ei jätnud ta oma wastupanemist järele, waid tõmbas paa ölade Vahele, kui timmukas mööka tõstis. Üks kohtuülem, kes ka hukkamist  waatamas oli, kuulutas seda Vastupanemist  ja rahwa asjata ootamist lantraadidele, kes raekoea pääl koos oliwad, ning palus nöuu, kuidas selle „waese patusega" teha. (Wist lootis  ta temale armuandmist saawat.) Sääl wastati aga lühidelt temale: ..See on timmuka  asi, katsugu ta isi kuidas sellega walmis saab." Üks manamees leidis selle üle nöuu. Ta käskis tüdruku ilusad pitkad patsid ühe ridwa ümber keerutada ja selle aea sees, kui paa ridwaga ölade wahelt ülestõstetud pidi saama, wöida timmukas oma teu ärateha. See sündis nenda, ja sell'kombel lõppes selle „waese patuse" kahetunni surmawöitlemisega elu. Kõik, kes selle hukkamise wastu oliwad, tegiwad sell'aeal suurt kära, niisugusel Viisil tapmise pärast, ve. Anton Henne, on ühes omas kirjas ..Gonten'i kättemaksmine", seda mõrtsuka tööd walge ette toonud ja ühte pilti Appenz.ll'i mägisemas rahwa elust ülessäädinud,  mis järele ka meie jut on. Mikspärast niisugune ilus ja alles noor tüdruk seesugust hirmust tegu on teinud, tahame  alamal pitkemalt äraseletada. Lugu on nenda: Magdaleena Fessler, Johann Baptist'!  17 aastane tütar, oli ühel pärastlõunat Gonten'i läinud, aga mitte enam tagasi tulnud.  Ennelõunat pärast Jumalateenistust, oli Johann Baptist Matzenauer üks 22 aastane noor mees, ameti poolest müürisepp, selle uhke ~Nann'iga", kes omas kaelas uhked keed kandis, kodu nähtud minewad. Nemad oliwad  Magdaleena Fessler'iga, seltsis koolis käinud ja ööldi, et neist ükskord paar saada. Aga „Nann" oli oma saladuse warju all oma söbradele seda uudist kuulutanud, kui oleks Matzenauer Fessler'iga tülisse läinud ja esimene Viimasele näidata ähwardanud, mis ta teha wöida. Kadun'd tüdruk sai igalepoole ilmaasjata otsitud. Mõned arwasid, et ta wööraema tigeduse pärast wist omale isi otsa teinud. Wiie paäwa pärast leiti alles Magdaleena surnut keha. Arst, kes seda waatama oli tulnud,  tunnistas, et otsaesine werd täis ja nina sissewautatud olla. Ta arwas, et tüdruk pi- medas õigelt teelt körwale läinud, ühe kalju otsast mahakukkunud ja selle surmahoobi saanud.  Üks naene oli aga tähelpanud, et kaelakeed  ära ja riived mitmest kohast lõhutud olnud. Et selgemat täädust saada, läks Magdaleena  isa Uppenzell'i ja leidis sääl tütre hõbe keed ühe kullasepa juurest, kellele ..Nann" seda Pühapääw ära oli müünud. See anti kohtusse üles ja sedamaid kutsuti ..Nann" ja Matzenauer ette, kes surnukeha waatamise juures  kokku oliwad saanud, kus juures nooremehel  üks imelik mõte tulnud, kui ta „Nann'i" walge ja kahwatanud kui surnu, oma endise noorepölws sõbra haua juures seiswat näinud. Selle asjal oli aga ka tõeste üks kindel põhi. Matzenauer oli Esmaspäaw enne koduminekut Magdaleena'ga kokku juhtunud ja temale, kui see ühe puu kcrmas semud, muisu annud. Seda oli aga ..Nann" marjult waatanud ja Matzenauer'ile ütelnud: „Sa oled ikka üks ülekohtune inimene olnud; aga selle eest pead sa ka ~Nann'i" pääle mõtlema, künni stul meel üks juukse karm pääs on!" Pühapääw pärast Jumalateenistust oli..Nann" Matzenauer'it palunud  enesega ligi tulla. See täädis aga, et ta ühe teisega mõnikord ümberkäinud oli ja wiskas temale seda ette. Kamal tüdruk mõistis kõik nii hääks pöörda, et Matzenauer temaga wiimaks läks. Magdaleena haua juures nägiwad nemad teine teist jälle ja said teisel pääwal Appenzell'is kohtu poolest kinnipandud.  Järelkuulamine algas. ..Nann" ütles seda keed Matzenauer'!, oma peigmehe käest saanud olewat. See aga aeas seda maleks; ometi oli tunnistus Matzenauer'! wastu; sest fee näitas kõigil wöimalikum olewat, et ennem' mees Magdaleenat tapnud on, kui üks tüdruk  , kes päälegi meel tapetud tüdruku sõber olnud. Matzenauer'it sai nüüd hirmsal wiisil piinatud, nenda et ta oma eluaeaks pool sandiks  pidi jääma. Siiski tunnistas tema, et ta ilmasüüta olla, ehk ta kül mitu korda „Nann'iga" suu suud wastu seda asja õiendama  pandi. Aga selle wiimasega oli korraga üks muudetus tulnud. Ta oleks ärapögeneda  wöinud, kui tahtnud oleks, sest ta oli lahti, aga läinud õpetaja juure, kes, kuida teised näinud, temale wäga osawat manitsust 266