Sakala 12. Wiliandis. IZS Maikuu pü-wal 1878. I, aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wiiljaandja C. R. Jakobson. Käsitöö koolides. 11. lÕmas 3. numris rääkisime üleüldse käsitööst koolides  ja kui tähtjas see asi ka meie maa ja rahwale on. Seal nimetasime ka, et Klaussott-Kaas ise tänawu suwel Tartu saab tulema ja esimene jagu koolmeistrid wälja õpetama,  ning et kes sest õpetusest osa tahab wõtta, oma nime ja soowi künni 1. Aprilli kuu päewani üles peab andma. Nüüd on „Käsitöö edendamise selts linnas ja maal" ühe trükitud aruande kirja wälja annud, kelle seest meie järelnimetatud  asjad oma lugejate ette paneme. Klausson-Kaasi kõnedest, mis ta Jaanuari kuus Tartus pidas, üles äratatud, on üks „Käsitöö edendamise selts linnas  ja maal" Tartus kokku astunud, kes omale eesmärgiks on matnud, ka meie juures Klausson-Kaasi käsitööd elusse äratada ja nimelt ka koolides õpetatawaks asjaks teha. Selle seltsi, riigiwalitsusele kinnitamiseks ette pandud põhjuskirjade  tähtjamad punktid on järgmised: Iga täie-ealine meeste- ja naisterahwas wõib selle seltsi liikmeks heita, kui aastas kõige wähemalt 1 rubla seltsi kassa heaks maksab, ehk ühekordsel maksul 20 rubla. Ühekordsed maksud jääwad  puutumataks kapitaliks seisma, aga aastased maksud ja intressid tarwitatakse seltsi toimetuste peale ära. See selts saab töistel kohtadel ka abiseltsa asutama, ning jääb edespidiseks määramiseks, kuidas need abiseltsid ennast omas töös ja põhjustes pääseltsiga ühendawad. Seltsi toimetused seisawad eestseisuse käes, kellel üks walitsuse nõuukogu kui täie seltsikogu wolinik abiks on. Igal aastal kokku tulema täie seltsikogule tehakse aru eestseisuse tööst ja kassa olekust. Seltsi praegune president on A. von Stryk Pala mõisast, tema abiline prosessor I)r. Brunner ja kirjutaja ja kassameister  Ökonoomia seltsi kirjutaja G. v. Stryk. Töised eestseisuse  liikmed on weel E. v. Oettingen Kuresaare mõisast ja seminari koolmeister Hollmann. Eesnimetatud aruande kirjas antakse ka teada, et esimese  Aprilli kuu päewani peale 30 meeste õppijat, nagu näitab kõik koolmeistrid, ennast oliwad pakkunud, ning sellepärast  nende arw enam kui täis on. Naisterahwa koolmeistrite  arw oli 15 peale määratud, aga nii palju ei ole seiamaale weel mitte ennast pakkunud, ja sellepärast wõetakse  ikka weel naisterahwa õppijaid wasta. Raha olla selle uue seltsile kingituste teel seiamaale 950 rubla sisse tulnud ja seltsiliigete aasta maksudes 100 rubla. Aga need summad olla weel liig weiksed, kui et neist kõik tarwituse kulud wälja wõiksiwad tulla. Uus „käsitöö edendamise selts" palub sellepärast omas aruandes, et rohkeste liikmeid tema tööst osa tuleksiwad wõtma ja ka raha-annete ettewõtmist üleüldse toetama. Kui ühe tulusa seltsile soowime meie selle „käsitöö edendamise seltsile" kõigest südamest edenemist. Meie loodame  ka, et kõik rahwauste ja seisuste püüdmised sest seltsist eemale jääksimad, mis meie maal palju üleüldise kasu peale sihtiwat tööd takistab. Siis saab see selts igalt poolt toetust  leidma ja suureks ja tähtjaks meie maa edenemises tõusma. Wäga imeks paneme, et nii mähe naisterühmast ennast seiemaale esimese, Klausson-Kaasist enesest juhatatud õpetusele  on pakkunud. Meie peaksime arwama, et kõige wähemalt  need naisterahwa