saanud, et meie Hurti kirja „oma lehesse mitte wasta wõtnud" ei ole? See oli jo nimelt see suur wale, mis meie „Eesti Postimeest" õiendada palusime. Selle üteluse järele ei jää jo sugugi kaksipidi mõtlemist  seekohta, kas kiri meie kütte tulnud on ehk mitte, maid meie oleme teda tagasi lükanud ja ta on sellepärast  ka meie kätte jõudnud. Et õp. Hurt meile kirja saatnud, seda meie ilmaski maleks ei wõi ja ei taha ajada, sest kiri wõib tee peal ka wahel ära kaduda;  aga kui öeldakse, et meie kirja kütte oleme saanud  ja tagasi lükanud, siis peame seda maleks ajama ja oleme seda ka teinud. Siin ei ole siis nüüd sugugi  küsimine: „kes on kolmest malelik," nagu „Eesti Postimees" ütleb, maid: kes on kahest malelik? On õp. Hurt „Eesti Postimehele" tõeste ütelnud ja kirjutanud,  et „Sakala" toimetaja tema esimese awaliku kirja mitte masta ei ole wõtnud, siis on wale õp. Hurdi poolt tulnud; on aga „Eesti Postimees" seda omast päüst juure lisanud, siis on tema mäletanud. Kolmandamat teed ei ole! Meie kahetseme maga, et „Eesti Postimees" oma kõige wähcmalt öeldud  imeliku mastusega seda asja nii pitkale on wenitanud. Keegi ei oleks seda eksitust pahaks wvinud  panna, kui ta ütelnud oleks: „Meile oli kirjutatud,  et töine kiri ära oli saadetud ja sellepärast arwasime,  et teda „Sakala" toimetaja poolt mitte wasta ei wõetud. Palume oma eksitust wabandada!" Kui „Eesti Postimees" nii oleks kirjutanud, siis oleks see auus olnud. Aga nagu „Eesti Postimees" oma wastust annud ja seletust teinud, seda ei Lee temale keegi auus inimene järele. Soomida oleks, et õpetaja Hurt awalikult kirjutaks, mis ta selle asjas ütelnud ja kirjutanud on ja mis mitte. On ta tõeste kirjutanud,  et „Sakala" toimetaja tema kirja mitte wasta ei ole wõtnud, mis meie sugugi uskuda ei taha, siis on muidugi „Eesti Postimees" kõigest süüst lahti ja meie palume teda ette andeks. Meid on mitmelt poolt kirja teel ja suusõnal  küsitud, mikspärast meie „Tarwastu koolmeistrite  konwerentsi" laimamiste peale wastust ei anna. Meie peame tunnistama, et need küsimised meile natukene imelikud wälja näitawad. Meie arwame,  et see asi ise jo nii kentsak on, et sinna tõsist wastust sugugi wõimalik ei ole anda. Seesugused asjad jätame parem täitsa Nalja Mardi ja Kalja Pärdi hooleks läbi arutada; seal on nad mõnus materjal.  Nii palju wõime aga seie juure lisada, et Baltimaade kõige suurem Saksakeele ajaleht, „Rigasche  Zeitung", ka sellest konwerentsist räägib ja imekspanneS  küsib, mis tarwis seda konwerentsi õiguse pärast on peetud, sest et seal peale koolmeistrite leskede kassa aruandmise nüngisugust nõuupidamist käsile ei ole wõetud,  mis koolide ehk kooli õpetuse küsimiste külge puutuksiwad. Tõeste, see asi on seesugune, et ta iseennast igapidi täitsa hukka mõistab. Ei lähe sinna wastamist enam mingisugust tarwis! Wiliandi maakonnast. Tarwastust kirjutatakse meile: „ Tarwastu wallal oli 2!t. Septembril wäga tähtjas pidupäew. Sellel päewal sai meie elatanud  mõisa herra, eksellenz (5. von Menseukampsf 70 aastat manaks ja walla peremehed oliwad nõuuks wõtnud, ka oinalt poolt temale õnne soowida ja teda tema heategude eest tänada, mis ta neile oma eluajal  oli teinud. „ Kella 4 ajal peale lõunat kogusimad ennast Tarwastu talupojad oma kogukonna majasse kokku ja söitsiwad sealt seltsis mõisa walitseja toa ette, ilma et herra ise seda oleks näinud, sest et nende kahe toa