jures juhhatades ja öppetades, et kord ka omma  ettesäetud märgi liggimale jõuame. Hulk ühhes meles jõuab paljo, üks ei tea middagi. Likumine on ellu märk waimo põllul, paigal seismine on jubba surm. Ja kes tahhab elluwalt  surnud olla? Mis nüüd perremehhest olleme räkinud, seddasamma  tulleks ka perrenaesest räkida. Et neid isse agga siin ei olle, siis ei sünni meil kui meestel, neid nende tagga selja mitte hammaste  läbbi kiskuda. Sedda agga peame kül ka nõudma, et ka neil kolid saaks assutud ja ka nende silmaring laiendatud lastekaswatamises,  maeapuhtuses, wisakas ellowisides, toidowalmistamises,  penemas kässi töös j. n. e. Mehhel õlleks se rõmuks ja tulluks ning kõige Eestisuggule räkimata kassuks ja mis hea ja kassulik on, selle jures mehhed, wennad, lögem  iggakord käed kokko ja ühhel melel püssina!  eddasi. Jättame nüüd perrewannemad seks, mis nad on ja otame nende aegupiddist täielikumaks minnemist. Korraga ei jaksa jo kegi sedda tehha; sest et aegupiddi asjad käiwad." Agga kui perrewannemast olleme räkinud, siis peame ka könnelema: Praegusest pervest. Ommalt maalt. Pernomaalt. Auus töö. Allamal seisaw kirri on selle sowimisega meie kätte sadetud, et sedda ka omma söbradele luggeda peame wima. Kirri on nenda: Armas Postimees! Sa könneled meile saggedaste  halleda melega pahhaist tödest, mis rahwa keskes sünniwad, egga sa ommetige head asja ei peaks ärrapölgama, mis siin Perno ma nurkas ühhe ustama Eesti poisikese läbbi sündinud; ussun et so sõbrad ka sedda heamelega  luggewad ja se neile paljo suremat römo  saab teggema kui pahhad asjad tewad. Wata, se olli essimesel Mai ku päewal, kui ma Selli malda haiget Killoma perremeest matama  ja tedda Jummala armuga kinnitama läksin. Halwa külla teede parrast piddin jälle, nago se saggedaste sünnib, ratsa hobbusega omma ammeti tallituse parrast mitto wersta ärra sõitma. Kõik õlleks muido wägga hea, kui agga meie Eestirahwal mitte se pahha pruuk ep õlleks, omma muidugi santa teesid omma märatuma wärrawatega, weel sundimaks tehha, mõtle: mönne pari wersta peal seitse künni kahheksa wärrawat, kus iggskord hobbuse seljast peab mahha astuma ja wärrawat  lahti wötma ja kinni pannema. Omma  wanna ellatand sõbra, kes omma pikka ello sees 104 hunti, Selli metsas olli maggama  pannud, ehk ta kül kellegi metsa waht ei olle olnud, leidsin ma sures waewas omma laste seltsis omma wimast tunnikest otawad. Kalli Taweti 23. lauluga ja Issanda altari sakramendiga kinnitasin ma temma süddant ja jätsin wimaks tedda ja kõiki perrerahwast Jummalaga.  Kojo pole sõites pallawa päewaga olli mul jälle wanna tuttawa wärrawatega waidlemist, mis ka mo nore tullise runakesel wasto meelt näitas ollewad, sest ta ei annud suggugi aega wärrawat jälle kinni panna, waid ruttas kojo pole, ja wärrawad jäid kõik lahti. Kojo sades tundsin ma kohhe, et tee peal omma  uri kuld kettiga (möllemad armsad mällestuse  kingitused) taskust ollin ärrakaotanud. Nüüd ei aidanud muud, kui kargasin kohhe teise hobbuse selga ja taggasi omma uri otsima. Monni werst maad ollin jubba ärrasöitnud ja igga wasto tulleja käest kulanud, kas kegi üht task-uri kuld kettiga ei olle leidnud, agga kõik kostsid, et nad middagi põlle leidnud; jubba tõusid enneselgi need mõtted, et ka issigi ennam  omma uri ei sa näggema, kui korraga üks pissukene poisikene, teise usso koggoduse lige, wanna Toa Tonnise karjane, mulle wasto tulli. Minno küssimise peale: ..Kust sa tulled  ja kuhhu sa lähhäd ja kas sa põlle mo uri tee pealt leidnud?" ..Jah, ollen kül leidnud,"  wastas pois, ..Toa wärrawa jures, kus teie hobbuse seljast mahha kargasite ja wärrawat  lahti wotsite, olli ta mahhakukkunud ma läksin wärrawat kinni pannema ja leidsin tedda sealt maast, olli üsna terwe ja tuksub praego weel! Ollen selle pärrast praego teel, et tedda kirriko mõisa teie toma." ..Noh, olle terwe," kostsin minna, ..tulle nüüd agga peale, sa ustaw pois, et ma sind ka wöiksin tännada ja römustada." Muidugi läks ustaw leidja pärrast surema römuga jälle 175