ennast neist segadustest eemal hoiab, siiski teab igamees,  et ta salaja oma alamate mässamist igapidi edendab ja mitmelt poolt on jo järele hakatud pärima, kui kaugele Türgi walitsuse süü neis asjades läheb. Bosnia ja Hertsegowina maal on Austria ja Türklaste wahel täitsa sõda lahti. Awalikult on Türgi walitsus oma seal olewa sõawägedele küll käsu kätte saatnud, Austrialasi lahkeste wasta wõtta, aga nemad on siiski mässajatega ühte nõuusse heitnud, kes omale ühe endise rööwli Hadshi Loja ehk Hadsha Kodja päämeheks ja terwe Bosnia maale kindral-kubernäriks  on teinud. Nii on Austria sõawägi jo lahingus olnud, kus temal 6000 Türgi soldatit 4 suuretükiga wasta seisis. Töises kohas wõitles ta 5000 Türklasega ja kautas 8. Augustil, ehk küll waenlase peale wõitu sai, 6 pealikut ja 140 soldatit. Sarnast mängu, nagu Bosnias, mängib Türklane  ka Kreeka maaga. Awalikult tunnistab Türgi walitsus, et kongressi otsust täita tahab, aga sala ässitab ta neis maades, keda ta Kreeka riigile ära peab andma, omad Türgi alamad wastapanemisele üles ja Kreeklasi sunnib ta palwe kirju alla kirjutama, et nad Kreekamaa külge ei taha heita. Seal juures ei tee ta mitte sammu edasi, et piiride õiendamine Kreeka riigiga edeneks. Seesugusel loul ei oleks sugugi  imeks panna, kui Kreeka sõawäed jälle üle piiri Türgimaa sisse läheksiwad ja ka seal Türklasega uus sõda alustaks. Ka Armeenias on asjad wäga kirjud ja kardetumad.  Türgi usku Laaside ja Kurdide seas on suur liikumine walitsemas, ning Türgi walitsus walmistab ennast sõale, nagu peaks jo homme uus sõda alustama.  Kongressi otsuse järele peab Baatumi linu Wenelase kätte saama, ning ametlikult sai ka selle linna kommandant Derwish Pashaa käsku, kõik ette walmistada, et linn Wenelaste kütte ära saaks antud. Aga selle käsuga ühtlasi tuli endine Filipoopoli kommandant  Jbrahim - Pashaa sala käsuga sinna, ning kohe peale selle saatsiwad Laasid ühe kirja Türgi walitsusele,  kns nad teada annawad, et nad Wene walitsuse  alla ei saa heitma, waid were ja eluga oma usu ja priiuse eest wõidelda tahawad. Laaside arw on umbes 34,000 meest, kellel kõik sõariistad täielikult  käes on. Nemad on usu poolest märatsejad Türklased, ja Wenelastel saab wistist weel nendega tubliste tegemist olema. Kõikidest neist juhtumistest paistab selgeste wälja, et weel palju segadusi õiendada on ja ka weel palju werd saab woolama, enne kui kõik Berliini rahulepingu  punktid täidetud, loik uuendused elusse astunud  ja asjad kindla järjele jõudnud on. Kuidas Weneriigiwalitsus wiimase Türgi sõa üle mõtleb ja mis ta Berliini lepingu tähtsusest arwab, on ta ühes pitkas, „Walitsuse Teadustajas" awaldatud kirjas wälja ütelnud. See kiri näitab asjalikus arutamises, kuidas Wenemaa auusad püüdmised  ja pärast tema lahkus Eüroopa riikide soowimiste  kohta korda saatnud, et kõik wiimaks nii mõnusaste  lõppenud, ning et Berliini kongress ja tema sünnitused paljalt üks puhkamise jaam selle tee peal on, kelle peal Hommikumaa asjad wiimaks täielikult õiendatud saawad. Sellest riigiwalitsuse kirjast räägime  Peeterbuvgi sõnume te all weel pitkemalt. Saksamaal on ikka weel parlamendi saadikute  walitsemine kõige tähtjam asi, kellest Saksamaa ajalehed räägiwad. Aga peaaegu niisama tähtjas on ka kauplemine Bismarki ja paapsti saadiku Masella wahel Kissingis, kus Bismark praegu elab. Mõned ajalehed ütlewad, et Bismark Roomaga lepitust katsuda  teha, paavstile järele andes, et sell kombel kiriklast  parlamendis oma nõuusse saada ja wabameelelisi ära wõita. Töised ajalehed ei taha aga seda sugugi uskuda, et Bismark sell kombel Kanossasse saaks minema.  