Sakala 18^ WilimdT SS Maik»» päewal IB7S. ii. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimeudaja ja väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht: Eesti Postimees ja tema kaastöölised  Poliitika  ringwaatus. -- Omalt maalt. Wiliandis- Aleksandri kooli töine aruanne. Wiliandi maakonnast J. Adamson surnud. Pärnu maakonnast: Keisri Herra sündimise päewa pühitsemine. Tartust: Ilmadest ja emajõest. Tartumaalt: Wastameelne toit. Tallinnast: Eesti hobused. Tallinnamaalt-' 25 aastane ameti päew; hoolekandmine  koolmeistrite eest. Orenburgist: Hirmus tulekahju. Peeterburgist:  Keiserlikud Majesteedid; uued kindralkubernärid Melikow ja Todleben; wangihoonete ülem Warsski; uus kroonu õlle maks; seadus mustlaste wasta. Liwadiast: Keiserliku Majesteedi armu kingitused. Ssaratowist: uus ususelts. Wõeralt maalt/ Bulgaariamaalt: Uued ametnikud. Saksamaalt' Laste rikkus. Kirja wastused. Lisaleht: Põllumeeste uuemad nõudmised. Kultuur taimede Eüroopasse rändamisest. Siga ja tema pidamine. 11. (Pildiga). Nalja Mart ja Kalja Pärt. Eesti Postimees ja tema kaastöölised. I. ÄeSti Postimees on omas 15. numris selle pealkirja all: „Wariseerid ja Saduseerid" osawaste ühe jau oma kaastöölistest lugejate silmade ette maalinud. Ta oleks ka weel meie aja Jesuiitidest pitkemalt pidanud rääkima, ning temal oleks korda läinud iseennast ja kõiki omi kaastöölisi täitsa meie silma ette panna. Wõitleb iga auus inimene, kes enesele tõtt põhjuseks pannud, sell kombel, et ta selgeste ütleb: need ja need sõnad on wastalise sõnad, aga mina arwan, et asi nii ja nii on, fiis teeb lesuiitlane oopis tõisiti. Tema ei nimeta mitte sõna sõnalt, mis wastaline on ütelnud,  waid käänab tema ütelust nii, et wälja tuleb, mis wastaline mitte xi ole ütelnud. Seal juures laseb ta ridade wahelt wälja paista: „mina olen ilmeksimatu Jumala asemik, mina ei wõigi walet ja halbust taga nõuda" ning omas „pühas wihaS" katsub ta nii palju muda wastalise peale pillata, nagu wõimalik. Meie peame tunnistama, et meil rõõm waielda on kus auusaste waieldakse, sest waieldes tuleb tõde kõige selgemine päewa ette. Aga kus Jesuiiti kawaluse ja tigeduse riistadega wõideldakse, seal on meil, kui sunnitud oleme wasta hakkama, nagu peaksime põrgu hauda astuma, kus hing juba paljast õhust kinni jääb. Ja just seesugune tundmine, nagu peaksime pimeduse riigi sulastega enestega wõitlema, on meil täna. Seesugusel 100 l ei wõi keegi loota, et meie pitkalt  ja laialt, oma wastalisega waidlema hakkame, kes oma laimamistega meie wasta oma Postimehe wiimased  numrid kõik täis on täitnud. Meil on paremat materiali ruumi ootamas. Paljas sõnade korrutamine ja wäänamine ei too kellegile õpetust, kui meie neid ka wiimse päewani edasi korrutaksime. Nii palju, kui meie wastaliste kirjades asjalik, saame ette tooma, ja sellestki saab meie lugejatel liig küllalt olema, ning meie saame ennast rõõmustama, kui aga selle nende õhu seest jälle eemale selge Jumala taewa alla ja päikese  walguse paistele jõuame. Esmalt peame ...t ehk tema adjutandile wastust  andma, kes meid omas „kolmandamas kirjas Sakala  toimetajale" jälle pitkas epistlis meele on tuletanud,  mis kolmandamat jagu kahest Postimehe numrist täidab. Et suurem jagu sellest kirjast aga muud ei ole kui üks sapisest südamest wälja woolanud laimdus