Bobrow oli, kes Peeterburgis ühes suures magasinis ametit oli pidanud, et ta kogemata riigiametniku 20 aastase tütre Elisabeth Obraszow'iga tuttawaks oli saanud, et nad ükstoist ütlemata armastanud ja abielusse  tahtnud heita, et nooremehe isa aga seetarwis oma luba ei ole annud, ning tema ilma isa abita naist ei ole wõinud wõtta. Meele äraheitmises seeüle olla ta oma pruudile awaldanud, et ta ennast püstoliga  maha saaks laskma. Pruut ei olewat ennast aga temast lahutada tahtnud ning olewat sellepärast nõuuks wõtnud, temaga ühes surra. Ühes nõuus olewat nad seks Krasnoje-Seloosse tulnud, et siin oma nõuu täita ja ühtlasi surra. Lõppeks palub poeg, et isa temale andeks annaks. Töises kirjas jätab noor tütarlaps oma ema Jumalaga ja palub teda, et ta tema surma kellegi süüks ei arwaks. Politsei kirjas annab Bobrow teada, et ta enne oma pruudi ja siis iseennast maha on lasknud. Tütarlapse surnukeha wiidi Peeterburgi, nooremehe surnukeha aga tema isa juure Jaroslawi kubermangu. Moskwast. Pagarite kuningaks wõib küll hilja aja eest Moskwas surnud pagarit, Filippowi, nimetada. Nii heaste Peeterburgis kui Moskwas tundis  tema nime ja tema saia iga inimene. Peeterburgis on Newski peal tema suur saiapood, kus igal korral nii palju inimesi sees oli, et raske oli ligi saada. Oliwad enne teda kõik pagarid nimelt Peeterburgis Sakslased ehk tegiwad nad Saksa moodu saiu, siis oliwad Filippowi saiad oopis töist wiisi tehtud, ka töise näolised ja maulised. Filippowi õppijad tegiwad  siis ühe nõndanimetud „Moskwa saiapoe" töise järel Peeterburgis lahti, nii et nad Saksa pagarid pärast suureks jauks kõrwa lükkasiwad. Kõige tähtjamaks  saiapoeks Peeterburgis jäi aga Filippowi enese pood Newski peal, kus igal ajal sooju, praegu ahjust wälja wõetud saiu wõis saada ja kuhu ka lõuna ajal suurtsugu rahwas, kui jalutamas käies sealt mööda läksiwad, palju sisse astusiwad ja kõiksugu wärsket saia ise sealt kaasa wõtsiwad. Kui suur Filippowi tallitus oli, wõime sellest ära näha, et temal iga aasta 2,000,000 (ütle kaks miljon) puuda jahu tarwis  läks, mis ta kõik saiaks küpsetas. Tema töös oliwad mitu sada pagarit ja müüjat. Moskwas üksi tarwitas ta aastas ära: 150,000 rubla eest wõid, 80,000 rubla eest mune, 60,000 rubla eest suhkurt n. n. e. Üksi paberi peale, kuhu saiad sisse pani, läksiwad 30,000 rubla ära, peale selle 20,000 rubla eest nööri ja lõnga, ja 30,000 rubla eest kotta. Üleüldse pani ta aastas 6 miljoni rubla eest kaupa jooksma. See oli isegi mees, kes seesugust suurt tallitust  elusse jõudis kutsuda ja edasi toimetada. Odessast. Hulga meeste seas on auusa inimeste seas ikka ka mõned auutumad. Ehk küll wiimaseid wähe on, siiski on neid igal pool. Sellepärast ei wõi neist ka nende meeste seas puudust olla, kelle käes wiimase sõa ajal sõawägede moona muretsemine seisis. Aga Wenemaa seadus on walwsa, ja nii on ka üks komisjon praegu neid ülekohtuseid üles otsimas, nende tegusi lahti katmas ja neid oma teenitud palga alla heitmas. Jumalale tänu, et lugu nii on ; üksi sell kombel kaduwad ülekohtused mammona - teenrid maailmast! Praegu on see komisjon Odessas, ja seal on siis ka mitugi inetumat asja päewa ette tulnud. Näiwseks on seal üks Owerst, kes riigiwalitsusele teada oli annud, et tuul tema käest 5000 tshetwerti jahu ära wiinud, mis riigiwalitsusele 50,000 rubla kahju teinud, sest et tshetwerti jahude hind 10 rubla olla