Enam ehk wähem on lugu maimu waranduse  ja edasi jõudmisega nõndasamuti. Sest, kui meie oma waimo warandusest ja rahwa seestpidisest elust head kaswamist ja hiljem ka kaunist õitsemist ja wilja saamist tohime loota, siis peawad meil kõige essite head loomulikud raamatud olema, kellest meil siit saadik sinine puudus on olnud. Et kül wiimsel aeal kaks head uut raamatut on juure tulnud, siis ei täida ometi need selle ühe endisega kaugeltki seda suurt pudust ära. Kooli raamatute järele tulewad need raamatud  tarwiliseks hüüda, mis meie isiseisust ja armastust oma rahwa ja isamaa wasto kaswatawad, need on, mis meie oma waimopöld  kas enne ehk praego kaswatas; neist ei ole meil Jumal tänatud! enam suurt puudust, sest eks meil ole ..Kalewi Poeg", eesti rahwa ennemuistsed jutud j. n. e., kes oma Wanemuine  ja Taara õhuga juba paljo isamaa poegi on elustanud ja sele läbi meile nago kodo-kooliks saanud. Kahjo aga, et surem hulk wendi ja õdesid seda weel ei tea uskuda, et se õige Eestlane ei wöi ola, kes niisugust raamatuid weel ei tunne; jäägo nimetamata, kes weel tundmata laimawad! Inimesed aga, kes oma jumaliko kuio oskasiwad tarwitada  ja wastanikudest lugupidamata niisuguste suurde tööde juures ära ei wäsinud, ei wöi kül, ega oota kül niisugusest waewast mingisugust  täno ega tassumist, waid tewad seda üksnes oma hinge ja südame tunistuse kiituse peale, olgu siis mõned üksikud Jumalast otsego  tunismeheks ja kinituseks antud, et naad õiget rada tallawad. Aea ingel aga ei sa neid mi te äraunustama, waid kanab neid auustamisega  tulewikule wasto, kus naad siis nago eledad tähed maimude taewas hiilgawad. Lõpeks  hüan meel südamest: „Eesti öpetud mehed!  Muretsege meile weel puuduwald kooli raamatuid, mis loomulikud on, ja ka üht Soome keele öpimise raamatut (mis minu teada weel eesti keles ei ole) sest meie kohus on, nago üks auus mees mõni aasta tagasi Eesti Postimehes ütles: ika ja ika enam Soomlastega ühte sulada. Sele asja poolest oleks mul weel paljo rääkimist, aga jäeb teiseks  koraks. Saaks meile aga head kooli ja Soome kele õppimise raamat (Kas ei õlleks parrem wenne kele õppimise ramat. Red.) käte muretsetud; siis ei oleks meil enam suurt häda raamatu puudusest, siis wöiksime juba usinamine nende tähtsa aegadele wasto jõuda, kuna isa Kalew koin (?) tuleb Oma lastel õnne tooma. Eesti pslwe uueks looma. A. R. Tallinnast. Õnnetustest raudtee peal. Balti raudtee on lühhikese aea sees jälle kaks korda kommistanud, kus ommale suurt wigga teinud. Se olnud redi öhto, 13. Zanuaril, kus üks wankre üllespassia Gatsina jama jures, nattuke sönna kuulmata olnud ja se läbbi õnnetuma surma sanud. Praego, kus massi minnema hakkanud, katsunud  se önneto, seäduse wasto tehhes, weel ühhe kauba wori wankre peale hüppata, libbisenud  sealt mahha ja otse rattas te alla, kus ta kehha kohhe purrustud sanud muidogi teada olli ta kohhe surnud. Teine õnnetus olnud Kappeli jama jures 17. Zanuaril. Tallinnast kello ühhe aeal wälja läinud mässin, tulnud omma wankre rongiga, seal seädiwa kauba wori peale. Möllemad massinad ja nelli wankert sanud wigga, agga õnneks olla seal tenistuses ollewad innimesed ilma sure wigga ta pealt ärra sanud. Reisiad ei olle suremat wigga sanud, et ollid nattuke kohkunud. Raudtee wallitsus olla järrel kulamist  ni kohhe allustanud, et kätte sada, kelle sü läbbi se õnnelik õnnetus tulnud. Peterburgist. Kaebtus. Peterburgi rahwas kaebab selle ülle, et lihha su täis nende jures liig kalliks läinud ja se neil wägga raske olla, sedda sada ja se ähwardada weel kallimaks  minna. Linna wallitsus olla sepärrast kokko tulnud, et läbbi katsuda, kust se tulla, et lihha hind ni sureks tõusnud ja weel suremaks  tahta minna, seal olla leitud, et wimase kolmeteistkümne aasta sees, se on: aastast 1856 künni 1869, lihha hind rohkem pool tõusnud olla. Linna wallitsuse tunnistuse järrele, on aastast 1865 künni 1869 aastani 16 tuhhat Tsherkessi tappa ellajast wähhem Peterburgi todud kui enne, se on: liggi wähhemaks jänud; selle wasto on Wenne- ja Liwima tappa ellaja arro 12 tuhhande pealt 50