ei wõi siis õige põllumees ega õige talupoeg wähemat mai alamat selle peale waadates mitte teha, kui aga: rahul olla, olgu küll, et enamiste igaühe wüljaminekid  ja wäljapanekid meel palju suuremaid sissetulekuid tarwitaksiwad. Aga läbi saame omal wiisil wistist ikka, üsna kõik. Ja olgu mõni „omal wiisil" ka küll maota ja mõru, siiski jah, hea on siiski, kui aga läbi saame. Pealegi oleme meie siin ka mõnesuguste  iseäraliste wai aruldaste asjade poolest soowitawas  heas järjes: Meie oleme siin hoitud katku ja liig kalli aja eest, tule, pikse ja wee-häda eest, ka sõa ja mässamise eest ja see kõik on jo meile üsna hea. Muidu läheb meil igapäewane looduse lugu ka ikka omal wiisil. Nagu kunagi pärast Jaani, hakkab wana igawene, walgustaw päike oma kõrgel taewa teel ülemalt olekult sam sammult jälle tagasi alla poole astuma ja oma kiirete soojust aeg ajalt kahandama,  miska ühtlasi ka tema nõnda nimetatud tütar, loodus, oma tujulist meele järge ja ilu ning ehte ebemid muudutab: on omast ütlemata hõrnast ime ilususest, omast imelikust, jo omastamast, neitsilikust armsusest hea jao juba ära heitnud, on tõekamaks ja tumedamaks muutunud. Koit ja ümarik, kes mitmed  ja mitmed ööd õhetamas, ellas armastuses töine töist kaisus hoidsiwad, peawad ka juba sellest küllalt saanud olema, peawad nagu häbenema hakkama, sest kade ja tume öö ei jõua seesugust püha armu õhetust enam kauem pealt waadata ega ära kannatada, ta paisutab ennast paksemaks ja tungib wägisi nende wahele  nad peawad lahkuma! lahkuma hulgaks ajaks. Jah! päew lähäb lühemaks, öö aga pitkemaks ja paksemaks, päikese wägi wäheneb, öö wõim üleneb. Ja siiski: ime, mis seesamagi wähenew päikese wägi, siin kõik ära ei toimeta! Ilus, armas elawdus  ja elaw, armas ilusus walitsemas weel igal pool. Aga mõnes ilma nurgas olla lugu ennast üsna pahupidi  pöörnud, mõnes ilma nurgas arwatawat walgus ja soe küll nii wüga wägew, selge ja suur olewat, et mõned mehed seda kiites üsna eneste heale kõrisse kinni karjuda, aga elu ja ilu ei sünnitawat ta mitte maikugi. Igal pool olla surnud näoline olek waatajale läilaks jälestuseks, igal pool raske magamise  kange norisemine wai norskamine kuuljale hirmutawaks  koleduseks. No eks ta ole; kui kirjasaatja sulg mitte ei eksi, siis peab üks niisuguse tegewusega walgus ja soe wistist liig hele, liig palaw ja põletan?  olema, nõnda et ta kõik elu edanemise kinni kõrwetab,  kõik „ loomakesed" ära nõrgestab ja nõnda ühe pitka, raske unele magama uinutab. Kurblik küll meil Eestlastel siin omas Sakala ilma nurgas mõtelda, et lugu „mõnes ilma nurgas" nii wäga põlastaw ja hale on! Aga see just trööstib meid, kui oma paksemaks paisuma öö ja tema pimeduse awalduste peale waatame, kes jo üksi siis ja seal walitseb, kus inimesed magawad. Kurwem lugu oleks, kui inimesed  ka meie heleda päikese paistel norskama hakaksiwad, mis aga meie maal mitte karta ei ole. Hüüan sellepärast  weel kord: Kiitus ja tänu kõige Kõrgemale, kes meile parajal mõedul päewa ja ööd annud!" —n. Peeteröurgist. Inglismaa kaubast Türklasega,  mis 4. Juunil maha kirjutatud, ütleb Peeterburgi  Wene ajaleht „Ruskij Mir": „ Türklane on Inglasega ühe ühendamise ja kaitsmise kauba maha teinud, kelle läbi tema Aasia maad kindlaks omanduseks  on kinnitanud. Sell kombel astub meile siis edespidi igas uues sõas Türklasega ka Inglane wasta, kes nüüd meie waenlase seltsimeheks