olnud. Töises kohas pidanud 300,000 puuda heinu tagawaraks olema. Neist heinadest on paljalt 10,000 puuda sõawäele ära antud ja töine jagu olla halwa ilmaga „rikke" läinud. Komisjon pani ka ühe suhkari  tagawam kinni, kellest läbikatsujad aru tegiwad, et ta sigadele ka mitte ei kõlwata. Wiiestõistkümnes kohas leiti toorest leiba sõawäe tagawaras, kelle jahu kõiksugu asjadega oli segatud, keda kõige suuremal nälja-ajal Ha mitte heaste ei taheta süia. Töistes kohtades oli jälle piiritus paljalt 35 kraadi kange. Nii peab siis terwe riik ja tema auus sõawägi kahju ja häda tundma, et mõned üksikud mehed äkitse rikkaks himustawad saada. Aga igale ülekohtusele Leole on ka nuhtlus taga järele käimas, tulgu ta warem ehk hiljem! Wõeralt maalt. Berliinist. Kongressi algamisest wõime meel järele WWyda, et paar mmutrt peale kella kahe, kui kõik liikmed jo koos oliwad, würst Gortshakow ka ette sõitis. Kaks teenrit aitasiwad teda wankrist wälja ja kandfiwad teda istme peal wastawõvmse saali. Nagu meie lugejad teadwad, on Gortshakow wäga wana mees ja nüüd oma raske haiguse järele weel nii nõrk, et palju ilma toeta ei jõua käia. Siin wastawõtmise toas tuli temale würst Bismark wasta, toetas teda ühelt ja Wene saadik von Arapow töiselt poolt, ja nii wiidi ta kongressi saali. iga päewaga enam ära, et nad kõige "oma se e stpidsse p o ltt L eMH a haua serwa peal seisawad. Mitte üksi, et üks sala põrguliste selts mana auusa keisri elu kallale kipub, ka soldatid on ära unustanud, mis nad oma walitsejale  on mandunud. Juba peale sada inimest on kõhtude poolest mitme aasta peale mangi mõistetud, et nad keisri laskmise üle awalikult oma rõõmu ülesse tunnistasiwad, ja nende seas on ka mitmed sõamehed. On ka juhtunud, et terme polk soldatid, keda kiriku kommandeeriti, seal hirmsaste urisema hakkasiwad, kui kirikherra oma jutluses sozial-demokraatlaste wasta hakkas rääkima. Ka on juhtunud, et koolides, kus peale keisri laskmist, kooliõpetajad keisri termist hüüdsiwad,  koolipoisid istuma jäiwad ja küsimise peale seletasiwad, et nende soziallised elupõhjused neile mitte luba ei anna, keisri termist hüüda. Nii hirmsal kombel on kõige koledam mässamise maim oma enese auu, oma enese liha ja mere wasta Saksamaal elusse tõusnud, kelle mässamise põhjused need on, et kõige tooremad mäed haritud oleku ja kauni elukorra üle wõimust saaksiwad. Üks Saksamaa kirjamees, H. Herrig,  kirjutab selle lou üle: „Wõerad rahwad saamad küll arwama, et meie Sakslased oma loomust täitsa muutnud oleme: maga ja usaldama kodanikudest, kelle „ koeraalandusest" Heine kord pilgates laulis, on salalikud  werehimulised huntsakad saanud, koera-truuusest on täitsa koera hulluhaigus wälja siginenud. Aga lugu ei ole meel nii kardetaw mitte. Meie põlgdaw mõtlemise  pehmus on meid hooletu unesse uinutanud; arwati,  „Jumal ei jäta oma Sakslasi mitte maha" („Gott verläsit seine Deutschen nicht" Saksarahwa wanasõna), maailm saab iseenesest ka oma korraliku käigu sisse jääma. Hirmsal kombel oleme nüüd oma une seest ülesse äratatud; ehk meie õnnistuseks, enne kui hiljaks oli jäänud." Nii kirjututab üks Saksamaa  kirjamees ja sarnatseid mõtteid leiame nüüd peaaegu  igas Saksamaa ajalehes. Meie omalt poolt soowime küll kõigest südamest, et Saksa rahwas, omast „hooletumast unest" ülesse ärkades, kohe ka kindlaste ja õige jalaga une woodist wälja jõuaks astuda, ja et kõik tema päewatöö