Sakala zz. Wiliaxdis, zo-s Septembrikm PSewal 1878. l. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja waljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht: Tõme tiri „Sakala" ,väljaandjale.  Poliitika  ringwaatus. Omalt maalt. Pärnust: uue linnawalitsuse walitsejate hulk. Tartust: Aleksandri kooli paäkomitee. Tallinnast: Ristirahwa Pühapäewa leht; Tallinna suine elu. Tallinnamaalt: Hullustus. Lihulast.- näitus. Saaremaalt: Langemisest. Miitauist:  kingitus. Peeterburgist: inwalidi maja. Krimmist: kindral Todleden. - Woeralt maalt. Konstantinoopolist: Mehemet  Ali tapmisest; Wene sõamäed: Montenecro; Türgi sõawangid; sohwta hirmus tegu. Nalja Mart ja Kalja Part. Kirja waStusev. Lisaleht: Pärli-pael. Kui manaks mõib inimene elavad Töine kiri "Sakala" wäljaandjale. §eUe"PMkirja all oleme Otepää õpetaja J. Hurti käest järelseiswa kirja saanud, mis meie muutmata trütki paneme, ühtlasi oma lugejatele teada andes, et meie kõik need meile süüks antud punktid ära saame mastama ja, nagu loodame, tühjaks tegema. Kiri on nõnda: „Armas h,Säkälä" ToiiMäM UM"Mete, mina olewat  oina esimese amaliku kirja Teile kirjutanud, et Teie mõne õpetaja halbu tegnsi laitnud. Sele juure lisate, mina olewat ühtlasi oma seisuse kasu ülemaks seadnud, kui terme rahwa ja kodumaa kasu. Sellepärast olewat mina kirjutanud. „Armas sngumend! Olge tõsine ja ärge hakake tõe wõitlemisel kamalust pruukima. See pole Teile auuks ega saada meie rahwa püüdmistele kasu. Teil saab wäga heaste meeles olema, et ma kewade Teile erakirja saatsin, kus mõnda tükki „Sakala" wäljaandmise poolest laitsin ja sõbralikult  parandada palusin. Et Teie selle kirja kätte olete saanud, tunnistab „Sakala" kaksikuummer 14 jn IN, kus mulle kirjamastuStes lühidelt mastate stt uumri all. Mis ütlesin mina ses kirjas? Nimelt seda, et mina sugugi sellele masta ei ole, kui õpetajate halbu tegusi nimetatakse ja laidetakse.  Ma lisasin meel nimelt juure: Nimetage ka laidetama  nimi ära, tähendage ka tema elukoht üles, kui sõnum  tõe kindla põhja peal seisab. Mis laidumäärt on, seda ei möi anusaks nimetada ja awaliknl karistamisel on oma õigus ja suur kasu. Mispärast tunnistate nüüd tõisiti? Et mingisugust eksitust edespidi ei tuleks, siis tähendan nüüd siin jälle nimelt ja amalikult ja selge sõnaga: Ma ei keela sugugi, õpetajate laidumäärt tegusi nimetamast ja amalikult karistamast. See on tõsise ajalehe püha kohus, amalikke wigu parandada. Ärge arwake siis, et mina sest olen pahandanud  ehk kurwastanud, et Teie, näituseks, P. kihelkonnast  õpetaja kiriku kuue müümist lnitsite ja müüjaid noomisite.  Niisugune müümine on tõeste inetu ja noomimise wäärt. See tükk „Sakalast" oli paras siuna, kuhu teda paigutati ja on wistist oma wilja kanuud. Niisamuti mõib õpetajate seisuses tõisi asju sündida, mis amaliku karistamise määrilisev. Kuulete Teie mõne amaliku pahanduse ehk kahju, tõmmake malge ette! Sool on kallis ja tulus asi, ka meile õpetajatele. Kui sool tuimaks saab, miska peab siis soolatama.  