Wenemaa kasu omal aeal otsust andma. Ka Moskwa wene seitung, annab oma meele pahandust  selle üle awalikult kuuldawaks, mis tema!  konwerentsi liikmete üle on, kes midagit Konstantinopolis ei ole tallitanud, ega korrale saatnud. Ehk ta kül juba hakkatusest saadik, konwerentsist suurt 'pole lootnud, paneb ta ometige imeks, et nad kõik Lsekeskes nii ühte meele jäänud, ega üheteisega sassi pole läinud. On kül kui mehed teha katsunud, mis iial woimalik,  aga ometige mitte nii kaugele saanud, kuhu saada tahtsiwad. Kõige nende mängu juure lõi sultan wahel oma suurt türgi trummi,  ja segas neid ja wiiwitas nende aega, et konwerents oma tööga ei wöinud walmis saada, sest igas asjas, mis teised suured riigid heaks arwasiwad ning mitte ükspäinis Eüropa riikidele,  waid ka türgi riigile kasuks tundsiwad olewad, sääl põikas sultan senna ja tenna, ega wötnud nende nõuandmist mitte wasto, seepärast  ei lähä siis talitus milgi wiisil edasi. Selle wasto on ka teised riigid tunnistanud, et nemad föwaste oma programmi juure tahtwad  jääda, ega karwa wäärt körwa minna. Selle üle ei wöi sultan ka koguniste kaebada, et temale misgi asjaga oleks liiga tehtud, ega tehta ka praegu mitte, kui ta aga tahab silmad  lahti teha ning waadata, külab ta siis näeb, et temaga, kui nõdra lapsega, on katsutud  heaga läbi saada; ei taha ta seda head wastvwotta, siis katsugu ta wiimaks, kuida ta walmis saab. Odessast. Mis hirm teeb. Säält kirjutakse säälatse seitungi läbi 20. Detsembril:  Kes meite linna wiimaste mööda läinud päiwe sees nägi, wöis wist möttelda, et tema aasta 1854 sisse tagasi wiidud ja kus temal see ülewäga tähelpanemise wäärt Aprili kuu päew meele tuleb, mil Inglise ja Prantsuse söalaewad endid meite mere peale pool wiirga ülespaniwad, et säält meid oma häbemata teretamisega  teretada. Kes wähe wöis, see linna wärawast wälja põgenes. Ka mööda läinud päiwil., ei olnud siin paremat lugu, oli üks alaline rahwa jooksmine ja ladumine; kellel see iial wöimalik oli, see katsus iseennast ja omaksid waenlase suuretükki kuulide eest marjata.  See wale köla, söariistade seisu aeg ei olla mitte pitkendatud, pani rahwast, nagu palama  ilmaga mesilinnud, kihama ja metsa põgenema;  arwati, et sõda kohe saab hakkama ja seepärast, mida warem seda parem, eest põgeneda.  Alles siis, kui Odessa seitung suure jämeda ning raswafe pookstawidega neid sõnumid  tõi, et Odessa linnal midagit karta pole, lahkus põgenemise tobi ja rahwas jäi jälle wagusi; nimetatud seitung seletas selgeste ära, et praegune aasta aeg söalaewadel mitte omalik pole. Kaugemal aga, on sadam pattareidega  kinni tehtud, nenda et wöerad söalaewad  linna alla ei pease. Ehk kül see läbi kõik linna rahwas trööstitud saiwad, et asjata kartusele omas südames ruumi ei pea andma, on siiski palju rikkamaid wamilisi säält wälja läinud, ega luba enne tagasi tulla, kui söakära jälle möödas saab olema. Tulast. Tulekahjust. Just Jöulu esimese  püha õhtu, kellu ? on, kuida säält Peeterburgi  wene seitungi läbi telegrahwiga teadaantakse,  Rashk-Wasma raudtee ääres, Suchodoli  jaama juures, wastuwötmise maja ärapõlenud.  Kassa ja raamatud ning inwentar on kõik wälja saadud; kust aga tuli lahti läinud,  seda ei tea keegi. Peale selle kirjutakse,  et Tula linnas nüüd wiimasel aeal üks seltskond kelmist tekkinud, kes lausa uulitsa peal inimesi lingudega kinni püawad ja puhtaks  riisuwad. Üht preestert oleksiwad n'ad pea üsna ärapoonud; kolmteistkümmend olla politsei juba neist kinni püüdnud ja lukku taha pannud ja siis selle peale Tula kodanikust awaliku  kuulutuse läbi keelnud, õhtu peale kellu IVmet uulitsa peale wäljaminemast. Wöeralt maalt. Saksamaalt. Berlinist. Türgi asjust,  kirjutakse säält 27. Detsembril: Kuida asjad praegu Türgimaal seisawad, saamad siitse riigiwalitsuse poolest wäga tõelikud peetud, kus wähegi nalja juures 'pole. Üsna käppuga katsuda on, et türgi riigiwalitsus, ei ses wähemaski  asja, ei sa järel andma, ega konwerentsi  poolest antud punktist wastowötma, ja otse nendasamma on see ka tõsi, et Eüropa 23