tallitused mõnusaste ja lahkeste edasi läheksiwad. Seda peame seda enam südame põhjast soowima, et meie teame, kuidas Saksamaa olek ka meie kodumaa eluga mitmes tükis kokku puudub. Motnmaalt. Nii .Pea.. segadusi ehk sõda tulemas on, seadab ennast ka molõrsmnaa igal korral malmis, et julge wõiks olla. Ettewaatamine on üks kiiduwäärt asi, ta on aga Rootsimaale jo wäga palju kulu teinud, ja ei ole ühtegi kasu toonud. Kui mullu kewade asjad  Balkani poolsaare peal ikka kirjumaks lüksiwad, nõudis Rootsi walitsus riigipäema käest 2 miljoni isamaa kaitsmiseks. Riigipäema alamkoda lõi küll selle nõudmise esialgu tagasi, aga kui ülemkoda oli lubanud, andis ta oma luba ka taga järele. Kui sõda miimati tuli ja Rootsis nähti, et ta Wene ja Türgi wahele üksi jäi, ei tarwitanud riigiwalitsus lubatud raha mitte, maid hoidis teda alal. Nüüd wiimastel päewadel on jälle riigiwalitsus Rootsi riigitzäewa käest niisama suurt summa isamaa kaitsmiseks pärinud, ehk küll asjad Eüroopas  pealt näha rahu poole kaaluwad. Nüüd wiimasel  korral on nii heaste ülemkoda kui alamkoda mõlemad ilma waidlemata riigi walitsusele raha lubanud.  Loodame, et Rootsi walitsusel mitte asja ei saaks olema, seda raha tõeste tarwitada. WalguZ SeiemaNeoli Belgia maa u!tramontanlaste paradiis. Nii heaste senatis kui parlamendis oli neil healte paljus ja riigi walitsus seisis täitsa nende käes. Nagu ikka konstituutsio monarhiides, peäwad ministrid igal korral selle parteist walitsetud olema, kellel parlamendis  healte paljus on. Nüüd on aga asjad korraga Belgiamaal täitsa muutnud. Pooled rahwa saadikud saiwad 11. Juunil seaduse järele uueste walitsetud, ja seal on wõit täitsa wabameeleliste poole langenud, ja mitte üksi parlamendis, waid ka senatis. See muutus on nii ette lootmata tulnud, et wabameeleliste  hõiskamine ja rõõm lõpmata on, aga kiriklaste wiha ja hambakiristamine temast weel üle käib. Enne 11. Juuni kuu päewa oli senatil 62 liiget, kellest 33 kiriklased ja 29 senatori wabameeleliste parteist vliwad; kiriklastel oli sellepärast 4 healt enam. Parlamendis  oli 124 liiget, kelle seas 68 kiriklast ja 56 wabameelelist oliwad; siin oli kiriklaste healte paljus 12 healt. Nüüd uue walitsemise järele on lugu oopis töine. Uuel parlamendil on 132 liiget, nende seas 70 wabameelelist ja 61 kiriklast, nii et esimestel 9 healt enam on. Uue senatil on 66 liiget, kelle seast 36 wabameelelised ja 30 kiriklast on, nii et siin ka wabameelelistel 6 healt enam on. Kuninga käsu peale on siis ka kohe wabameeleliste parteist uus ministeerium  ametisse astunud. Londonist. Schuwalowi .ja on Londoms Berliini kongressi tarwis (mai selle eesnööriks)  dokumendid maha kirjutatud, kelle järele Wene- ja Inglismaa kõige wõimalikumalt kokku wõiwad  leppida. Ehk küll Inglise parlament need dokumendid  osalt puudulikud, osalt mitte õiged ütleb olemat,  siiski paistab nendest mõlema suurte mägede kokku leppimise katsete ja toimetuste joon wälja. Inglise seitung  „Globe" annab nad sõna sõnalt teada, meie aga teeme seda ruumi kasinuse pärast üleüldiselt ja lühidelt. Inglismaa on Bulgaaria rajade kaugele ajamise wasta; ometi peab Wenemaa saadik enesel õiguse käes, oma riigi kasu eest kosta, lubab aga ühtlasi ka, Inglismaa (tõsise) lepliku armumisele sellepärast mitte wastu seista. Lõuna pooline Bulgaariamaa piir saab nõnda rajatud, et ta selles mõedus merest kaugel seisab, nagu Konstantinoopeli konwerentsi peal on määratud.  