Preestri herra Troitzky soowis õnne Jlissa koolile ja noore koolmeistrile. Üks piduvsaline, J. 0., kõneles pitkemas kõnes selle kooli sündmusest, tarwitusest ja tähtsusest. Uus koolmeister J. R. laskis kooli walitsusi  ja ülemaid elada, Majaomanik A. R. jõi kõikide  Eesti ja Soome laulikute termist, kus laulikutest räägiti, nagu: vr. Kreutzwald, I)r. Weske, Linnutaja  ja Koidula Eestimaal ja Oksanen ja Suonio Soomemaal. Päriskoha omanik H. W. laskis „ Sakalat"  elada. Päriskoha omanik J. N., kes Lutheruse  usku, rääkis sellest, kuidas Kreeka õige usu preestrid  millaski Eestirahwa parema püüdmiste ja maimu walguse wasta, nagu nimelt Aleksandri kooli, „Sakala" j. m. wasta ei ole wõidelnud, ja jõi kreeka õige usu kiriku ja preestrite termist. M. W. laskis Tarwastu ja kõiki Eesti walla walitsusi elada. Tarwastu wallawanem  M. W. mõtles omas kõnes nende Wene zeitungite  peale, kes meie Eesti ajalehe „ Sakala" ja ühes sellega Eestirahwa waimu wabaduse poolt oliwad  seisnud ja wõidelnud ja jõi nimelt „Golosi" ja „Riishki Westniku" termist." 3. I). ja t u k MMlgj a. Mitmes tükis on meie rahwÄwaüa orja-aja pimedusest weel wäga raske lahti 'saada. Seesugune pimeduse aja pärandus on ka need elu-onnid, keda elumajadeks nimetatakse.  Raske on uskuda, aga lugu on tõeste nii, et ka päriskohtade peale mõnes kohas ikka weel uusi elumajasi ehitatakse, kus mitte üksi rehi ja elumaja ühendatud ei ole, maid kus ka korstnad weel tundmatad  asjad on ja suits uksest wälja woolab. Nagu iga muu asjale, nii peab inimest ka puhtusele kaswatatama.  Seesugust puhtusele harjutamist ja kaSwatamist  wõib aga praegu kool üksi toimetada. Koolimaja  peab sellepärast puhtuse ja kauni korra poolest esimene maja wallas olema, kui ta igapidi oma kohust tahab täita. Rääkimata sellest, et kitsas ja mudases koolimajas laste termis terweks eluajaks wigaseks wõib saada, siis on ka uuemal ajal nii palju õpetatawaid asju koolidesse juure tulnud, et ruumid õige lahedad ja laialised peawad olema, kui koolilaste seas weel head korda ja puhtust ülemal tahetakse hoida. Sellepärast  peab omale iga wald, kes uue koolimaja ehitab,  ikka seda eesmärgiks tegema, et maja õige ruumikalt  ja suurelt ülesse saaks ehitatud. Kes seda tähele ei pane, teeb enesele kahju, sest iga wiie aasta pärast saaks temal seesugusel 100 l uusi ehitusi olema, ja maja sellegi pärast ikka puuduliseks jääma, sest et lapitud asi ikka lapitud asjaks jääb. Meile on Wändra kihelkonnast, Kärro wallast kiri tulnud, kust ära näeme, et sealne rahwas weel mitte aru ei ole saanud, mis üks koolimaja õiguse pärast peab olema. Kiri on nõnda: „Suur rõõm on näha, et Teie ka kooli põllult sõnumeid toote. Igal pool paraneb see asi ilusaste, aga paraku jääb mõnes kohas ka weel palju puudu. Kärro wallas ehitadi alles hilja aja eest uus koolimaja üles, aga missugune? Häbi on küll ütelda, missugune see uue maja ehitus on. Herra andis talu koha (8 taalrit) ja materiali ja aitas ka wallal ehitada, aga kuhu ta ehitadi? Täiest wana talu rehe otsa, wäga madala maa peale, kust weel lähedal olewa raba wesi jõe poole minnes koolimajast läbi käib. Maanteest see maja küll kaugemal ei ole, kui paar sada sammu, aga naljalt saab terwe ratastega koolimajasse. Paneme nüüd maja tähele. Ronime läbi sopa, leiame ukse alt paar lauda, koputame suurema sopa maha ja astume  kooli tuppa. Tuba on iga pidi 4 sülda suur ja seina äärest 7V- jalga kõrge, keskpaigast aga nõtku wajunud, nii et koolmeister, kes kaunis sirge pois, küürakil peab käima, et pääga wasta haampalki ei löö. Lapsi nähakse siin peale 30 olewat, kes kahwatult  kägisema laudade ääres istumad, sest õhk on madala  maja ja maa ja hinge auru pärast ära lämmastaw.  