järele ei anda, siis warsi pihta panema hakata.  Peaaegu sellesama suguse mõtte sees rääkis Disrael hilja aea eest Londonis ka suure pitka köne. Meie Wene maa waatab  aga wagusi ja tasaselt paalt, mis tulipääd  raha ahnuse tagaajajad Ohtu pool luiskawad.  Ta soowib, et kõik Euroopa suured riigid peaksiwad wabalt ühte nöuusse heitma ja rahu tingimistes ühemeelelikult kokku leppima.  Hoiab aga siiski oma õigustest kinni, kui sõdija ja wöitja Euroopa riigide seas. Salisburi ütles kütt kõik südame paalt wälja, mis Inglane mitte ei soowi, aga seda jättis ta ütlemata, mis ta nimelt soowib. Aealeht ..France" täädustab, et meie riigi kantsler Gortshakow olla selle kiria pääle wastanud: ..Oleks wöimalik suurtest õnnetustest pääseda, peaks Inglased awalikult ükskord wälja ütlema,  mis n'ad õige soowiwad. Sest kõik see rahu, mis San Stefaanos sai alla kirjutatud, ei ole muud, kui kõik see täielikult täidetud, mis minema aasta Konstantinoopoli konwerentsi  pääl Türgi käest nõutud sai, kus Salisburi  isi see pää rääkija oli. Olgu siis, et need tingimised natuke n'agu teise mundresse  pandud on j. m. Suuremast osast waatab  küll kõik Eüroopa kadedusega meie wapra söawäe kuulsa wöidude pääle. Aga mis tehtud  , see tehtud. Ja kui sõda siiski peaks tulema, siis wöime julged olla, et kõik meie suur isamaa saab nendasama ühel meelel wälja astuma, n'agu aastal 1812 Napooleoni I wastu. Peame aga siiski ohkades ütlema: „OH Isa, kui see wöimalik on, siis mingu see karikas meist mööda, kui et meie sest jooma peaksime; kui mitte, siis sündigu Sinu tahtmine!" Türgi maa walitsus on see kord otse kui kahe ilma wahel. Ühelt poolt puhub Inglise, teine poolt Wenelase tuul. Kawal Inglase saadik Leiard katsub Konstantinoopolis  kõik, mis ta aga iial wöib, et Türklane peaks ennast Inglase poole pöörma, tema pääle lootma ja tema sõna järele tegema. Aga Sultan hakkab siiski ikka rohkem ja rohkem aru saama, et Inglane muud midagi taga ei aja, kui selget, puhast oma kasu, ja katsub ennast ikka enam ja enam, kas üsna isiäranisse  hoida ehk pisut Wene poole pöörda. Hilja aea eest olla ta kõige Türgi keele aealehtedele  ette kirjutanud, et need söa sõnumites  mitte muud ei tohi kirjutada, kui seda, et Türklane edespidi magusaks paalt waatajaks  jääb. Ammu tuliwad juba sönumed, et Wene maa sõbrad Reuf pasha esimeseks ministreks  ja Osman pasha söa ministreks pikimad  tõstetud saama. Ka olla Sultan lubanud  meie mägede ülema kommandeeri auuks suure paraadi-pidu ära pidada. Niisugused ja meel palju muid sõnumid töendawad seda, et meil wöidetud Türgi riigi poolest suurt kartust ei ole. Et Eüroopa sõda küll just käega katsuda on, tulewad aga siiski mitmelt poolt sõnumid, mis arwawad, et meel kõik lootus otsas ei ole, ja ehk rahuga läbi rääkimise  teel kõik riiu punktid ära arutatud mõis wad saada. Aga lähme kord ka paganate sekka Hiina maale ja waatame, kuidas sääl lugu on. Säält aealehed töiwad juba ammugi  sõnumid, et sääl põhja poolse maakondades  rahwas walitsuse wastu mässamas oli. Mässamine olla nüüd küll peaaegu üsna waigistatud,  aga nõudnud ka arwamata palju were-ohwrid. Ühes ainsas, Manaasia linnas olla Hiina söawäed rohkem kui 15 tuhat inimest  ära tapnud. Ja uks mässajate päämees, pärast seda, kui ta minewa aasta kord riigi walitsuse söameeste üle wöitu oli saanud, lasknud esmalt 600 tuhat ja pärast weel ligi 400 tuhat inimest ärahukata! Küll on hirmus  !! Pääle mässamiste olla sääl weel kaks korda järges suur wilja ikaldus olnud ja seeläbi  nüüd mõnes kohas nii suur nälg, et ühes ainsamas maakonnas, kus ligi 80 tuhat inimest  elawad, nälja kätte ärasurnud. Mehed peawad omad naised ja emad omad lapsed tüki leiwa eest keetmata äramüüma. Riigi walitsus katsuda omalt poolt küll, mis wöida, et rahwa häda aidata, aga see olla kõik juba hilja ja ei tähendada ränga rahwa wastu midagi.  Hiina riik on kõige suurem oma rahwa  aru järele maa pääl; sest temas elawad ligi 400 miljoni inimest. Ja see on ka niisugune  riik, kes teiste riikidega midagi tegemist  teha ei taha. Kõik teised rahwad maa pääl on nende meelest n'agu metsalised, kes ümber kaudu wäikese maa nurkades ja saarede 120