kõigest wäest ja jõust ka katsus, ommetige ei läinud se, sest rattad ollid wee rennis, otse kvi kinni , naelutud, seal kargas - kutsar hobbuse ette ja hakkas piitsa warrega hobbusele pähhä luggema ja sedda ühhes hirmsas tullises wihhas.  Sedda nähhes läksin lähhemale ja keelsin tedda, agga min«s Manitsus ja keetmine olli tuulde rägitud, mees teggi omma tööd eddasi ja mo sönnad nago ärritasid tedda weel roppumal  kombel peksma, nenda et hobbuse! werri ninnast wälja tulli; seal tõusis mul ka kops ülle maksa ja mul ei jänud muud nõu ülle, küi kohto peale minna ja meest ülles anda, ja mis selle järrele tulli, ei olnud kutsarile, kelle nimmi Autsun, just melepärrast; sest tedda mõisteti, et jubba muidogi, kui üks tulli äkkiline  ja kange kaelne mees tuttaw olli, wie päwa peale wangi ja leiwa perremees, kelle tenistuses ta olli, laskis tedda leiwast lahti ja nüüd tullid mehhele waesed päwad kätte, tö olli raske leida, sest kegi ei tahtnud ühhe sesugguse Lnnimesega teggemist tehha. Kui sedda kuulsin, olli mul temma parrast halle meel, ma ruttasin ni kohhe temma maeaSse ja tahtsin katsuda sedda pahha, mis temmak ollin teinud, jälle heaks tehha; ei leidnud agga tedda mitte koddo ollewad, waid ta naesterahwas  istus selle õnnetuse ülle, et mees leiwast lahti sanud, wessiste silmadega toa nurkas; mees olli kõrtsis, kust ta ärrakutsutud sai. Koeo sades leidis ta mind eest ja jäi essimesel silma pilgul, kui mind näggi, kui post püsti seisma: korraga läks ta näggo werri punnaseks ja käed kukkusid russikasse,' kellega ta - omma wihha mo wasto üllesnäitas. Mo söbber! ütlesin minna, kule waggusalt, mis sulle ütlen ja sa saad mulle wist pea kät andma. Siin on üks weike summake rahha, mis sulle esmalt laeno peale annan ja peale selle tahhan ma sulle üht wägga head' kohta murretseda, agga ühhe issiärraliko lubbamise al. - Mis lubbamise al, sedda woib iggamees issiennesest mõista Autsun ei piddand hobbusid  ennam löma, waid, kuida ta issi pärrast jutto sees mitto kord ütles: neid kuida kohhus öölnud, kui omma kässo allusid wendi armastama.  Zlutsun lubbas sedda; temma naene ja piSsukene  poeg kargasid nurgast wälja ja langesid temma kaela ümber, kus jures pissukene PM ütles: Pappa, egga sa meid Mammaga a«d ennam ei sa peksma ja minna ei sa.kaWgx selle piitsaga, mis sa mulle andsid, hobbMd löma. Selle peale toi ta piitsa, mis issa temmale  olli kinkinud, murdis warre katki ja nori leikas ta noaga tükkiks. - Ri Wäggewad ja süddamesse tNKgiwad °M Beaupre Dnnad. olnud, Pöörnud kutsari Addame  ümber, et koggoniste teiseks innimeseks olli sanud. Ugga , paljo ennam tösh Wi temmal Dauberti herraga, omma MMM, kellel, kuida hakkatuses nimmetud, sured gipsi murded ollid, et Autsini omma tenistusse wöttaks.  Daubert wöttis agga sesuggusi mehhi omma tenistusse, kellel head tunniskirjad ettenäidata  ollid; temma poisid ei tohtnud hkhbüsid  pinata ja üks tömees olli seks seal, kes ratta röped jälle nikohhe piddi täis aeama ja teed mis ladungi platsi käisid, allati korras hoidma. Temma hobbuste poistel ei olnud ial piitsa peus, waid sundisid neid omma heälega,  kui tarwis olli. Sure palwete peale wöttis Daubert wimakö Autsuni omma tenistusse wasto ja kui wägga suur olli Beaupre rööm, kui mönni pääw parrast sedda, omma sõbra Daubertit ta gipfi murdus watamas käis, näggi üht täit wankert, kaks tuggewat hobbust ees, ilma sure waewata gipsi murrust wäljä tullewad i — ja kes olli kutsariks? meie tuttaw Autsun, kes omma hobbusid  ilma kärra ja piitsata tagga sundis. Kui ta möllemaid herrasid näggi, piddas ta hobbused kinni ja kui Mändlikult neid sai terretanud,  astus ta Beaupre herra ette ja ütles: ..Kui õnnelik ollen minna, teile tänna omma ja minno wamili tänno teie wasto üllestunnistades.  Teie sowimise peale on Dauberti herra mind omma tenistuse wötnud." Nüüd Autsun, ütles Beaupre herra, peate sedda, mis olnud, unnustama ja eddespiddi teistele, kel hobbustega teggemist, eelmärgiks ollema, ja kloppis issi seal jures temmale ölla peale ja et teil kergem õlleks omma kohhust  täita, ollen ma teile üht weikest seädust kokko pannud ; siin ta on; täitke sedda täieste. . . Seädust? ütles Dauberti herra, mis tarbeks sedda? Kui Dauberti herra sedda weikest kirjakest olli läbbi luggenud, wöt- 186