Waatame, kus laste leiwa-koti kamber on. Leiame warsti ukse, astume sisse, aga peame pitka sammu wõtma, sest põhi on jalg maad sügawamas ja ilma põrandata. Sügise ja kewade jookseb wesi seina alt sisse. Suurus on 1 süld igapidi, paar laudit sees, mis kotta täis kiilutud on. Kukub mõni kott maha, siis peab teda noodaga wälja püütama. Astume nüüd koolmeistri tuppa. Aga siin ei wõi esiotsa heaste näha, sest et ahi köeb ja tuba suitsu täis on, mis kärmeste ahju pragude wahelt wälja woolab. Koolmeistri tuba on sülda iga pidi suur. Seal elagu, magagu ja hoidku oma termist, mis siiski paari aastaga lõppenud on. Koolmeistri toast astume  kööki, mis küll IV- sülda suur on, aga et madal maa ja mulla põrand, wõiwad sead sees rõbeleda. Köögi kõrwas on ka koolmeistri sahwer, mis jälle iga pidi V- sülda (ütlen pool sülda) suur on ja ka ilma põrandata. Nagu nimetasin, on kooli tuba rehe otsa ehitatud. Astume ka rehetuppa. Siin koolitab abikoolmeister oma 30 last, aga üsna käsikaudu, sest ainus akken ei ole suurem kui 3 jalga iga pidi. Ka siin teeb suits meel suuremat tööd, kui koolitoas. „Mõni ehk küsib: Kus siis laste magamise kohad on ja kus nad magawad? Kotid on rehe all sõniku peal, ja poisid magawad rehes niiske põranda peal, ning tüdrukud koolitoas. Õhk on küll ööse paks toas ja sellepärast ka kaunis soe, aga tüdrukute jalad tahawad  wahel seina külge magades kinni külmetada. Kurwa südamega ja haleda meelega olen seda kirjutanud,  sest süda tahab lõhki minna, kui näen, kuidas siin koolmeister hoolsalt tööd tehes oma termist rikub ja lapsed hoolsalt õppides enesele tulema elu kohta haiguse idud ihu sisse koguwad." Nii saadetud kiri, kes meile ütlemata kurwa pildi silmade ette maalinud. Seesugune maja mõib ehk mõne nõuuka peremehe laudaks sünnis olla, aga ühe terme nõuuka walla koolimajaks on ta selle wallale suureks häbiks. Soowime, et Kärro mõistlikumad mehed seda suurt puudust ja kahju, kellest praegu rääkisime, töistele ära seletaksiwad ja see mald aegsaste uue koolimaja ehitamise peale mõtlema hakkaks. 25 aastane ametipäew. Oraja koolmeister  M. Grandt pidas 10. Detsembril oma 25 aastast  ameti päewa, kellest walla rahwas ja rohkeste ameti-wendi osa wõtsiwad. M. Grandt on esimene koolmeister Orajas ametis ja kui tema. kooli põllule waatame, siis leiame, et tema töö wäga öitsewat wilja on kannud. Mitmed tema kooli kaswandikudest on kaubalaewade peremehed ja kapteinid, kes wäljasmaal purjutawad ja oma esimest koolmeistrit selle eest tänulikult  mälestawad, et ta neid elama maimutegemusele mõistis äratada. Tema on ka mõned juturaamatud Eestikeeles wälja annud, nagu nimelt: Mai Roos, Eesti Jutumees li. õhtu, j. n. e. —l. Tartust. ostimees". saab tulewal aastal palju suurem wälja tulema, kui seiemaale. Nr. 50 on juba uues kirjas nühtawale tulnud ja on püüleht natukene laiem, kui „Sakala". Lisaleht pidada  weiksem olema ja tuleb iseäranis wälja ja maksab  ka ise hinna. „Postimehe" päälehe ja lisalehe hind ühtekokku on 4 rubla, päälehe hind üksi 2 rubla 50 kop. Uuendatud hinna kohta ei ole sellepärast „Eesti Postimees" mitte suuremaks läinud, ennema weiksemaks. „ Asjad IMLWAd., eihMUakH.a selle pealkirja. all> annab „ Eesti Postimees". teada, et