shis bataljon toredaste mänguga Maneeshi (määratumad  hooned rügementide ülewaatuseks). Juba siis oli õige palju inimesi neid saatmas, aga tagasi tulles kogus saatjaid, enamiste Soomlasi, nii rohkeste kokku, et bataljon rahwast, nagu mustast sipelga parwest ümberpiiratud oli, millest muud kui Loorberi oksdega ehitatud lipp ja püssi odad wälja paistsiwad. Aga mitte palja hõiskamisega ja lahke näuga ei wõtnud Soomlased omi wendi wasta, waid paar päewa enne seda oli ruttu hea tük raha korjatud ja nüüd anti suur söömaaeg ohwitseridele ja töisel päewal, enne ärasõitu, kõigile soldatitele, kus sündsad kõned ja terwisejoomised,  niihästi Wenewüe ja Soome soldatite, kui Wenemaa ja Soomemaa peale mitte ei puudunud. Soomlastel oli küll asja rõõmustada. Nad tundsiwad  endid ühtlasi auustatud oma wahwa wendade kõrwas, kes truuiste oma lipu all eneste kohust täitnud  oliwad ja kõigekõrgemalt tänu saanud. Bataljonile  oliwad manad gardiwäe õigused kingitud, milles iga liht soldat unterohwetseri seisuses on ja nende lipp sai Georgiristi. Enam kui sada meest kandsiwad sedasama risti rinnas, keda nemad enamiste Gorni Dubnjakis, kus esimest korda tules seifiwad, Balkani mägedes ja Filipoopoli linna ees endale teenisiwad, aga wist mitte hõlpsaste, sest kõik on kütid ja kui niisugused peawad nemad peale minnes esimesed ja taganedes wiimased olema. Rohkeste tuhat meest läksiwad üle Donaui jõe, kuulsa marshiga, mis endise Soome ratsawäe oma oli, kes Lützeni lahingist Saksamaal  1632 osa wõttis ja rahwa üteluste järele meie langenud kuninga, Gustawi Adolwi, surnukeha waenlaste käest ära oli kiskunud. (Oli ka Eestlasi seal lahingis??). Pärast saadeti meel 130 meest bataljonile juure. Kõigist kokku jõudsiwad aga Peeterburgi  tagasi ainult 650 meest töised oliwad Türklaste kuulidele ja enam weel haigusele ohwriks langenud. Seitungis oli umbes järgmine tükk lugeda:  Kui Türklased Gorni Dubnjakis sinna poole, kus Soomlased esimeses reas seisiwad, korraga õige kangeste laskma hakkasiwad, sai bataljon käsku, oma seisukohta warjawama kohaga wahetada. Kaks wenda kõrwu oliwad kõik selle aea puutumata Türklaste kuulide  all seisnud; nüüd taganedes langeb korraga üks neist raskeste haawatud maha. Jumalakeeli palub tema wenda ja tõisi, teda mitte Türklaste kätte elawalt  piinata jätta, waid teda surnuks lasta. Mehed, kes sell tünnil surmast küll suurt ei hooli, kelle püssid alles haurawat tuld ja surma igale poole saates, ei julge siiski oma langenud seltsimehe palwet täita. See näeb, et kõik asjata, rabab ennast wiimse jõuuga ülesse, tõmbab püssi jalgade wahele ja ühe pauguga oli tema kõigest hädast ja kardetawast piinast peastetud. Iseäraliste püewade ja pidude järele, kus hiilgust  ja toredusi näha, nagu neil päewadel, kui Persia shahh meil wõerusel oli, on päälinnalised wäga himulised.  Eks olnud jälle wahtida paraadist, mitmesugulisi  etendusi, sürawaid mundreid ja auutähta, millest mõne meeste rinnad päewapaistel uhkeste lõkendasiwad. Läikiwates kullatutes tõldades sõideti Aasia wõeraid mööda lippudega ehitatud uulitsaid, ja kus nad seisatasiwad,  oli tundide kaupa wahtijaid ninatpidi koos, et imeks peab panema, kui palju meil lausal päewal ajaraiskajaid leida. Enne lõpetust pean weel ühest juhtumisest kirjutama,  mis õnneks mitte igapäewaline pole. Nelipühi ilusaid päewi