nende arw juba kauniste kahanenud; aga Löune poolses kohades on neid weel suured karjad leida, kus mõnes karjas mitu tuhat ühes salkas  käiwad ja sagedaste suures hulgas läbi suurte metsade, üle mägede, kalju-rüngaste ja läbi jöede rändawad. N'ad rändawad ikka täätawad teed ehk radasid kaudu, mis n'ad isi juba ammust aeast enne sisse tallanud on, ja ei lase ennast kellegist wastutulejast, kui niisugune  kari liikumas on, kinni pidada, waid jooksewad aga ühtewiisi n'agu köis edasi. Jsiäranis  on see imelik näha, kui n'ad jõest läbi lähewad, kus n'ad nii tihti üksteise körwas ojuwad, et wesi paisu wiisil nende taha seis- ma jääb. ..Meie olime", jutustab üks reisija niisugust nägemist, ..oma paadiga kesk Missuuri jõge, kui üks otsatu suur metshärja kari jõe poole tuli. Mõne minuti pärast oli kõik jõgi mustapää  sarwilisi täis, ja tuli ikka weel uut wäge juure, nenda et kolm tundi aega wältas,  enne kui lõpetus tuli ja kõik läbi läinud oliwad. Meie waatasime seda läbikäiku ühest körwalisest kohast kalda paalt, kuhu sarwelukad  meid näha ei wöinnd Alles neljandamal  tunnil pärast seda, wöisime meie oma reisi jälle ette wötta." üks teine reisija jutustab oma kokku juhtumist  tulisilma sarwelukatest nenda: ..See wöis ligi kesk ood olla, kui ma äkitselt meie hobuste rahutuma liikumise ja jalgade tampimise läbi üles äratatud sain. Kui ma ennast jalgade paale säädisin, nägin ma kaugelt ja laialt taewast  punases kumas olewat. Sellesama! silma  pilgul kuulsin ka hirmsat müdinat ja praginat,  mis metshärjade põgenemist tähendas. Üles! karjusin ma oma seltsimeestele. Üles, sobrad! Kui teil elu armas on, siis pange hobused silma pilk sadulasse! Rohtlaan on laama tules, ja metshärjad ajawad hirmsa müdinaga meie paäle! Minu seltsimehed karga  siwad silma pilk maast üles; ühe minutiga oliwad hobused sadulasse pandud, ja meie ajasime siis kui hullud üle rohu wälja edasi. Kui seda wiisi ühe tunni juba ajanud olime, tundsime maad eneste taga äkitselt wärisewat, ja mõni silma pilk hiljem kuulsime kaugelt koledat  ammumist, ulumist ja kiunumist läbi segamine.  Kõik õhk oli suitsu wingu täis, ja tuli tuli kord korralt ikka lähemale. Juba jooksiwad hirwed ja Metskitsed kui nooled meitest  mööda; siis jälle anMoopede ksrjüd WMa Wösawillemate ja pantritega ühtlase; siis metshärjad  ja mesikäpad. Wiimaks tuli üks suur kari jälle tulisilmalesi ja kabjakandjaid. Meite waesed hobused oliwad üsna ära wäsinud kangest  ajamisest; nüüd oli karta, et pea metsaliste  jalgade alla jääme, kes meid puruks tallata  wöiwad. Sellesama! korral, kus meil juba pääle tulemist  karta oli, hüüdis üks meie seltsimeestest:  ..Hobuste seljast maha! Üks meitest pidage  neid kinni. Kiskuge oma kuued ja särgid  seljast ära; ruttu, mitte ühte minutit enam wiiwitada!" Seda üteldes süütas ta ühe tüki linast riiet oma püstoli panni pääl põlema,  ja marsi oli suur tuli neist riietest, mis m'e tema kätte andsime, põlemas, kuhu juure meie meel kulu ehk kuinud rohtu kandsime. Kui mana metselukad juba meie juure jöudsiwad  ja seda tuld ees nägiwad, hakkasiwad n'ad hirmsaste röökima hirmu ja ahastuse pärast; aga siiski ei pöörnud n'ad jala täit maad korwa, n'agu meie seda lootsime. Juba paistsiwad n'ad oma tuliste silmadega ja ammuli  aetud, walges mahtus suudega meie silmi  ja tuliwad otsekohe meie kohta, ega teinud seda wähematki ruumi ehk mähet meile. Waheaeal  kustus tuli ka juba ära. Sell'samal silmapilgul kuulsin ma ühe hirmsa paugu ja selle järele ka hirmsat röökimist, mis tuhantete metshärjad? kurgu põhjast tuli. Minu pää käis ümber ja silmad oliwad pimedad; ma kukkusin maha oma pölwede pääle ja ootasin juba surma. Aga surm ei tulnud mitte. Minu sõber oli rutuste wiina tulesse kallanud  ja pudeli, mis tugema nahaga ümber õmmeldud oli, ka tulle wiskanud, mis seda hirmust pauku teinud ja kust nüüd suur tuleleek  wastu ta ema st üles töuusis, mispärast ka nüüd metselukad hirmuga körwale kargasiwad. Kusagil muial 'polnud ühte augukest näha, kui aga üksi meie tule kohal pisuke, kitsas ra'akene. Nenda läks üks weerand tund meil õnnelikult mööda. Wiimaks läks metsaliste arm ka juba wähemaks, ja mõned üksikud oliwad  meel näha, kes tuhatnelja teistele järele jooksiwad. Waewalt oli see häda mööda jöuud- 324