Ohtu poolised Bulgaaria piirid saamad rahwauste  järele rajatud ja nimelt nõnda, et rahwad, mis mitte Bulgaarlased ei ole, ka Bulgaaria piirist wälja jääwad. Nimelt ei tohi see õhtu poolne piir Nowibazarist Kurscha-Balkani peale tõmmatud joonest mitte üle ulatada. See nõnda rajatud Bulgaariamaa seisab kahes jaus. Esimene, põhja pool Balkanist olem jagu, saab enesele poliitikliku iseseisuse ja seisab ühe würsti walitsuse all. Lõuna pooline jagu saab walitsuseusliku  iseseisuse ühe kristliku kubernäriga, keda 5 kuni 10 aasta peale nimetatakse ja kus juures Eüroopa riikidel ka heale õigus on. Wene keisril on Lõuna Bulgaaria maal luba, Türgi sõawägedele seal seisu kohta nimetada ehk neid sealt wälja minna käskida. Üleüldse on Inglismaal kongressi peal woli, Türgi Sultani õiguste eest seista, et seesama oma wägesi Bulgaaria lõuna piiril wõiks pidada. Aga ka Wene saadikul on selle Salisbury nõudmise läbi-rääkimises täelik priius käes. Inglismaa soowib, et selle Türgi sõawäele, mis ehk mõne juhtmuse pärast lõuna Bulgaarias peab olema, tähtsamad ülemad üksnes  Eüroopa rahulolemisega saaksiwad nimetatud. Umbes nõnda on nüüd suurema tokumendi esimeste kuue punkti sisu, mis üksi Bulgaaria kohaliste waielustesse  puutuwad. Tema wiis wiimast punkti, kui ka töine tokument käiwad enamiste Armeenia, laewa käikide õiguste kui ka muu asjade kohta. Konstantinoopolist, Türgimaa kongressi saadikule  MräMödorh-Pashaale olewat Konstantinoopolist kM kätte saadetud, et ta ennast kohe kongressist lahti pidada ütlema, nii pea kui seal selle üle nõuu hakatakse  pidama, Bosniat, Herzegowinat, Epiirust ja Tessaaliat  isewalitsewa riikideks ümbermuuta ja neid Austria  ehk Kreekamaa ülemwalitsuse alla panna. Nii pea kui sellest juttu saaks tehtama, pidada Karatheodory-Pashaa  teada andma, et Türklane silmapilgul San Stesanos tehtud lepingut saaks täitma ja nimelt muutmata ja täielikult, ilma et Eüroopa wastatõrjumise  peale enam waataks. Muradi sõprade sala mäss kestab ikka edasi. Politsei wõtab küll wäga palju mehi Konstantinoopolis  mangi, aga sultani wastaliste arm on liig suur. Nende wastaliste eestwedajaks on nüüd «malikult  Mehemed Rushdi-Pashaa heitnud, kes oma tõsist nägu näitama hakkaks, kui ametist lahti oli saanud. Terme Konstantinoopoli linn on ootamas, millas suur muudatus saaks tulema, mis igal silmapilgul wõib sündida. Hilja aja eest tagasi oliwadki jälle mõned mehed ööse kella kolme ajal maa-aluste truupidest läbi pugedes Sultan Muradi palleisse tunginud, aga neid tunti ära ja wõeti kinni. Nende riiete seest leiti kaks kirja üles, keda nad Muradi kätte tahtsiwad anda ja kelle seest nende nõu selgeste awalikuks sai. Karola kihelkonna kooliwanemale Pärt Suijale. A w a l i k k i r i. 11. „Ei ole sugugi waja, Sakste wasta wiha pidada," ütlete Teie. See on tõsi. Mull ei ole ka mingisugust wiha l Sakste wasta. Ma ei ole ka kedagi töist wihale kihutanud. Aga awalikule ülekohtule pean ma wasta seisma. Aleksandri-koolile  on ülekohut tehtud ja ma olen selle wasta waielnud. Eesti püüdmistele tehakse Teie meeleosaliste poolt sagedaste ka muidu liiga. Pea nokitakse Kirjameeste Seltsi, pea Põllumeeste Seltsisid, pea üksikuid „Noori Eestlasi."  Ma wõiksin sest suure arwukirja siija üles panna, kudas Teie sõbrad meile asjata peale käiwad ja wägisi waenu sünnitawad. Sellele olen mina ja on minu sõbrad