Ma ei arwa iseennast ka sest soolamisest sugugi maha. On Teile tõeks saanud, et Otepää õpetaja Jakob Hurt, Jaani poeg, halbu tegusi on teinud, pange terawa sõnadega „Sakalasse"! On Teil õigus, saan mina ennast läbi katsuma ja parandama. See on minu selge tunnistus ja mina ei arma ühtegi õpetajat eksimatuks. Aga niisama selge on, et ka ükski seitungi mäljaaudja eksimata ei ole, ka „Sakala" Toimetaja mitte. Teie olete nii tubliste paapstile pihta anund, et Teist kõige mähem arwata möime, nagu tahaksite Teie tema eksimata loomust osaline olla. Ja kui Teie eksite, kes peab Teile seda ütlema? Meil, ajalehtede lugijail, on see õigus ja kohus, see püha õigus ja kohus, lehe toimetajale seda ütelda, kui tema on ühes ehk töises tükis õigest teest karmale astunud. Ärge pange siis, armas suguwend, mitte imeks, kui mõnikord ka „Sakalale" wasta pannakse, ehk teda mõnest tükist laidetakse. Mis Teil õiguseks ja kohuseks on muid wasta, seesama õigus ja kohus on muil Teid wasta. Seesama õiguse ja kohuse põhja peal olen ka mina Teile kirjutanud. Mis mind seda tegema sundis, saate pea alamal kuulma. Aga enne weel mõni sõnakene sest: mina olewat oma seisuse kasu ülemaks seadnud, kui terme rahwa ja kodumaa kasu. Kust olete Teie see otsuse wõtnnd? Senui ei ole mulle seda keegi weel süüks pannud, ka Teie mitte. Nüüd korraga on süü walmis ja käes! Mispärast? Ainsast sellepärast, et mina julgesin ühest tükist ~Sakalat" laita ja temale wasta kirjutada. On see kellegi Mõistlik süüpaueminc? Kostke ise, armas suguwend? Arwata 1-6 aastat olen mina püüdnud rahwa ja isamaa kasuks tööd teha, mis mõistus, jõud ja aeg kandis, ilma kõige oma kasu ja seisuse tulu otsimata. Ma wõin ütelda, mis ammet iale priiajaks järele jättis, olen ma kõik niisuguse töö peale Eestirahwa kasuks ära pruukinud. Sellega olen termist kulutanud, aega kulutanud, kopikaid kulutanud, olen pidanud waidlema suu ja sulega,  laitust ja pilkamist kandma, tüli ja waewa nägema. Teie teate wüga heaste, et ma sellega mingisugust kasu enesele  ei ole otsinud ega saanud, tänase päewani. Nüüd, et Teile pidin waSta panema, olen korraga töiseks läinud. Nõnda tunnistate Teie. Näidake ommeti, missugust seisuse iseäralist tulu olen ma nüüd ülemaks hakanud pidama, kui rahwa ja isamaa tulu? „Otse Eestirahwa ja meie isamaa tulu oli see asi, mis mind sundis, Teile awalikult kirjutama. Mitmest tükist pean mina suurt lugu Teie ajalehest „Sakalast" ja olen ka omalt poolt tanniine Teie töö eest. Ata tunnistan seda siin ka awalikult ja ei hoia seda tunnistust mitte tagasi, et kull nüüd waidlemise peale saime. Aga Teie wiis ja kombe, maim ja tuum, kuidas Teie usu ja kiriku asjadest seletust teete ehk neisse puudute, on minu arusaamise ja südame tunnistuse järele õigelt teelt ära eksinud ja saab, kui asi nii edasi läheb, EeStirahwale suureks kahjuks olema. Et see kahju õigel ajal ära saaks käändud, olen mina Teile kirjutanud ja minu kirjutamine tahab rahwa ja isamaa kasuks  olla. Teie ütlete, et seesinane minu tunnistus wale kaibduS olewat, ja lisate weel juure, et Teie ei usugi, seda tunnistust minu enese sulest wälja woolanud olewat. See on minu oma tõsine tunnistus, wastan Teile. Mehemeelitawalt  wõera õnge otsaS ei ole ma iale sõnakest kirjutanud, ei saa ka iale kirjutama, wisaku õnge wälja kes tahes. Mis ma kirjutan, kirjutan mina oma südame ajamise järele ja wastan ka ise selle eest. Minu tunnistusel on ka oma täieline  põhi. Asjata ei ole mina seitungi ruumi mitte tarwitanud.  