Perno Postimees ehk Näddalileht t«7O R2»°s kesknäddal 30. Tetsembril.^ aasta. SsS lehhes seisab: Ommalt maalt. Wanna aasta wiimne teekäik. Pernust: Kõrtsi pulmast ehk rööwlitesi. Pernomaalt: Tullekahjo. Kolimaea õnnistamine. Liwimaali: Pöllomeeste selts. Riast: Ellajate többest. Tallinnamaalt: Uest kolimaeast. —Lumme tuisk. Räime püüdmisest. Kuramaalt: Merremeeste kolidest. Peterburgist:  Nekrudi wötmisest. Wöeralt maalt. Saksamaalt: Ullekohtust. Berlinist: Waidlemine.  Luhwtpallong.  Münhenist: ühtlane meel. Saarbrükkenist: Wennema sadik Parisist ärrakutsutud. Belgiamaalt: Mis tossi, on tossi. Telegrahwi sönnumed. Ommalt maalt. Astume, armad sobrad, tänna wimast korda se aasta teie uksest sisse ja tänname teid wägga süddamest, et meiega se aasta jälle ollete sõbralikult leppinud ja meie nödrustega kannatanud; tänname teid süddamest, et meid lahkeste ollete wastowötnud ja lubbanud teile sönnumid, mis siit ja sealt sanud olleme, juttustada.  Kui ka wahhest teid pahhandanud olleme, stis pallume sedda andeks, sest melel ei olle meie sedda mitte teinud, maid kui se on sündinud, siis on se koggemata sündinud. Annaks Zummal, et uel aastal kõik parrem lähhäks; sest annab Jummal termist, siis tahhame  uel aastal omma manna tuttawat teed jälle käia ja ni uut kui manna, head ja pahha,  rõõmsaid kui kurwi sönnumid teie kätte tua, wötke meid lahkeste wasto ja lubbage, et jälle teie tuppa wöime astuda ja teiega jutto aeada. Kallist termist sowib kõigile Perno Postimees. Peenust. Kõrtsi pulmast ehk rööwlitest.  Üks hea söbber Sindi wabrikust, kir- jutab meile allamal seisawat kirja ja ütleb sedda, mis asjast ta seal juttustab, omma silmaga näinud ollewad, se ei olle siis mitte kuuldud, waid nähtud assi. Kirri on siin: „Kule Postimees! Egga sa ommetige pahhaks  ei panne, et ma sulle asja könnelen, mis üsna wärske ei olle. Sa tead jo issigi, kuida ühhe waese tömehhe luggo on, hommikust õhtuni  olle lätsis ja õhtust hommikuni on jälle silmad kinni, kus jäeb seal aega ülle, sulge näppo wahhele wotta; egga se sellepärrast ka happuks ei olle läinud. Meie wanna Sillaotsa  Tomas werristas omma sea põrsa selle nõuga, et sedda linna kaubale wia. Linna saksad ei olnud agga ni nobbedad rahha pakkumas,  kui Tomas küssimas ja ta w'a kallis piddi teist kauba kohta otsima ja enne kui sea müdud sai, olli se jubba rohkem näddala päwad  tappetud ja ei olnud weel happuks läinud;  ma mõtlen, et segi näppotäis, mis ma postitasko püsta tahtsin, ei olle sandiks egga lehkama läinud. Kule w'a wend! Kui ma pabberi ette ja sulle kätte wötsin, et sulle sest asjast kirjutada, hakkas mo ihho wärrisema ja soe lein käis ülle mo kehha, ma lõin käed