mati olli lüpsetud. Öhto lüpsnud jälle, agga ennäh immet, ei tahha ennam topigi anda. Teisel hommikul olnud saak weel koggoni waene.  Ostja naesel käinud ehmatus, kui keew weösi ülle kehha, wadanud weel paar paiwi ja kui assi suggugi parremaks põlle läinud, hakkanud ta müa jälgi tagga otsima, mis ta ka sure waewaga wimaks leidnud; agga kas nad ennast süüdlaseks tunnistasid? wötta nappust!  Kohto labbi sanud wimaks sunnitud lehma  ärratua ja rahha taggasi maksa. Olli fe nüüd illus teggu? Olli sealt nüüd sedda leida: „Sa pead omma liggimest armastama, kui issiennast, ehk: Mis sa ei tahha et teised sulle ei te, sedda ärra te ka teistele"? Siin ei tahha meie polegi sedda öölda, et kõik Eestlased sesuggused  õlleks, kes wenna werrega omma jannu tahhaksid kustutada; ei mitte! waid nende seas on ka wägga auusaid mehhi leida, agga ommetige weel mitte kõik ja neile, kes sedda weel ei olle, on se sureks häbbiks. Siin tahhame warsi ühhe teise asja jutlustada,  mis ka Eestirahwa nahha peale käib, tahtko nad sedda kuulda ehk mitte, agga assi on tõeste sündinud ja et se sündinud on, sellepärrast  ei woi meie wait olla, waid peame kissendama. Sest asjast kirjutab üks söbber sure kurwastusega, ja ütleb, et külm higgi sedda kirjutades otsa ette tulleb ja südda wärrisema  hakkab. Ta allustab omma kirja sellega.  Armas Postimees! Sa õlled ommas lehhes saggedaste sest könnelenud, et nore rahwa ello raiskus ja issiärranis nüüd uemal aeal ja nendasammoti  on se ka meie jures ja meie kihhelkonnas,  lahtiste innimeste keskel. Siin meie kirriko mõisa lähhedal ellas üks wägga tubli noor mees, kes omma ausa ello ja kokko hoidmise läbbi ennesele ka monne hea toppika tagga warraks olli kokko pannud; agga monne aasta eest, kui ta jubba liggi 30 aastaseks olli sanud, hakkas ta teiste noorte meestega seltsima, kõrtsides koos käima ja ka tubliste wina rüpama ning wimaks öseti mõda külla lauda ning aida pealsid läbbi käima, kus wimaks  üht sesuggust naesterahwast olli leidnud kellega ommad roppud himmud olli ärratäitnud  ja tüdruk ka lapse ilmale sünnitas. Kohto polest on tedda sunnitud last toitma agga tüd- rukul olli se tahtmine tõusnud, et pois tedda peab ärrawötma, mis agga kellegi kohhus ei wöinud sundida, ja pois põlle sest juttugi wötnud,  waid läinud sealt kümme wersta emale tenistusse. Tüdruk kaebanud omma hadda perrenaesele, kes ka ommalt poolt teinud, mis woimalik, agga kõik asjata. Nüüd tulnud perrenaesel  mele, et linnas üks wanna proua woi emmand olla, kes armastuse rohto, - kas kulete? Armastuse rohto! anda, pannud  hobbuse ette ja sõitnud linna Sinna kallis aeg! need on ristirahwas ja tonud sealt terwe puddeli taie sedda kallist rohto; agga kuida sedda nüüd poisile anda, ellab jo kaugel! Korraga leidnud perrenaene head nõu. Seal lähhedal, kus pois ellab, elland üks rätsep,  selle holeks andnud perrenaene rohhu puddeli  selle sowimisega, sest poisile ja kõige maea rahwale rübata anda. Rätseb tahtnud teada, mis se rohhi peaks teggema ja andnud sest omma wanna emmale rübata, agga ennäh! emma jänud haigeks ja olnud nelli näddalad pikkali maas. Rätseb põlle sest kellegile sönna lausunud, waid andnud sest ka neile, kellele kästud;  kõik jänud otse nendasamma haigeks, agga armastuse tähhekest põlle kussagilt wälja paistnud,  kõik lotus tühhi, ja mis teinud nüüd tüdruk?  läinud ösel poissi otsima ja olla seal jures  ülle pea ja kaela külla laudilt mahhakukkunud.  Säh, parras, kes otsib se leiab! Söbber kirjutab weel paljo nende ebbausso tempudest, mis meie omma rumi kitsusr pärrast  ei woi ülleswötta ja et sest ka suremat kasso kellegile põlle, jätkame sedda omma teada, lissame agga ni paljo senna jure, et paljo meie Eestirahwa seast otse nisamma täis ebbausso  tempusi, kui monni koer kirpa on. Ebbausso  tembude läbbi tahtwad nad, kes teab kui suri asjo tehha ja nõiduse keppi najal selle ka kõige porrisema ja pehmema rabba ülle minna. Sesuggused kidawad endid weel pealegi  ristiinnimeseks, käiwad ka kirrikus ja armo laual ning unnustawad seal jures sedda, et kirri ütleb: kes kölwato sööb ja joob se sööb ja joob ennesele hukkatuseks. Nenda rägib pühhakirri, agga mis nemmad pühhast kirjast teadwad?! Katsugo iggaüks, kelle silmad jubba lahti läinud, katte ja jalgega sesugguste tempude  wasto söddida, et need aega möda kauk- 374