Sakala M t. Wiliandis, 27Ä Janmnkm päewal 187 S. ». aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht: Kas peab küla koolides õppijate käest warsi trahwiraha nõudma, kui nad päewa koolist kodu jääwad? Inglismaa tööliste häda ja rahwa püüdmised. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. WiUandis-- „Eesti Postimehe" küsimised. Wiliandi maakonnast:  Pääkohtumehe uus kiri; koolilaste jõulupuu. Tartust: Eesti Aleksandri-kooli pääkomitee. Tartu maakonnast: Tabiwere jaam ära põlenud. Tallinnast: Nurjatu tegu. Lihulast: Uus kirik. Lääne maakonnast: Märjamaa „alewik". Riiast: „Zeitung für Stadt und Land." Peeterburgist: Kõrged pulmad. Harkowist: Suur lumesadu. Wõeraltmaalt. Türgi maalt: Eüroopa komisjon  ; äbereddin-Pashaa. Prantsusemaalt. MakMahon. Jtaaliamaa!>:  Auutunnistused Cairolile. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht: Uni ei anna uuta kuube. 111. Paapstidest ja Jesuiitidest. Ajaloo õppimise tähtsusest. Nalja Mart ja Kalja Part. Kas peab küla koolides õppijate käest warsi trahwiraha nõudma, kui näd päewa koolist kodu jääwad? !. Eesseiswa pealkirja all on meile meie tuttaw kaastööline  ~Pärnlane" ühe kirja saatnud, mis meie nii tähtja arwame olewat, et teda trükkimata ei wõi jätta. Wäga soowida oleks, et mõned koolmeistrid maalt selle asja kohta meile laiemalt kirjutaksiwad, mis nad koolitrahwi  kahjust ehk kasust tähele on pannud. Saadetud kiri on nõnda: „Nüüd uuemal ajal pannakse ja seatakse jo kõik asjad parema korra ja järje peale, ning arutatakse ka Eesti ajalehtedes mõned wäga tähtsad, meie päewaliku elusse puutuwad küsimised ära. Ma arwan siis ka, et selle üle wist keegi ennast pahandama ei saa, kui ma ülewal seiswa küsimise käsile wõtan ja töiste ees „ Sakalas," nagu enne jo „Pärnu Postimehes," teda üles arutama hakkan. Ma ei hakka mitte naeru pärast sellest asjast kirjutama. Aga minu süda walutab tõeste sees, tui selle peale mõtlen, missugust tüli ja pahandust kooli trahwi-raha nõudmine walla walitsuste ja waeste inimeste  wahel sünnitab. Aga ütelge nüüd, kui palju enam paksu werd ei sünnitata mitte rahwa seas ilmasüüta  kooli wasta! Kool on seesugune asutus, kelle kohta peab päritama, et rahwas teda armastab ja usaldab.  Rahwas ei ole mitte kooli pärast, waid kool on rahwa pärast ja rahwale asutatud. Kool ei tohi mitte rahwast omaks orjaks teha, ega rahwa tahtmise wasta minna. Tema peab rahwa tahtmise ja aja laps olema; peab rahwause sülles õitsema ja armulikult ühe tasa ilma seisusest lugu pidamata iga ühe peale waatama. Rahwa tahtmine, nagu ta ennast rahwa Paljuses awaldab, on ikka hea, ja sellepärast saab ka kool hea olema, kui teda nii ära seatakse, jMU seda rahwas oma healte paljuses nõuab. «Praegusel ajal walitsewad meie rahwa-koolis niisugused  wanad orja-kepi tegused sõnad, kellega rahwa tahtmine mitte ühte ei sünni. Need sõnad on: „Kui sa ei tule, hoia! sa saad, sa maksad!" Asjad on meie juures kooli trahwi poolest praegu nõnda: Liiwimaa  Lutheruse maakooli seadus Juulist 1874 8 18 räägib: „Kui kaps ilma hädalise asjata koolist ära jääb, siis peawad süüalused wanemad ehk leiwawanemad  seda Kreismaa kooli kohtu poolest kinnitatud trahwiraha  maksma, aga lapsed ära wiidetud päewad weel koolis käima." 