ja kawal sõnade korrutamine, sellepärast ei saa meie tema peale palju wastutada pruukima: ta mõistab oma kirjutajat ise hukka. Kõige pealt paneb .....t pahaks, et meie mitte temaga ei räägi, waid Postimehega. Postimees pidada puutumata jääma (muidugi ka ...t) ja meie pidada wiie punkti ja ühe weikse t'ga waidlema. Sest, nõnda seisab Postimehes: „Tõisid haritud rahwaste ajalehed oskawad wahet teha redaktsia ehk toimetuse ja kirjasaatja  wahel." No jah, see on Lige küll. Töised haritud rahwaste ajalehed panewad aga ka need kirjad, mis ajalehe põhjustega ehk tema toimetuse teedega ühte ei lähe, taha otsa, ja kirjutawad siis „sissesaadetud" sinna peale. Ajalehtede juhtkirjad on aga ikka seesugused,  kus ajaleht nimelt oma kõige tähtjama eesmärkide  eest wõitleb. Seesuguseks juhikirjaks on nüüd aga Postimees .....t kirja teinud, on teda suurte tähtedega trükkinud ja ei öle muud hukkamõistwat seletust  ühtegi sinna juure lisanud. Kuidas wõib siis see punktide peremees, keda keegi ei tunne, nõuda, et meie temaga ja mitte Postimehega ei pea rääkima! See on enam kui lapsik tahtmine! EL meie omas wastuses t töise kirja peale näitasime, kuidas, selle auusa mehe tunnistus häbemata wale ja kelmi tunnistus oli, see lõikab temale wäga südamesse. Sellegipärast ei ole aga tema juures meele parandamist juttugi, waid ta waletab edasi ja käänab kõik nagu ennegi wõ eriti. Kõiki tema ütelusi ülesse arutama minna, see oleks liig „tühi töö ja waimu närimine", nagu rahwa sõna ütleb. Muud kui paar ütelust, kes natukenegi asjalikud näitawad, tahame nimetada. Auus Postimehe juhtkirjade kirjutaja ütleb: „et Sakala toimetaja Postimehele wäga käredalt kallale läks, kui Postimees hobuse wargadele, teeriisujatele ja muule kelmidele tubliste naha peale andmist soowis." Selle ütelusega ja uue häbemata walega arwab kirjutaja ennast wale nimest puhastanud olewat. Waene mees! Tema ei mõtle selle peale, et Sakala lugejad seda mitte Postimehe ütelustest ei usu, mis nad ise Sakalast lugenud ei ole. Kui Sakala Eesti Postimehe  „kallale läks", et see Eesti rahwale oma „urwa plaastrit" soowis, siis ei olnud seal mitte hobuse wargadest  ja teeriisujatest juttu (need jo meie maal ilmaski ihunuhtlust ei saa), waid neist noortest inimestest, kes öösite parwe kaupa ühest tutwast talust töise käiwad. Kui need kõik kurjategijad on, kes on siis weel meie taludes auusad inimesed? Kui teie sellepärast Sakala peale jälle awalikult walet tunnistada tahate, siis ärge nimetage enam seesugust asjalikuid tunnistusi, kust aru wõib saada, waid luuletage laimdusi ütelusi tuulest ja korrutage neid omale juhtkirjadeks. Et Sakala toimetaja iseennast pidada kiitma, seks on auus adjutant t õige palju kohte Sakala seest ülesse otsinud ja nimetanud. Sellega on ta ennast aga nii madala waimuharimise järje peale seadnud, et meie imeks paneme, kndas seesugune mees ka weel Ladinakeele wanasõnu ette teab tua. Et 1878 a. 10 lisalehes laulik „Uueste sündinud Sakalast" ja 14 lisalehes töine laulik „Soowi Sakalale" laulab, seda nimetab t Sakala toimetaja iseenese kiituseks. Kus on seal midagi Sakala toimetajast juttu? Siin on kirjutaja näidanud, et neist kõrge laulu mõtetest sugugi aru ei ole saanud. Tõeste, nii wähe mõistust ei arwanud meie mitte oma wastaliste pääajude sees olewat! Imeks ei ole sugugi