Iga auus Sakslane arwab oma maale suureks  häbiks, et ta jälle Rooma walitsuse alla peab saama, ning sellepärast ei taha naljalt keegi uskuda, mis Bismarkist mõned ajalehed kirjutawad. Wäga imekspanemise wäärt on aga see lugu, et kangeusulised  Lutheruse kiriku õpetajad neis asjades paapsti poolt wõitlewad. Nemad tunnistawad oma ajalehtedes,  et Rooma kiriku wõimuse kautamisega Saksamaal ka Lutheruse kirikherrade seisus oma wõimuse poolest kautanud olla, ning et see wõimus tagasi tuleks, wõitlewad  nad nüüd Rooma õiguste eest ja annawad oma isamaad sell kombel ära. See sünnitab wäga palju paksu werd Saksamaal. Ja mis need kirikherrad tahawad?  Riigiwalitsusel ei pidada mingisugust õigust olema, kiriku walitsuse seestpidiste asjadega tegemist teha ehk neid järele pärida ja sellepärast ei pidada ka kirikherrad mitte ilmaliku walitsuse ja kõhtude all seisma, waid nende üle tohtida ainult nende omad waimulikud kohtud otsust teha. Kirik pidada nagu weikene riik riigi sees olema selle eest wõitlewad Saksamaa Lutheruse kangeusulised kirikherrrad, ja ei nõua seda mitte üksi enese, maid ka Rooma kirikule. EL seda kirikherrade walitsuse püüdmist ja auu-ahnust Saksamaa riigiwalitsus tõeste täitma saab, seda meie nii kaua ei usu, künni minister Falk meel ametis on. Aga peaks see minister ennast ametist lahti wõtma, siis oleks see küll tunnistuseks, et Roomlased kõige oma leeriga wõitu saanud. Nagu kuulda, ei pidada Inglismaa Küprose saarega weel rahul olema, maid soomida omale ka Egeei meres mõne saarekese mere - jaamaks. Nimelt pidada Mitilene saar seks wälja walitsetud olema, kus rahwas wiimasel ajal mässamist on teinud. See saar on selle poolest wäga tähtjas, et tema pealt Dardanelli meretee üle täitsa walitseda wöimalik on. Inglismaa soowib seda saart Türklase käest ära osta, ja et Türgi walitsusel, nagu tuttaw, ikka suur raha puudus on, sellepärast on wäga heaSte wöimalik, et Inglane wiimaks oma tahtmist saab. Kui wäga Türklane Inglase peale oma wiimast  lootust pannud ja kuidas ta ühtlasi Berliini kongressi otsust täitmata soowiks jätta, tunnistab see lugu, et Sultan ühe kirja Inglismaa kuninganale saatnud, kus ta palub, et Inglismaa Austrialasi ärakeelaks,  Bosnia ja Hertsegowiina maadesse minna. Selle palwekirja peale olla aga Inglane wastanud, et ta mitte kongressi otsuste wasta ei wõida teha. Nngriamaa parlamendi saadikute walitsemine  on nüüd mööda, ning on siin wabameeleliste partei wõit täieline, sest 443 parlamendi saadikust on 33 Kroaatsia saadikuga ühtekokku 310 saadikut wabameelelised,  kes Ungria wabameelelise walitsusega ühes meeles käiwad. Kesk-Aasias lähemad asjad uuemal ajal kirjumaks. Nagu meie teame, on seal palju harimata  rahwaid Vene walitsuse all, keda Inglane Venelase  masta nüüd ülesse on katsmlud ässitada. See ei ole temale aga mitte.korda läinud, maid kus Venelane  walitseb, seal