koolmeistrid, kes seiemaale meie rahmakoolides tööd teemad, nimetatud õpetusest osa saaksimad wõtma, aga lugu ei näita mitte nii olewat. Soowida oleks, et sellepoolest asi pea paraneks, sest naisterahwa pakkumisi wõetakse ka nüüd weel wasta. See vn selge, et edespidi, kui meie rahwas seda kasu ära on tunnud, mis käsitöö koolides  meie tütarlastele toob, neis koolides ühtgi naisterahwa koolmeistrit ei saada sallitama, kes mitte ka selle käsitöös õpetust ei wõi anda. Nende naisterahwa koolmeistrite eneste kasuks on siis, et naad, mida aegsam seda parem, ennast seesuguste töödega tuttawaks teewad. Ja kus õppimise kulud liig raskeks lähewad, seal peaksiwad wallad oma tütarde  koolmeistritele abiks heitma. Õpetajal koolmeistril on raske, sagedaste pealegi wõimata, oma weikse palga juures 40 künni 50 rubla wälja anda, mis ülespidamine ja kooliraha  Tartus tarwitawad, aga terwe ivalla ehk kihelkonnale on 50 rubla üks tühi asi, kui selle mõtleme, kui palju kasu see weike kulu pärast kihelkonnale tagasi toob. Sellepärast lõpetame oma kirja selle soowimisega, et mõned wallad jälle mitte armupalukesi ootama ei jääks, waid ise käed adra Mlge paneksiwad, ja agaramaks saaksiwad, seda tähele panema, mis neile auuks ja kasuks on. Poliitika ringwaatus. Mis tuleb, sõda mai rahu? see küsimine on nüüd terwes Eüroopas iga inimese suus, aga keegi ei tea õiget wastust ta Peale anda. Just seesugune kahewahel olek on see kõige hirmsam, mis wõib olla ja rusub nimelt Weneriigi  rahwaste peal. Nüüd on tükk aega rahu ja lepitust katsutud sünnitada ehk teda wähemalt wõimalikukski teha: eeskonwerents pidi kokku tillema, Inglismaa sõalaewad pidimad  Konstantinoopoli alt eemale minema, kus ka Wenelane oma sõawägedega sedasama oleks teinud, aga kui jo asjad nii kaugel oliwad, et kaup malmis pidi saama, seal pani Inglane jälle uued tingimised ette, mis kudagi kombel wõimalik  ei olnud masta mõtta, ja nii on siis lugu jälle niisama  kaugel kui ennegi. Kõigist on näha, et Inglasel see kindel nõu on, Dardanellides omale töist Gibraltari sünnitada:  nagu Hispaania, nii peab ka Wenemaa oma mereteedel  Inglismaa walitsuse all seisma. Seda tahab Inglane  ja seks näitab temal nõu kindel olewat, sõda alustada. Ega seal siis imeks ei ole panna, kpi ta oma mõimata tingimistega  kõik lepituse nõuud tühja Teda näikse ainult sellepärast wiiwitawat ja omi tõsiseid mõtteid marjul hoidwat,  et ta ennast meel nii Lugemaste ei ole walmistanud, nagu tarwis ja sellepärast iga uus päew, mis sõa alustust edasi wenitab, temale maga kallis on. Nüüd ei ole tema sõawäed Dardanellides meel mitte liig suured, aga iga päewaga  tuleb laewu, raha ja sõamehi juure. Ja et Wenelane hea meelega heaga tahaks leppida ja sõatulemist keelata, sellepärast peab ta nüüd kõik seda wagusi pealt maatama. Mida hiljem uus sõda alustab, seda raskemaks ja merisemaks  ta läheb, aga siiski katsub WeMane, kui üks nõu tühja on läinud, ikka uueSte jälle lepitust teha, et ka waenlane  pärast ei wõi ütelda, et Wenelane rahu ei ole tahtnud  teha. Sellepoolest on siis ka see wahe-aeg Wenelasele suureks kasuks olnud, et töised riigid Inglase tahtmisest aru on saanud ja temal mähe lootust on, omale sõas Wenelase masta seltsilisi leida. Aga kaua enam see kahewaheline olek edasi ei wõi minna; wiimane otsus saab wift