katsub igaüks, kellel wõimalik,  „rohelises" ärapühitseda. Tuhanded inimesed tormawad raudteede, aurulaewade ja wangerte peal kõrge kiwi müüride wahelt wälja Jumala kena loomusse; aga sellegipärast jääb küllalt siia järele. Üks jagu wiimsetest pühitses Pühawaimu wäljawalamise püha wäga jõledal kombel. Ühes majas kõige elawamas linnajaos tabas kojamees üht madrust kinni, kes minu ja sinu omanduse juures mitte selget wahet pidada ei mõistnud, ja tahtis teda woorimehe peale panna, et sinna kohta wiia, kus teadmatad niisuguste tarwiliste  seadustega tutwaks-tehakse. Laewamees hakanud aga selle priisõidule mehiselt wasta tõrjuma. Waheajal  jooksnud töised kojamehed (kõik Tatarlased) esimesele  appi, ja kui wahwa sõamees äratunnud, et oma jõud enam ei awita, hüüdnud ta härdaste rahwa hulka, mis ühtepuhku juure woolas ja tülist midagi ei teadnud: „ Tulge appi! Tatarlased tahawad mind peksta." Need sõnad löönud nagu wälk rahwa sekka ja nüüd oli lugu hoopis töine: kõik kukkunud ühtlasi Tatarlaste pihta, kes waewalt, oma saagi mahajättes, hoowi karata saanud. See p'olnud aga muud kui paljas tapluse koha wahetus, sest silmapilk tunginud rahwas nende järele hoowi ja igale poole majasse, kus nende ohwrid eest põgenesiwad ja igaüks, kes Tatarlase  nägu kandis, sai poolmetsalistest armetumalt pekstud. Üks Tatarlane kukutanud ennast kolmandama korra pealt alla. Rahwa hulk paisunud üle wiie tuhande  suureks ja lõhutud, purustatud, warastud ja pekstud, nii kuidas igaühe osawõtja südametoorus seda nõudis, kella 2 wõi 3 künni õhtuni, millal wiimaks Politsei ja Shandarmid pöörastest jagu saanud ja pääsüüdlasi kinni wõtnud. Pärast olla ka selle linnajao  ülewaataja 7me päewa peale lukku taha rahuliste järelemõtlema pandud, mil kombel tema edespidi säherdusi  weidraid talgusi oma krundi peal paremini keelata wõib. Peab lootust olema, et Tatarlased elule jääwad, mis südamest neile soowime. Ei iial saa nemad seda sauna unustama ja niisama ka need, kellele Tatarlased oma rusikatega ja muu nõuudega märgid mälestuseks külge wajutasiwad. Tülialustaja madrus kadus, nii pea kui mahti sai, nagu tina tuhka. I.—B. KLowast kirjutatakse „Golosile": Kui mõne päewa eest tagasi üks Kiowa uniwersiteedi professor mõninga studengi seltsis ühe kloostri ligidal jalutamas käis, nägi ta puu külles üht noort kahetõistkümne aastast  tütarlast rippuwat, kelle nägu jo siniseks oli löönud. Professor tahtis õnnetumat tütarlast silmusest  lahti peasta, oli aga waewalt tüdruku 4igi jõudnud,  kui mitu munka ligi ruttasiwad ja teda tagasi katsusiwad tõrjuda ja peastmist keelasiwad. Seal läksiwad  aga studengid appi, hoidsiwad mungad eemal ja peastsiwad tütarlapse silmusest lahti. Nüüd sai awalikuks, et mungad tütarlast, ei tea mis süü pärast, ülesse oliwad poonud. Grodnost. Grodnos on mullu aasta 19 uut rahwa kooli asutatud. Kõik need koolid on talupoegadest  enestest elusse kutsutud ja peetakse ka talupoegade  kuluga ülemal. Sellest näeme ära, kui suur himu ka Wene talupoegadel õpetuse järele on. Mitmes kohas Wenemaal on tänawu suur põud. Arwatakse, et mõnes Ida- ja Keskhommiku poolses kubermangus wili tänawu täitsa saada äpardama. Seda ette nähes ja kartes, ei pea sealsed talupojad enam sugugi wilja müüma. Orellis on Juuni kuu alustusel suured weeuputused  olnud, mis hirmsast kõuewihmast ja rahesadust  