mist kõigile kiriku seadmistele ja käskudelle. Tegude läbi saab inimene õndsaks, see on paapstide õpetus. Otse Lutherus on see mees, kes püha kirja peal seistes iseäranis waljuste tunnistas ja õpetas, usk tiksi teeb õndsaks. Ta peastis sellega inimesed paapstide ettekirjutatud tegudest ja peale sunnitud paeladest ja tegi õndsuse otsimise ja saamise südame asjaks. Sellega on tema ise wabaks saanud ja ka muid millionide kaupa wabaks teinud. Usk üksi teeb õndsaks  see õpetus on siis otse inimesi wägewaste wangist peastnud, aga mitte wangis hoidnud, nõnda kui Teie ütlete. Jo sõna „usk" näikse Teile wasta meelt ja läila olewat. See on Teie silmad ka histooria uurimisel ja arutamisel tumedaks teinud. Aga olgu sest küll! Ruum läheb kasinaks. Ma wõiksin meel paljugi siin ette tuna „kiriklaste auaegndest", „kirikherradest",  „kallist kirikherradest", „paapstikestest", „päänorntajatest"  ja „Lutheruse kirikust", kudas „rõõm ikka sunr on, kus inimesed kiriku walitsuse alt peasewäd", ja „uii raske ou ühe jau inimestel ennast neist õpetustest lahti teha, mis neile kirik lapsest saani, nagu ema piimaga liha ja were sisse söötnud". Aga ma ei lausu kõigest sest sõnakest. Teie saaksite ütlema, et ma kõige oma seletamisega õpetajate ehk nende seisuse eest platsi olen astunud. Seda ma seekord ei ole teinud. Ata seisan ristiusu eest, kelle põhja Teie tõeste alt ära kipute kgewama, ja kristliku kiriku eest, kelle müürisi Teie tõeste rikute, nõnda kui inina ülemal olen näidanud. Teie saate, mõib olla, mulle jälle wastama ja püüdma asja töiseks ajada. Ja seks on Teil oma jagu osawust. Teie teate wäga heaste, kudas Teie kirjutate. Teie jätate, kus iale mõimalik, mõne tagumise ukse ehk kõrmalise jalgwärawa lahti, et häda korral sealt mälja pugeda. Aga kahju, muil on ka teramaid silmi, neid ära nägema ja põgenemist tühjaks  tegema. Teie tähendate, et mina Teid „ketseriks" teinnd ja Teie „nmbusu" peale kuva wisanud. Pole tõsi! Oleks see minn tahtmine olnud, oleksin seda jo ammu enne teha wõinud. M Teie ja minn usk ühte ei sünni, oli mull jo mitu aega -selge. Aga nii kaua kui Teie oma usku enesele ehk oma 'kohta pidasite, ei olnud mull ei õigust ega kohust, sest juttu teha. Mis Teie omas südames ja eraelus usute ehk ei usu, selle eest wastate ise inimeste ja Jumala ees. Mull ei ole sellega midagi tegemist, sest mind ei ole keegi Teie karjatseks  seadnud. Aga nii pea kui Teie awalikult seitungis tõisiti hakkate õpetama ja kirjutama, kui ristiusk õpetab ja minu südame tunnistus mulle ütleb (ÜSak. Toim.), kui Teie awalikult wendade hulka kahjulikku seemet külwate, siis arwan mina enese pühaks kohuseks , sellele wasta seista ja seisan ka.. Kui Teie senni seda weel ei ole märganud, et mull puha kohuseid on, siis kuulete ja näete nüüd. Inimese,  tema seisuse ja palge peale maatamata, nimetan ma halwaks, mis halb on, nagu püha kiri ütleb. Ma olen enne nõnda teinud, teen nüüd ja saan ka edespidi tegema. Kes kahju näeb ja seda mitte kõrwale ei püüa käända, sellele on sest süü. Minu süda ja wcri ei wõi seda kanda, et minu merele ja lihale leiwa asemel kiwi ja kala asemel madu pakutakse. Aga, saab siin mõni lugija ütlema, mispärast olete Teie „Sakala" wasta kirjutanud? Miks Teie ei ootanud, künni mõni muu seda oleks teinud? Mina wastan. Ma kirjutasin otse sellepärast, et ma „Sakalast" ja tema mäljaandjnst  suuremat lugu pidasin, kiri palju muid. Tõsine sõber pole mitte see, kes ikka kõige peale „jaa" ütleb ehk suu peab, maid see, kes töisele tõtt räägib ja tormilisel korral ka sõnaga  karistab. Tõsi teeb küll sagedaste mälu, aga ta parandab.  