on. Kas otti nüüd happuks läinud, et kaua otti seisnud? Peaks meie agga öige saggedaste nisuggusid römuliko asjo smma. EeSti rahwast kuulma! Tartust. Wiljs sagist. Tarto ümberkaudne  rahwas kidab se aasta rohkem wilja sawad, kui nad lootnud olla. Rukkid ja nissud  anda wiet wilja,» agga sui willi kuet. Kartuhwled, mis alles ülleswötmata ja kelle warred jubba pealt mustaks lönud, sawad nenda arwates wakkama pealt 5l) wakka andma.  Muist heina olla suur wessi ärrawinud, muist käest mustaks läinud; sellegi pärrast lodawad,'  et ilmad jälle heaks läinud, sedda mis meel tehha on, hästi kätte sada, ka weel ni paljo koggowad, et pöhhu pudust ei sa kätte tullema. Selle järrele, mis nad jubba omma rehhedest wälja sanud, arwawad nad mitte ükspäinis  omma aastast pällu kest sawad, waid ka nattuke müma karmis üllejäewG. GeStimaalt. Tee-rööwled hakkawad siin meie maal jubba üsna päise päewa omma wäggiwaldist tööd teggema ja neid puhtaks risuma,  kes waggusi omma teed käiwad. Ilma selle peale watamata, et mönned aida löhkumised,  näppo-meestel õnneks läinud, lähhäwad nüüd ka teed kardetawaks, nenda et ka nende peal tee käia peab kartlik ollema ja kui söddamees  kaetud söariistadega omma teed käima. Augusti ku 14. päewa ühtul on Merjama paggari  pois, suurt postmaanteed kaudo sõitnud ja otse Merjama kirriko kohtas tulnud kaks hulgust  ta wasto, piddanud' hobbuse kinni ja ähwardanud  tedda surnuks lüa, kui mitte rahha kohhe kätte ei anna. Pois, kel ka ta ello armas olnud, andnud rahha , ühtekokko 12 rubla nende kätte ja olnud römus, et nad hobbust ja wankert käest ärra ei olle wötnud.  Kül joostud ka kohhe seal ümberkaudo kõrtsides ja otsitud neid ausaid mehhi, agga ei olle kussagilt ennam leitud. Kuramaalt. Hobbune karristab ennese  warrast. Lätti seitung ..Latw. Uw." könneleb ühhest hobbuse wargusest Kuramaal ja ühtlase ka sest, kuida hobbune issi ennese warrast töö eest karristab. Üks tallo perremees,  Bauski makonnast, olla omma tee reisi peal na ohto aeal ühhe kõrtsi ette jõudnud, omma hobbust senna kinni siddunud , peuga Heino ette wissanud ja siis kõrtsi läinud,, kus maggust jutto hakkanud aeama ja selle ülle ärraunnustanud,  et hobbusel wäljas aeg iggawaks  lähhab, perremehhe järrele odates; egga ta nüüdki temma peale ei õlleks möttelnud, kui mitte küllamees ei õlleks öölnud, et hobbune kõige wankrega kaddunud olla. Nüüd ei wöinud ta muud arwata, kui et hobbune ärrawarrastud,  sepärrast saatnud ta ommad poead üks ühhele ja teine seisele pole warrast tagga aeama.  Üks neist läinud koddust teed kaudo koeo pole ja mitte kaugel kõrtsist ärra, leidnud ta ühhe sapa, warst* selle järrele ka teise tee pealt ja ka mönned kue tükkid. Sedda nähhes olla ta ruttem jooksma hakkanud ja kui koeo liggidale  olli jõudnud, kuulnud ta üht tullist hobbuse jooksu ja wankre parrinat ja seal wahhel ka üht innimese hädda healt. Nüüd olli assi selge. Hobbune olnud üks pirre loom, kes ärratundnud, et ohjad wöera mehhe peus, hakkanud lõhkuma ja olla otse koeo läinud.  Et ta agga õue wärrawa kinni leidnud ollewad, sepärrast olla ta tullist tuhhat nelja ümber aedade jooksnud ja juut omma pikka kuega wankre rattaste wahhele jäNud ja wasto tahtmist wankrest wälja kistud, ning lohha möda maad tagga wetud. Kui koddune rahwas,  selle kärra peale unnest olli üllesärratud,  kargunud iggaüks omma assemelt ülles ja kui hobbust ollid taltsutanud, leidnud nad warrast löhhutud pea- ja katki pekstud kehhaga wankre külgss rippuwad, kes selle peale warsi ka hinge heitnud. Wilja sagi st. Ohto polise Kurama küljest kirjutakse 12. Augustil: „Meie rukki wiljawälja gnd on kaunis rohke ja willi ka kaunis hea, mis ülle kaebata ei woi, egga ka mitte kerge. Se allaline päewa paiste ja soe meil olli ennamiste 25 kradi soja mis meil jubba rohkem kolm näddalat olnud, on sui wilja kauniste walmistanud ja kõik ruttem läinud, kui meie lootsime. Kaerad on prisked  agga weel hallid, agga warrane odra on walmis ja selle lõikusega jubba ka allustust tehtud. Hiljem küllitud odrad, se on Bja 294