olnnd, keda kõige esmalt ristitud, nimega Reimann, on nad igapidi katsunud ahwaldada, et Kristust peaks ärasalgama, kül wahest heaga ja wahest jälle kurjaga, aga ükski asi ei ole aidanud, siis wiimaks ähwardanud nad teda surmata, ka seegi ei ole midagit aitnud, waid ta olla julgeste ja ilma kartuseta õölnud: tapke mind paale, aga seda peate teie nägema, ja saate ka missist nägema, et igast mino weretilgast,  mis teie ärawalate, mitto tuhat ristiinimest  saamad sündima. Ka saal on jätte selgeste näha, et tagakiusamised Jumalariiki iial ei jõua kaotada, waid et see seda palju enam kas matab, kui kahandab. Aasta! 1854, on juba 300 ristitud inimest säälatses duses olnud ja kaks aastat pärast seda, on igas külas ristiinimest olnud, kes Jeesust Kristust  tunnistanud ja tema armo sõna piimast enast toitnud; need olnud 14 jäusse ärajagatud  ja igal jaul on oma kiriko wöörmünder olnud. Seemendarid olnud kül wäga wihased, aga rahwas pole sest holinud, waid tulnud hulgal Pedestaöse kokku, armu öppetust kuulma.  Selle paale on aastal 185? suur mässamine  üle kõige Jndiamaa tulnud, kus ristirahwa  lugu wäga waene ja hirmus olnud, kõik misstoni kohad on puhtaks riisutud ja mahalohutud; ristiinimest on wäga waewatud ja piinatud ning neile pakkutud suured summad raha, kes kiriko wöörmündrid waenlaste kätte araandwad; aga mitte üksainus  ei ole usku ärasalganud ja seda Judasse tööd teinud. Missionarid on kõik pidand ärapögenema, aga õnneks pole keegi surma saanud. Pääle selle, kui see suur mässamise tuul ja maru oli üle läinud ja kõik jälle magu  st jäänud, on missionärid oma wana töö järje päält jälle pääle hakkanud ja töö on siis paljo rõõmsamal wiisi! edasi läinud, kui enne mässamist. Iga laupääw ja pühapääw tulnud ümberkaudo küladest arutu rahwas Pedestasse kokku, ei mitte maailma kära ehk laata pidama, waid armoöppetust kuulma ja sellega oma ära nälgind hinge kosutama ja kinnitama. Suure isu ja ihaldamisega on nad Jumala armu sõna Kristusest kuulnud ja seda wastowötnud ja kes seda olid wastowötnud  n:ag auusaste elanud ja kelle paale koguduse  poolest midagit kaebtust põlle olnud. need saanud ka püha'ristmise läbi, ristikoguduse  sekka wastowöetud ja ristitud. See on saa! üks wäga ilus ja kaunis pruuk, et koguduse  tunnistuse paale aga üksi uued liikmed saamad wastowöetud ja ristitud, sest et kogudus  omad liikmed parem tunneb, kui missionär,  kelle silma nad pea wöiwad petta ja see oleks ristikogudusele teutuseks, kui keegi saaks senna wastowöetud, kes seda wäärt ei ole. Kümne aasta eest tagasi, näitas asi nenda olewad, otsekui ei tahtnud Gosneri missioni selts Berlinis selle tööga enam edasi saada ja seda ei mitte sellepärast, et see nago enam ei oleks edasi läinud, ei mitte sellepärast, waid seepärast, et see töö wäga liiga suur näitas olewad ja nemad sagedaste on pidand ohkama  : leikus on suur, aga tööttgiaid pisut; aga nemad ei unustanud ka seda mitte, et Issand on öölnud: Paluge leikuse Issandat, et ta töötegijaid oma seikuse kallale wöttaks wälja ajada. Kui Inglise piiskop nende murest olla kuulnud, on ta nende koormat tahtnud kergitada ja seda tööd oma hooleks wötta, siis on nemad wastopalunud, et nemad ise Jumala abiga seda hakkatud tööd tahtwad edasi teha ja Jumal on ka neile appi tulnud ja abi andnud, ta on mehi äratanud, kes senna on läinud ja Issandale hingesid korjanud. Aga hädast ja kiusatustest ei ole neil ka puudust  olnud. Mõni neist uudest öppetajaist on sääl warsi jätte ärasurnud ja waesed uued ristiinimesed, peawad oma peremeeste poolt, wäga paljo ülekohut ja piinamist kannatama; aga sellegi pärast kaswab kogudus alati suuremaks.  Aastal 1867, on missionär Bats kirjutanud, et siis juba pääle 96M ristiinimest  sääl olla, mis Kooli rahwaft ristitud ühe aasta sees on siis pääle tuhat hinge ristitud  ja ristiusku wastowöetud. Iseenesest mõista, on nüüd nende aru paljo suurem, kes Kooli rahwast ristiusku heitnud. Jumal olgo kannatud selle rohke armu eest, mis tema selle rahwa juures ülesnäidanud, sest tema on jo see, kes nõmmemaad, kui roosi aeda õitsema paneb, ja kes rahwa südamed, kui wee ojad juhatab. Nüüd wiimaks waatame ka weel, kuida Garro rahwa lugu on, kas saal ka midagi 114