„Sörwil sõrmukse kandiad, „Wahhel agga riddas waesed lapsed. „Keskel riddas kudrus kaelad." Eesti poisid! kas teie ka Soome neiudest ni paljo teate, kui teie wennad sel aeal? Nenda sures söbruses ellasid meie suggulased. 2) Kelest ja kirjast same sedda kõige selgemat tunnistust» Meie kee! ja kirri !ähhäb  peaaego Soomlastega ühte, sest ta on Sdvme  kele tüttar; sepärrast ei woi ka kegi ilma Soome keeleta Eesti kele põhjust kätte sada. Sedda on ka meie öppetud mehhed jubba ammugi ärra tunnud kui nad meie kirjutuse wisi ue, se on lomuliko põhja peale rajasiwad ja seal tedda eddasi kaswatasiwad. Näituseks tahhan siin mönni sönna Soome kele ja kirja  wisist üllespanna. Soome keele: Mina, Eesti kele: Mina. — Teki tegi. Nostan tõstan;  silmänsa  silmad; sinua sind; korwad körwad; muta - aga; silla sest j. n. e. Arwata põled sonnad on hopis Eesti kelega üks ja woib tutwad ramatud üsna õppimata arru saies luggeda. Eks matame järvele: Taweti laulo ramatust 114 laulust 3 salmis loeme Soome kele nenda:  ..Sen meri näki ja pakeni: lordani palast  takaperin. Wuoret hyppastt niin kuin oinaat, kukkulat kuin nuoret lampaat.  Mikän stnun oli meri, ettäs pakenit?  ja stnun lordani ettas palastt takaperin?" Sellest on nüüd näh ha, et Soome keel ja kirri meiega ühte lähhäb ja kahte asja tunnistab:  essiteks mödaniko ühhendust ja teiseks tullewiko ühhenduse kerget ja wöimaliko korda. 3) Seestpiddise süddame ja waimo armastust same üllemal nimmetud asjast kõige kindlamat ja jädawamat tunnistust. Loja Jummal, kes üht rahwast kõige suggo waimu annetega on ehhitanud, ei olle mitte, nago ma üllemal nimmetasin, Eestlast ja Soomlast omma rahwa ja issamaa armastusest tühjaks jätnud, waid on sedda meel paljo ennam meie waimo sisse külmanud, kui mõistame arwata ehk wälja ilmutada. KLwwi tuimad süddamed,  kelle waimo sisse mingi suggust üllemat egga helledamat walgust ei paista, ei tea sest kA middagi, ja sedda meie immeks ei woi panna, neid on ennam ehk wähhem igga rahwa  seas. Soome-maa, se on üks sönnä Ms imMeliko  armo süggawust, täis önsaliko lauletusi ja heljumesi ühhe õige- Eestlase süddames. Eesti tahmas se on üks römulik teadus, maggus  mõtte ühhe Soomlaise rindus. Meie waimo sisse on jubba lapsest sadik se maggus  Mõtte lodud, et põhja maal, seal kus wirmaliste tulli ommad särrawad joned mahha mallendab, et seal, kõrge kalso kunningriik tmnmeda  ja halleda mailma rüppes hingab, et j eal meie sugguwössa kätki paik on, kedda Kallewallaks  kutsutakse, se on Soome-maa. Luggejad samad nüüd wist issigi arro, mis minno pea nõudmine selle könnega on: armastust  omma wendade wasto ärratada ja püüdmist nendega ühte sullada. Nago minna jubba Postimehhe 6mas numris sowisin, on meile kõige pealt Soome kele õppimise ramatud  tarwis, ja siis rahwast ennesest sedda keelt püüdmise õiguse sisse sada, se on Volidesse  öppitawaks. Miks parrast öppetakse meie lastele wöerast saksa keelt, kellesse nad ommetige ni kaugele ei jõua tungida, et se neile kasso sadaks ja ei mitte lomuliku Soome keelt, kelle sees ka jubba suur ja kulus kirja warra on? Lõppeks nimmetan meel, et ma ka issi tean, et mo tännane könne kõikide melepärrast  ei olle, sest tödde ja ue asja essimised  sowimised ei jae millaski ilma Ma. A. R. Ommalt maalt. Pernomaalt. Kirriko käia. Üllamal  seisaw kirri on selle sowimisega meie kätte tulnud, et sedda peame kasawötma ja omma söbradele luggeda andma, mis siis ka kirja saatja tahtmise järrele tahhame tehha. Kirri on nenda: „üks noor hantwärki modi mees T. mõisast  tulli pühhapäewal Märtsil Torri kirrikusse,  kus omma Õnnisteggiat maimus ja tões tahtis kummardada ja omma elloparrandamiseks  Jummala sönna kuulda. Agga et enne kõrtsi, kui kirriko ukse ette sai, pöris ta 130