Sakala ift. Wiliandis, Jmmwu Pücwal 1878. I. aastakäik. ms poliitika, kirjandust ja Mutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Läänemere laewad ja laewamehed. praegu korjatakse terwe Weneriigi sees selle tarwis raha, et tema eest Wenemaale laewu osta ehk teha lasta. Need laewad peawad esiotsa sõa tarwituseks olema, aga kui sõda otsa on lõppenud, siis peawad naad rahutöö teenistusse  astuma ning Wenemaa kaupa muiale ja muulaste kaupa Wenemaale toimetama. Ei ole weel kaua aega mööda läinud, kus esimene kuulutus rahakorjamiseks wälja tuli, ja juba on sadatuhanded rublad kokku tulnud, ning terwe Wenemaa  arwab seda omale nagu auuasjaks, et see ettewõtmine  heaste edeneks. Et neil laewadel sõa-ajal suur tähtjus on, kui sõda peaks tulema, selle poolest ei mõtle keegi kaksipidi. Aga weel suurem tähtjus on neil rahu -ajal. Weneriigi suur raudteede wõrk edeneb ikka täielikumaks; miljonide rublade eest weereb igal päewal nende raudteede peal kaupa edasi tagasi, mitte üksi Mustamere, waid nimelt ka meie Läänemere  randa, et siit laewades üle wahtuwa mere edasi minna. Aga ka meie oma maa sünnitab iga aastaga enam põllutöö  produktist, nimelt linu ja wilja, sest haritud põllud lähemad  ikka laiemaks ja inimeste hulk kaswab ühte puhku. Seda awaldab meile kõige paremine Mrnu linna kaup, kuhu seiemaale raudteed mitte ei käi. produktist wiidi Pärnust wõerale maale: aastal 18?7: 815,567 rubla eest, a. 1857: wähem, a. 1867: 4,141,490 rubla eest, a. 1877: 9,692,956 rubla eest. Sest ajast saani, kus talupojad  omad maad päriseks ostsiwad ja uue wallawalitsuse seadusega mõisa alt lahti saiwad, on meie maa rikkus ja kaup iga aastaga kasunud. Niisama on ka lugu wõeralt maalt sisse toodud kaubaga, sest inimesed on inimeselikumalt elama hakanud ja nende tarwitused on suuremaks läinud. Pärnu linna on näituseks kaupa wõeralt maalt sisse toodud: aastal 1867: 135,259 rubla eest (soola, heeringaid, wärwi, rauda ze.), a. 1877 aga jo 1,449,250 rubla eest^ Kui meie nüüd küsime, kes selle hulga kauba woorimehed  on olnud ja kelle laewad teda üle mere edasi tagasi wedanud, siis leiame, et seda suuremaks jauks kõik wõeramaa  laewad ja mehed teinud. Need üksikud laewad, mis meie linnades kaupmeeste omandus, ehk ka Ainaste ja Ädemeste  laewameeste mõni kümmend laewa ei tähenda selle suure hulga kauba kohta ühtegi, mis meie sadamatest iga aasta wälja wiiakse ja sinna sisse tuuakse. Weneriigi kauba laewadel on sellepärast tulewiku kohta suur tähtjus. Auusamat  asja ei wõigi sellepärast olla, kui seda nõuu, suures Weneriigis selle tarwis raha korjata, et seesugune laewa wägi elusse wõiks hakata tõusma. Soomemaal on praegu jo kaunis suur kaubalaewa wägi. Soomlased on tublid laewamehed, neil on rohkeste laewameeste koolisi, ja sellepärast ei ole neil ka õpetatud laewameeste poolest puudust. Ka Eestlased on wanal ajal wahwad meresõitjad ja laewamehed olnud. Sakslastel ja Daanlastel oli meie eeswanemate laewawäega palju tegemist,  kui sõda nende ja Eestlaste wahel alustas. Wanad ajaraamatud jutustawad meile palju neist wõitlemistest. Nii tuliwad näituseks aastal 1186, kui ka esimene Saksa piiskop  Meinhart Liiwimaale jõudis, Daanimaa sõamehed Eesti laewawägede wasta sõda pidama, mis neile aga mitte õnneks  ei läinud. Seda