Friedrich Willem 111., kes oma abikaasaga rahu tundides isiäranis waikselt temaga juttu westa tahtis. Meie wana kooli õpetaja ehmatas  ära, kui ta kuningast ka enese ees nägi» Kuningas oli aga ka selle täädmata, järsku nägemise asja üle pisut kohkunud, sest et ta wana meest ei tunnud, kelle kat tema abikaasa nii õrnliku armastusega kinni hoidis, ja küsis siis sellepärast, kes mees see peaks olema. Kuningaana  saädis oma kõrge abikaasale teda ette ja ütles, et see mees olla omas wanas eas rasket teekäik! weel ette wötnud ja Darmstadtist  Bärliin'i tulnud, et oma wallatumat koolilast kord weel näha saaks. Kuningas rõõmustas ennast wäga selle üle. Ta astus nendasamuti lahkeste wanakese juure, pigistas südamest armastama tundmisega tema kat ja ütles: „Ma tänan Teid minu abikaasa õpetamise  eest." Wana mees pidi nüüd ka istuma. Kuningas  ja ta abikaasa istusiwad tema körwa. Ta pidi neile nüüd Darmstadtist jutustama ja rääkima, kuidas ta käsi pääle tema koolilapse  lahkumist on käinud. Seda tegi wana julgeste ja rõõmuga, ja jutt jooksis nii et sõras. Kuninglik paar kuulis seda rõõmuga ja tähele panemisega, ning rääkis temaga lahkeste,  nenda et manamees ennast wäga õnneliku  tundis olewat. Aga t'ale pidi ikka weel paremat tulema. Wahe aeal oli ka juba lõuna aeg kätte jöuudnud, ja kuningale anti tääda, et laud malmis kaetud on. Ses töuusis ülesse, wöttis oma abikaasa käe alt kinni ja palus ka meie auuwäärt wanakest lõuna söomaaeale. Aga wanakesele tuli hirm ehk kartus selle pääle mõteldes, et tema, üks alwast sugust inime, peab kuningliku perega ühes lauas sööma?  Mitte iialgi! Ta punnis ka nii palju kui wöis, selle wastu. Aga see kõik ei aitanud  midagi. Sest kuningas rääkis nii sõbralikult  ja tema abikaasa nii armsaste temaga,  et wanake seda auupakkumist wastu pidi wötma, ja läks kuningliku paari järele söögi saali. Aga kuida ehmatas ja imestas ta, kui saali sisse astus! See kuninglik ilu ja auu, mis sääl ümberringi näha oli, ja mitmesugused  kallid toidu nöuud, ning suured isandad,  prouad ja preilid uhkes rudis: see kõik ajas jälle wanakesele kartust südamesse. Ta istus/laus aare/ kus t'ale koht kätte näidati; aga julgus oli t'ast hoopis ära põgenenud. Kui palju parem oleks see olnud, (nenda mõtles  ta isieneses), kui ta pääle jutustamise kohe oma korterisse oleks läinud! Äga ta ei tohtinud  seesuguse suure auupakkumisele ja pakkujatele  mitte wastu panna, mis temale osaks oli walmistatud. Ja päälegi waatasiwad need uhked suurtsugu meeste- ja naisterahwaö hoopis aruldase moodiga tema, lihtlabases riietes mehe pääle, keda n'ad mitte ei tunnud. See pani ta hinge rindus üsna kinni, nii et ta waewalt mõni suutäis neist kallist roogadest  maitseda wöis. Seda kõik pani kuningaana  Luise tähele ja seletas oma wöörastele ära, et see wana mees tema armas ja truu koolmeister olla. Ta ütles, et ta ennast praegu üsna õnneliku tunda, et oma häätegijat weel kord näha saada, kes tema pärast omal aeal palju waewa ja meelehaigust nägema pwanud ning temale mitu kallist asja õpetanud, mis nüüd tema seisuse kohta wäga tululikud olla. Ta rääkis ka, et auuwaärt wanake armastusest  ja truu-usest sunnitud, seda rasket ja pitka teekaiki tema pärast Bärliin'i ettewötnud olla, et oma wallatumat kooli last weel kord näha saaks, ja ütles, et ta seda küllalt auustava ja kallistada ei jõuda. Need sõnad tuliwad  ka tõeste südamest ja läksiwad südamesse jälle. Wöörad waatasiwad aga meie wana lihtlabases riietes wanakest nüüd hoopis teise silmadega kui enne. Igaüks tahtis ikka lahkem  ja sõbralikum ennast tema wastu näidata ja temaga auupaklikumalt rääkida. Aga manamees  ei saanud weel mitte oma meelt parandada,  et t'al julgust oleks olnud neile sõna wastata ehk kartuseda süüa ja juua. Rõõmu pisarad weeresiwad t'al wahet pidamata palgeid  kaudu maha, ja oli küllalt tegemist neid kuiwatada. Kuningas ja kuningaana waatasiwad  mõlemad liigutud südametega wanakese pääle. Wiimaks sai wanake ometige enese üle wöitu, ja julgus läks temale suuremaks, et ta juba mõne sõna rääkima hakkas. Ja kui kuningaana mõnda röomulikku nalja ja tegu omast noore pölwe east jutustas ja seda oma wana koolmeistrele meele tuletas, sai selle süda koguni rõõmsaks ja lustiliseks. Ta jutustas nüüd ka midagist, mis t'al endisest aeast 266