sääl ka mõnda sugust kibedust pidand maitsma  ja on temal wastasid asjo küt ette tulnud, mis kõik seda tööd püüdnud keelda edasi minemast,  aga kõige selle juures on tema ka Jumala  käest rohkeste head näha saanud. Jumal  on armulikult aidanud, et tema kogudus rohkeste on kaswanud; ühe ainsa aasta aea sees, see on nüüd kolm aastat tagasi, on tema  232 paganat püha ristimise läbi ristikoguduse  sisse wastowotnud, kes Kristuse poole olid pöörnud ja tema armo sõna wastowotnud.  Nenda oli siis Jumal tema tööd õnnistanud  ja enesele paganate seast karjalambaid  korjanud. Nago ülemal ööldud, oli hakkatuses asi igapidi  wäga raske. Paganate hulgast ei tahtnud  keegi nii paljo maad missionaridele anda, et oleksid wöinud enestele kirikut ja missionari  maja ehitada. Kaua on jumalatenistus ühe sauest urtsiku sees, mis 7Vs jalga lai ja 22 jalga pitk olnud , peetud saama, mis kül wäga wilets olnud. Mõne aja parast, on üks Muhamedi usuline, oma krunti lubanud äramüa, mis just paganate suure templi wasto olnud, aga sõbrad laitnud seda ja öölnud, et see pea wöib tulla, et Muhamedi usulised hakkawad kahetsema, kisuwad wäe wöimusega kiriku maha ja wöttawad platsi tagasi ja siis on wiimne kahju suurem kui esimene. Pärast  on linna ees üht heinamaad müa pakkutud,  aga nõutud wäga suurt hinda, 6VO rubla, ja pääle selle, on see wäga madal ja wesine koht olnud; igakord kui jõe wesi tõusnud, olnud  see koht wee al, seepärast ei ole see jälle mitte kõlvanud ja asi läinud õige pahaks ja ikka weel pahemaks. Missionäri elu on üsna waeseks läinud. Säält korterist, kus ta elas, aetud teda wälja ja keegi sääl linnas ei ole teda oma ulu alla wõtnud. Nüüd arwati teda säält kogoniste äraminewad, aga eks ütle kiri: „kui häda kõige suurem, siis abi kõige lähem," nenda oli ka sääl ja abi tuli Jumala käest, aga kuida, sest räägime tulewa kord. Omalt maalt. Pernust. Aleksandr? koolist. Sest asutawast koolist, mis Eestirahwa kasuks ja üks mälestuse sammas, Eestirahwa priiks saamise  pärast, suure Majestäti Keisre Herra Aleksander ! läbi, on omal aeal pitkem ja rohkem räägitud, ning ka komiteed asutud, mis selle kooli tarbeks raha korjasid, on nüüd wiimasel aeal nagu wähema jõuga edasi läinud,  ehk selle kooli pää komitee Tartus kül ikka ja ka mõned abikoomiteed ses asjas tööd teinud ja ikka teemad, on ka Perno abikomitee  wagusi, aga mitte suure käraga, püüdnud  selle edasi saamise poolest teha, mis wöimalik,  ometegi on tema töö pisut wilja kandnud,  mis aga sest tulnud, et rahwa tuimus aega pöudseks teinud, mis läbi siis komitee, nagu kamitsesse jänud. Komitee liikmed ja raha korjajad, on mõnda korda oma noota wäljaheitnud, aga nende waew jäänud tasumata  ja rahwas neid oma rumala wastusega ärasaatnud. Nad olla kord omad koppikad seks vhwerdanud ja nüüd ärgo küsigo nad enam. Mine aja nüüd maailmale päitsed pähä, ehk pane kõik pead ühe kübara alla. Nad kässiwad neid, kes selle kooli lähädal elawad ja kellel see kool kasuks, selle tarbeks raha anda. Põlastamise wäärt tuimus walitseb  meel meie armsa Eesti rahwa juures ja kes jõuab neid sest lahti kiskuda, ehk nende südamed pehmeks teha, see on aga Jumalal wöimalik. Et selle kooli paa komitee ikka tööd wäsimata  edasi teeb, on sest näha, et ta juba koolimaja  malmis ostnud; see olla, kuida kuulnud oleme, üks suur ja ruumikas kiwi maja, Pöltsama  lähedal ja see olgu siis neile, kes selle asja poolest kaksipidises mõttes olnud, tunnistuseks,  et asi tõeste edasi ja sündima saab ja kellel armastust südames, fee andko omad koppikad rõõmuga selle hea ja ülemaga tulusa asja tarbeks, sest rõõmus andja on Jumala meele pärast. 509 aastat manna. Noh, kes on siis 509 aastat mana? küsid sa mana sõber. Siis olgu sulle mustuseks: Ei keegi mu, kui inimene, ja päälegi üks naesterahwas, keda ise ka tunneme. See kõlab meite körwade ees enam ehk wähem, kui mõistu ehk nalja jut, aga ometige on see wiimse pookstawini, sula tõsi. Waata asi on nenda: Meie linna Ria alewis elab üks mana ja elatand soldati 139