Sakala 13. WiNaMs, 2V-! Maik»» päewal 1878. l. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja C. R. Jakobson. Aleksandri koolist. Va ii palju, kui meie seiemaale rahwaga kokku oleme saünud ja nii palju kui meile seiemaale Aleksandri kooli üle kirjasi on tulnud, kusagil ei ole selle poolest kaksiti arwamist, et sellest koolist üks üleüldise waimuharimise koda peab saama, ja mitte üks „põllumeeste kool", nagu mõned, kes ennast mitte Eestlaste sekka ei arma, tahawad ja soowiwad. Selle poolest on ka kõik õpetatud Eestlased ühes nõuus, ning kui rahwas osalt ka nende otsuse peale toetab, siis on see wäga õige. Oma juhtijaid rahwauselikuis püüdmistes peab rahwas  uskuma, ja kes temal tõsisteks juhtijateks kõlbawad, seda ta tunneb peagi ära. Ka praegu tunneb Eesti rahwas omi juhtijaid, keda ta usaldada wõib, ning et lugu nii on, sellepärast on ka terwe rahwa juures kindel nõu: Aleksandri  koolist peab, olgu mis tahes, üks üleüldine waimuharimise  kool saama. Kui see Aleksandri kool, kelle wasta wift jo mõni hea pudel tinti tühjaks on kirjutatud, mitte üks wäga tähtjas asi meie rahwa tulewiku õnnele ei oleks, siis tema asutajad ja edendajad tõeste mitte nii palju waewa ja pahandust tema pärast ei oleks kannatanud, kui naad seda seiemaale on teinud. Siis ei oleks temal aga ka nii palju wastalisi wõitlejaid  olewat, kes kõik teewad, mis wähegi wõimalik on, et seda nõuu nurja ajada. Meie ei hakka mitte sest rääkima, mis neid wastalisi taga ajab, nii wäga ühe tulusa asja wasta wõitlema, kellest jo üksi kasu meie maa üleüldise elule wälja wõib sigineda. Jo nüüd on rahwa juures wiha suur, mis need wastaliste wõitlemised sünnitawad, weel suurem saaks ta olema, kui nende päris põhja ülesse hakkaksime arutama. Seda meie aga ei taha, sest meie püüdmine on tõeste see (mitte üksi sõnadega), et kõik rahwaused sõbruses ja ühes meeles üks töise kõrwal tööd teeksiwad ja elaksiwad. Sellepärast jätame ka mitmed kirjad, mis meile Aleksandri kooli wastalistele on saadetud, trükkimata, kellest üks pitk kiri Wirumaalt nende sõnadega lõpetab : „Lõpeks aga ütlen mina Aleksandri kooli kange wastalistele seda: Pange tähele,  kui Teie paremaid mõtteid ei saa pähä wõtma Teie saate seda kõik pärast kahetsema ja tõukamaks kiwiks saama! Sest rahwa lugupidamist ja armastust oma poole wõita, läheb kõige pealt tarwis, rahwaga ühes nõuus olla ja hea asjade sees teda aidata!" (N. X.) Seda hakkawad ka jo nimetatud wastalised ise ära tundma, et see wõitlemine neile kasu ei too, ja sellepärast on naad wiimaks rahwast seeläbi kahte parteisse katsunud lahutada, et ühe kooliwanema oma asemel tulle saatsiwad, kes neile sõawäge pidi koguma. Aga waata, ehk küll see waene petetud mees wõerast lippu kõigest jõuust lehwitab ja täie kõriga hüüab, sõimab ja palub, kõik on ilma aegu ja keegi ei jookse oma kodumaa ja rahwa lipu alt ära, aga kange naer kõlab üle terwe Eesti maa. See on ka see ainus sündlik wastus seesuguse teule. Oli rahwa wastus, kui wastalised ise ette astusiwad, see, et kõigest jõuust ruttu kantsi külles tööd tegiwad, kelle kallale wastalised tulla tahtsiwad,  siis on nüüd „kooliwanema" uue pealetungimisele see wastuseks, et rahwas naerab ja „kometit" pealt waadates  nagu lustipidu peab, künni pidupäew mööda on ja uus töö alustab. Selle rõõmu suurendamiseks peame siis ka meie jälle sest kirjast jutustama, mis Wõrumaa kuulus kooliwanem Pärt Suija jälle „Eesti Postimehes" U 17 sees