saetud märgile kaswatada. Et sedawiisi ka meie auustatud Suure Jaani kihelkonna kooli õpetaja Kappiga lugu oleks, seda soowib temale  ka weel taga järele wäike ..Pärnu Postimees."  Jah, ta elagu ka weel tõeste kaua aega oma rahwa kasuks ja rõõmuks ja kaswagu  omas waimu jöuus lopsakalt! Et ruum napp, ei wöi laiemalt ega pitkemalt  sellest pühitsemisest jutlustada, muidu ühte laulu, kellega ta ligimod sõbrad ja tuttawad  juubeli pääwa peremeest terwitasid, ei wöi Postimees oma pauna pistmata jätta. Teab ta ju, et ka mittu tema lugejatest niisamuti  oma südamid woolata oleks lasknud, kui elu saatus neile seda wähegi oleks lubanud.  Järel seiswa lauluga ühtlasi antud ka üks suur hõbe kaarikas ja üks kuju-raamat (album) kingituseks kätte: „Soowitus oma armsale kallile J. Kappile 25 aasta ametipühaks 3. Oktoobril 1878. ..Saagu walgus!" hüüdis Looja Ilmade ja elu tooja. Walgus sai ja puistas udu, Lausaks läks suur Looja kudu: Külwas kasu maimudel', Õnnistusi hingedel'! Küll oli Eedenis siis ilu. Päikse paistet, puude wilu, Küll sääl sigis haljendusi, Ohk'wa öiete walgendusi! Jõed kõik wool'sid eluwett Mättad kandsid kärjemett! Wana pimeduse madu Hakkas nõudma ilma kadu, Audus wiha, keetis kurja, Ajas Looja töö pool nurja. Ilm ei jäänud abita, Päästja pidi ärkama. ..Saagu walgus!" Sina hüüdsid, Püha kohust täita püüdsid, Kui sa ametisse astsid Adra waimu põldu tõstsid Kohe wälkus walgustus, Kõhklema lõi pimedus. Sina hüüdsid: elu ärkas, Wabaduse wösu tärkas Kihelkonnas haljendama, Waimu wili wikeldama; Rahwas teab, kus isamaa, Wanast seisnud Sakala. Aga pimeduse madu Wörgutas ka õigeid radu Tegi Sulle häda-ohtu, Tahtis anda surma rohtu. Wäsimata wöideldes Lohkusid, mis sammu ees. ..Wöitle sõdija, Sa wahwast!" Hüütaks Sulle meie rahwast Höigatakse rõõmsast: ..jõudu!" Soowitakse lahket sõudu. Hüütaks' rõõmu homikul: ..Tänu, wend, m'e toome Sull!" Pange tähele ja mõttelge järele! (Edasi minek.) Seletus selle üle, mis nimi „Noor Eestlane" tähendab. Jõudsime selle seletusega minema kord sinna maale, kus sõna „rahwaus" ka üheks uueks sõnaks nimetadi, mis endisel pärispölwe  aeal Eesti keeles meel ei tuntud ja rahwas oma rahwausest meel midagit ei täädnud.  Rahwas ei olnud meel mitte rahwas", nenda seletab kiri edasi, ..waid ilma nimeta ja õiguseta teenijate hulk." Rahwaus, uuemal aeal sündinud nimi, ei tähenda ju muud midagit,  kui sedasama, mis Saksa keeli Bolksthum,  Ladina keeli Nationalität j. n. e. tähendawad.  Kui endisel aeal rahwas isi midagit  ei olnud, siis ei wöinud temal ka midagit  olla ja rahwaust ka mitte. Iga õpetatud  inimene teab ju, mis ta omas südames tunneb, kui oma rahwause paale mõtleb ehk sellest juttu on, kuida see kiidetud ehk laidetud, edendatud ehk tagandatud, ülendatud ehk alandatud  peab saama. Kus päris põli alles walitseb, sääl ei ole rahwause tundmist mitte, ega wöigi olla. Päris pölwe osaline ei tunne mitte rõõmu ega kosutust, waid üksi kurbtust ja ahastust, kui oma maha rõhutud rahwast räägib ehk täädust annab, nagu endised Neegrid  Ameerikas. Mitte palju parem ei olnud ka endine Eesti rahwa lugu, mis, tänu Jumalale  taewas ja önsa keisrile haua põhjas meie paiwil mitte enam nenda ei ole, waid ammu mööda läinud. Ometi on ka igal 380