nud. Nn on meie „toorest ja ropust kirjast" Saksakeeles  „toored ja sopased kirjad" saanud, „ metsalise loomuse töö", mis Saksakeeles üksi „die Handlung einer wilden Natur" wõib tähendada, on „metsaliste elajate tööks" saanud, n. n. e. Herra I. 8. näitab siis, kuidas ta„Sakala" tohtriks heitnud, aga„Sakala" ei tahta ennast temast mitte arstida lasta. See on tõsi, ühest soolapuhujast (wõera keele: Quacksalber) ei lase meie ennast ilmaski arstida, pealegi kui ennast täitsa terme tunneme olewat. Kui siis herra I. 8. pisuhänna kihwtist (Drachengist) räägib, mis temale kui parandaja tohtrile haawadest wasta „pritsib", siis ei ole see muud, kui tema enese haawade meri, mis ta, südame tigeduses noaga wehkeldes, ise enesele ihu sisse lõi. Soowime südamest, et waene haawatud mees oma haawade ja kihwti kätte ära ei sureks! Pärnust. Endla. „Pärnu Postimees" kirjutab:  „ Nimetatud selts pidas 9. Nowembri õhtul muusika mänguga Mardipäewa. Mis sellest nimetada, on see, et seltsis ka pärised Eesti Mardid oliwad, nõnda kuidas nad endisel ajal maal külades just ümber  käisiwad, oma Mardilaulu laulsiwad ja Mardi nalja tegiwad. Kõik see oli linna rahwale suuremast jaust kaunis tundmata ja otse kui weikene näitemäng näha. Seesugune wanarahwa pruuk, kui ta õigel kombel sünnib, ei ole sugugi laiduwäärt, maid on palju enam kiiduwäärt, ning ei ole sugugi tarwis, tema kautuseks nii agaraste tööd teha, kui mõned seda teemad." Uued linna wolinikud. Pärnu sinn on omad woMMV^ära^walitsenud ja on järgmised kodanikud  nendeks saanud: I. klassi wolinikud: C. Borgeest,  O. Brackmann, Ed. Behse, N. Bremer, C. Th. Fischer, Th. Frick, H. Girgensohn, F. M. Makarow, F. Rambach, J. F. Specht, F. Jundlin, R. Jacoby, H. Lieven, A. Meyer, H. Spiegel, A. Grimm, A. Linde, C. von der Borg, Groot, G. Lehbert, A. Poorten, C. Amende, C. F. Knoch mana ja C. F. Knoch noor. 11. klassi wolinikud: A. paron Pilar v. Pilchau, C. R. Norrmann, W. Bergwitz, C. J. Martens, F. A. Conze, Ed. Simson, R. Schmidt, A. Blumenfeldt, G. Kreischmann, J. D. Ammende, G. Winter, G. Birk, W. L. Sternberg, A. Rodde, F. Zank, Th. Enmann, F. Mathiesen, C. J. Nieländer,  R. Barlehn, A. Göschel, H. Reinfeldt, G. Jürgens, A. Walter ja H. Benjamin. Tartu Maakonnast. Kooli lugemise raamaa tud.. üks koMWter: „Nagu meie Sakala 38 sees oleme lugenud, olla herra Dr. Weske Eesti Kirjameeste seltsi wiimasel koosolekul neid tähtsaid sõnu ütelnud, et meil „„ paari aastate pärast kooli-raamatute puudus kadunud  saab olema"". See sõnum rõõmustab iga inimest,  kes meie rahwa edenemist armastab. Nimelt on see sõnum meile koolmeistritele suureks kosutuseks, sest otsegu põllumees ilma täieliku tööriistata oma põldu korrapärast harida ei wõi, nõnda seisab ka kooliõpetus  ilma tulusa kooli-raamatuta kängus. Seda mõteldes tuleb meile aga see tähtjas küsimine keele peale: „„Mis kasu on meil kasulikudest kooli-raamatutest,  kui meie neid koolides pruukida ei tohi!"" Paljalt see teadmine, et meil Eestikeeles korrapäralisi ja tuumakaid kooliraamatuid on, ei too meile mingisugust  tulu, ei tee meie lapsi koolides targemaks, ega kergita koolmeistrite õpetamist. Juba aastate eest ilmus meile C. R. Jakobsoni Kooli lugemise raamat, kellest auuwäärt wabameeleline praos Karlblom seda tunnistust  andis: „„Mina ei ole