Sakala .U 2U. Wili-ndis, is! Jmlikm Mewal 1878. l. aastakäik. Üks poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Ihunuhtlus ja tema sunnitused. " '' i. wiimsel ajal ihunuhtluseD Mõnda ajalehtedes on kõneldud, siis joonuksime ka meie, et „ Sakala" wäljaandja meile ruumi annaks, mõne sõna sellest awaldada. Meie ei taha oma mõtteid kellegile mägise ega wastameelt peale sundida,  näeksime aga hea meelega, et töised tähtsa asja üle enam järele mõtleksiwad, kui see seie ajani on sündinud. Iga rahwa juures, kus waimuharimine puudub, ehk, kus rahwas alles lapsemähkmes, see on: oma maimu-elu esimise redeli pulga peal seisab, on ihunuhtlus tugewal kombel walitsemas. Mida enam ja enam rahwas kultuurised  edasi hakkab aStuma, seda enam wäheneb ihunuhtlus ja kaub aegamööda kogoni ära. See ei wõi jo ka sugugi tõisiti olla. Harimata rahwas on alles laps, kellel lapse mõtted, lapse kombed ja lapse tundmised on. Laps ei mõtle iseenese üle iialgi järele, ei tea ka sellepärast omast tööst ega toimetusest iialgi selget otsust anda. Ta elab ja toimetab  kõik seda moodi, mis ta enesele igal silmapilgul arwab  hea ja tulusa olewat, ja kuidas tema eesmärk on, ning annab töisele minupärast pihta, kas käega, kepiga ehk witsaga, kui töine temale paha teeb; ei maata ka mitte selle peale, kas see edespidi temale ehk töisele kasuks wõi kahjuks tuleb. Tema teud ja toimetused sünniwad tema silmapilksest tujust ja need tujud käiwad enamiste jälle selle järele, kuidas  tema ümbrus ennast awaldab. Niipea, kui (laps) rahwas  oma waimuharimise esimise redeli pulga pealt kõrgemale hakkab astuma, iseenese ja tõife üle järelemõtlema, oma eeskuju mitte üksi oma ümbrusest wõtma, maid ka muialt, ennast üheks liikmeks täie rahwa keha külles pidama, rahwa wigu ja head enese wigadeks ja headusteks arwama, oma kahju ja kasu täie rahwa kasuks ja kahjuks pidama, wäheneb ihunuhtlus aeg ajalt enam ja enam ja kaub wiimaks  kogoni ära. Kultuurrahwas ehk ka üks niisugune rahwas, kes kultuurrahwaks püüab saada ja mõne sammu seda teed on astunud, ei salli seda, et üks tema liigetest häbistatud saab; sest ta teab, et ühe liikme häbi ühes terme rahwa häbi on, ja ühe liikme anu terme rahwale auuks tuleb. On üks liige niisuguse rahwa küljes haige ehk paha, siis püüab ta teda mõistlikul, auusal (ei mitte häbistawal) kombel parandada, ehk, kui see ei maksa, siis tõukab ta teda, kui ühte halba liiget enesest mälja, et ta terwet keha haigeks ei teeks. Aga kus ihunuhtluse alalhoidmise eest wõideldakse, seal püüetakse rahwast laste kingades ja orjameele järjes edasi hoida. Tuleme igapäise elule! Kuna lööb üks töist? Wastus: Siis, kui ta meel paha on. Seda ei wõi keegi, kes tõtt armastab , salata. Isalikust karistamisest, kus lapsearmastus põhjus on, ei räägi meie siin mitte, on ka hoopis töine asi, kellest edespidi „Sakalas" rohkem tahame kõneleda. Esimine hoop langes nurjatumast Kainist armetuma Aabeli pihta  tigedast  ja kadedast südamest. Meie näeme seega, et löömine ülepea halwast kännust on wälja kaSwanud. Kuida wõib tema wili siis ka hea olla? Siin oleme asja napi aja ja lühikese ruumi pärast ühe ainumase küsimise peale ühe ainumase mastusega ärawastanud.  