tulnud. Weikene jõgi, Orlika, paisus nii suureks, et meskid, majad ja tammid weest ära wiidi. Ka mitmed  inimesed on surma saanud. Kahju on wäga suur. Seesamasugused sõnumed tulewad ka Aleksandroop  õlist, kus Juuni kuu esimeste päewade sees kanged  kõuewihmad jõed nii suureks ajanud, et igal pool hukatust näha olnud. Palju majasi olnud wee all ja ligi 100 inimest leidnud wee sees surma. Astrahanist. Tänawune heeringate püük olla sealpool ütlemata suur olnud. Astrahani kalamehed üksi olla tänawu 151 miljon heeringat püüdnud, see on 46 miljoni enam, kui mullu aasta. Wõeralt maalt. Konstantinoopolist. Juuni kuu esimese poole sees ei 'MMmudMkjujaTürklase ja Wenelase wahel  oleks Me uus sõda lahti olnud. Lugu oli järgmine.  Pühapäewal 4./16. Juunil saatis Türgi sõawägede  ülemkommandör, Fuad-Pashaa, Wene kindrali Ellise'le sõna, kes Kalfakiöi koha oma all hoidis, et ta 12 tunni sees mõned mulla-wallid Wene piiri sees ära laseks lahutada. Kui ta seda mitte ei saaks tegema,  ähwardas Fuad-Pashaa neid mallist suuretükkidega  ära lasta lõhkuda. Nii pea kui Wene ülemkommandör,  kindral-adjutant Todleben seda häbemata nõudmist, kellel mingisugust põhjust all ei olnud, teada sai, laskis ta ööse Pühapäewa ja Esmaspäewa wahel Kalsakiöisse kolm pataljoni jalawäge, kaks ratsawäeprigaadi  ja wiistõistkümmend patareid ette minna ja andis käsku, nii pea kui Türklane esimese paugu laseks,  Fuad-Pashaa sõawägede peale minna. Nii pea kui Türgi sõawäed seda Wene sõawägede liikumist hommiku tähele paniwad, wõtsiwad nad silmapilgul sõariistad kätte. See juhtumine pani Konstantinoopoli  suurelt liikuma, kus arwati, et Wenelased ja Türklased enne jo kokku saaksiwad minema, kui Fuad- Pashaast antud aeg mööda oleks läinud. Kui Türgi suurwesiir Wene saadiku, würsti Lobanow Rostowski läbi seda asja teada sai, näitas ta ennast wäga wihase  Fuad-Pashaa üle olewat ja saatis kohe Osman Pashaa kindral-adjutandi Todlebeni juure, et seal seletusi  anda ja ennast wabandada. Sell kombel jäiwad siis kindral Elliste mullawallid terwelt seisma ja asi läks ilma püssi pauguta mööda. Wene pealikute ja soldatite seas oli suur rõõm ja liikumine walitse- nud, sest nad lootsiwad, et kui Türklased tõeste sõda oleksiwad alustanud, sellsamal päewal jo Konstantinoopoli  linna oma alla heita. Neljapäewal peale seda lugu, see on 8./20. Juunil käisiwad 800 suurtsugu Muhamedlast suurwesiiri, Sovset-Pashaa, juures. Nemad tahtsiwad teada, kuidas Türklane Berliini kongressi peal oma poliitikat saaks awaldama. Nemad kaebasiwad wäga praeguse oleku üle ja ei hoidnud ka oma umbusaldust Sultani Abdul Hamidi kohta tagasi. Sovset-Pashaa katsus neid waigistada ja palus neid kannatada, ning tõuutas, et Euroopal suurt kaastundmist Türklase wasta olla. Ka awaldas ta oma lootust, et San Stefanos tehtud leping Türklaste kasuks ümber saada muudetud. Lõppeks palus ta, sultanit usaldada ja ühes aidata, et Konstantinoopolis rahu tagasi tuleks, sest et muidu weel suuremat isamaa õnnetust karta olla. Rumääniamaalt. Rumääniamaal hakatakse jo ära tMdM^^A^Ma'pMALkaga" wnmaset ajal näkukene liig kaugele rabasse on juhtunud: ei saa enam edasi ega tagasi, igal pool on sügaw raba ees ja jalad wajuwad ikka enam ja enam sisse. Kawal herra, Bratiano, kargab küll ühe mäta otsast töise otsa, aga ei aita ühtegi, peab aga jälle