teises kohtas kässib ta „psttNst" mahha panna, se on: mahha jätta ja õiglase! wisil ellada. Kas ei õlleks se löbbus ja armas kuulda, kui mu rahwas mei test kitu sega wöiks jutlustada. Eks se ei õlleks kenna, kui nad ütleksid: Üht Eestlast wöib iggas asjas tõeste uskuda, temma kaup on ikka hea ja möet oige ja mis ta rägib on tossi. Oh römo, mis se igga õige Eestlasele teeks! Agga kui meie issi melega omma kaupa rikkume, pettame ja seal jures ka walletame - sest ilma walleta ei woi jo petta; sepärrast ei woi meie ka immeks  egga pahhaks panna, kui targem rahwas  meid pettiseks ja wallelikuks nimmetab ja sõimab ja ommetige rägib ta sulla töt; issennesest ei kaswa auus nimmi kellegi külge; ei hoia sa ennast sesugguse teotuse eest, siis ärra panne pahhaks, kui sind leotakse. Se olgõ meie allaline murre ja püüdmine, õigust tehha ja töt räkida, sago siis kül wahhest ka teotud ehk laematud, kui meie agga sedda wäärt ei olle, siis ei te se meile sedda wähhemadki  kahjo: sest mis kuld on, se jäeb ka kullaks, kui ka mönni kord mudda >tedda kattah.—Mönni  näitab ennast könnes kül ausa mehhe ollewad, agga igga kord ei tahha teod könnega ühte minna. Se ei olle kül suur assi, agga ommeti ilmas mitte sedda, mis ta peaks ollema. (Tullewa kord könneleme eddasi.) Ommalt maalt. Peenust. Nore rahwa tembud, on saggedaste wagga pahhad ja okkalised ja õlleks wägga kassulik, kui jubba aegsaste nende Pahhad oksad saaksid mahha raiutud ja nemmad  heaks ja tarwiliseks puuks ülles kaswatud.  Sedda ei tahha nad, issiärranis issi, koggoniste uskuda, et assi nende jures tõeste ni pahha on, kuida sest rägitakse ja se on otse sureks kahjuks neile; sest kes ei tunne ennast haige ja pöddura ollewad, egga se ka waewaks ei wötta tohtre jure minna ja temma kaest többe wasto rohto palluma, - Kes nende poolt ei olle, se on nende wasto, se on üks tõe sönna, mis mitte üksi nüüd, waid ka juhha mannal aeal prugitud; otse nendasamma olleme meie ka nende wasto, agga mitte nende poolt. Aseti , kus igga auus ristiinmmene omma päewa tööst ja waewast puhkab ja uut rammo ue päewa peale korjab, jooksewad nemmad möda ulitsaid ümber, kõik suggo roppo laulusid  lauldes ja muud pahha tempusi tehhes. Meie linna saksad lassewad linna illuks puid istutada ja alleesid tehha, mis tarbeks paljo rahha kullutawad; agga parraks, peawad saggedaste pahhandusega tähhelpannema, et istutud puud, kas poleks murtud ehk kõige juredega  maast ülles kistud. Kui häbbemata se töö, sedda nad issi ei tahha ärra tunda, agga möistliko innimesel kissub ta wäggise kopso ülle maksa, ja ei õlleks tõeste paljo, kui ärramurtud pude oksad nende omma taggumise  otsa peale saaksid istutud ehk nendega neile punnased püksid õmmeldud. Need puud ei olle tõeste kellegi ees, waid ni laialt istutud,  et igga mees, olgo ta ka ni jamme, kui tahhes, ilma kartuseta, et oks silma torgiks, woib läbbi minna. Möda läinud aastal on pargi kärner ja komite liikmed, mitto kord Postimeest pallunud, kui paunaga möda minnes  ehk juhtub keddagit pahha töö pealt leidma,  kinni tabbama; agga millas Postimees ilmas öö aeal käib, saab jo päewa walgel omma tee käidud ja asjad aetud. Meie pallume  siis õige süddamest, ärgo teotago Perno linna noor rahwas omma ristiinnimese nimme kaugema rahwa ees, muido peaksid teised ütlema  : siin ellawad metsinnimesed. Tohho! kuhhu te selle häbbiga tahhate minna. Oh et meie noor rahwas nüüd sel aastal, mis Zummala abbiga olleme hakkanud, ennese ümbert  pahha oksi hakkaks mahha kiskma ja kristlikult  ellama; ei milgi kombel ennam ei pahha laulude, egga teggudega teisi pahhandama. Kaswago Jummala kartus ja liggimise armastus,  siis kaub tõeste kõik rojus ja roppus; siis jäewad ka tõeste kõik puud ja taimed, rosid ja lilled rikkumata ja paljo mele pahhandust sünnitamata. Kas se peaks tössi ollema, sedda meie ei tea; agga kõik sedda süüd ja kaebtust Lahhetakse wäggise öppipoiste woi purside kaela lükkata; peawad issi sedda parrem  teadma, kas nad selle kaebtuse wäärt on, woi mitte, sedda teame agga selgeste, et meie nendega ial seltsis ei olle käinud egga hundi jorru aeanud. 11