awaldanud. See kiri ei ärita pütte üksi Heie naeru, waid näitab ka õige selgeste, kust poolt Mus Ouija Pärt omad mõtted ja ksyed on wötnud, mis ta wsijWhäbematal kombel maailma sisse hüüab. Peaaegu tahab juba naer neid sõnu kuuldes ära kustuda ja tõsine wiha tema asemele tungida, kui selle peale mõtleme, et nüüd Saksa ajalehed neid sõnu jälle ümber faäwad tõlkima ja kui Eestirahwa enese meeste poolt tulnud otsust trükkima. Siiski, meie teame, et Pärt Suija paljas riist töiste käes on, ja seUpärast wöime ennast sellega trööstida, et naljalt keegi Eesti mees seesugust sõnu ei saa kirjutama. Meie tahame nüüd mõned tükid Suija Pärdi wiimaseft  kõnest, mis õpetaja Hurtile wastuseks annud, oma lugejate  ette panna, et naad ise aru wõiksiwad teha. Kuulge siis: „Teije tunnete Eesti et nemma nlinkisuguft asja nii ei pelgä, km pilkamist. Nüüd loodate Teije, et paljo minno saawa naarma, nink henda see läbi Teije nõwwu osaliseks tunnistama. Teije loodate, et mina saa paljo häbi saama, nink häbi perrast kesk maa kera sisse henda ära käkina, nink sis jääp wõit Teije kätte. Ent ei olle mitte niida. Astku pääle naarja, kes perrä ei mõtle, Teije poole, wast saawa jälle nee minno poole hoitma, kes armastama, ütte asja asjalikkult läbi uuri." — Siin on nüüd auus Suija Pärt kohe eksinud. Õpetaja Hurt on oma was- . tuse täitsa tõsiselt ja asjalikult kirjutanud ja meie ei wõi l"' seal ühtegi pilkamist seest leida. Seda oleme aga küll meie omas lehes teinud ja seeläbi paar tuhat lugejat, kes „perrä mõtlewä", Suija Pärdi unustamata sõbraks teinud. Aga kuulame edasi, mis auus kooliwanem Wõrumaalt ütleb: „Teije olete õpetaja nink ei jõwwa mitu puudust omman kihelkonnan äraparantuda, ent laidate minnu, et mina, kes mina mitte enamb ei olle, kui üts Wõrumaa kooliwanemb, nimitedu puudust omman kihelkonnan weel mitte ei ole zõudnu ära parandada. Om see siis mõistus?" Nüüd tuleb pitk seletus Karula koolidest ja nende heast olekust, siis ütleb kirjutaja edasi: „Sest näete Teije, et meije ei maga, et seegi perrast, ütle mina, olles wõimalik olnu, kiige neide koolega jo palju enambide joone pääle saada, kui mitte nee mehe, kelle suu läbi meije rahwas konwendi  pääl kõnelep, nii hirmsaste koolele wasta ei saisas. Kaege, märane meie armas Eesti rahwas nink neide saadiku weel omma, nink sis Teije loodate, et särane rahwas peas Aleksandri kooli nüüd jo omma õlade pääl kandma nink päälegi weel kõrgele tõstma!" — Nõnda kirjutab üks Eesti mees, kes ennast Pärt Suijaks nimetab, terwest Eesti rahwast  ja kõikidest tema saadikutest! See on natukene liig häbemata, aga ta on selle tulukese paistus, mis meie Aleksandri  kooli wastaliste sees elab. Pärt Suija kirjutab edasi: „Teil om 28,000 rubla hõbedat. Kas sääl sis Sakste raha suguke man ei olle? Ent ommcte peab Aleksandri kooli ehitamine ütsinda Eestirahwa  tegu olema. Kui Teije arwate, et Eesti rahwas ennamb eestwedajid, ei ka tagasi tõukajid ei tarwita, sis teke ommeti proowi. Ärke wedake enamb eest, ärke tõugake enamb rahwast tagant Aleksandri kooli sissesäädmise perrast, jätke seda kooli ehitamist ütsinda rahwa hoolde, ja saame sis näta, mes sest koolist saap wälja tulema. Ent kui Teije ommete tahate eestwedaja nink tagaft tõukaja olla, sis andke ka teeda ja seletage meile ära, mes poolest Teie sis paremb nink usutawamb olete, kui meie kooli ülemba." —Et Pärt Suija ka üks „kooli ülemb" on, sellepärast meie neid sõnu temale pahaks ei