kauba killad läbbi sawad ja kaitswad Inglise kauba worisija sedda tewad nad kõik selle kartuse pärmstz et mitte omma aastasest maksust  ilma ei jäeksid. Peale selle olli neil weel, mis nende süddant römustas ja meelt heakG ning lahkeks teggi, sest Inglise rigiwallitsus ei olle ihnus egga sitke ja ta tunneb wägga hästi, mis kingitused tehha jöudwad ja mis nad wäärt on, ja sedda armastawad isstärranis  wägga pissukesed Arabia kauplejad. Kõige armsam on se neil, et issi Udeni tullewad omma kingitusi wastowötma ja ärrawima, mis siis ennamiste ikka suremad on. Selle jures maitswad nad ka, kui römulik ja lahke rahwas seal on, neid wastowotmas ja se teeb neile issiärraliko romo, pealegi weel sepärrast, et se neil koppikutki ei maksa; kui sõbralikult Inglise rigiwallitsus wöeraid wastowottab, on märamata suur ja ärraarwamata lahke. Se kõige kennam ulits Adenis on se, kus Bombai kaupmehhed omma kauba poed on ülleslönud ja seal on na ühhe sönnaga öölda, kõik sada, mis sul tarwis, sa woid ennast pea laest künni jalla tallani ridesse panna ehk maea piddamise asjust, neist kõige oddawamaist  künni kõige kallimani, wöid sa kõik sealt sada, olgo maddala wöi sure suggo rahwale.  Seal on üks pood teise körwas, üks trahter ehk kõrts seal wahhel, seal on iggas maeas ja kopas igga mees nago sippelgas ammetis. Üks ainus maea on seal, kus sesuggust  mulla egga mässa ei olle, kus waggune  assi wallitseb ja wahhest nenda näitab, otse kui olleksid seal kõik surnud ja se on rigiwallitsuse  maea, kus Arabiamaa wallitsejad wahhest Inglise rigiwallitsuse söbraliko wastowõtmist  maitsewad. Kuida ööldud, on seal mönnikord nenda, otse kui olleksid kõik ärrasurnud,  sest wöerad ei olle jo allati seal, ja kui nad seal ei olle, siis on kõik kui surnud, lugid kinni, nago mönne wanna kaddund lossil. Aeg aealt on seal jälle in nimest', agga ilmas põlle seal lustiliko ollemist nähha, mis teiste maeade sees on. Siin ja seal on wahhest nähha, et üks must rütel ratsa kameliga  ajades ühhe ehk teise wärrawa ette tulleb  ja mönned innimeste mustad näud hakkendest  nähha ja se on kõik, mis seal nähha on. Wahhest on seal Arablasi küllalt sees, agga need istuwad pörmandal kirju tekkide peal maas, mis wälja ei paista, wäljas ei sa arro, st nad sees istuwad. Üks Arablane wöib ka kül karra ja lärmi tehha, agga on ta kussagil wöeraspeul, siis on ta wakka kui hiir, mis kassi näeb; wöeraste wastowotja peab neid ellawaks ja lustiliseks teggema. Siin ei õlle wöeraste wastowotja mitte üks innimene, waid auus ja wastotullelik ja sõbralik  ellowiis, sest Inglise rigiwallitsus, kes neid praego omma kaktuse alla wasto wöttab, on nimmelt nendega sedda kontrakti teinud, et üks sealane wöeraste maea neile toito annab, kui nad seal on. Kui mind essimest korda rigi wallitsuse maeasse sai kutsutud, kus ma ühhel sure! wöeraspeul ollin, leidsin ma sedda maea tõeste, kui surnu kabbeli ollewad; ka üllesminnes  treppi peal ei- leidnud ma innimese hinge. Allumise korra peal leidsin ma kõik uksed parrani lahti; suur pitk ridda tubbasid ühhe teise kõrwas, köitis kennad Inglis modi meublid sees, agga innimese hinge kussagil kuulda egga nahha. Nenda eddasi minnes, tullin ma wimaks ühhe pimmeda nurka, kus ööldi, kuiva parrast kuulsin, maggamise toad ollewad, seal leidsin jälle uksed pärrani lahti seiswad. Essimesest läbbi minnes tullin ma teise tuppa, mis pea aego üsna pimme olli. Mo silmad, mis päewa walgusest kuntsid ollid,  ei näinud, sepärrast läksin kässi kaudo eddasi,  künni middagit jalge ees tuntsin ja selle peale karjatamise heält kuulsin. Ma ollin pimmedas  ühhe Sultani ministre peale astunud, kes seal pörmandal maas olli. Aega möda, kui mo silmad selle pimmedusega harjunud said ja ma ennam aimama hakkasin, näggin sedda tubba täis Arablasi ollewad, kes ossast pörmandal maas kirju tekkide peal istusid ja ossast nokkotasid. Se olli Lähegi Sultan kelle jure mind wöeraspeule olli kutsutud ja kes omma liggi käiatega sea! olli. Et toad kesk päewa aeal pimmedad, tulli sest, et kõik hakna lugid kinni ollid ja päewa walgus sisse ei sanud. Arablane armastab pimmedust, sepärrast ta sedda ka ennesele murretseb,  kui se agga ial wöimalik; se on tal armsam, kui selge päewa walgus, mis meie ommetige kõik ennam armastame, kui pimme- 326