Niisugust küsimisi wõime aga palju ette panna; wastus jääb ikkl sekssamaks: löömine on halwast kännust wäljakaswanud. Küsime töisest küljest! Tahab keegi, et teda lüüakse? Wastus: Ei keegi! Peale selle teab weel igamees seda: „Mis sa tahad, et töised sulle peawad tegema, seda tee töistele" ja ümber pöördud: „mis sa ei taha, et töised sulle" j. n. e. Siin küsib mõni: Mis peab siis kurjategijaga tegeMa? Meie wastame: Püüa teda parandada! püüa teda töist ja kolmat korda parandada! ja ikka weel teda parandada; ja kui see ei kesta, siis lükka teda kui kõlwatumat liiget enesest ära! Ära aga wõta parandamiseks niisugust trahwisi,  mis inimese auu ja auupüüdmist riisuwad ja teda auutumaks  loomaks teemad. Mõtle seda, et sa ise ilmeksimata ei ole ja Jumala ees üks süü niisama suure trahwi wäärt on kui töine. Missugust trahwi soowid sa nüüd iseenesele? Kas sa oled iialgi enesele ihunuhtlust soowinud, kui sa tead, ennast eksind olnud? Wale! EhfMn sa tõeste enesele seda oled soowinud, siis tea ka ühes',' Ä sa Üks üsna toores ja tuim loom oled, kellest iialgi head inimest ei wõi saada. Jsearmastus (egoismus) on ihunuhtluse sünnitaja. Wõi arwab ehk mõni mees kogoni, et ta töisele head tahab teha, ehk töist parandada, kui ta töisele ihunuhtlust soowib? Ei, ei! siis ei oleks kultuurrahwas teda mitte ärakautanud; siis ei oleks ka meie armulik riigiwalitsus teda mitte ärakeelnud. On ehk wahest mõni kusagil üht inimest leidnud, ehk teda tunnud, kes ihunuhtlusega on parandatud saanud? Waadaku ommetigi iga mees omas külas, wallas, kihelkonnas ehk ringis järele ja andku siis selle küsimise peale wastust. Küll on ehk wahest siin ja seal see ette tulnud, et mõni awalik kurjus ihunuhtluse läbi kurja inimese sisse tagasi on rõhutud; aga wäljapeksetud ja ärahäwitatud ei ole ta eladeski saanud. Niisugune nurjatu loom ootab aga alles parajat aega, kus ta oma kurjust tigedamal kombel korda wõib saata. Ehk ei ole see wahest nõnda? Need mehed, kes Eesti rahwale kõiki sugu wigu nagu maletamist, kangekaelust, wargust, liigjoomist j. n. e. süüks annawad, ja ihunuhtluse läbi wähendada  tahawad, mõelgu ommetigi ka wahest selle peale, et ihunuhtlusest siin iialgi puudust ei olnud. Priid on Eestlased  juba ligi 60 aastat, aga kas ihunuhtlus jo praegu on kadunud? Selle ihunuhtluse peale waadates, mis meie rahwale  heaks on arwatud ja temale armulikult jagatud, peaksiwad  meie maa inimesed jo ammugi inglid olema. Puudust ei ole ihunuhtlusest meil iial olnud, ja seda ei wõi ka „Eesti Postimees" ise salata, kes ka nende seast on, kes ihunuhtlust mitmesuguste auunimede all, nagu „Sakala" 17 seisab, rahwale soowib. Meie ei wõi mitte „Eesti Dostimehele" ütlemata jätta, et ihunuhtluse k temä söowimine Eesti ajalehe sees muud ei ole, kui „tule- tikkude" ja „terawa riistade" andmine laste kätte. „Eesti Postimees" teab küll, kui palju mehi praegu weel rahwa seas on, kes ihunuhtluse sees ja ihunuhtlusega üles on kaswanud  ja praegu alles suurest wäest ihunuhtluse poolt seisawad.  