pealetungimist kätte tasuda, purjuta- stwad Eestlased kaks aastat hiljem Roötstmaale Mälaari järwe, sest et Rootsimaa sell ajal Daani kuninga walitsuse all seisis, lõiwad seal Upsaala ülempiiskopi Johanni 1. Juunil  1188 maha ja Metasiwad pereka Sigtuuna linna ära. Praegu pannakse weel, ehk küll jo ligi 700 aastat sest ajast mööda on läinud, wana Sigtuuna waremeid Stukholmi ja Upsaala wahel imeks, ning ei jõueta ära mõista, kuidas Eestlased selle aegse puuduliste sõariistaoega neist wägewaist müüridest ja neljanurgeliste tornidest jagu,jõudsiwad saada. Seesugune suur laewawägi oli wana Eestlastel. Aga nagu kõik muud suured omandusel, nii läks ka see laewawägi  waheajal hukka ja kautsi, kus Eesti rahwast sadad aastad oma elu eest sunniti wõitlema. Muud ei jäänud temast järele, kui kalapüük ja alaline kauba wahetus Eesti, Soome ja Rootsi randades, kus siiski igal korral ennast wana waim awaUas, nii et mere-rüütlitel  täna päewani nimelt sala soolawedajatega ütlemata tegemist on. Ka on jo palju ranna-äärseid Eestlasi omale uuemal ajal suuremaid laewu ehitanud, kelle peal jo kõik maailma mered läbi käiwad, ja seesuguste laewade hulk tõuseb ühte puhku. Ainus takistus selle asja suuremaks edenemiseks oli õpetuse puudus seiemaale, sest kes õpetatud laewameheks tahtis heita, mõis seda üksi suure kuluga wõerakeele  koolides saada. Meie armulise Keisri Herra armu läbi on aga nüüd see takistus kadunud, sest nüüd on meil jo mitu laewameeste kooli, kus ka Eesti keeles õpetust antakse. Meie oleme uüüd ltthidelt waadannd, kuidas meie oma maa laewade puudus meie meres weel wäga suur on, aga kuidas need laewad tähtjad rikkuse toojad wõiksiwad olla, kui neid meie maal suuremal mõedul oleks. Aga mitte üksi laewad, ka mõnigi kalamees, kes nüüd waewasel kombel oma pääd toidab, wõiks kui laewamees wõera laewade peal palju paremine oma pere ja laste eest muret kanda ja neid kaswatada,  kui tema selle ameti tarwis õpetust oleks saanud. Meie ei arwa sellepärast mitte, et seesugused mehed külmalt pealt saawad waatama ja oodates wahtima, künni töised rahwasugud eemalt tulewad ja selle teenistuse jäädawalt oma kätte wõtawad. Palju enam loodame, et meie noored mehed randade ääres, kellel meresõit jo weiksel mõedul kas kalapüüdmise ehk hülge ajamise ametis tuttawaks asjaks saanud, suure hoolega meie meremeeste koolides õppimas saawad käima ja nii omale õnnelikuma tulewikuks teed lahti tegema. Seda head nõuu anname täna oma rannaäärse Eestlastele. Edespidi saame aga neist mmetatud meremeeste koolidest ja üleüldse mereasjandamisest pitkemalt rääkima. Senniks soowime, et iga rannaäärne Eestlane seda weikest raamatut, mis paari aasta eest wälja andsime, tähelepannes loeks: „Meie kaubalaewa wägi Lääne meres. Hea nõu, kuidas teda korda seada. Hind 6 kop." Meie rannaäärse  Eestlaste silmaring on mõnes tükis weel wäga kitsas ja sellepärast oleks just praegusel ajal tarwis, et iga laiemas  silmaringis waataja isamaa poeg teda ka töiste juures laiendaks. Siis ei saa meil peagi enam Läänemere laewameestest  puudust olema ja need saawad omalt poolt jälle peagi ära tundma, mis muidu weel tarwis teha on, et Läänemere  laewawäed ja meresõidud Eestlaste päris omanduseks  ja toimenduseks saaksiwad ja jääksiwad. Poliitika