wahel paks puiestik ees on. Seal seadsiwad nad ennast kaks körwu rootu ja hoidsiwad põlcwad tõrmaküttnlad  igamees käes. Selle roodu ette otsa astus Tarwastu Eesti mängukoor ja nõnda wenis see rong muusika mängu all nagu tuline köis läbi puieStiku lagedale mõisaherra toa ette, temale enesele ja kõikidele  wõerastele nähtawale. Toa ees, suure lageda ilusa platsi peal käis see rong ühes muusikuga kolm keeru ümberringi, mis ütlemata ilus oli öö pimedusel. Wiimaks jäi see hulk seisma ja üks walla peremees, M. Roasson, pidas trepi ees ühe lühikese kõne. Tema awaldas peremeeste õnnesoowi ja seletas lühidelt, kuidas  von Mensenkampff oma walla wasta lahkust ülestunnistanud,  nimelt seeläbi, et oma peremeestele paraja hinna eest kohad ära müünud, kapitali maksuga kannatanud,  koolidele kõik ehituse materiali ilma hinnata annud n. n. e. Ühes selle kõnega andsiwad walla ametnikud weikse kingituse herra kätte ja need oliwad hommiku-söögi hõbe riistad ja kuld nõuud, ja üks laul kullaga trükitud, keda üks sellesama walla peremees  A. Reinwald selle päewa tarwis oli luuletanud. Selle laulu seest paneme ühe salmi lugejate ette: „OH mis õnnis minewikku saata, Kuhu sinama jääb tänu-tee; Oh mis ilus tulewikku waata Siin, kus headus puistab lillesi! Ja weel rahwa südamed kui meri Armus kohisewad kahel käel, Pimedus on põgenend ja mari Walgus hõiskab kõrgel taewa mäel," n. n. e „Kui Tarwastu meeste laulukoor kolm korda „Ta elagu!" oli laulnud, kõneles von Mensenkampfsi herra need wüga tähtjad sõnad: „Ma tänan Teid südamest! Ma ei ole weel mitte jõudnud nii palju Teile head teha, kui minu südamelik soowimine oli. Ma olen wäga liigutud ja ei jõua Teile oma südame tänu wälja ütelda. Ma kingin Tarwastu walla rahwa koolidele täna päewa mälestuseks tuhat rubla!" Kui Tarwastu kihelkonna koolmeister selle kingituse tänuks paar sõna oli ütelnud, siis hõiskas rahwas kolm korda hurraa! ja mängukoor mängis: „Ta elagu!" Kui nüüd peremehed ühe iseäralise laua ääres klaasid kokku lõiwad, siis tuli ka Koitküla mõisa pärisherra J. v. Mensenkampss sinna juure ja ütles: Tema isa olla suurest rõõmust nii liigutatud, et ise rääkida ei saawat, sellepärast teda käskinud enese asemel peremeeste  terwist juua, mis ka sündis ja hurraa-hüüdmisega  lõppis. Noor mõisnik awaldas ka oma soowi, et ta õnnelik oleks, kui ka temale ükskord, kui ta 70 aastat wanaks saanud, niisamasugune rõõm ja rahwa armastus osaks saaksiwad, nagu tema isale!" li. Ka see pidu tunnistab, kuidas EeStirahwas tänulik  on, kui temale aga natukenegi lahkeste wasta tullakse.  Tema ei unusta ühtegi heategu ära, ja et praegu tema soowimised nii weikselt ära määratud on, jõuab ka praegune põli kergel kombel tema armastust  oma poole tõmmata. Armastuse awaldused, nagu eesseiswad, tulewad sellepärast tõeste rahwa südame põhjast wälja. Edespidi, kui rahwas enam haritud on, saawad ka tema pärimised suuremad olema ja sarnatseid auustawaid awaldusi saab raskem olema ära teenida. Aga seda auusama)/ saawad nad siis ka olema ja seda suurema ihaldamisega saab igamees püüdma, seesugusi awaldusi omale ära teenida. Kabalast kirjutatakse meile: „Rabamüe talu 20 aastane noor tüdruk Reet Rattasep, kes Kabala mõisas teol käis, sai mõisa poolt sigade karja pandud.  