8 52: Kooli wanemate ja kiriku wöörmündrite kohus on a) igal nädalal kõige wähem ükskord, kui wõimalik, toolis laste kooliskäimist  järele waadata; d) hooletu laste wanemate ehk leiwawanemate käest ära wiidetud päewade trahwiraha sisse nõudma ja iga kuu lõpetusel seadusliku koha peale ära andma; e) kui süüdlased wasta panewad ja maksa ei taha, raha wälja nõudmiseks kohe wallawanemat appi kutsuda." Peale selle räägitakse weel mitmes paragrahwis kooli trahwift ja selle nõudmisest, künni wiimaks koolmeistrile kohuseks nimetatakse et ta kooliskäimist ja laste meele tuletamise paewad kirja peab panema. „Wiidetud päewad olgu trahwida, aga koolmeistrile on nõu anda, et ta mitte ainult kohtu abiga, waid tõsise sõbraliku maenitsemisega wanematele ja lastele kooliskäimist püha kohust südamesse istutab, ja üleüldse on temal nõuu anda, laste wanematega  ja endiste koolilastega sõbruses ja armastuses elada, et seeläbi kooli töö õnnistus wanade kui noorte juures kaswaks." Siit näeme, et seadus, ehk kull lapsi tema järele peab trahwitama, siiski nõuu annab, mitte „ ainult kohtu abiga" seda tööd korda saata, waid „sõbraliku maenitsemisega" hooletumaid nii kaugele wiia, et nad omi lapsi mitte ilma asjata kodu ei jätta. „Endisel ajal, kui alles üleüldine kooliõpetus alustas, oli ralwas mõnes kohas maal tõeste niisugune, et ei wõinudgi töist moodu olla, waid wanemat pidi karistatama, kes oma last kooli ei saatnud. Nüüd ei tunne meie aga enam kusagil rahwast niisuguse olewat. Igaüks tunneb seda ise ära, et ilma õpetuseta läbi ei saa; iga wanem näeb ka ära, et laps edeneda ei wõi, kui ta päewa koolis on ja töise kodus istub; ka ei jätta palju ükski wanem oma last ilma asjata ehk lusti pärast kodu. Rikkama inimeste ja jõuukama peremeeste  lapsed jääwad wäga wähe koolipäewi wõlgu. Kõige enam trahwi-päewi tuleb lahtiste inimeste ja waesema rahwa laste peale. Aga ärgu mõtelgu keegi, et need inimesed igal korral hooletuse pärast omi lapsi kooli ei saada. Ühel ei ole pastalt wahel jalga panna, töisel ei ole õiget riidehilpu selga tõmmata, kellega talwe külmaga nina uksest wälja wõib pista; kolmandal ei ole leiwaraasukeft kotti panna, miska laps koolis päewa üle elada wõib; neljas peab wististe päewa ehk kaks omi wanemaid awitama, sest et homme midagi patta panna ei ole j. n. e. „On nüüd see mõni ristiinimese mood ja sõbralik maenitsus, kuidas praegu maal nende wanematega tehakse, kellel õnnetuseks juhtub, et oma lapse paariks päewaks koolist koju peab jätma! Koolmeister kirjutab ilma wasta rääkimata iga lapse päewa wõlgu, kes koolist ära jäi. Kewade antakse rehnung kooliwalitsuse  kätte ja sealt pannakse wallawalitsusele ette: nii ja nii palju peab iga lapse wanem raha wälja maksma, wõtta wälja kust taht. Ütleb wallawalitsus, et sellel inimesel midagi maksa ei ole, siis on warsi