on heitnud. Isegi on mõista, et meie, seda teades, sunnitud oleme, ette waadata. Inglismaad wõime meie omalt poolt üksi Indias haawata, ning sellepärast peame kõik oma kaitsewat jõudu selle Türgi seltsimehe wasta Jndiamaa  piiride ääres ühendama. Nüüd wõime ja peamegi  edespidi oma Kesk-Aasia maid kardetawateks sõdimise  kohtadeks Inglase wasta ümber muutma, kellega meil ikka enam tulew sõda wõimalikum näitab. India  saab meie looduslikuks sõakohaks saama, ja Eüroopa,  kellele nüüd Lord Beaconsfield nii läikiwalt ülesse tunnistanud, kuidas ta ilma kasu püüdmata Eüroopa üleüldiste kasude eest wõitleb, see Eüroopa saab meie ettewalmistamistest aru saama, mis meie peale Jnglis-Türgi lepingu-kauba käsile wõtame." Riigisekretär, tõsine salanõunik v. Reutern, on haiguse pärast oma palwe peale rahaministri ametist lahti lastud, ja senator, kindral - adjutant Greig rahaministriks saanud. Würst Gortshakow on peale selle, km Berliinist  Peeterburgi linna tagasi jõudis. Keiserliku Majesteedi käsu peale wälimiste riigi asjade ministeeriumi  oma juhatuse alla wõtnud. Wõeralt maalt. SflMMalt. Saksamaa keiser nn jälle oma terwise M kaugele tagasi saanud, et wäljas sõitmas käinud, ja 22. Juulil Baabelsbergi suwelossi elama läinud. Rumämnamaalt. Rumäänia minister Bratiano  on sõites wankrist wälja kukkunud ja raskeste haawatud saanud. Mitmed riikide walitsejad on oma kaastundmist telegrammi teel awaldanud. Kreekamaalt. Kreeka ja Turgimaa. ws.hel läheb taewas wiimaselajal ikka paksema pilwesse. Türklane walmistab ennast Kreeka wasta sõäle,'sõft Tessaalia maa mässamine on uueste suurel mõedul põlema läinud, ja seda arwab Türklane Kreeklase süüks. Osman Pashaa pidada Tessaalia sõawägede kommandöriks saama. Inglismaal awaldawad wabameelelised igal pool oma paha meelt seeüle, et praegune Inglismaa wäKsus Türklasega lepingu kaupa teinud. Nüüd pidada  Inglismaa Weike-Aasia pärast suurt sõawäge pidama ja Türgi leping teha temale kõik töised riigid waenlaseks. Wabameelelised ei olla ei Türksase ega Wenelase iseäralised sõbrad, waid kõikide alla rusutud rahwaste sõbrad. Inglismaa ja Türgi wahel 4. Juunil  tehtud kaup, mis rahwa selja taga malmis walatud,  olla üks nii ilma mõistuseta tegu, et tema sarnast  ükski suur poliitika mees wiimaste 40 aasta sees alla ei oleks kirjutanud, sest et ta Inglismaale häbiks on. Nii räägiwad Inglismaa wabameelelised, nimelt  nende päämehed Forster ja Gladstone, aga tooripartei  walmistab Lord Beaeonsfieldile ja Salisburyle auu-pidusi ja auu-söömaaegu. Roomast tulewad sõnumed, et Itaalia ministrid kuningat palunud olla, Tarimast tagasi tulla, sest et Jtaalialaste wiha Roomas ja muial Inglaste peale Küprose saare pärast ikka suuremaks minna. Riigi walitsus tahta ühe laewawäe Lewantesse saata. Prantsusmaalt. Prantsusemaa ajaleht ~Consti „See asi iseenesest ei ole meile mitte imekspanemise määrt. Terawad ja kahtlased nägijad pidiwad jo paar nädalat otsa Inglismaa olemisele konwerentsi peal sarnast põhjust otsima. See Inglismaa olemine oli täitsa arusaamata, kui ta mitte ühe sala ja kasuliku kauba peale ei põhjendanud. Üleüldse kardeti, et see sala kaup Kreeta saare kohta saaks minema. Kreeta on tähtjam kui Küpros. Temal on julged ja ilusad sadamad. Küprosel ei ole aga mitte häid sadamaid, ka on ranna ääres tema kliima terwisele kahjulik. Inglane saab Küprost üksi wasta wõtnud olema, et paremat