Pühapäewal 17. Septembril s. a. oli see tüdruk jälle sigade karjas ja kuita mõisa wana kulti wiljarõugu kallalt ära läks ajama, seal tõmbas kult tüdruku kiuni ja kiskus ja purustas tema kintsu, õla ja muud keha jaud nii hirmsal kombel ära, et waene haawatud kohe mõne tunni järele suure waluga hinge heitis." 11. I'. Halliste kihelkonnast tuleb meile järelseisam selgem teadus J. Jungi kae iv aulistest Kabalas: „ Sakala .X" 39 sees kirjutatakse Kabalast, et mina seal Prof. Stieda soomituse peale manu kiwi waremid ümber olen kaewanud ja sealt palju manu asju, iseäranis  uaesterahwa pääehteid ja põletamata inimeste ja elajate luid olla leidnud. Wiimsed ütelused tahawad mähe õiendllst. Ma olen küll Mõskma  manaaja (archäologia) uurijate seltsi poolest Prof. Dr. Stieda läbi soowitud, neid kimi laemu ja kalmeid läbi katsuda ja kaemata, kelle üle mina enne juba Kabalast Tartu õpetatud EeSti seltsile olen kirjutanud, mis tarwis ka Moskwast raha saadeti, et seda tööd ette wõisin mõtta. - Zteid kohte peetakse mana Norramaa  rahma mõi Normannide ulatuse asemeteks, kes seal kohas omad surnud ära on põletanud ja nende kondi puru, tuha ja ka mõned brongsist ehted sinna kimide wahele maha matnud. Ma olen neid kohte kaewates neid oli ühtekokku 8 ainult põletatud  inimeste tuhka ja kondi puru sealt seest leidnud, aga mitte põletamata inimeste luid; nõnda ei mõi ka seal põletatud elajate tuhka mitte inimeste Luha sekka maetud olla. Ainult ühes ainsas weikses kiwihunikus  leidsin ma ühe elaja haua, kuS põletamata luud sees oliwad. Brongsist ja rauast asju leidsin ma kaunis mähe, ainult kahe kiwi laema seest ja ühest weiksest kimi maremcst, kus ainult surnuid oli põletatud,  aga nende tuhka mitte sinna maetud, kus aga brongsist asjad suuremalt jaolt ära oliwad sulanud. Seal oli ka eesnimetatud elaja haud sees. Naisterahma  pääehteid ei ole ma enese teada mitte leidnud,  maid aga suuremalt jaolt käewarte ehtid (Armbänder),  sõrmusid ja paar riiete kinnihoidmise nõela (Sprossenfibel), mis kõik brongsist olimad. Ka mõned weiksed rauast asjad saiwad leitut, nõnda ka mitmed poti tükid, sest et mõne surnu tuhk potiga kimide alla oli pandud. Üleüldse oli asjade saak kaunis meike. Sellepärast oleks soomida, et kui inimesed iial maa seest ehk niisuguste kiwihunikute seest asju leiaksiwad,  et nemad neid mitte ära ei raiska, maid mõne mõistliku inimese läbi kas Tartu õpetatut Cesti seltsi kätte ehk ka Wiliandi Sakala toimetuse kätte saadaksiwad,  sest need on teadustele wäga tarmilikud. Nende kiwi-kalmete, kangrute ja laewade üle saan ma, kui termist ja elupäiwi on, ühe weikse raamatu wälja andma. J. Jung." Wiliandi maakonnast on meile järelseisaw kiri trükkida saadetud: „Teid tänades, et meid näljatseid nii rohke waimutoiduga toidate, palume ühtlasi, ärge jätke järele wõitlemast ja tõele tunnistust andmast, olgu ees kes tahes. Olgu Teie ajaleht kui selge walgusemndja latter oma armastatud ja armastama suguwendadele. Tõsi on küll, wõitlemine on raske, üli raske, aga palam armastus oma sugumendade wasta kergitagu Teite auusat rahwaharimise tööd. Meie arwame Teid tõsiseks Lutheruse jüngriks ja sellepärast kuulge, mis meie usuisa Lutherus ütleb. Tema kirjutab nagu Teite troostiks: „„See on parem ja enam Jumala meele järele, et sa ennast kui mees ülesnäitad, ehk sull küll raske kanda on ja sind sinu koorem küll kõmaste rõhub, kui et sa üks laisk inimene oled, kes iseennast ainult nuumab ja kellegile kasu ei too. Sest head nime Jumala ja inimeste ees ei saa see mitte, kes rahulise, laheda