panna, et nad ikka w eel päriwad, mis Sakala usk on. Ka neis lauludes on jo uks jagu Sakala usku ülesse tunnistatud. Kui Sakala toimetaja maailma ees kiitust oleks soowinud, nagu mõni muu mees, siis oleks ta seda küll suurel mõedul wõinud saada, ilma et seda keegi pahaks oleks wõinud panna. Aga seesugust kiitust maailma  ees ei soowi Sakala toimetaja sugugi. Wiimase Aleksandri kooli abikomiteede koosolekust ei ole meie just sellepärast jutustanud, et sealt mitmes tükis Sakala toimetaja kiitus oleks wälja pidanud kõlama. Sakala toimetajale on wiimasel ajal ka palju tänukirju sadade allkirjadega tulnud, mis meie awaldama pidime, nagu soowiti, mis meie aga mitte ei ole teinud. Wiimati on 11. Märtsil jälle nii palju auu Sakala toimetaja wasta üles awaldatud, kus temale saadikute läbi ja kirjade teel nii palju kingitusi, tänu-tunnistufi, laule ja õnnesoowitusi kätte toodi ja saadeti, et seda auu awaldates mõne mehele eluks ajaks küllalt saaks. Nende wiimaste seas on ka üks tänu-tunnistus Tartust õpetatud  meeste poolt, kuhu ka wiis theologie studenti omad nimed alla on kirjutanud. Kõikidest neist auudest,  mis Sakala toimetajale on antud, ei ole tema leht ühtegi awaldanud, sest et ta oma rahwa ees muud auu ei püüa, kui selle rahwa armastawat usaldust. See usaldus on tema auu, ja et ta praegu nimetatud asjadest  rääkinud on, sündis ka üksi sellepärast et tema wastalised  oma enese kasupüüdmises seda usaldust alt õeneks kaewata püüawad. Aga olgu nüüd sellest Postimehe kirjast küllalt räägitud, ning läheme töise juure! Praegu on terwe Weneriik selle ütlemata kurja teu pärast liikumas, mis 2. Aprillil Peeterburgis sündis.  See tegu on nagu mõek kõikide truui ja auusa riigialamate südamesse lõiganud, ning meie arwame, kui mõnes suuremas seltskonnas keegi korraga hüüaks; „waadake, see mees siin on ka üks salaja mõrtsukate seltsi liige!" siis wift rahwas teda lõhki saaks kiswma. Aga kui seal enne lõhki kiskumist awalikuks saaks, et mees mitte kurjategija ei ole, waid teda tema waenlane paljalt selle wale tunnistuse läbi hukka tahtnud saata, mis sünniks siis wale tunnistajaga? Tõeste, tema külge rahwas oma kätt ei saaks panema, waid saaks temast põlgdes eemale põgenema, nagu mõnest katkuhaigest.  Eesti Postimees räägib omas 15. numris ka meie Keisri Herra laskmisest ja lisab siis sinna juure: „Hilja aja eest mäletame jo kohegil Eesti lehes lugenud  olema, et sozial-demokraatlasi, kes sähärdust hullu tööd wõiwad teha, meite maal sugugi olemas ei pea olema. Kes seda ei tahaks uskuda, lugegu Sakalast 7. 1879 järele. Otepää talli põlemist, Eesti Postimeest kahe kuuliga laskmist,  ei arwata jo kurja käe töö mitte olewat (?), maid naljakas  ja weider juhtumine, sest et sozial-demokraatlasi Wenemaal  (!) sugugi olemas ei ole. Meie arwates näitab see wäga weider ja üsna hale naljakas olema ja soowiksime küll teada saada, kuida tema siis mulluaastast shandarmide ülema tapmist seletab, selleaastast shandarmide ülema laskmist  :c Ja nüüd weel sest hirmsast mõrtsuka tööst, mille pärast terwe Weneriik üles tõuseb ja mõrtsukale kättemaksmist  soowib, seal juures Jumalat tänades, et kuri töö mitte korda ei ole läinud. Tahaksime ommeti teada, kuida mõned ajalehed kõiki neid hullustust ja mõrtsuka tegusi omal wiisil saamad nimetama. Armsad Eesti kaaswenuad,