saada ei olnud. Siiski ei ole ka see tükk praadi mitte põlata. Siit on kerge, Weike-Aasia ja Siiria ranna järele walwata; tema eeswahikoht Egiptuse  peale, selle saagi peale, kes ka pea Inglase neelamise  isule ohwriks saab langema. Praegu on Inglane  ainult weikest, katsuwat alustust teinud, aga isu tuleb söömisel, nagu meie wanasõna ütleb." . . . Kuuldekiri *) Liiwimaa koolmeistrite koosolekust Walgas lB7B. Lugejal ei ole wististe mitte teadmata, et Liiwimaa koolmeistrid iga aasta korra Walka kokku tulewad, kus nad aru peawad, oma asju läbi räägiwad ja paremale korrale  seadida püüawad, kus nad oma maimu, mis kitsa kooli toa seinte wahel kokku pigistatud sai, laiendawad, oma mõtteid, mis madala kooli maja lae all madaluste lennates  ise madalaks tahawad jääda, kõrgemasse õhu-hõlmadesse tõstawad ja nende tiibade seadu ning jõudu uuele tööle karastawad, kus ammetiwend ammetiwennaga paar sõna eneste wahel kõnelda wõib, kus sõber sõbraga kokku saab ja enesele uusi sõpru, mitte ülekohtuse mammuna läbi, waid üsna õigel teel ja puhtal weel leiab. Et seda kooli elu ja olu kosumiseks, kaswamiseks tarwis läheb, seda ei ole tarwis siin seletada. Kooli-õpetajal on kooskäimist niisama tarwis, nagu Kristlasel kirikus-käimist; sellepärast siis ka ükski tõsine kooli-sõber seda ei laida. Missugused südamesoowid  meil ses tähtsas asjas meie kooli-õpetajate kohta on, tahame lõpetuses lühidelt awaldada. Kui aeg arutust annab"  ja päewad parandust toomad, siis ei ole meie mitte koguni lootuseta. Kesknädalal 28. Juunil enne lõunat kellu 11 ajal alustas Liiwimaa ülem kooli-nõumees, herra Guleke, laulu *) Kuulde kiri on niisugune kiri, mida keegi oma kõrwa kuulmise  järele kirjutanud on. ja palwega nõupidamise, kelleks 80 meest kokku oliwad tulnud. Kuuldekirja toimetajateks walitedi seminari kooliõpetaja  Warstat Malgast ja kihelkonna kooli - õpetaja Mares Helmest. Selle peale pidas koosolejate juhataja, kooli ülem nõumees herra Guleke, lühikese kõne, kelle mõtted umbes järgmised oliwad. Meie Liiwimaa kooli elu ja olu on ka sell aastal oma jao edenenud. Koolide arw ei ole mitte kaswanud, aga kooli - õpetajaid ja - õppijaid on hea hulk juure tulnud, mis ka wististe edespidi nii saab olema. Suur sõa-kära eksitab wagust kooli-tööd ja teeb ta edenemisele takistust. Peale selle on meie aegsed arwamised mitmelt poolt wiltu läinud ja õigelt teelt kõrwale kallanud. Laps ei taha mitte wanema, alam ülema sõna kuulda; igaüks tahab ise mees olla ja omalt pealt elada, kus juures ta wäga sagedaste oma otsalise ära unustab ja suurematest meestest lugu ei pea. Paha-tegijaid on palju, neile palga-maksjaid wähe. Usust et peeta mitte nii suurt lugu kui tarwis. Koolis ei õpetada usust mitte nii palama armastusega ja suure waimustusega, et see jäädawat wilja kannaks. Üleüldse on meie laewukene, kelle peal kristlik meel ja kõlblikud elu-kombed olemas, kalju wastu põrkanud ja põhja waonud.  