ner enesele seda luba palunud, neid laewasi mere põhjast wälja tua. Et see lahe linnale pruugi lamaks antud, seepärast on linna walitsus  nimetatud insheneriga, mere põhjas olema laewade üleswötmise pärast kaupa tegemas. Räägitakse komas te, et nende mere põhjas olema laewade seas ka auru laewasi, kalli masinatega  olla ja ühes laewas rahaga täidetud kastid, raha on soldatite palga tasumiseks kasa wöetud. Mis tänamune talwe teeb. Tuttaw  asi on see, et lõuna Wenemaa pöllomehed,  olgo mõisnikud ehk talopojad, wäga pisut  elajate pöhko enestele talweks muretsewad, sest et nende talwe iseenesest lühike ja pisut põhku tarwitab, aga see aastane pitk talwe teeb neile wäga suurt kahjo. Sest asjast kirjutab üks sääladne mõisnik Odessa seitungi läbi: Mõisnikud, kes ühtlase lammaste pidajad, on juba maga suurt kahju saanud. Lumi, mis kui walge lina üle maa seisab, ei luba mitte ükspäinis nende lambaid, maid ka hobusid ja kari elajaid, wäljas käia. Mõned lammaste pidajad kaebasid juba Märtsi kuu hakkatuses, et heina ja õlge puudus käes ola ja lambad, iseäranis Hispania sugu, langeda nago kärbsed.  Kuida kuulda, olla lammaste pidajaid, kellel kewade muude üle walitseda pole, kui lambrise ja karja koerde üle, mis langenud lammastest endid raswaseks söönud. Praego on see aeg, kus lambad poegewad ja see awitab  meel, et neid rohkem langeb. Meie põllumees,  kes seda juba lapsest saadik harjunud, oma suiwilja seemet, nisu ja odre, Aprili kuu hakkatuses maha teha, käib praego norgus peaga ümber ja waatab kurwa näoga külmetand  ja lumega kaetud pöllude pääle ja see ei ole mitte ühes, maid igas paikas. Wõeralt maalt. Saksamaalt. Ei ole karta. Minema  kord näitasid seitungid sõrmega Prantsuse  poole ja käsksid waadata, kuida politika taewas musta ja rasket müristamise pilwe üles ajab ja üht maga rasket ilma üle Saksamaa  ähwardas tua, kus ka teised ümberkaudo maad oma osa oleks maitsma pidand, aga täna könelewad nad paljs röömulikumat juttu ja ses on, et see raske pilw jälle tagasi waonud  ja nüüd enam midagist ei pea karta olema.  Wöime siis rõõmuga igaüks oma tööd teha ning oma asjo tallitada, ega pole karta, et mõni tük maad jälle inimese werega saab kastetud ehk et püssirohu suits taewast mustaks  teeb. Rahu ühel maa! on see kõige kallim  asi, sääl woib igaüks rahuga oma pea öhto maha panna ja rahuga säält homiko jälle tõusta; sõda ei ole ühe maale muud, kui nuhtluseks. Sestsammast asjast kirjutakse Parisist nenda: Prantsusemaal ei ole kedagit, kes sõda peaks himustama. Rahwa kogu, riigiwalitsus, seitungid ja üleüldse kõik rahwas  soowiwad ühes meeles, et raho sääl saaks walitsema ja et igaüks selle hoiab, mis rahu peaks rikuma, sest nad nääwad ja tundma  d ära, et rahu kosutab aga wiha ning waen kautab. Don Alfonso —mitte Hispania kuningas,  waid Don Karlose wend hoidko ennast Preisimaa paale astumast. Kõhtudele olla, kuida seitungid könelewad, köwa käsk kätte antud, selle üle walwata, et kui ta peaks julgema  käsu üle astuda ja üle piiri tulla, nad teda nii kohe peawad kinni wötma ja lukku ning riiwi taha panema. Berlinist. Karlistlaste awi kusest. Wäljamaa seitung «Post" kõneleb wäga tähelpanemise  wäärt asjust, kuida Karlistlased omas mässamises wäljaspoolt awitatud saanud.  Söariistade ja söamateriali kätte wedamine  wet kaudo, ütleb tema enamiste Inglismaalt,  Temse jõest, wäljatulnud, aga ka Belgiamaalt. Mis üks seesugune ladung tähendab,  seda wöime pea näha, kui tahame aga nattukene lähemale minna ja järelwaadata  ning ülelugeda. Neli ladungit on nemad  saanud ja sääl olnud 88 wähemat, 22 suurt suurttükki, 66,660 käsi söariista, nenda kui püssid, püstolid, möegad zc. ja 8 miljoni patronisi. Nende söariistade sündimise paik ei ole mitte Inglismaa üksi, waid paljo on ka Belgia- ja kesk Saksamaalt wälja tulnud, iseäranis Rheinist. Et praego Rheini nimetasime,  siis peame sest weel rohkem rääkima ja ka seda nimetama, et Karlistlaste kulla 134