weel üheski minult tuntud  keeles paremat kooli lugemise raamatut näinud, kui see on!"" Aga mis kasu on meil sellest kallist raamatust, mis kõik asjatundjad summas kiidawad, kui meie koolides ikka weel suurel mõedul weidrast „„Eesti laste sõbrast"" lugemist õpetatakse, mis Wõru wõi tühi teab kelles keelemurdes kirjutatud on. Mis see raamat on, näitawad juba järgmised tükid: „„ Kitsa purde pääl tulli kats kitsi töine töisele wasta . . . Wiimati lätfiwä nemmä sarmiga töine töise päle, leiwa hullu wihhaga pägä kokko,""-n. n. e. Kitsi tulli (wist: tulliwa) esite purde pääl kokku, siis lähemad nemad ühes sarwedega töine töise pääle (sarwed oliwad  wist kepi asemel peus), ja siis lööwad hullu wihaga  „pägä" kokku (kelle pääga nad kokku lõiwad, ei ole üteldud). Oleksiwad nad wastastiku ükstõist päädega  puksima hakanud, siis oleks kirjutaja päädega ütelnud. Nii on seal weel hulk imelikuid sõnu, nagu: „„Kurri ellaj, mällestüse, pessäkeist, see tukkew ellaj, siis naraht temmä,"" n. n. e. Mõnes kohas kirjutatakse  „„priuse"", „„nimmetämättä"", töistes jälle „„priusse"" ja „„nimmetämätä."" Seesugusest raamatust peawad meie lapsed mõistusega lugema ja õiget kirjutust õppima! Kui meil paremat kooli lugemise raamatut ei oleks, siis oleks töine lugu, aga nüüd ei ole seesuguse raamatu tarwitamine kellegi kooliwalitsusele  auuks. Et eesseiswad reakesed kellegile paksu werd saamad sünnitama, seda ei usu ma mitte, sest kellel oleks enam rahwa koolide paranemist nõuda, kui rahwal enesel, kes kooli tulu ehk kahju mõlemaid peab kandma." —w — Selle kirjale peame juure lisama: Kui koolmeistrid mõnes kohas ikka meel wasta tahtmist „Eesti laste sõbrast" ehk mõnest muust sarnatsest  raamatust lapsi lugema õpetawad, siis ei wõi nemad seda kellegi muu süüks ajada, kui enese süüks. Ülem kooli walitsus on luba annud ja kinnitanud, et „Kooli lugemise raamatu" esimene ja kolmas jagu meie rahwa koolides pruugitawad õpetuse raamatud on, ja seesugusel 100 l on täitsa koolmeistri asi, missuguse  .raamatu ta lubatud raamatutest wälja walitseb. Koolmeistril peab oma õpetamise wiisi järele raamat olema, ja kui ta mitte lubatudki raamatute seast seda ei wõiks walitseda, mis temale sünnis näitab, siis oleks jo wiimane wabadus ka lõppenud. Meie ei usu ka mitte sugugi, et seesugust pöörast kooli ülewaatajat kusagil on, kes siin mitte koolmeistrile oma woli ei annaks.  Seesugune sundimine oleks kõige suuremaks teutuseks  sundijale, ja tunnistuseks, et kits kärnäriks on pandud ehk saanud. Wõru umatoMast., Mastus J ärt Suiale. „Teie olete jälle oma nime ühe jutanud,. keda meie rahwa wastalised „Eesti Postimehes"  Teie „uuema kirja" nime all awaldanud on. Seal tuletate Teie ka mind meele, kui Teie kirjutade: „„Üts minu sõbrust Walga liinan om mulle teeda andnu, et to J. T. peap to koolmeistrist kõrtsimehes saanu inimene Walga liinan olema, keda mina wäga selgeste tunne, määrane ta om. Mis to J. T. oma kirja seen om awaldanu, ei ole tema mitte minu ütlemise,  enge oma mõtete perra kirjutanu, sest et mina temale midagi ei ole ütelnu. Säärast mõtete kirjutamist  nimeta mina wõlsmises nink wõlsmist jälle õeluses."" .. . „„Kes tiijap, mesperast to J. T. henda minu kirjutamise kunsti perast nii wäeAa peas waiwama? Et mina J. T. tunne, siis tiija mina ka, et minu