Et küll kool mitte üksi seda häda heaks ei jõua teha, milleks tema aeg lühikene ja jõud kasin on, siiski on iga kooli-õpetaja püha kohus seda parandada, mis ta suurel mõõdul usu-õpetuses teha wõib. Ses tükis, kui ka mõnes muus asjas, ei ole kooli-õpetajad paraku oma kohust mitte täieste täitnud. Kuida koolmeister lapse käest tingimata sõnakuulmist nõuab, nii kuulgu ka tema ise oma ülemate sõna. See on õige kord ja kohus. Selle arutuse peale kuulati järele, kes kõnesid ligi oli toonud. Ehk küll minema aasta seitse kõnet üles antud  sai, oli ometi ainnlt kolm neist malmis saanud, mis nende kooskäimiste kasmamise kohta mitte heaks täheks ei ole. Nüüd pidas seminar-direktori herra Zimse mõnusa kõne rahwa hariduse üle, kellest mõne mõtte siia üles paneme. Sündimisest on inimene niisama harimata kui jõuetu. Kui temast mõistlik inimene peab saama, siis peab harija tema kallal tööd tegema. See töötegemine aga ei wõi mitte nii mäljastpidine ja masina wiisi olla, nagu manast Liiwlasi hulga kaupa Tüüna jõkke aeti, mis neid kristlasteks  ja haritud inimesteks pidi tegema. Puusepp ja pottsepp  teeb wälimise kuju, kooli-õpetaja aga sisemise elu kallal tööd. Kuida puudulik puusepp ilust lauda ei mõista teha, niisama ei wõi ka kehwa õpetaja mõistlikku inimest kaswatada.  Koolmeister peab suurel mõõdul kunstnik olema omas ammetis. Sotsiaali-õpetused on edewad; aga kartus rahma hariduse eest on niisama edew ja lapsik. Kahesaa aasta eest ei aetud meie maal muust kui ainult lugemisest juttu. Töised õpetused oliwad liig kõrged. Kui üks jõuukama  mehe poeg ühe Läti poisikesele kirjutamist õpetas, siis sai ta selle kunsti laiali-laotamise eest isa käest tubliste nuhelda.  Aastat 25 tagasi ei julgenud meie geograafia-õpetusest  meie koolide kohta meel midagi rääkida. Kõik aga kaswis ja kaswab aegamööda edasi. Eestotsa oli kool ainult  ja täieste kiriku sulane, mikspärast siis ka piibelt lugemise-raamatu  asemel pruugiti ja peale usu-õpetuse kõik töised tarwilised õpetused kõrwale jäeti. Tõsidus aga tõstab  wägewaste, olgu ta, kus ta on, paistku ta, kus ta paistab. Kes tõsiduse waral inimest harib, see teeb inimesest inimese, niisuguse inimese, kes ise oma jalgade peal seisab ja ilma ohjata otse teed käib. Kallist kiwi wõib ainult kalli kiwiga tasandada ja hiilgamaks teha. Tõsidus ja armastus wõiwad inimest kalliks ja kauniks teha. Inimeste elu ja olu on nii kitsaks ja pinewile läinud, et igamees, kes mitte kõigest wäest ülespoole ei püüa, mägise töiste jalgade alla maha rõhutud saab. Sa pead kas wasar ehk alas olema. Isamaa eest sureda —on suur ja kõigiti kõrge mõte; ta on rahmaste tõstja olnud. Suur hariduse mõim on laulu sees olemas; aga laul peab ilus olema, muidu saadab ta kasu asemele kahju. Niisama  tulus ja mõnus on looduse tundmine, mida igamees,  iseäranis kooli-õpetajad oma maimu harimiseks peaksiwad  hoolega õppima. Ajalehed, raamatud, waatemängid, seltslised õhtud j. u. e. on kaunid asjad, aga mitte põhja-panejad  rahwa hariduses. Kooli-õpetaja pää-põld on kool, kust ta mitte enne töise asja kallale ei wõi minna, kui siin kõik täieste tehtud on. Need on mõned üksikud mõtted sest tähtsast kõnest. Kõneleja aga näitas köne-jooksul ütsi-otsi, kuida rahwa Hariduse  kallal kodu ja kool, kirik ja riik j. n. e. töös on kellest meie siin enam pikemalt ei pajata. Nagu wiis, sai pärast selle asja üle kõne-põhjusel räägitud, kus meie mõnda meie naabri-rahwa st Lätlastest kuulda saime, mida meie siin ka Eestlastele lühideltawaldame. Luke kiriku-õpetaja, herra Ulmann, oli aasta eest seda kõnet soowinud ja lootnud, et ses noorte Lätlaste" püüdmistest ja hüüdmistest tarwilisel wiisil rääkida wõiks; aga et see asi mitte kõne pealkirja alla hästi ei sündinud ja kellest isegi pikk kõne oleks saanud, oli kõneleja temast mõne sõnaga mööda läinud. Õpetaja, herra Ulmann, kaebas