Mõned näitused tehku seda selgeks! „Sakala" lisalehes .V? 4 kahetsete Teie, et meie koolides  lastele ihu oleku ja seaduste tundmist mitte ei õpetata. See oleks terwise hoidmisele wäga käsuline. Otse nõnda arwan ka inina ja soowin ka meie koolidele looduse õpetust üleüldse ja tormise hoidmise õpetust iseäranis. Aga mis lisate  Teie weel juure? Teie ütlete nõuda: „Aga keS seesugust  asju meie juures koolidesse tahab laSta? Kas seesugusel  õpetusel enam rumal ebausk jääks wa litsema, kes rõhutud näul kõik seda kaksipidi mõtlemata masta wotab, mis targad körditohtrid temale elutoiduks  pakumad? Ei, jäägu see õpetus eemale meist! Jäägem magaks lammasteks, nagu meie wanemad magad  lambad oliwad! Aga kõik inimesed ei ole mitte magad lambad, ilmalapsi on ka ikka neude seas. Seesugune ilmalaps  olen ka mina, kes ma teile sellest tahan rääkida, kuidas inimene oma patust ihu peab harima?" Kes on lugija ja ei märka mitte, mis see „rnmal ebansk", see „röhutud nägu", need „körditohtrid", see „elutoit", need „wagad lambad" on? See on usuõpetuse, tema kuulutajate ja kirikliku  wagaduse pilkamine, teatamine. Usuõpetuse pilkamiseks  kõnelete Teie Lisalehes .V? «» ka piibli salmide orjusest. Ons Teil koolid teadu pärast, kus usuõpetust mõeriti õpetatakse, nimetage neid ja karistage soolase sõnaga. See on keelmata. Aga ärge alandage üleüldse ja tujunäulise torkamisega õpetuSmaterjaali, mis ommeti kõige ülem ja äratawam on südame harimiseks. Kirjameeste Seltsi aastaraamatus seisab ühe seltsi liikme kirjatöö kuulsast Wana aja kiriku õpetajast Angustinuscft. Ka see on Teile masta , meelt. Teie panete Lisalehes 5 oma „Kalja Pardile" need sõuad pilgates suhu: „Mina ei mõista, mis see Eesti Kirjameeste Selts ikka nii palju sest Eestikeele parandamisest nõuu peab. Parem wõiksiwad suuremal mõedul rääkida wana prohwetitest, Augustinustest, inimeste pärispatust  ja muu püha asjadest." Wist ei ole Wanad peohwetid enne Kristust jn Angnstinus pärast Kristust Teie arust midagi wäärt. Teie ei näita aimawatki, mis pärispatt ja „mnnd pühad asjad" kaaluwad, et neist nii kerge meelega üleküite. O kahetsemise wäärt päälicKaudist tarkust! - Kaksik numbris 14 ja 15, kus mitu asja koguni wiltu arutatakse,  annate Teie lühidelt ka otsust kahest Saksakeele ajalehest:  „Gartenlaube'st" ja „Daheimast". Otse ära kohkumiseks  on, mis Teie „Taheim'ist" ütlete. See Saksakeele ajaleht olewat „liig üksikpoolses paapstlaste maimus kirjutatud ja juhitud." Õnneks loen mina seda ajalehte ja tunnen teda wäga heaste, nõuda samuti kui „Gartcnlaubet."  Scllsamal „Taheim'il" pole paapstlaste ja nende maimuga mingisugust tegemist. Ta on kõigel ilmal kätte saadaw ja wöib igamees, kes Saksakeeli oskab, teda ise lugeda  ja tundma õppida. „Taheim" on selges emangeliumi maimus kirjutatud, muud midagi! See on Teie maimule masta ja sellepärast peab tema paapstlaste maim olema. Omas 17 numbris laidate Teie „Ristirahma pühapäewa lehe" keelt. Läitke! Aga miks naerate sinna juure, et Teie selle keele kangusest pitkemat juttu ei hakka tegema, „sest et taewariigi tee raske peab olema ja pühapäewa lehe lugejad sellepärast oma hinge õnnistuseks ka natukene  keele piina ära mõimad kannatada." Ons see taewariigi aunstamine ehk lugupidamine hinge õndsusest? See on paha naljaheitmine, mis sugugi ei sünni ja neid pahandab, kes usku ja usu tõutust kalliks waraks peawad. Lisalehes2s ütlete Teie: „llsk üksi teeb õndsaks see õpetus aitas inimese maimu mägewamalt mängis hoida, kui ükski muu. Sellepärast on teda ka kõik paapstid, nii heaste suured kui weikesed, igal ajal mõistnud tähtjaks tõsta." Teie panete siin jälle ühe tüki ristiusu õpetusest hukka. Aga kahju, histooria tundja ei ole Teie selle juures sugugi, et küll ses nimetatud lisalehes iseäranis histooriat lugejatele tahate õpetada. Paapstid pole iale seda õpetust suureks tõstnud. Paapstid on igal ajal tegusid nõudnud inimeste käest, nimelt alaheit-