..Jsh, tpSsi Wesd! ZuhaN» on sma hobuste  seZtsM slewägs rahul ja Peeter ning hoidk«d. tõeste meite poole, mis aga sest tuleb, et nemad meitega õnnelikumal aeal Zheselsnud, egawsi nüüd sellepeale mõtteida, meile selga pöördu ja meid jumalaga jätta,- ütles preili Amalie, ja mure pilwed katsid, tema  halli juukste rvahelt wälja paistwat silmnägo,  mis kurwastus ka natuke hapuks oli teinud. Jah, need olid ka kogoniste teised aead, kus ma igameest suure toredusega woisin oma lauda palluda,- ütleb Jakob ühe sügswa õhkamisega.  ..Muidugi/ kõneles Amalie edasi, ..sino õnnis  abikaasa oli üks tuline ja tubli perenaene ja pärast tema surma püüdis see kallis wäike Susanne, kõik so soowimesi taita, mis ta jubba so silmist äranägi ja iga pidi kõik nenda teha, kuida tema õnnis mama seda tegi." ..Amalie, kuida wöid sa mulle temast nendä kõneleda. Eks ma ei ole kastnud." - ..WeM, mina kuulen aga selle kasko, kes on öölnud: Andke andeks, siis antakse teile jälle andeks. Sa tead, et minna, pärast seda, kui sa oma ainust last enesest äralükasid ja teda maeast wälja ajasid, õigusega olen püüdnud  sind harjutud wiisil ülespassida ja sino lauda so rahul olemiseks malmis muretseda, künni se kuri tõbi ms jöudo minult ärarisus ja mind nõdraks tegi. Nüüd, kus ma alles nõder ja jöueto olen so maea talitust talitamas  ja kedagit sääl pole, kes seda armastusega  wöiks talitada, pead sa enast harjutama, sellega rahul olla, kuida asjad nüüd on ehk et sa kedagit leiad, kes —" ..Ma saan tõeste üht leidma! Täna pääw tahan ma kuulutust linna saata, et see seitungi saab üles wöetud." ..Ah wend! Sa teeksid paljo parem, kui sa Susanne järele sadad ja lased teda kojo tua." ..Seda kül ial mitte! Seda tänamata ja sõnakuulmata looma! Ma käsksia teda mi no ja wöera wahel walitseda — ja ta tegi seda - nüüd jägo ta ka selle jure, mis ta wslitsenud!"  ..Zakob, ma usun et need kuus pikka aastar oleksid wöinud so wiha oma lihase ja ainuma lapse Wssto Ära haka mitte wahele  rääkima ja ära ole mitte nii järsk ja äkkiline,  ma pean sulle smetigs ükskord ütlema! Waata, sa ajasid oma lapse kottu walzs ja panid oma toa ukse ja südame tema eest lukku ja pole mitte selle järele küsinud, mis temast peab saama; kui wöerad inimesed mitte armolisemad  tema wasto poleks olnud, kuita oma lihane isa, kust oleks ta peawarjo ja ülespidamist  leidnud? Ja mis oli tema süü? Ei muud midagi, kui seesamma, mis tema emal oli, kui ta kõige oma sugulaste ja söbrade tahtmise wasto, oma kat ja südant sulle andis  ja sulle truiks jäi ning sulle abikaasaks sai ja mis sinul siis ka see kõige püham ja wastoräkrmata loomise õigus näitas olewsd. Tema ema pärast, Jakob, anna oma lapsele andeks! Mõtle oma noore elu ja Nende õnnelike  pääwade pääle, mil armastus sino südames  põles. Mõtle kõige nende murede ja kurwastuste  parrast, mis sino abikaasa, tema ema, sino pärast on kannatanud ja anna oma tütrele andeks, sest ema süda ja armastus on ka tema sees põlemas! Lase teda kojutua, Jakob!"  ..Ei ial mitte! Ei kogoniste mitte!" põrutas Jakob, ja et sest enam juttu ei saaks tehtud, läks ta toast wälja ja lõi wihaga ukse enese tagant kinni. Et asi mitte korda ei läinud ja isa wiha tütre wasto seesamma jäi, mis ta oli, see kiskus  üht rasket õhkamist preilna AmMe südamest  üle ta mokkade. Juba amu oli ta ettewötnud  oma wennaga ta ärapõlgtud ja äralüktatud  tütre pärast kõneleda; täna oli ta parast aega prukinud ja ehk kül kõik näitas asjata räägitud olewad ja tema sõnad wenna südant oma lapse wasto mitte pehmustanud ometige olid ta sõnad teda pisut liigutanud ja järelmötlemisele wiinud. Ta oli muido oma wenna wasto wagusi ja püüdis täita, mis ta ial tahtis ja iseäranis weel omast haigusest  sadik, mis teda aga täna nenda räkima pannud, ei sanud Jakob aru. Ehk mast on ta mõnda sõnumed temast sanud, wist o manna  Kata, kui ta wimast kord linnas oli temast sõnumid tonud, —- ütles Jakob. Amsterdami linna olemis, ühe weikese, aga kena maea ees treppi peal istus üks weike tüt- 10