Perno Postimees ehk Näddalileht M s. t»7V AUnes Mernus, kesknäddal 14. Januaril.^ aasta. GeS lehhes seisab. 1869 aasta pilt. Ommalt maalt. Pernust: Jöulo aegne sui. Tallinnamaalt: Ue tallorahwa  seaduse täitmisest. Tallinnast: Uus öppetaja. Rahwa likumisest. Peterburgist: Arroandmine. Körtsmikude  kaebtus. Rahha wöidude numrid. Twerist: Kaks õnnetust. Jeniseiskist: Tullekahjust. —Wõ eralt maalt. Saksamaalt: Täidetud sowimine. Berlinist: Grahw Bismark. Õnne sowimine. Austriamaalt: Ministrid  sassis. Inglismaalt: Maori södda. Mõnneiuggused sönnumed. 1869 aasta pilt. Zummala abbiga on nüüd jälle üks aasta möda läinud ja meie ma-kerra kord ümber päikese  ärrakäinud. Selle aea sees on lummal meile omma witsaga meid kül karristanud, meie üllekohto pärrast; agga ka omma ärraräkimata  suurt heldust, kelle wäärt meie põlle, üllesnäidanud; mikspärrast siis ka meie kohhus on, tedda kita ja tännada ning temma andid paljo surema tännoga wastowötta; agga kui paljo on neid meie keskes, kes sedda ärratundwad,  et temma heldus ja arm meie wasto ni ärraräkimata suur on, sedda teab se andja issi parrem, kui kegi meie seast, kes meie temma  armo iggapääw ni rohkeste maitseme! Pörame siis kord ümber ja matame möda läinud  aasta peale taggasi, ning allustame omma jutto sealt peale, kuhhu minnewa aastases essimeses  numris jäime. Kuida olli siis luggo, möda läinud aasta hakkatuses? Selle küssimise  peale tahhame nüüd esmalt wastust anda. Kui otse nisamma kaugel ülle ue aasta piri ollime astunud, nago praego, siis olli assi wägga kurb, kõik wilja aidad ja maggaflnid ollid tühjad ning ennamiste igga maea perremees  omma wilja tarwidust ostnud ja mönni jubba süggisest sadik ja piddi sedda Lullewa lõikuseni teggema. Agga kas olli ka iggaühhel temma tarwitaw rahha koppik taskus? Kas wois iggaüks ilma kartuseta tullewa aea peale möttelda? Parraks! Kõige wähhem ossa olli neid, kes omma koppiko peale woisid lota; agga surema hulga otsa watas nälja surm, neile omma hambid näidates ja nende järrele omma küsi wälja sirrutades; seal piddi nüüd nõu petud sama, et kegi nälja läbbi mulda ei lähhäks! Üllemate läbbi said kommissionid seätud, kes igga walla warra, se on: maggasini aida wilja ja walla laeka rahha järrel watasid ning ülles kalusid, kas ommaga läbbi sawad, woi mitte. Waatke, se olli üks wägga tarwiline assi, mis meie sure ja armolise  Keisre Herra issaliko kässo peale meie armsad makonna wannemad ettewõtsid ja iggapiddi  senna appi ruttasid», kus hädda kõige surem ja kitsas keige kibbedam olli. Zlma nende abbita õlleks paljo innimesi nälja sur-