ja tasase elu sisse jääb ja kõma puud mitte puurida ei mütsi, maid need, kes üleüldise  kasu pärast midagi kannatawad, tüdimatad on ja läbi tungiwad. Sest selle läbi, et sa nii mehiselt seisad, saad sa minnaks kuulsaks ja omale head nime, et sinust peab üteldama: See on mees, kes midagi jõuab wälja kannatada, ja see ei ole Saadana ega maailma tigeduse eest nutte taganenud."" Nii ütleb Luther, ja töises kohas meel mõnusama sõnadega nõnda musi: „„Kui maailm kedagit ketseriks, eksitajaks, walelikuks  ja üleskihutajaks sõimab, see on hea märk, et sõimatud üks hea mees on ja oma Issanda Kristuse sarnane, sest see pidi ka just see olema ja mõrtsukatega  hukka mõistetud ja risti löödud saama. Maailm  nimetagu mind eksitajaks, rahwa pöörjaks, kui ta tahab, siiski hüüab mind Jumal omaks teenriks ja majasulaseks; inglid hüüawad mind omaks seltsnikuks, pühad hüüawad mind omaks wennaks, usklikud nimetawad  mind omaks isaks, wiletsad hinged hüüawad mind omaks õnnistegijaks (Heiland), õpetamatad hüüdwad  mind omaks walguseks ja Jumal ütleb oma Jah sinna peate," " n. n. e. Need on ühed kuldsed tuumakad  tõesõnad, mis ialgi ei wanane, ehk nad küll jo peale ZOV aastat on seisnud. „„Sest tõde on kui tuli, kes ka wiimaks seda ära põletab, mis lammutamiseks  tema peale wisati, ja siis pärast seda weel elkamisemalt põleb."" See olgu meite poolt Teitele, armas „Sakala" isa, troostiks öeldud ja Issand kinnitagu  Teid raskes wõitlemises." r - Seesugust ja sarnatseid kirju on „Sakala" wüljaandjale wiimasel ajal õige palju läkitud, mis tunnistab, kui elawalt rahwas meie tööst osa wõtab. Meie oleme neist üksi sellepärast paar tükki awaldanud, et rahwas lugedes jo ka nagu meiega ühes wöitleb ja need kirjad sellepärast  meile üksi troostiks ci ole. Pärnu linnast. Pühapäewal 24. Septembril on Pärnus linna teatre majas Eestikeele teatrit mängitud ja niinelt „Pärmi Jaagu unenägu", kus õige rohkeste linnarahwast osa olnud wõtums. (Lesti seltsi „Endla" poolest teadustatakse meile, et seal miimasel pääkoosolekul komitee walitsetud  Ma, kes teatri mängude juhatuse, harjutuse ja mängimise oma hoole alla wõtab. Selle komitee president  on õllemabriku pidaja isand Heinr. Jürmetson ja tema abi „(sndla" abipresident isand S. Marimow. Seltsi laulujuhatajaks on Pärnu kõige parem laulu õpetaja (5. v. Maezemski palutud, kes ka „Endla" laulu juhatust hea meelega oma peale on wõtnud ja õpetusega hakatust teinud. Laulu õpetamise tarmis on selts ühe wäga tubli klaweri ostnud. Soowime kõigest südamest, et Pärnu Eestlased sellest seltsist lahkeste  osa saamad wõtma. UuS aurulaew. „Pärnu Postimees" kirjutab. „Hilja aja eest ostis R. Barlehn 4' Co. meile endise Riia mähet sõitma aurulaewa „Pernu- Riga" aseniele uue aurulaewa „Dagmar", mis manast hoopis stulrenl ja walidam jooksma peab olema. Reisijate  maks ja kauba weu hinnad peawad pea endised olema. Sedamiisi on siis meie Riia mahe sõit jälle tüki parema järje peale aidatud, mis eest iga reisijal R. Barlehn Co. tänada tuleb." Pärnu maakonnast. Kui wäga meie maa kõrtsi elule waljumaid seadusi ja korda tarwis läheb, tunnistab jälle üks lugu Testammr kihelkonnast, kus 11. Septembril kiriku kõrtsis mehed joonud püüdega  tülisse läinud, nii et seal jo meri jooksnud, aga kui koju hakanud minema, üks ivana kuuekümne aastane  mees 3'> sülda kõrtsist eemal uuest alustatud tülis töistest surnuks on löödud. Meie oleme jo