pea tulema: kas sõda wai rahu. Praegu seisab poliitika taemas maga raskes pilwes, ja need pilwed lähemad ennema ikka mustemaks ja paksemaks, kui et nii pea nende äralahkumist loota oleks. Seesugused pilwed on Inglismaa kange sõa walmistamine ja nimelt ka Jndiamaa sõawägede malmis seadmine. Et need pilmed kõue-ilma kuulutawad, tunnistab ka see nimetatud  Bismarki nõu, Inglane ja Wenelane peaksiwad mõlemad  oma sõawägedega Konstantinoopoli ligidalt eemale heitma. Kui kõuepilwed liialt töine töise ligidal seisawad, siis wõib neid jo kõige meiksem kogemata tuuleõhk kokku ajada ja Mälgud ja mürinad lahti peasta. Seda kartust tahtis Bismark mahendada ja sellepärast läks tema nõu seepeale  wälja, et Wene soamäed Konstantinoopoli ligidalt ära lähekstwad ja ' Inglismaa sõalaewad Dardanellidest. Aga nagu enne eeskõnwerentsi ja muud nõuud, nii tegi Inglase kangekaelus ka selle nõuu tühjaks. Pilwed seisawad ikka meel ähwardades üks töise ligidal, tuul keerutab neid igaüht  omalt poolt ikka mustemaks ja ähwardawamaks, ning meie maatame kartlikult pealt, millas see silmapilk on, kus naad kokku puudutawad ja kus esimene mälk läbi maailma lendab. Enam ei ole mitte selle poolest kahewahel mõtlemist, et rahu-lootused iga päewaga enam kadumas on. Lepitust katsutakse küll meel teha, aga lootus, et neist katsetest  midagi wälja tuleb, on kadunud, nimelt sest ajast saani, kus Inglismaa ütles, tema laewawägi ei saada sellepärast Dardanellidest wälja minema, et wastalised tuuled seda minemist takistada wõida. Sellest uuest põhjusest, mis Inglismaa  jälle wabanduseks ette toonud, näeb igamees ära, et ta leppimist sugugi ei taha, waid aga aega pitkendada püüab, künni omad Jndiamaa sõawäed Eüroopa maale on toonud. Sest ajast saani aga, kus nii heaste Berliinis kui Wiinis ära on tuntud, et Inglismaa lepitust sugugi ei taha teha, on ka nende lepitamise püüdmised kustunud, sest et naad wiimaks ommeti ilma asjata saawad olnud olema. Nagu waikus kange kõue-ilma eel, nii seisawad praegu poliitika tuuled waiki: siin ja seal keerutab tuulispask korraga natukene  tolmu ja õle kõrsi õhu sisse üles, läbi lehtede kahiseb mõni üksik tuule õhk, ja siis on jälle kõik wait; aga paksud pilwed tõusewad ikka kõrgemale ja eemalt kostab mürin nagu maa alt. Seesugune on praegune poliitika ilm ja sõa lootuse  ja kartuse olek. Kahe eesnimetatud suure pilwe kõrwale tikub wahel ka kolmas nagu ligemale ja see on Türklane. Ehk ta küll pealt näha Wenelase wasta lahke näitab, siiski ei ole teada, mis ta omas südame saladuses warjab. Wenelaste wastaline Ahmet-Vefik on küll oma ameti pealt lahti saanud  ja tema asemele Sadyk-Pashaa ministerpräfitendiks tehtud, kes enam Inglase kui Wenelase wastaline pidada olema, aga siiski teeb Türklane, nagu walmistaks ta ennast ka sõa wasta ja tahaks kolmandamaks pilweks edespidise kõue-mõllu sekka astuda. Kelle peale ta siis oma wälkusi himustab lasta, on teadmata, wõib olla, et ta seda weel isegi ei tea, aga walmistaga näitab ta snnast iga pidi tahtwat. Nii saiwad Wene sõawäed kuulda, et Osman Pashaa sõawäed  omale küti-kraawisi ja weikseid kindlusi Konstantinoopoli  ees walmistada, ning Suurwürst Ülemkommandör sõitis enne Türgimaalt ära tulemist 50 ülema pealiku seltsis ratsa neid waatama. Siin küsis ta käsuandja Türgi owerSti käest,