Tallinna Sõber M 22. Esimene aastakäik. Tallinnas, Wiinakun päätval 18A. Kleiildne aealeht Gestirahtvale «aal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas Lindfors'i päriate trükimajas: aastas i rubla, pool-aastas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 40 kop., pool-aastas 80 kop. Anntulused maksawad iga rea ehk lelle aseme peakt 5 Kop. Tellimised wöetakse wasta: HaNnnas: Lindfors'i päriate trükimajas. : J. O. Seetandt, o»«uol>cmui H 54. Hartas: W. Jast. : K. Andewitta. Aakweres: L. Wattly. haides: A. Heidelberg. Kapsalus : H. A. Kollverg. Auresaarcs: M. Lange. Amb las : A. Ar. Waudkepp. Maak: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Nõmm le mõisas, kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass .Vcvr>.) . ünik-.i-mnnfilS läbi Euroova II Kiriklikud wõitlemised. - Omalt maalt: Rmst: Graf Barauow Rügas. Lubamist: Torm. - Nõupidamist Keisri walitsuse-püha pärast. Register: . usus-ltstlifes. - Tihwiuist: Nõia põletamine ja kohus sell- üle. - Samaara'st : M Maawärisemine. - Bmowenk°wi'st: Hullud hundid - TaganroM: Nisu hind. - Helsingist: Wõi ja piima näitajad. - Lõhed. - Tormi- Ameerika maalt. Kohatised sõnumid. Ümberwaatus läbi Euroopa. Kuida segane ja segatud Homikumaa asi suure riikide wäljaspooleliste ametitele tööd ja tüli sigitab ja igaüks waritsemas on oma osa pärandusest  wõtma ja koju kandma, kui „ haige mees" kord omad silmad taieste peaks kinni panema, nenda sigitawad kiriklikud ja seltsilikud wõitlemised seestpidi tüli, pahandusi ja muret. Paapst Pius 18. oli hakatuses oma waimuliku  ja ilmalikuwalitsuft wäga wabameelelisel kombel alustanud ja Itaalia rahwas ootas tema poolt riigi ühendust ja wõimust. mis järel selle kena maa mitmesse weike riiki lõhutud rahwad juba amu kangest igatsesiwad. Õnnetuseks tuli aga pea aasta 1848 kätte, kus Prantsusmaalt alustates, mässamises läbi Lääue-Euroopa käisiwad  jv inimeste ja rahwaste waimu tormama paniwad. Ka Jtaaliamaal tvusiwad mässamise leegid kõrgele, rahwas päris mitmesugust õigust ja Itaalia ühendust üheks wabariigiks. Mitmed würstis pidid põgenema ja nenda ka Paapst, kes kindlas Gaeta linnas pelgupaika leidis ja aset wõttis, künni kanged tormid soikuma hakkasimad  ja tema wõera, nimelt Prantsusmaa sõeawäe abil wana igawese Rooma linna tagasi tulla wõis. Kange mässamise-tuu! oli muist iseenesest soikunud, muist sõeariistade abil lämmatud, rahwad oliwad oma wana piirete wahele tagasi muljutud, aga Paapsti meel oli kindla Gaeta müüride wahel koguni pööratud ja tema oli Jesuitide nõuandmise wõimuse alla langenud, kes Paapsti nime all oma enese endist mage ja wõimust tagasiwoita ja kosutada püüdsiwad. Sellest aeast saadik nõudis Pius IX. igapidi aearatast tagurpidi wurisema panna ja Katoliigi  kiriku wägiwallalist wõimust maimude üle kindlamaks seada, kui se Keskaeal oli. Iseennast  tunnistas Pius Pühaneitsi iseäraliseks sulaseks ja kaitsealuseks, kutsus Kardinaalid ja ülemad Piiskopid nõupidamiseks kokku ja lisas uut omatehtud peatüki usutunnistuse körwa, mis Pühaneitsi sündimist puhtaks, se on, ilma pärispatuta  tunnistas. Oli ,se uuendus Katoliigi usuraamatus kordaläinud, siis sigisiwad pea teised  körwa ja saiwad nimelt mitmed uued Pühamehed,  üksikult ja hulgakaupa nimetud, keda nüüd edaspidi kirikliku auustusega pidi teenitud saama. Kaugemale ja kaugemale astus Pius omas waimulikus wägiwaldas, mida rohkem wauudus tema oma waimu kõrgendas ja teda wiimaks paljaks tööriistaks kawala Jesuitide käes tegi ja mida rohkem tema ilmalik walitsus lagunema hakkas. Wiimaks tunnistas aastal 1870 Kardinaalide-kogu  Paapsti usuasjades Meste itmaeksimataks,  nenda et temal nüüd wõimus oli iga Piiblisõna oma tahtmise järel seletada ehk uuendada, usuaSjaks tunnistada ja oma walitsuse  alla wõtta, mis süda kutsus, ja Jesuitide südametunnistus on lai ja nende himu ülemwalitsuse  peale on suur. Sellega oli nüüd Paapst ilmaliku walitsustele  sõda kuulutanud ja se kipus maades, kus Katoliigi usulised ja Ewangeliumi usulised segami  elawad, palju tüli sigitama. Nenda pärisiwad  kõrgemad ja alamad Paatrid, et abielud  ikka üksi Katoliigi kirikuseaduste järel kinnistid  ja lapsed selle usutunnistuse peale ristitud ja kaSwastid saama pidid, kui kumbki pruutrahwast  sellest usutunnistusest oli. Ka koolisi püüdis Katoliigi kirik, ehk õigem, püüdsiwad Jesuitid üksi oma walitsuse alla wõtta ja seda waimu järelkaswawa sugu sees äratada ja suureks  