Mitmed neist on praegu kogukonna kohtumehed ja muud töised rahwa juhid ja pruugiwad ihunuhtlust suurel mõedul. Mõne nädala takka kuulsin ma üht niisugust lugu. Üks kohtukäija tuli kogukonna kohtu ette, kus eesistnik Saksa keelt mõistis ja ka heameelega Saksakeeli rääkis. Kohtumõistmise  ajal rääkind kohtumees kirjutajaga Saksakeeli. Kohtukäija palunud, et kohtomõistmise ajal kohtutoas Eestikeelt peaks kõneldatama. Mis sündis kohtukäijaga? Teda tõmmati maha ja anti temale 15 hoopi, et ta nii ropp oli olnud ja kohtumehe käest seda oli tohtinud pärida *). Olgu, et see kohtukäija midagi päris, mis tal õigus  ei olnud pärida, ehk wahest oma pärimise juures muidu eksis; kas kohtumees mõis nüüd selle pisukese süü pärast kohe teda ihunuhtlusega trahwida? Kui nüüd üks kuulus rahwa ajaleht ihunuhtlust kiidab ja teda rahwale soowib, mis see siis muud on, kui laste kätte tuletikka ja terawaid riistu soowida, keda „Eesti Postimees" muidu alati kardab ja nendega ettewaatlik kässib olla, (Järg jääb tulema.) p. Poliitika ringwaatus. Berliini kongress on ikka weel seesinane, kellest kolk maailma ajalehed täis on. Esite arwati, et ta paljalt 8 päewa saaks kestma, aga 8 päewa läksiwad mööda ja asjad oliwad alles nii wähe edenenud,  et nüüd 6 nädalast räägitakse. Aga ehk küll Berliinis igalt poolt ajalehe kirjutajaid koos on, keda suure kulu ja selle nõuuga sinna on saadetud, et ruttu õige palju kongressi otsustest teada aNnaksiwad, siiski on nende sõunmed wäga puudulised ja ka kahewahelised,  sest kongress on otsuseks teinud, oma nõuupidamisi  sala hoida, ja sell kombel on ajalehtede kirjutajad suures kitsikuses. Mõned ongi selle järele kongressi otsust ülesse hakanud arutama, kuidas kongressi liikmed peale nõuukogu lõpetust wihast ehk lahket nägu näitawad.  Nii olewat Türgi saadikud peale töist kongressi  istumist wäga kurja näoga kongressi saalist wälja tulnud ja nende sigaritest olewad tugewad suitsupilwed wasta taewast lendanud, ning sellest arutasiwad  nad siis wälja, et see istumine tormine olnud ja Türklasele meele wasta. Sellest wõiwad meie lugejad  jo ise ära tunda, kui palju tühje sõnumeid ja telegrammist nüüd Berliinist maailma sisse saadetakse, kellel mingisugust kindlat põhja all ei ole. Suured ajalehed, kes igal päewal mitme poogna suuruselt wälja tulewad, wõiwad oma ruumi seesuguste sõnumetega  täita, kus homme jo tagasi lükatakse ja tagasi lükata wõimalik, mis täna kui wärsket tõtt kuulutakse. Aga meie ajaleht wõib üksi seesugust sõnumeid tuua, kellel kindel põhi all; ja kui meil kindlaid sõnumeid ei ole siis ootame ennema natukene, kui et tühja tellegrammidega oma lugejatele liiwa silma hakkame pillama. Esimesel kongressi nädalal peeti paljalt kolm üleüldist istumist, töisel ja kolmandamal kokku 8 istumist. Waheajal on aga üksikud saadikud palju nõuupidamisi  ära pidanud, et selle teel mõnegi punktide kohta kokku leppimine rutemine edasi sigineks. Sest seda ei wõi keegi salata, et seal palju tahtmisi ja mõtteid on, kellest igaüks omal kombel läbi tahab tungida, ja et palju arutamist tarwis, enne kui kõik kokku sünniwad. Mis seiemaale neist peetud kongressi teada, on järgmised asjad: Nimelt on  seadmuse  ja suuruse üle nõuu peetud." Nagu näitab saab Bulgaaria maa kahte jakku langema: Põhja- ja °") Seda lugu kuuldes, kipub iga auusa inimese süda lõhkema. Seal on nüüd wili, mis ihunuhtluse seemne külwajad lõikawad! Häbenegu  nad ennast üks krants töise krantsi teost. Sakala Toimendus.