Neljapäewal, 7. Detsembril, ööse kella 3 ajal „ Postimehe" wäljaandja maja seina peale tõrwaga kana ulesse maalitud ja maalija siis läbi akna luukide ja ruutude kaks rewolwri kuuli tuppa on lasknud. Tulgu see tegu kust poolt tahes, ta jääb üheks lõpmata inetumaks teuks, keda üksi põlastusega kuulda wõib. Sellepärast ei saa nuie aru, uus seal juures „lustiline" ehk „weider" peaks olema. Seesugune  jõle tegu näitab meie arwamise järele iga täie mõistusega Eestlase juures wõimata, ning sellepärast oleks wäga soowitaw, et tegija kõhtude kätte langeks. Mitmelt poolt püütakse seda arwamist elamaks äratada,  nagu oleks Eestlaste seas ka juba hullustajaid, kes - demokraatiast eeskujuks wõtnud. Neeo rahwa laimajad saamad ka eesnimetatud  jõledat juhtumist oma laimduse tunnistuseks wõtma. Seesugust tähendust peame aga omalt poolt ilmaaegseks rahwa laimamiseks nimetama, kellel mingisugust  kindlat põhja ei ole. Selle pärast peame ka „Eesti Postimehe" tunnistust meie maa laimamiseks nimetama, kui ta ütleb: „Tänu elawa ja helde Jumalale,  mõrtsuka kuulid ei ole meitesse puutunud, elame alles ja loodame ka wõib olla waenlaste pahanduseks uuel aastal weel elada ja oma sõprade  rõõmuks ja õpetuseks edasi käia ja kõneleda Mõistlik mõistab, aruline saab aru." Siin on siis jõle ja rumal tegu selge sõnaga poliitika teuks tehtud. Seesuguse asja suurendamiseks ei ole „Postimehel" mingisugust õigust. Esmalt ei lähe keegi waenlane, kes meeste juures seda nime kanda wõib, niisugust jõledat tegu meie maal tegema, mis ennema nagu mõni inetu komet wälja näitab. Töiselt ei wõi kuulide  laskjal ilmaski seda nõuu olnud olla, oma kuulidega  „Postimeest" kella 3 ajal ööse „puutuda". Täitsa arusaamata on meil, kellele „Eesti Postimees" seda tõrwaga määritud pilti nii suureks õpetuseks arwab olewat, et teda edespidi ka „ kaugema lugejatele töisel wiisil silma ette panna" lubab. Seesugune asja suureks  tegemine on peaaegu niisama laiduwäärt, kui asi ise. Palju rahulisemalt ja mõistlikumalt räägib Tartu Saksakeele ajaleht „Neue Dörptsche Zeituug" sellest juhtumisest. Tema annab nõu, enam ööwahtisi ametisse seada, sest sarnast jõledat tegu, nagu eesnimetatud,  olla ka juba enne töiste majadega sündinud.  Sagedaste tulla Tartus ette, et öö-hulgused troppide kaupa mööda uulitsaid ööse ümber kõndida ja häbematul kombel wastatulejate kallale kippuda. Wäga soowitaw oleks, kui Tartu ajalehed sellest enam rääkima hakkaksiwad, kuidas selle puudusele abi wõiks saada, et selle linna alewikudes mitte üht ainust Cestikeele  elementarkooli ei ole, kust tuleb, et seal praegu noor sugu ülesse kaswab, kes pärast linnale tema nüüdse hooletuse eest hirmsaks nuhtluseks saab olema. Maalt sisse rändanud alewiku töörahwas on enamiste auusad inimesed, aga nad näewad kurwastusega, kuidas  nende nooredherrad pojad ja nooredpreilid tütred küll paar sõna Saksakeeli porsiwad, aga kelle meel ja süda nii harimatad on, et wanemate süda lõhkeda tahab. Suurema jau wanematel ei ole omi lapsi kauem wõimalik koolitada, kui paar aastat. Nüüd pange aga seesugust Tartu linna uulitsapoissi tähele, kelle keel pool Eesti- weerand Saksa- ja weerand Wenekeel  on ja kelle suust iga wiie sõna kohta üks kõige ropema sõimusõnadest wälja woolab, ning ütelge siis, kas kool seesuguse looma südant wõeras keeles paari aastaga harida wõib. Waadake, seal kaswatawad meie linnad omale nuhtluse kaela, kellest meie järeltulew põlw palju walu saab tundma. Lige