Perno Postimees ehk Näddalileht HS St t»7l. Agnes kesknäddal 26. aasta. Ses lehheS seisab Bessarabia maast ja rahwast. Ommalt maalt. Peruust: Pöllomeesie seltsi koos ollemine.  Liwimaalt: Õnnetus wäina peal. Riast: Wastus. Tartust: Hobbuste Margustest. Peterburgist: Käsk. Järrelmötlemisega töö. Ketserina reisist. Odessast: Politsei käsk. Rostowist: Pahha nöu. —Wö eralt maalt. Saksamaalt: Midda surem perre, sedda surem murre. Dresdenist: Uus piiskopi kohhus.  Bremenist:  Tullekabjust. Austriamaalt: Kirriko tülli. Wersaillest: Kuida luggo Parist ümber. Uemad sönnumed. Mõistatuse wastus. Kirjawastused. Bessarabia maast ja rahwast. I!« Wöttame omma jutto tänna sealt jälle ülles,  kuhho minnewa kord seisma jäime ja sõidame  eddasi; hakkame siis peale. Siin on talli ka koggoniste teine, kui seal. Nowembre ku löppetuses tulleb esmalt, nago temma kortre teggia paks uddu kellel wägga kange weewli hais jures ja rasked wihma saod; pärris talli issi hakkab ennamiste  löulo aegas, kus essimene lummi mahha tulleb, ommetige meel mitte jädawaks, waid kaob weel mitto kord ärra; kanged tormid ja marrud ning külmad wallidad tuled, kestwad pea kõik talwe läbbi ja külm tõuseb saggedaste M kradi peale; Webruari ku löppetuses on ta jälle nenda kaddund, et kussagil ta jälgi nähha ei olle. Wägga sureks õnneks tulleb nimmetada, et ta liig kaua ei kesta, sest kes jõuaks seal puid osta, kui 25 rubla süld maksab.  Meie rahwas prugib ahjo kütteks kül siin pude assemel kuiwatud ellaja sõnnikud, agga kes sellega harjunud ei olle, sel ei tahha se pahha suitso hais melepärrast olla, mis jubba issiennesest mõista; agga mis häddaga ärratehha. Metsa pudus on Bessarabia maal wägga suur, mis ka ennamiste selle süüks antakse, et suised sured ja kanged pallawused maast tõusnud pu taimekesed kohhe ärrakõrwetab.  Agga manna söbber, siin kostad sa wahhest:  Miks ei külma teie siis seal metsa? Jah! tossi kül, sel kombel õlleks se kul kõige parrem, selle pudusele abbi sata; agga kas tead ka, et nõu anda paljo kergem on, kui sedda täita; jubba on se ärrakatsutud, agga se ei lähhä. Assujad on iggamees jubba omma parrast sedda teinud ja nende eest oige murrelikult hoolt kandnud; agga tossinate kaupa kuiwawad igga aasta jälle ärra ja nimmelt  sepärrast, et neil seddawört mahla ei olle, mis ühhe pu kassule tarwis, justament nago ühhe innimesega, kes närw söma, köddeneb  senni kui surreb, sest et tal kassinaste merd. Mis wöib seal siis suremat ette wötta, kui jubba weikesed katse asjad, kõige surema murreliko holekandmise al ei tahha