manu jälgi mööda tagasi hakkama käima, kui rabasse ära ei taha uppuda. Weike maa oli liig palju selle peale kuulnud, mis Austria ja Inglismaa kõrwa sosistasiwad,  ehk küll temale kõige suuremaks kasuks oleks olnud, kui Wenemaaga ka edespidi käsi käes oleks käinud. Tema lootis, et terwe Eüroopa tema eest saaks kostma ja teda Wenemaa nõudmiste eest kaitsema,  aga ta näeb nüüd ehmatusega, et teda kõik maha on jätnud: keegi ei taha weikse naabri pärast suure naabriga tülisse minna, pealegi weel, et suurel naabril sula õigus on, oma wana omandust, Besaraabia  maad, tagasi pärida. Sellepärast saab nüüd wist Rumäänia hea meelega ennast Wenelase sõbraliku hõlma andma, kui see aga mõne silla nii üle raba seadaks, et weiksed mehed ilma määrimata ja kahjuta omast kitsikusest jälle wälja peaseksiwad. Saksamaalt. Tuttaw asi on, et üks jagu katoliiklasi  Saksamaal ennast mõne aasta eest tagasi, kui pääpsi Jumala ilmeksimatu asemikuks siin maa peal sai tõstetud ja see õpetus usutunnistuseks tehwd, Rooma kirikust „Wana - katoliiklaste ususeltsi" nime all lahti heitsiwad, ja omale ise piiskopi Saksamaal  walitsesiwad. Nüüd on need Wana-katoliiklased Bonni linnas oma sinodi ära pidanud, kus nad otsuseks  on teinud, et preestrite abieluta seisus otsa peab lõppema ja selle usu preestrid edespidi ka abielusse wõiwad heita. Jo aastal 1875 oli see asi Wanakatoliiklaste  sinodi peal läbi rääkida, aga leidis weel palju wastalisi. Ka nüüdki on weel nende usuliste seas küllalt neid, kes ennast mitte wanast õpetusest nii ruttu lahti ei jõua teha; aga sellegipärast ott loota, et Wana-katoliiklaste ususelts selle wahe pärast mitte kahte iseäralise seltsi ei saa langema. Nii raske on ühe jau inimestel, ennast neist õpetustest lahti teha, mis neile kirik lapsest saani nagu ema piimaga liha ja were sisse söötnud. Mõistus ütleb, et uus õpetus õige on, aga weri kohab südames: jää wana juure! Sellepärast ka kõik kirikud, kes walet õpetawad, mõistust  nii kangeste hukka mõistawad ja selle peale käiwad,  et laste kaswatamine nende woli all seisab. Oma eesnimetatud otsusega, mis Bonni linnas tegiwad,  on aga Wana-katoliiklased ennast täitsa Rooma kirikust lahti ütelnud. Nagu töised parteid, nii on ka sozial-demokraatlased  kõigest jõuust selle eest tööd tegemas, et nende saadikud parlamendi liigeteks saaksiwad. Seal noomiwad nüüd wabameelelised ajalehed Saksamaal rahwast, kõik wabameelelised pidada kokku hoidma, kõik parteide tülid kõrwale jätma ja kui üks mees sozial-demokraatlaste wasta ülesastuma, et nad walitsemise  juures mitte ei wõidaksiwad. Aga siiski kardetakse,  et ka tänawuse walitsemise juures mustakarwalised  kiriklasid, kus nad oma saadikutega ise wõitu ei jõua saada, sozial - demokraatlastega ühes nõuus saawad walitsema, nagu nimelt Kassetis ja Hanauis, kus nad enne nagu üks mees omad healed sozial-demokraatlaste  parlamendi-saadikule andsiwad. Berliinis arwatakse, sellest, et Lõuna-Bulgaaria  maa Jda-Bulgaaria nime on saanud, wõida wälja arutada, et kongressil ka nõu on Lääne-Bulgaaria  maad sünnitada. Sellest paista wälja, et Inglismaa, Austria ja Wenemaa ikka enam omas kokkuleppimises ükstõisega ligistada. Saame näha, mis pärast wälja tuleb! Hanooweri endise kuninga Georg V. surnukeha  ei ole mitte Saksamaal maha maetud, waid Inglismaal, kuhu ta seks Pariisist wiidi.