kirjutamise kunst tema kirjutamise kunstist weidike peenem om, nink tema kirja all saisap ka tema nimi, et küll kirjal om Sakala lehe keele murre ja kirjutamise wiis. Kuis to siis om sündnu?"" Nõnda kirjutade Teie minule ja arwate ennast seal juures nii targaks, nagu mõni noor möögija, kellele tüdruk sõrme suhu pistis, ja kes seda sõrme nüüd lehma nisa arwas olewat. „Teie alustade oma seletust minu üle selle sõimunimega,  et ma „„to koolmeistrist kõrtsimehes saanu inimene"" pean olema. Teie ei näitagi teadwat, et kõrtsimees oma püha kohuste täitja wõib olla, kus neid mõni koolilõhkuja „kooliwanem" ära unustab. Ka ütlete,  et Teie mind tunnete, aga sellest ei näita Teie ühtegi teadwat, et ma Walgas kahe maja omanik ja kontori kaupleja olen. Töiselt kirjutade Teie, et Teie minule midagi ei ole rääkinud ja tahate sellega tunnistada, nagu oleksiwad Teie waidlemise kirjad Teie oma „tundmisest" wälja woolanud. Ma ei taha selle asja kohta mitte laialt riidlema hakata; ka on terwel Eestirahwal asi nii tuttaw, et mul tarwis ei ole tunnismehi ette kutsuda. Nii palju nimetan aga weel, et need kaks meest, kes Teid waidlemise teele wedafiwad, ka weel kolm töist Eestlast Teie seltsi tahtstwad saada. Aga nende õige Eesti weri ja nende tõsine isamaa armastus ei lasknud neid mitte äraandjaks  heita. Kui Teie, armas Suija Pärt, seda soowite, siis wõin ma ka awalikult kõik need nimed nimetada, ja wõin ka weel töiste meeste nimed juure lisada, keda üks kooliwanem ööse „tädi randa wedas". „Ka minu keelest räägite Teie ja panete imeks, et minul Sakala keelemurre ja kirjutamise wiis on. Teie ei näitagi teadwat, et Sakala keelemurre üleüldine  Eesti kirjakeel on, keda iga mõistlik inimene peab mõistma. Aga kus ikka weel hüütakse: „„mis see uus kirjutamise wiis tühi LN, jääb jo jälle mõne poole sada aasta pärast wanaks!"" waadake, seal ei õpita midagi juure ja õitseb kõikide „Suijade" wili. Oma kirja lõpetuses räägite ka „ tunnistajate wannutamisest". Mina arwan, et kui Teie ennast oma eestwedajatele mitte ära ei oleks wandunud, siis tunneksite ommeti ükskord oma eksitusi ära ja pööraksite  ümber. Aga et Teie ennast wist oma eestwedajatele  riistapuuks ära olete wandunud, sellepärast Teie oma eksituse teelt enam ümber pöörda ei wõi ja käite kinni seutud silmadel Eestirahwa ees ikka edasi sõgesikku  mängimas." 5. I. Peeterburgist. Keiserliku Kõrgusel Troonipärija  Kõrge abikaasal Suurwürstina Marie Feodorownal on 22. Nowembril kella poole kümne ajal õhtu õnnelikult poeg ilmale sündinud,  kellele Mihael on nimeks pandud. Tõi- sel päewal tuli järelseisaw Kõige.Kõrgem kuulutuse kiri wälja: Meie Jumala Armust Aleksander II. Keiser ja Jsewalitseja kõikide Wenelaste üle, Poola kuningas, Soomemaa Suurwürst n. n. e. Meie wäga armastatud minija, Keiserlik Kõrgus Suurwürstina Zesarewna Marie Feodoronma, meie wäga armastatud poja, Keiserliku Kõrguse Troonipärija  ja Zesarewitsha abikaasa, on 22. Nowembril Meile ühe lapselapse ja Keiserliku Kõrgustele ühe poja ilmale sünnitanud, kellele Michael nimeks on antud. Seda Meie Keiserliku Perekonna uut liiget wõtame  kui uut õnnistust Kõigekõrgema käest wasta, mis Meie ja Meie riigi üle wälja walati. Seda Meie truui alamatele teada andes, teame kindlaste, et nemad kõik Meiega ühes oma südamelikuid palweid uuest