wastuS, sealt kus wo Minna reisin ühhest klchhast teise, et nenda omma waese emMale, temma üllespiddamiseks MMSe koppika tenin." AUH sönnad ärritasid ämber seisawat rahwD,  kad ta peale MD, omma ello luggs hakkatusest löppetUs«i 'Neile Zrrarskida; sest et nad WW. Hea - WedgZ kuNlda - tahhaksid» Selle Mle W ta MttNkV sega üsna waggufi, panni ommad Willed Nest arm, russuS omma koera üsna wasto M»ast, panni käed risti Z« könneles: . . . ' tullen Pwaltsist, kus minns issa pöllomees olli. Meil olli weikene jöe lähhedal, kus aeaplats ja pissukene winamäggi  körwas olli. Meil ollid ommad hobbused  ja lehmad; ülleüldse koik, mis agga ühhel pöllomehhel tarwis. Wägga saggedaste ütles minno issa: Meie naburid on kül rikkamad, MMM Mist mitte ni römulikud, km meie; sest meie olleme sellega rahhul, mis Jummal annab,  egga Himmusta rohkem, kui meil on. Se olli enne södda, siis ellasime õnnelikult. Agga kui söa karra wälja tulli, siis tullid ka mo wannematele rasked Murrelikudaead. Meie kuulsime saggedaste hirmsast tödest, mis ssameMed  teinud ja ka sedda, et nad ei norele egga mannale armo anna. Ka laksid paljo pöggenejaid teine poolt kalda arest tulles omma pissukese warraga meilt läbbi. Need könnelesid  hirmsaid asjo, mis meid wägga kartlikuks teggid. Saggedaste näggime ka terwed küllad  põllewad, mis waenlane pöllema pannud. Sure kartusega heitsime öhto msggama ja murrega tõusime hommiko ülles, sest käik õnnetused,  mis meie kuulsime ja näggime, ähwardasid  ka meie kaela tulla. Wimaks nihkus ka hädda meie kahhedals. Saggedaste tullid söamehhed, kord sõbrad kord waenlased, meie jure; agga kõik ühhe suggused ; üks tähtis sedda teine teist. Nad kiitsid endid meie kaitsjad Mewad; agga wistd kõik ärra, mK Waeast leidsid, egga ei Mõistnud seÄe W MD üttelda. ÜhM päwal kuulsime hlrMust suretüfti laskmist  ja SDto õõkdi, waenlane Ma ärrawNdekud  ja Mggeneb sure rüttuga örgo. Surma  ahhastuseS feiskes, otaflme nende tullemist. MM MSADms, agga issa iäi SEM-'««a HM«A ja et nähha, mis saab tullema. Hommiko warra eime wito, sai' hirmftHte ukse peale kloppitud, minna kargasin maast õlles ja jooksin hakna alla ja näggin haknast suur seltskond ratsa mehhi ukse ees seiHwad ja tahtsid ust eest mahha lõhkuda- MinnZ issa LegZ! W ukse lahti, sest. Md olli ni pÄjs, et wasto seismine ei maksnud — ja kössis õige allandlikuLt SWde käest, mis nemmad  himmustawad? Rahha, M Vastus, ja sedda õige ruttust ja hästi paljo; mönned neist töMbasid paljad mõegad wälja ja. teised püstolid winna, ning ähwardasid tedda. ni kohhe -ärratapps, kui ta üks silWüpilk ilWaas« jata peaks aega wiitma. Selle wahhs aea sees puggesin minna loast wälja, issa pälludes, neile kõik anda, mis nad aggatahtwüd. Üks neist ähwardas Mind oMma möegaga lüa, agga teine astUs mahha, silletas mo pead ja ütles: >ärra karda laps!" Mo issa läks tuppa, neile rahha toma, ja senni hoidsid nad mind emmaga pandiks» Mönned neist ähwardasid meid liggi wötta ehk ka surmata» Zssa tõi nüüd rahha, kui paljo, sedda mä el tea, ja andis nende kätte; agga se näitas neil pisfut ollewad; nad ArrWd ja mandusid, ning mönned neist astusid HM bustt seljast mahha, et issi otsima minnad KM raga ku Mi fealsilckmas liggi lähhedal suretüM paugud jä need Leggid meestele ruttu tahha, et hobbüste selga kargasid ja tuhhät nelja kõige omma sägiga eddasi täksid. Kui nad ärra õllid, tannssime Jummalst, et nad meile snremad waewa ei teinud; agga issa seisis sönMausumäta waggusi ja emma nuttis kibbedastt;  ta olli, kujda ta mulle pärrästWes/ sedda õnnetust, mis tullemas õM, nago ette ärrätunnud. Kõik se pääwläbbi läks hobbuseja fsM wWe'atrutumast' sealt' ISM,' kegi ei seifatand egga wiitnud aega, kunm öhto ess kolm ratsa meest Mie ukse ette tukid ja waWwaldse! kotm bel rahha peale aeasid. Zsfa ruttas nende wasto wälja, meile ütlema, Ä teMmül ennäm anda ei Me, egga lasknud neid ennese jarrel kuM; Me Mme Äse tahha kstklk- ja MllMe Nn Mtra körratza wMM wWä jWÄ Me MMstM wästa W 138