Parandamise peale on ka minu esimene kiri sihitud. Muud ma ei ole tahtnud ei taha ka nüüd. Kui wend C. N. Jakobson enam iseennast õpib tundma ja sügawamine järele mõtleb, mis ühe rahwa tõsist õnne üleS ehitab, kui tema omast toimetus-toast kõik suitsemad ja wingused tahid ära kustutab ja „Sakala" kirjutuslaua peale selge, heleda ewangeliumi küündla põlema paneb, siis on minu rõõm ja Eestirahwa kasu suur. Jumal on meie wennale palju maimu andeid annud. Tõe teenistuses wõiwad nemad meile meel kana aega tulu tuua, aga male wõrgus pea laialist kahju sünnitada. Aga mispärast kirjutasite Eesti tähtsale töötegijale awalikult ja lõite ennast tema lehest lahti? Nõnda kuulen mitu mõistlikku meest ütlewat. / Vome tee ei mõjunud, wastan  mina. See töine tee on Eratee. Ma olen erawiisi kewade  kirja saatnud, ma kõnelesin Juuni kuus sunsõnaga. Aga kummastki kombest ei tulnud midagi wülja. „Sakala" jäi seks, mis ta oli. Mis pidin ma nüüd tegema? Ma pidin awalikult kirjutama. Kolmandamat teed ei leidnud nra kustki. Pealegi oli minu nimi esimeses numbris nende hulgas nimetatud, kes „Sakalale" tahawad kaastöötegijaks olla. Usu põlgamisele, kiriku rikkumisele ja Eestirahwa kahjule  ei wõinud ma kaastöötegijaks olla. Ma pidin ennast lehest lahti paluma. „Sakala" wäljaandja ütleb mulle: „Nüüd ei saa Teie enam nõuda wõima, et meie weel rahwa eestwedamise ametit  seesama usaldusega Teie hooleks anname, nagu seiemaale." Armas sugumend! Seda eestmedamist ei ole mina iale enesele  otsinud ega nõudnud. Mind on palutud, mõnd asja rahwa kasuks oma juhatamise alla wõtta. Ma olen seda enese peale wõtnud ja südamest teinud, mis jõud, aeg ja mõistus kandis. Aga arwad Eestirahwas, et mina mendadele  mitte lasuks ei ole, lasku nemad mind lahti. Ma ei taha ial kahjuline olla. Pealegi saan paljust waewast ja tülist ühtlasi sellega lahti. Lastakse mind pileti peale wälja ehk antakse mulle täieline atstahwku pass kätte, töö põldu jääb ka mulle küllalt järele. Mull on adrad, äkked, labidad,  rehad ja muud tööriistad kodu malmis ja korras, põllu piirtele on kindlad kupitsad pandud, kaart on selge, ma wõin kohe töösse hakata ja see töö on, kui ka higiliue, nagu iga töö, aga rahuline ja tülita. Ma loodan siis atstahmku passi ja walmistan koju minema. Arwab jälle Eestirahmas, et Teie ja rahma wahel meel maks wahet on ja tarwitab rahwas minu abi ja kaastööd, olen ma niisamuti malmis mana wiisi marssima, wehklema, kõnelema, walwama, mähi peal seisma ja ka kamandama. Tulgu kudas tuleb! Aga seda ma ütlen ette ära, kutsutakse mind jälle teenistusse ja pean mina ka sõtta minema, oma kirikut ei saa mina nutte ära salgama ega omast usu tunnistusest taganema, kelle sisse mind on ristitud ja mis minu südamele kallis. Lõpetuseks, armas sngnmend, meel sõnakene Teie kirjutamise  musist. Ma kahetsen südamest, et Teie mitte tõsine ja awalik ei ole, maid jälle kamalust pruugite. Teie seate lugejatele minu kirja nii ette, nagu oleksin mina nüüd mastaliste  tahtmise järele ennast muutnud ja meie rahmalikns püüdmises „kõikunud". See pole sugugi nõnda ja olen ma seesama, mis ma enne olin. Teie teate wäga heaste, et mina mitte üksi Teie „Sakalat" ei ole laitnud ülemal tähendatud  asjade poolest, maid ka palju tõisi Eestimehi ja nimelt nende hulgas ka hulk Teie ja minu sõbru. Ons Teil meel meeles, mis kaheksa Eestimeest mitmest seisusest s Juuni kuus sell aastal Teile Wiljandis kuski ärkli toas ette paniwad ja „Sakala" poolest tunnistasimad? Kas nad ei ütelnud nagu ühest suust, et Teie kombe ja miis, usu asjust kirjutada, mitte õige ei ole. Kas nad ei tunnistanud ühtlasi  minuga, et Teie leht ses tükis peab paranema? Ons nüüd need Eestimehed kõik sinoti peal muudetud ja kõigutatud?  