woi panna. Aga et ta rahwa eestwedajaid, kes Aleksandri kooli asju praegu juhatawad, Eesti rahwa sekka ei arwa, see on jo enam naljakas. Wist omma no kik jo ja ka kik kooli ülembä Saksa tema meelest. Mehed, kes kooliwanemale tema kirja ette on kirjutanud, näikse tõeste ära unustanud olewat, et Eesti rahwas üks terawalt mõtleja  rahwas on, kes ennast kawala sõnakõlksude teel mitte wale tee peale eksitada ei lase. Kuuleme edasi: „Wasta pandmine omma säetu walla nink kihelkonna koolide wasta tullep sis wist ütsinda talurahwa  rumalusest, maisusest ja ahnusest. Ei olle suguke waija, Sakste wasta wiha pidada. Kui nemma meile wast manal ajal ka üllekohut omma tennu, sis om seda waija ara unetada. Jumalale tennu, meije wõime jo nüüd elada. Meije oleme ka Sakste käest hääd saanu; sest Sakste käest faiwa meije wänemba risti usku nink pääleke omma kallist puhast Ewangeliumi usku, ja Teije kui õpetaja peasfite sest meel ennamb rõõmustama nink Sakstele see eest weel ennamb  tennu ütlema, kui wast minagi seda jöwwa teta." Ja, pai kooliwanem, „meije wõime jo nüüd elada", ja oleme ka hirmus rõõmsad seeüle, et meile „puhaft Ewangeeliumi usku" on toodud, aga ärge pange pahaks, kui Teie sõprade soowi wasta ei wõta, kelle järele rõõmu pärast lõhki peame minema. Teeme lõpetust. Pärt Suija kirjutab weel: „Ka Teije perametse kirja seen tullep sõna „orjapõlw" mitukõrd ette. Mesperast heidate Teije sis ütte puhku rumala rahwale ette" („Eesti Postimehe" lugejad wõiwad tarka Pärt Suijat tänada  selle meelitama nime eest!), „et meije wanemba omma pidanu Saksu rängaste orjama, nink et Saksa meile ka mitu ülekohut omma tennu? Mes hääd Teije sest etteheitmisest loodate? See orjapõlw om jo üts wana möödaläinud asi, mes kunake enamb ei saa tagasi tulema. Kas Teije töteste arwate, et Teije see läbi Eesti rahwast ja Saksa rahwast kokko lepitade, kui Teije Eesti rahwale iks ette puhute, et kaege, Saksa rahwas olliwa Teije waenlase nink wihamehe!  Wast Teije ei tija essike, määrast wilja Teije see läbi külwate? muud midake, kui selget wiha ja waenu! Teie panete seeläbi omma kirjade sisse üte kihwti, mes tarkule  pahanduses nink rumalile wihale kihutamises om, ja kiige waesem asi om see, et üts Ewangeliumi usu õpetaja seda teep." Need sõnad on jo nii liig häbematud, aga siiski ka nii kawalad, et neid üks haritud inimene oma nime all mitte ei oleks awaldanud, ja üks harimata Pärt Suija ilmaski ise ei oleks wõinud kirjutada. Aga nüüd saawad naad kui ühe talupoja suust wätja tulnud otsus HMgkeele ümber pandud ja saawad oma wilja kandma. Üks kelm l ilalakkuja üksi wõib seda orjapõlwe ära unustada, mis mõ- ned nüüd „wana mööda läinud asjaks" nimetawad. Aga kui meie seda aega unustada ei wõi, sellepärast ei ole jo kokku leppimine Sakslastega wõimatumaks tehtud. Kus Sakslastel praegu auusad püüdmised on ja kus naad meie auusaid püüdmisi edendawad, seal oleme nende sõbrad; aga kus naad meie auusa püüdmistele wasta astuwad, oma enese auu ja kasu ja wäewõimust üksi taga nõudes, seal oleme nende wastalised, sest et seal uut orjapõlwe walmistatakse, kellest Suija Pardid ja muud Pärdid muidugi aru ei Et Eestirahwa meel orjapõlwe ajal mitte ühtlasi orja wääriliseks  ei ole langenud, see ei ole mitte üksi Eestirahwale auuks. Aga seesugused mehed, kes sõbrust ja Ühtmeelt selle järele kaaluwad, kuidas neile tass kohwi ja paar sigarit ette ja kätte pakutakse, need on need päris orjameelsed ja rahwa