Perno Postimees ehk Näddalileht Z». t«7S KANZs Wernus/reede 1. Augustil.^ aasta. Perno Postimees tuleb nädalas ükskord wälja ja nimelt iga reede. Lehed saamad nimetud pääwal ükspäinis enne lõunat wälja antud, ja ei ole ses mitte wöimalik ühel teise! pääwal neid kätte saada. Hind on Peruus 1 rubla ZG kop. ja postirahaga ning pakkimise kuluga ühtekoku 2 rubla. SeS lehes seisab: Mustlase ettekuulutamine I. Omalt maalt: Riia'st: Meremeeste koolidest. Wiliand'ist.' . Koduloomade ja pölluriistade näitus. Kuuramaalt: Põud. Lojuste katk. Peeterburg'ist: Söawägede Vaata' mine. Seletus Wene ja Hiina Valitsuste Vahel. Wee- ja gaasitorud. Kroonlinnast: Merewäe Vaatamine. MorschanskM: Tulebädaliste komitee. Saraatow'ist: Suur wiljaikaldust. Schklow'ist: Suur tulekahju. Wööralt maalt: Warmbrunn'ist: Weeuputus. Spaaniamaalt: Karlistlastest. Türgimaalt: Hertsegowiina mässamine. Ameerikamaalt: Köwa pääga neeger. -- Nju-Joork'ist. Kiriku-sönumed. -- Täädaandmised. Mustlase ettekuulutamine. (Ühe tohtre kirjadest wöetud.) r« Siin tahan teile, armsad lugejad, üht lugu jutustada ja sellega näidata, mis usk wöib teha ehk mis sest walja tulla, kui inimene ühe asja juure kindlaks jääb oma usu sees ja seda täieste oma südamesse tallele paneb, olgu see ka ühe käewaataja ehk kaardipaneja ettekuulutus. Ma räägin seda lugu nenda, kuida ta tohtre kirjas seisab. Mitmesuguse mure ja püüdmise järele oli m'ul kordaläinud, oma stuudeerimist mitme Saksamaa uniwersitäätide paal lõpetada; kõiki eksamis: ära teha, läksin ma nüüd, tohtre diploom  taskus, weel üheks aastaks Inglis- ja Prantsusemaale ja wiimaks pärast seda, kui reisi päält tagasi tulin, jäin ma oma sündimise  paika ja isa-linna elama ning tahtsin nüüd sääl seda kunsti, mis siiamaale olin kogunud,  katsuma hakata. See näitas m'ule üsna õnne tunnil olewad, et sinna olin juhtunud, sest wähe aega enne seda oli sääl üks tohter ära surnud ja teine jälle äraläinud. Ma lootsin ka, et minu Vanemate  söbrade ja tuttawate hulk minule sääl lahket wastuwötmist oliwad Valmistanud; ükskõik kuidas see oli; mina sain peagi tööd, ja wöin julgusega öölda, et minu oma osawus  ja hoolitsew olek haigede wastu, seda omast kohast kaa ligi aitasid ja minu nime ikka rohkem ja rohkem kuulsamaks tegiwad. Ma olin juba ligi kaks aastat sääl elanud,  kui ühel pääwal üks suurtsugu isand minu juure tuli, keda ma kül nimepidi tundsin  ja temaga ühes kolmandamas paikas olin kokkujuhtunud, kes aga siiamaale minu arstliku  abi weel mitte ei olnud tarwitanud. Tema oli ühe ilusa mõisa omanik, mis üks penikoorm maad linnast eemal oli. Ta oli