tundis Dulgas, et kõneleja üks preester oli, kes temale söariistadega wastu tuli. ..Üksnes minu surnud keha üle pääsed sa kuninga juure", ütles preester ja hoidis mõõka sissetungijale wastu. Kange wöitlus algas nüüd. Werd pritsis kalli tekidc pääle, mis põrandal oliwad. Wiimaks sai Duglas ometi  ge preestrist wöitu. Kui ta nüüd telki tungis,  oli see tühi. Kuningale oli aega olnud ära põgeneda. Duglaö'e wiha oli suur, et ettewötmine nurja läinud. Pea tuletas wäljost  söariistade kõlin temale meele, kui suures kitsikuses ta isi praegu oli. Ta ruttas telgist wälja. Igast küljest tungiti ta meeste kallale,  sest pea kadus Inglaste hirm ja ehmatus  ja tegi wihale maad. Waewalt oli Duglas  telgist waljas, kui üks suur ritter ta kallale  tungis. Kibeda wöitluse järele sai ka Duglas siin wöitu; ta lõi wastase mõnusa hoobiga maha ja puhus siis sarwe, et seltsimehi  kokku kutsuda. Aga üks ainus tuli ta juure. „Kes sa oled?" küsis Duglas. ..Eduard Waales", kostis noor Shottlane. ..Kus su seltsimehed on?" küsis Duglas. ..Kõik surnut", wastas noormees. ..Siis katsume endid päästa", ütles Duglas.  ..Tule mu järele ja pea meeles, et Inglaste  söahüüdmine ..püha Jüri" on." Selle köne pääle pugesiwad Shottlased Inglaste hulka, kes endid ikka enam ja enam kokku kogusiwad  ja pea kawaial Duglasel õnneks läks, telkide wahelt wälja pääseda. Pimeduses jöudsiwad mõlemad pea laagrest wälja ja natukese  aea pärast oliwad n'ad juba omaste juures. Inglaste laagrest kuuldi ikka weel walju kisa. Kui Randolf teisel hommikul seda kuulis, wiskas ta seda sõbrale ette. Pea pidi ometige  selgeste näha saadama, et Duglas'e wahwa  tegu mitte ilma asjata ei olnud. Inglased  oliwad ööpimeduses isienestele kahju teinud.  Pea wöeti nöuuks paremat laagre kohta otsida. Telgid wöeti maha ja Inglased läksiwad  ära. See oli Shottlastele õnneks, sest seeläbi pääsesiwad n'ad suurest kitsikusest, ilma et Inglased seda täädnud oleksiwad. Nutuste edasi tötades jöuudsiwad n'ad üle Shotti piire, et endid kuningaga ühendada, kes wahe aeal suure söawäe kokku kogunud oli. Duglas andis kuningale nöuu, kellele ta oma imelikkusi juhtumisi jutustas, noort Maalest  ohwitseeriks nimetada. Kuningas oli rõõmuga walmis seda tegema. Noor Shottlane  töuusis järk järgult ikka kõrgemale, sai ühe kindluse walitsejakö ja tegi ..Waales'i" nimele suurt auu. Vill. Jälle oliwad Inglise ja Shotti rahwas mõlemate maade piirel waenlikult koos. Kuningas  Eduard oli selle korra pääle IM,VM meeft kokku korjanud, et nendega wastuhakkaja Robert Bruce wäikese söawäele täieste otsa teha. Wiimane piiras just parajaste rajakindlust  Stirling'i ümber, kui ta sest sõnumit sai, et Inglise kuningas oma meestele appi tulla. Kärmeste säädis ta omad söamehed Bannok'i jõe ääre ülesse. Suure ettewaatamisega  wöttiS ta asja käsile. Mitte kõige wähemat kasu ei jäänud ta silmade eest marjule,  mis maa kohast tulla wöis. Tema söawäe  ees oli maa alt õõnes, terawad orad ja waijad alla sisse pistetud, et Inglased tubliste wastu wöetud saaksiwad. Esimestel Shotti meestel oliwad laiad kilbid, teistel pitkad odad, nuiad, söa kirwed ja mõõgad. Ühe söawäe jau oli kuningas Randolfi hoole alla selle käsuga annud, et ta appi tulejaid  Inglasi nendega ühendada ei lase, kes Stirlingis oliwad. Söawäe kesk koht oli wahwa noore mehe Walter Stuart'i hoole all, kelle sugu hiljem kuninga krooni kandjaks sai, aga kurwa otsa leidis. Taga pool ühe mäe künka pääl oliwad naised  ja lapsed, kes söawäega ligi käisiwad, et haawatute sugulaste haawu kinni siduda ja nende eest hoolt kanda ning pääle nende weel mitmetsugu ametimehed ja toimetajad. Paremal pool Shotti söawäge oli raba, pahemal pool kaljud, ja sell' wiisil wöis waenlane  üksnes eestpoolt kallale tulla. Nenda oliwad Shottlased 1314 aasta 23. Juuni õhtul, kui korraga Inglise eeswäed nähtawale tuliwad ja parema poole Stirling'! kindluse poole pöörsiwad. See suur söawägi 106