sündinud lapse kaswamiseks ja siginemiseks Jumala poole üles saawad saatma. Meie anname käsku, Neid Meie wäga armastatud  Lastelast, uuest sündinud Suurwürsti, igas asjas, kus sünnis, Keiserlik Kõrgus kirjutada ja nimetada. Antud St. Peeterburgis, 22. Nowembril ükstuhat  kaheksasada seitsmekümne kaheksandamal aastal peale Kristuse sündimist ja kahekümne neljandamal aastal Meie walitsuses. Aleksander. Nn on siis Keiserliku Majesteedil 22. Nowembril  Peeterburgi linna tagasi tulles wõimalik olnud, oma riigi alamaid ühe suure rõõmusõnumega õnnelikuks  Leha. Sellest Keiserliku Majesteedi tagasi tulemisest kirjutawad St. Peeterburgi ajalehed: Juba hommiku wara woolas rahwas Newski uulitsa pKvle kokku, ning ülemad kindralid ja muud kõrged pealikud wõtsiwad Nikolai raudtee jaamas aset. Natukene  aega enne kella kümmet tuliwad ka Keiserlikud Kõrgused Suurwürst Troonipärija, Suurwürst Nikolai Nikolaijewitsh, Wladiimir Aleksandrowitsh  ja töised Keiserliku Perekonna liikmed sinna raudtee jaama. Paar minutit peale kella kümmet sõitis  Keiserlik rong raudtee jaama. Sõameeste muusiku-koor  mängis Keisri laulu ja koosolejate hurraahõiskamisel  astus Keiserlik Majesteet wagongist wälja. Peale selle, kui Keiserlik Majesteet Keiserliku perekonna liikmeid teretanud ja pealikutega mõned sõnad rääkinud oliwad, astusiwad Nemad tõlda ja istusiwad K. K. Suurwürsti Troonipärija kõrwa. Wäljas wõtsiwad Keiserliku Majesteeti ütlemata waimustawad  hurraa-hõiskamised teretades wasta, ning see rahwa rõõmus hõiskamine kestis nii kaua ühtepuhku  edasi, künni Kõigekõrgem Walitseja talwepalleisse jõudsiwad. Mõlemal pool teed raudtee jaamast künni palleini seisiwad kaardi-wge soldatid ilma püssiteta rongus ja igal pool mängisiwad mängukoorid. Kaasani  kirikust mööda sõites, lüksiwad Keiserlik Majesteet  kirikusse, kus Nemad tänupalwet tegiwad. Ohtu oliwad kõik uulitsad auutuledega walgustatud, nagu päewal uulitsad kõik lippudega ehitatud oliwad. Moskwast. Keiserliku Majesteedi sõnad, mis Nemad 20. Nowembril seal rääkinud, on järgmised  : „Mina rõõmustan ennast wäga, et Mina ise Oma suuga südameliku tänu kõikide Mõskma  seisuste wasta selle eest wõin uuendada, mis nemad mööda läinud sõa ajal auusais heategudes ülesse on näidanud; nende auuliku eeskuju järele on terme Wenemaa teinud. Mina loodan,  et päris rahu Türklasega lühikese aja sees saab alla kirjutatud olema. Niisama tänan Ma Teid nende truuuse tunnistuste eest, mis Minule kurwa juhtumiste  pärast Peeterburgis ja töistes kohtades Wenemaal  awaldadi. Minul on täieline usaldus nende tundmiste tõsidusesse ja ei mõtle mitte kaksipidi selle kohta, et Teie, kui Mina mitte enam ei ela, neid tundmist ka Minu Poja ja Tema Järeltulejatele parandate.  Ma loodan Teie abi peale, et eksitee peale juhtunud noorust selle hukutama tee pealt tagasi kutsuda,  kuhu teda kurjameelsed inimesed awateleda püawad.  Aitku Meid Jumal selle töö juures ja kinkigu Tema Meile seda troosti, et näha wõiksime, kuidas meie kallis isamaa aegamööda rahu ja seaduse tee peal edeneb. Üksi selle tee peal wõib tulewikus Weneriigi  wõimus, keda Mina niisama kalliks pean kui Teie, kaistud saada." Wöeralt maalt. KouftantiiiooMist. Suleiman-Pashaa on sõakohtust 15 aasta peale wangi mõistetud, kus ta ühtlasi kõik omad auud ära kautab.