Kihelkonna kohtust kiri seal: „Peab wälja makstud olema!" Walla kohus kuulutab oksjoni päewa, wõtab lusikad, waagnad ja leene paja tulelt, ainuma lehmakontsu  laudast ehk seapõrsa aidikust, müüb haamri all ära, saadab kooli-trahwi sinna, kuhu teda nõutakse, ja kohtumehed tänawad meel Jumalat, et nõnda hõlpsaste lahti saiwad ja ise weel rublat kahte ehk kolme trahwiraha  juure ei maksnud." Inglismaa tööliste häda ja rahwa püüdmised. Inglismaa konserwad on 17. lanuaril ühe poliitika  pidu pidanud, kus nende liige Hicks-Brach pitkemas  kõnes riigiwalitsuse hommikumaa-poliitika eest kostis. Peale selle, kui ka Äsghanistaani sõaft oli juttu olnud, keda lõpetatud arwati olewat, rääkis Hicks- Brach suurest hädast Inglismaa tööliste seas, ja näitas,  kuidas Inglismaa wa kitsuse eesmärk peale selle kui Inglismaa käsitöö ja kaup Euroopa ja Ameerika turude pealt kõrwale on lükatud, Aafrika maad oma woli alla saada. Nagu meie kord juba näitasime, elab suur jagu Inglismaa rahwast omast käsi-tööst linnades ja wabri»kutes.  Mõne aja eest tagasi osteti Inglismaa kaupa terwes maailmas ja igas suuremas linnas oli nõndanimetatud  Inglis magasinisi, kust ikka kõige paremat kaupa saadi. Selle Inglismaa kauba kuulsuse pärast tõusis Inglismaal lõpmata palju wabrikuid elusse, kelle tööliste hulk wiimaks miljonite arwu sisse tõusis, ning nende töö tõi ka lõpmata suurt rikkust Inglismaale.  Aga wiimaks hatkasiwad töised riigid oma tööde poolest Inglismaa järele jõudma ehk läksiwad temast mõnes tükis ka ettegi. Nii oli wanast Ameerika seesinane  koht, kuhu lõpmata palju Inglismaa kaupa woolas, aga nüüd on Ameerika ise nii osaw meister, et mitte ütsi oma tarwitusteks küllalt kaupa ei sünnita, waid teda ka muiale weab ja nimelt omas raua-töödes juba Inglismaalt ette on hakanud minema. Ka Eüroopa  maade wabrikud sünnitawad juba nii head kaupa, et Inglismaa kaup enam temaga wõidu ei wõi käia, ja mis ka meie maal weel „Inglis magasinides" müakse, on sagedaste kõik omal maal tehtud asjad, eht Ameerika, Prantsuse ja muu maadest toodud. Et aga Inglismaa kaup enam terwe maailma sisse nii suurelt ei jookse nagu enne, sellepärast on wabrikud seal hädas, peawad tööliste paikasi wähendama, ja need, kes sellega rahul ci ole, teewad mässamist. Selle asja poolest walitseb praegu suur häda Inglismaal, ja kui see riik wanas olekus üleüldse edasi elada tahab, peab ta enesele uusi maid otsima, kuhu oma kauba jooksma wõiks panna: ta on wabriku tööd liig suurel mõedul oma maa siginemise aluseks pannud. Kust peab ta seesugust maid leidma? Ameerikas ei ole temal neid enam saada, sest seal on Ühendatud- Riikide käsi- ja wabriku-töö nii õitsewa järje sees, et ka kõik Ameerika töised riigid oma woli alla wõtab ja Inglastele oma körwal mahti ei anna. Eüroopa ei tarwita ammugi enam Inglismaa kaupa ehk nii weiksel  mõedul, et see ühtegi ei tähenda. Aasia India on seiemaale weel seesinane maa, kuhu kõige enam Inglismaa kaupa jookseb, aga ka seal tehakse juba kodu nii palju häid asju, et Inglased hirmuaa uusi.