kaswatada, mis üksi Paapsti sead mis te järel päriks ja seda kuulaks. kes pärast suurt uuendust Katoliigi kirikus, üksi aga weel ilmaeksimata Paapsti, ehk selle uime all Jesuitide sõnakuulelikud sulased oliwad, punuvad siis ka igas teises paikas ilmaliku walitsuse wasta, kus selle ja kirikliku seadmise pured wastastikn lähemad; muidugi tegiwad alamad Katoliigi Paatrid omas kitsamas ringkondas sedasama, mida ülemaid omas suuremas tegema nägid ja mida neile sealt sunniti. Kes aga inimese waimu üle walitseb, se walitseb muidugi kõige selle inimese üle, ja waimuliku nõuandjate nõu mõedub sügamast suurema rahwa hulga peale, wis isenesest parem ja ustawam on. Nii soowitaw nüüd kiriklik hoolekandmine ja nõuandmine on, niikaua kui se selgest Ristiusu maimus! kantud saab ja ilmaliku seadustega ristiusulises riikis kokkuläheb, nii kardetumaks läheb se nõuandmine, kui kiriku- ja usu-teenrid enesele Ristiusust ilmaliku krooni punuda ja ilmaliku walitsuse keppi leigata püüawad. Seda aga tegiwad Paapst ja tema sulased pärast uue usutunnistuse heatüki kuulutust, mis Paapsti täieliseks  Jumalaasemikuks maa-ilmas tunnistas, kelle ülema walitsuse all siis ka kõik ilmalikud walitsejad seisma pidiwad. Abieludes, koolides ja perekondade keskis sigisiwad  siis ka pea nendes maades ja maakondades,  kus sega-rahwas elamas oli, palju tüli. Paatrid ei wötnud noort rahwaft laulatusele, kui se seda Katoliigi kombe järel teha ja lapsi selle usutunnistuse sees kaswatada ei tõu tanud; koolides pidi Paapsti ilmaeksimata olek, kui usutunnistus õpetud saama ja nenda pidi edaspidi  üksi Paapst maa-ilma walitseja olema. Segasemaks läksiwad asjad weel, kui Katoliigi kirik ennast ise kahte jäosse lõhkus. Wana- Katoliigid nimetas ennast se jägu, kes uuest peatükist midagi teada ei tahtnud, muidu aga seda usutunnistust taieste pidas. Uued-Katoliigid  saiwad need nimetud, kes Paapsti ja tema uue usu-peatüki poole hoidsiwad. Nende wahel sigisiwad pea ueedsamad tülid, kui endiste mitmesuguste  usutunnistuste wahel. Et igawesi tülisi abielu alustustes ja koolides  lämmatada, ei arwanud wiimaks ilmalikud walitsused omale muud ülejääma, kui mõlemaid ilmalikuks asjaks tunnistada ia sedwiisi kirikliku walitsuse ja ülewaatamise alt koguni ärawõtta. Sellest sai siis Lääne-Enroopa riikides se, mida Ziwiil-abielu nimetakse, kus pruutpaarid kohtu poolest abielu - rahwaks tunnistud ja kinnitud saawad, ilma et kirikliku laulatamist tarwis oleks. Tahab noor paar pärast seda kirikliku õnnistamist, siis ei ole se mitte keelatud, aga ka mitte sunnitud; abielu oli kohtulise kinnitusega täieline ja ilma selleta ehk enne seda ei olnud luba kirikliku õnnistust nõuda aga waimuliku! meestel luba seda anda. Nenda sigisiwad ka need koolid, mida Simultaankoolid nimetakse, kus üksi ilmaliku teadusi õpetakse, usuõpetus üleültse kooliasi ei ole ja sedawiisi Katoliigid, Ewangelinmi-usulised ja teised, Juudid, Mohammedi-usulised  ja usuta rahwas ühtewiisi käia ja õpida wöiwad, kuida ka kooliõpetus seadusliku  lõpetust saada wõib, ilma et üleültse usuõpetust antud oleks. Need seadused oliwad maakoude pärast ehk tarwis, kus mitmeusuline rahwas elamas on, et abielusse heitmine ja laste kaswatamine ühegi seadusliku korra peale seatud saaks, ilma et seal juures alalist tüli tõuseks. Ilmeksimatu Paapsti ja tema ülemate ja alamate sulaste wõimus riigialamate üle, pidi selle läbi murtud saama. Niigiseadused ei wõi aga mitte ühe seltskonna ehk ühe usutunnistuse  koguduse kohta üksi tehtud ja antud saada, maid seaduse ees peab juba iga riigikodanik  ühesugune olema. Sellepärast ei wõinud  ühes riikis, kus rohkem rahwaft Ewangeliumi  usku tunnistawad, mitte üteldud saada, et se seadus üksi nende kohta mõeduks, kes ilmeksimatu  Paapsti ja tema ülem walitsuse nõulised  on, waid se seadus tegi üleültse wahet kirikliku ja ilmaliku wõimuste wahel ja wöttis kiriku ülewaatamise ja hoolekandmise alt ka seda, mis muidu ikka üksi kui selge kiriklik asi maksis. Et tähtsamad kiriklased mõlemilt poolelt, need kes selle nime all ilmaliku wõimust nõudsid ja need kes oma ametid südametunnistust mööda mõeduwal wiisil pidada tahtsiwad, nende seaduste  wastased oliwad ja omalt poolelt tegiwad mis wõisiwad, oma wõimust ehk oma ametikindlust  hoida, seda wõib arwata, ja sellest kõigist  sigines se , mida kiriklik wöitlemine ehk Kultuur wõ itlemi ne nimetakse. Seadus tahtis efitc Z küll üksi waheliku wiljast tuulata