küll, alewiku rahwas saab sell kombel rutemine saksastatud, aga kas see saksastatud rahwas Saksa nimele auuks ehk meie maale õnneks saab olema ? Meie arwame: ei mitte! Et aga „ Eesti Postimees" oma leht mitte linna üksiku nurja läinud wurletile ei kirjuta, waid Eesti rahwale, sellepärast oleksime wäga tänulikud, kui ta meile õpetlikumaid  pilta tooks ja oma seina peale tõrwaga maalitud  kanad „ kaugema lugejate silma ette panemata" jätaks! Wõrumaalt. Kontsert Aleksandri kooli kirjuta- Mstmeile: „Hilja aja eest läkitasiwad Kanepi lauljad ühe saadiku Urwasto kihelkonda, Kärgola mõisa, et sealse mõisa pärisomaniku herra von Sievers: käest korterit Aleksandri kooli heaks antama kontserdi tarwis paluda, missugust palumist herra von Sievers lahkel meelel wasta wõttis ja oma uue elumaja ruumid nimetatud tarwituseks lubas, kus juures tema auustatud  proua omi toole ja aia penke rahwale isteteks pakkus, mis pakkumist ka tänuga wasta wõeti. Nüüd saiwad warsti kuulutused Urwastu ja Kanepi kihelkonda  wälja läkitatud, et Kärgolas 3. Detsembril s. a. Aleksandri kooli heaks kontsert saaks olema. Seda kuulutust laiendadi igal pool lahkeste laiali, muud kui U. kirikherra C. S. ei lubanud kuulutuse leht kiriku kuulutuse tulpa panna, waid käskis teda kiriku lähedal seiswa tee-tulpa naelutada, mis aga kuulutusele  wäga kasuks oli, sest et harjumata kohta naelutatud  lehte igaüks uudishimuliselt lugema läks. Kontserdile oli ennast palju rahwast kokku kogunud. Ehk küll piletide hind weikene oli, nimelt l. iste 30 kop. ja 11. iste 10 kop., siiski tuli ommeti üleüldse 40 rubla 59 kop. Aleksandri kooli heaks kokku, kuhu küll ka pärast kontserti priitahtliku annete summa on arwatud. Kui kontsert lõppenud oli, tänas Kanepi kihelkonna koolmeister Erlemann, kui laulu juhataja, herrat von Sievers, laulukoori, Aleksandri kooli ja rahwa nimel tema sõbraliku meele ja lahkuse eest. See peale laulis koor: Nad elagu! Herra v. Sievers lubas nüüd kontserdi andmiseks iga kord sellesama tarwituse peale pruugitud ruumist. See lubamine rõõmustas lauljaid nii, et weel mitu lustiliku laulu kõlada lasksiwad. Kontserdist enesest pean kui pealtkuulaja,  tõele tunnistust andes, lühidelt ütlema, et laulud nõnda ära lauldi, kuida seda tutwast kuulsast Kanepi koorist loota oli. Tehku palju töist niisamuti isamaa jaEestirahwa auuks ja Aleksandri kooli kasuks!" Tallinnast. Tallinna Wene tütarlaste waeste-kooli heaks on üks Peeterburgis surnud proua Sushinski 5000 rubla kingituseks jätnud. Päranduse jätja olla Tallinnas sündinud. Tallinnamaalt. Kõrtsi elust Tallinnamaal on „RLstirahwa pühapäewa lehele" kaks kirja sisse saadetud, kelle sisuga ka meie oma lugejaid tuttawaks peame tegema. Kõrtsi nurjatu elu on praegu meie maal see mädapaise, mis terwe rahwa haigeks teeb. Kes seda paiset parandada püüab, see on tõsine rahwa sõber. Esimene nimetatud kiri räägib Harju-Jaani kiriku ligidal olemast Uue-kõrtsist, mis Raasiku wõi Kambi mõisa järele on. See kõrts olla igal päewal joobnud mehi täis, ning 19. Nomembril saanud joobnud  meeste selts ühe noore peremehe kätte, kes seal ligidal elab, ja tagunud teda kiwidega nii hirmsaste, et mees pool surnud koju wiidud. Töine silm olnud üsna wäljas ja rippunud aga nagu mere tomp pales, ning nina luu olnud puru peksetud. Tohter käinud küll töisel päewal haiget waatamas, aga teada ei olla, kas haige elama jääb. See on üks hirmus lugu. Niisugused juhtumised kisendawad Valju healega walit-