on ka ikka kohe ära hakatud tundma, et selle walitsuse all iga rahmas õnnelikult wõib elada, kui ta seda aga ise mõistab. Aga et Inglane nüüd awaljkult Türklase seltsimeheks ja Venelase waenlaseks heitnud, peab Vene walitsus selle eest muretsema, et tema piirid Aasias julged ja kindlad on. Venelane ei wõi mitte nii kaua oodata, kuuni Inglane oma <Jndia maalt ikka enam Venelaste  piiride poole edasi tungib ja kõige tugewamad kohad Kesk-Aasias enese kätte wõidab, maid ta peab, et jnlgeste oma piiride sees elada wõib ja oma rähmast  mitte tulewiku suurte sõdade läbi koormata ei taha, kohe aegsaste selle eest muretsema, et tema piirid  nii kindlad oleksiwad, et waenlane kallale ei julgegi  tulla. Seks seisawad nüüd Vene sõawäed Kesk- Aasias Afghanistani piiri ääres, ning on seal wäga heaste wõimalik, et kui see riik Venelase tahtmist ei tee ja ühe kindluse koha oma lõunapoolse mägistikudes Venelasele ära ei anna, Venelane sunnitud on, Afghanistani  maad oma alla heitma. Sell kombel oleks siis wõimalik, et Venelasel Kesk-Aasias sõda mõiks tulla. Mis Inglane siis saab tegema, on teadmata. Aga palju ei wõi ta teha, sest tema walitsusega on Jndiamaal praegu wäga kõikuw lugu. See walitsus on seal nii nurjatu olnud, et Jndialased teda igal silmapilgul oma õlgade pealt maha raputaksiwad, ja praegu on seal rahwas Inglaste wasta kardetawalt liikumas. Näitab, nagu tahaks suur mässamine seal maal Inglase wasta elusse tõusta ja siis ei ole sugugi teada, mis kõik sünnib. Sellepärast on nüüd ka paras  aeg, kus Venelane omi piirist nii wõib õiendada ja kindlaks teha, et meie suur riik edespidi julges rahus elada wõiks, kus iga rahwas omas waimuharimises  edenemist leiab ja kus meie armulise Keisri Herra silm ühe rahwa õnne üle niisama hoolega walwab, kui töise. Omalt maalt. Wiliandis, 26. Augustil. meie armuline Riigi isa Weneriigi krooni kannab. See on üks õnnistuse aeg Weneriigile olnud, kellest iga rahwas, kellele õnneks antud Wene wägewa Kotka tiiwa all elada, liigutatud südamega jutustab. Ka meie Eestirahwas mõtleme tänuliku südamega nende heategude peale, mis meile selle 23 aasta sees osaks saanud. Meie tänupalmed tõusewad igal tunnil oma armastatud Riigi-isa eest Jumala poole, aga kõige elawamalt seesuguste kalli Piiewadel,  nagu täna, meie Keisri Herra kroonimise  pühal, ja nagu tulewal Kolmapäewal, meie armulise Riigi-isa nime päewal. Jumal õnnista ja kaitse meie armastatud Keisri Herrat, et ta weel kaua kui Sinu salwitud mees armus walitseda wõiks Siuule auuks ja maailmale õnnistuseks! Viliandi Maakonnast. Ühe WMändi maa ta lupoja käest "an meile kiri õpetaja Hurti awaliku kirja kohta tulnud, keda meie töiste sarnaste kirjade seest'Mö wälja olenic walitsenud, et tema seest mõned  kohad selle tunnistuseks oma ajalehesse ülesse paneme,  kuidas suurem jagu nuie lugejaid Otepää õpetaja  teust arwab. Need saadetud kirja kohad käiwad  nõnda: „ Otepää õpetaja J. Hurt. räägib „ Eesti Postimehes"  „ Sakala" mäljaandjaga, uinutab teda usu hukutajaks, kiriku mahakiskujaks n. n. e. Selle awaliku  raske kaebduse kohta saab „ Sakala" wist ise kõige mõnusama wastuse wõima anda, ja minul ei ole sellega siin asja. Aga et õpetaja hepra „ Eesti Postimehes" sellest kõla tõstab, kui oleks „Sakala" minu kui ka töiste tema lugejate käest „risti usku" ja kristlikuid elukombeid ära tahtnud riisuda ja rikkuda,  siis arwan mina enesele kohuseks, selle herra Hurt'i kirja kohta paar sõnakest ütelda. „Auustatud õpetaja herra on oma kirja kududes  ja awaliku lehesse pannes kõige esmalt ära unustanud,  et „Sakala" lugejad mitte nii kätki wäüriliscd  lapsed ei ole, kellele kala asemele madu ja saia asemele sawi wõib anda. Sest nagu „Sakala," nii möistawad ka tema lugejad wäga heaste wahet teha usu ja usklikule, kiviku ja kiriku teenrite wahel. Kui siis wahest „Sakala" kiriköpetajate puudustest ja nugadest  juttu on teinud, siis ei wõi ja ei ole seda keegi mõistlik usu ega kiriku lõhkumiseks arwanud. Et „ Sakala" ristiusku ehk kristlikut kirikut oleks laitis  nud, seda ei ole meie kusagilt leidnud ja arwame "seesugust kaebdust üheks kirikherra luuletuseks. ' tahab õpetaja herra seda tõeks teha, et tema ametiwennad  kõik koguni ilmeksimatud on ja nende wigadest  rääkida sugugi sünnis ei ole? „ Saksamaa on haritud maa. See on ilma waidlemata  ka õpetaja herra mõte. Saksamaa riigi walitsus  seisab praegu kõige kõrgema waimu walguse redeli pulga peal seda usume meie kõik. Ma palun nüüd auustatud õpetaja käest wastust: Mikspäraft  wõitlewad seal riigi walitsus ja kiriklasid (preestrid ja ilmalikud kiriklasid) nii wäga töine töise wasta? Mikspärast andis sellesama keiserriigi walitsus 22. Aprillil 1875> selle seaduse wälja, et waimulikud kiriku õpetajad ja piiskopid, kes oma aineti tehtud õigustes jampsiwad, riigist wöiwad wälja aetud saada? Eks see õpetaja herra arwamise järele ka kiriku hä witamine, kristliku elu kombete rikkumine ei ole! Aga „Eesti Postimees" kiidab seda kiriku surumist sagedaste  ja nimetab seda riigiwalitsust „wabameeleliseks." Seda ei ole „Sakala" weel ilmaski teinud, waid on ainult paaril korral pahaks nimetanud, kui õpetajad halba eeskuju rahwale andsiwad. Ma ütlen weel kord et rahwas wäga heaste kiriku ja tema teenrite wahel wahet mõistab teha ja sellepärast ei ole sugugi wõi malik olnud, et Sakala oma lugejaid oleks eksitanud. Ärge siis ka pahaks pange, kui Teie kirjutust „Sakata"  wasta tühja õlgede puistamiseks nimetan. „Kui aga õpetaja herra weel palub, et tema nime kaaskirjutajate hulgast maha saaks kustutatud, siis ei wõi selle wasta kellegil midagi olla. Nimi on siin nõndasama ilma tööta olnud, nagu mõni usk ilma tegudeta. Pealegi on Eestirahwal „Pühapäewa ristirahwa leht," keda meie kiriköpetajad kaswatawad ja kanuawad - see wötab oma truu poegi pehme, sulawa sülega wasta." g. . Tartust. Nagu meie kuuleme, pidada Tartu uus Eesti ajaleht pea wälja tulema,  sest herra Aint on ka Wiliandi raamatutrükkija herra Feldt ile kirjutanud, et ta tellimisi wasta wõtaks.  Kes seda ajaleht kirjutama saawad, seda meie weel selgeste ei tea. Nagu kõrwalt kuuleme, olla Otepää õpetaja herra J. Hurt kirjutanust enese' peale wõtnud. Kas aga lugu tõeste nii on, seda meie mitte ei tea ütelda. Olgu, kuidas on, aga seda oleks soowida,  et uue ajalehe wäljaandjateks seesugused mehed saaksiwad, kes terwe maa ja rahwa kasu üksiku seisuste kasust kõrgemale mõistaksiwad seada! Juba Detsembri kuul olime omale Tartus H. Laakmanni juures „Eesti Põllumeest" tellinud,