ringwaatus. Wenemaa saadiku grahw Shuwalowi teekond Londonist Peeterburgi linna ja arutamised selle teekonna kohta on peaaegu paar nädalat otsa poliitika meeste suus olnud. Nüüd on grahw Shuwalow 21. Mail jälle Londonist Peeterburgi tagasi läinud ja Kongressi arwatakse mitmelt  poolt jo Juuni kuu alustusel kokku astuwat. Mis nõuu seal peetakse ja kuidas sassis asju lahti tahetakse arutada,  see on alles saladus. Nii kaua, kui kongress peetud, peame kannatama ja rahuliste ootama, 'kas kõuepilwed mööda lähemad, ehk wälku hakkawad lööma ja müristama. Nii palju on selge, et Wenelase poolt seesugused leplikud nõuud ette on pandud, et terwes Eüroopas rahulootus kasumas  on, ehk küll Inglismaa walitsus üht istumist töise järele pidas? enne kui otsusele jõudis ja Wenemaa nõuu wastawõtmist tunnistas. Siiski peame Inglismaa hea tahtmise  kohta kaksipidi mõtlema, künni asjad täielise rahuni edenenud on, sest seiemaale on ikka Inglane seesinane olnud, kes oma jonniga kõik lepituse katsed tühja on teinud. Nii palju näitab eesnimetatud asjast üleüldse wälja paistwat, et Wene walitsus Bulgaaria piiride kohta muudatusi käsile tahab wõtta, et ta aga Baatumi ja Besaraabia kohta kindlaks  jääb, nagu enne jo otsuseks tehtud. On nüüd meie silmade ees lepituse-kaubad Peeterburgi ja Londoni wahel nagu seismas, siis wõime Konstantinoopolist  paremaid sõnumeid anda. Et Türklane kudagi wiisi neid kantsa kätte ei taha anda, mis ta rahulepingus lubanud, siis on Wene sõawägede kannatus ka otsa lõppenud  ja naad on ülemkommandöri käsu peale San Stesanosest  Konstantinoopoli poole 7 wersta edasi astunud. Sell kombel on naad nüüd paljalt 3 wersta Konstantinoopolist eemal, nii et nende suuredtükidgi jo linna sisse wõiwad ulatada. Ka on ülemkommandör Türgi walitsuse käest nõudnud,  et Türklased oma Moslaki laagrist ära lähemad ja et Wene sõawäed luba saamad, Bnjukdere, selle Bosporuse wõtme, oma kätte wõtta. Need nõudmised on Türgi walitsusele  ette pandud ja ta on jo mitu istumist pidanud, ilma et otsusele oleks jõudnud. Türklane ei pea mitte mõtlema, et ta Wenelasega mängida wõib, nagu tahab. Konstantinoopolis on jälle Sultani wasta suur mässamine olnud, keda küll ruttu ära jõueti lämmatada, aga kust wälja paistab, kui kõikuma põhja peal kõik asjad seal seisawad. Mässajate päämees oli Ali Suawi, kes mitme sada mehega Tsheragani paleisse oli tormanud ja juba mängis  hoitud endise sultani Muradi tubadeni oli tunginud, keda mässajad jälle trooni peale tõsta tahtsiwad. Aga enne kui nõu korda läks, tungisiwad soldatid taga järele ja lõiwad  mässajad maha. Nende seas sai ka Suawi otsa. Ka riigiwalitsuse maja on peaaegu täitsa ära põlenud, mis ka mässajate süüks arwatakse. Üleüldse on see mässamine jälle sohwtadest (Türgi munga-preestrid, kes sultanite haudadel palwet teemad) wälja läinud, kelle ülem pealik Suawi oli. Mässamine Rhodope mägistikus kestab edasi, ja on awalik, et muialt mässajaid ülesse ässitatakse. Neist loodetakse sõaajal suurt abi Wenelase wasta. Aga nagu kõik lootused, nii saab Wenelane ka selle aegsaste tühja tegema ja mässajaid rahu õpetama pidama. Egiptuse maad näitawad Inglased tõeste omale tahtwäi. TerM Jndiamaa sõawägi on Sueesi kanaalis randa läinud ja sugugi ei ole sellepoolest kaksipidi mõtlemist, mis