maale toonud, et Moskwalased kõik talwe läbi ennast olla walmistanud, et kewade, aastal 1704 Rarwa ja Tartu linnast ühekorraga sisse piirida. Narwa linn olnud kindlaks tehtud,  et Wenelane tühja rammuga temale midagit  ei wöi teha, aga tema hoidjad olnud wäga kasina moonaga, et juba 27. Aprilil 1704, just sel aeal, kui wene kindral Peter Matwejewitsh Opratin, kue dragoneri rügemendi  ja ratsa meestega Jngermanni poolt küljest Narwa linna alla tulnud, ja sääl ennast  nenda säädnud, et julgeste ja kartuseta wöis seista ja linna wangis hoida, künni nälg neid saab sundima, armo paluma ja Wene walitsuse alla heitma; linn oli n'agu lukkus, et keegi ei sisse ega wälja saanud ja seepärast siis ka nälg suureks läinud. Just selsammal aeal, kui Wene wäed Narwa linna olid ümberpiiranud  ja seda kinni pannud, on ka üks jagu Wene wäge, üsna wagusi ja ilma wähema  kärata, Tarto linna poole lähendanud ja nimelt olla 9000 meest jalawäge künni Mäksna mõisa juure edasi läinud ja 5000 meest jäänud  Emajõe suud hoidma, ja nimelt selle köwa  käsuga, et nad säält Tartu söalaewo ei pea wälja Peipsi järwe peale laskma, kui ka mitte üht meest neist ennastest ei peaks elusse jääma.  Kõigist sest, kuida asi Tartus läinud, on naha, et nemad pisutki sest täädnud, ega täädust ei ole saanud, kuida lugu wäljapool linna, ja et waenlane lähemale nihutab ning walli linna ümber hakkab tegema, see on: neid sisse piirama, selle peale ei möttelnud keegi,  waid olnud rahul ja lootnud köwaste oma laewade peale, kellest neil mööda läinud aastal suur kasu olnud, ja kelle aru nad nüüd juure ehitamise läbi suurendanud, et nüüd koraga 14 laewa, kellest üks 14, kaks 12, kaks 10, kaks 8, kaks 6 ja need teised igaüks 4 weikest suurttükki linna kaitsmiseks ja waenlase  ärakautamiseks peal kandnud, kelle meeste aru olnud 320 madrust ja 250 jalg-süllast, ühtekokko 570 meest, 3. Mail 1704 oma kommanderi,  kaptein Karl Kustaw Löscher von Herzfeld'i walitsuse al, Peipsi järwe peale pidand  minema. Ülemal nimetud kommandir, kes midagit paha ei möttelnud, waid lootis kõik õnnelikult minewad ja üht iseäraliku imet ja suurt tööd ärateha, olla weel enne oma ära- minemist, kõik ohwitserid ja ka muud sobrad ning tuttawad, oma laewa peale kokku palunud  ja sääl pilli ja pasunate helina ehk mango al, üht õige rõõmust jumalaga jätmist pidanud ja klaasid õige kähko käija lasknud ning nenda oma pealmesi tubasid palamaks kütnud, ja et pidu õige röömulik ja kõikide meelepärast oleks, on alaline suuretükkide paukumine ja mürin seda pidand aitama. Kui nüüd igaüks kül oli saanud ja täie peaga koju läinud, tömbanud  ka laewa mehed purjud üles ja purjutanud  künni Jüsterküla alla, mis umbes pool penikoormat linnast eemal. Senna olla nad ankrud sisse heitnud ja ankru peale jäänud ja peale selle, kui ohwitserid ja laewa mehed oma raskid päid, mis jumalaga jätmise pidu juures  olid saanud, said wälja puhanud, on nemad  teisel pääwal ankrud ülestömbanud ja künni Luniasse purjutanud, kus üks kalamees  neile esimest täädust andnud, et umbes Wenemaa lotja jõe suu peal seismas olla. Selle asemel, et n'ad asja ettewaatlikult oleks pidand järelwaatama, olla nemad, et tuul hea olnud, kõik purjud ülestömbanud ja otse waenlase  wasto purjutanud ja olla selle tee Luniast  künni jõe suuni, mis kaks penikoormat pitk, tunni aeaga ärasöitnud. Siin aga, ühe kitsa koha peal, oli nende kohus mõistetud. Korraga olid nemad 9VVV wene jalawägede meestest ümberpiiratud, kus wastopanemine asjata olnud ja mõne laewa peal mitte üht ainumast suurttükki pole laditud olnud ja nii hästi madrused, kui töömehed oma ohwitseridega  head ja parajat aega passinud, kus wene tule ja möega eest wöinud ärapäseda ja olla teine pool laewo, mitte ükspäinis 240 madrust, waid ka hulk töömehi maale põgenenud ja terwelt Tartu tulnud, ning wene mehed, nende laewad kõigega, mis nende peal, enesele wötnud.  Uina üksi nende kommandir ja kaptein Karl Taube, on wapraste wasto seisnud, ja wiimane suurema osa meestega surnuks löödud.  Kommandir aga, kui olla näinud, et asi nurjas ja wöit wene meeste pool, olla ta ennast kõige oma laewaga üles taewa alla lasknud. Wenelased olla aga selle wöido läbi Peipsi järwe peremeheks saanud ja on wõidetud  laewadega, ilma tülita ja kellegi pahanduseta  seda, mis söatarwituseks tarwitanud, 50