Ütelge ise! Need on kõik mehed, kes oma jalgade peal senni seisnud ja nüüdki seisawad ja ka „Eakala!e" wasta ütlemad, mis tõsi. Ja niisugust ütlemist wendade hulgas on hädaste tarwis ja saab teda ka edespidi tarwis olema, olgu eneste keskis ehk amalikult, nõuda kuda asja olemine nõuab. Peame siis ära ootama, kuuni wastalised tulemad ja teibaga näitawad, et kärro kraamis? Kell enesest sool puudub, ärgu unugu maja pidama. Ta jääb kängu ja peab kerjama. < » Teie panete nüüd kirju trükki, mis Teile mitmelt poolt tulnud ja Teid toetawad. See pole mulle imelik sugugi. Kus ial kaks maidlemad, seal lahkumad pealt waatajad pea kahte jakku, üks ühele, töine töisele poole. Sellega pole meel asi ära seletatud ega lõpetatud. OtsuS peab asja enese seest tulema mõetmise ja kaalumise läbi. Mulle on niisamuti oma jagu kirju tulnud, mis ma ka trükki wõiksin panna, kui mull ajaleht käe järel oleks. Aga ma ei arma neid tarwiliseks. Otsus peab asjast enesest tillema, nagu ütlesin. Pealegi on Teie kaks senui trükki muretsetud kirja nii kehwakesed, et neile kergeste iga punkti peale täieste wastata wõib. Kaunaks ruum, teeksin ka seda. Aga nüüd pean seks korraks jätma. Wiimastes ridades õnnistate mind Issanda nimel ja jätate siis Jumalaga. Ons õnnistus südamest tulnud, mölan  teda tänuga maSta, sest õnnistust on meie kalli kodumaale  tarwis. Aga et mina mitte ei julge loota, et Teie minu õnnistusest lugu peate, siis jätan selle teo meelega tegemata.  Silmakirjaks ei taha mina midagi tallitada. Aga loota wöin mina. Teie olete selge sõnaga nüüd kirjutanud ja kuulutanud, et ka Teie „eln põhjuse järele ristiusk, nõuda kui teda pühas kirjas õpetatakse, meie ülem maimu ja südame  harimise põhi ja meie kõige kallim mara siin maa peal on." Teie olete maalikult tunnistanud, et Teie „kiriku müürist" maha ei taha kiskuda. Ma loodan, et see tunnistus  Teie poolt mehe sõna saab olema ja ka „Sakalas" tõeks läheb. Ma loodan, et Teie pahandamad ütlemise tükid eksitusest  on tulnud, mitte pahast tahtmisest. Selle põhja peal saan mina Teie tööd alati anastama ja mahe Teie ja minu mahel kaub iseenesest. Otepääs, J. .Hurt, Septembril 1878. Otepää õpetajas Siiu oleme nüüd saadetud kirja terwelt oma lugejate ette pannud. Tema sees seisab uii palju uusi asju ja amaldusi  ülemal, nagu seda rohkemal mõedul möimalik ei ole. Wana kaebduste juure on uusi, meel raskemaid, tulnud. Aga meil saab kerge, liig kerge asi olema, neid kõik tühjaks teha, sest et neist ükski õiguse ja tõe peal ei põhjenda. Tulewal  korral saame oma mustusega aluStust tegema. Poliitika ringwaatus. Nagu meie jo nimetasime, oli Saksamaa parlament  ühe komisjoni walitsennd, kes sozalisti seaduse üle nõuu pidimad pidama. See komisjon on nüüd oma töö malmis teinud ja tema käte all on seadus oopis töise kuju saanud. Kõik tähtjamad paragrahwid  on ümber muudetud ja täiendatud. Nii on kohe esimene paragrahw, kes kõige tähtjam on, täitsa muudetud. Riigi walitsuse seaduses oli ta nõnda: „Seltsid, kes sozialdemokraati, soziali ehk kommunisti püüdmisi taga ajawad, kellega riigi ehk seltsliku korda alt õeneks püütakse kaemata, on ära keelatud." Komisjon on aga seda punkti sett kombel ümber muutnud:  „Seltsid, kes sozialdemokraati, sozialisti ehk kommunisti püüdmiste teel praegust riigi- ehk seltsikorra  ümberpöörmist omale otstarbeks on teinud, ehk kelles sozialdemokraati, soziali ehk kommunisti mised, kellega praegust riigi- ehk seltsikorda ümber tahetakse poörda, sell kombel päema ette astuwad, et nad amaliku rahu ehk rahmaseisuste kokkuleppimist kardetumal kombel rikkamad, on ära keelatud." Sell kombel on kõik punktid täiendatud ja korralikumalt  ära piiratud, et seadust kurjaste pruukides mitte ka auusa wabameeleliste seltside wasta ei wõiks tar mitada. Mis parlament selle muudetud seadusega saab tegema, kas teda masta mõtma ehk tagasi lükkama,  seda saame ka pea näha saama. Nagu praegu Saksamaa parlament Eüroopas kõige enam tähelepanemist oma peale tõmbab, nii Aasias  Kaabuli tüli. Omas 31. numris rääkisime ja sellest, et Inglane Afghanistaani malitseja käest seda luba nõudnud on, niisama saadikut Kaabulisse saata, nagu seda Wenelasele lubatud. Inglane ei hakanudki ootama, kuuni luba Kaabulist tuli, maid saatis oma kindrali Chamberlaini (ütle: Tsheemberlen  i) hulga seltsimeestega lohe teele. Aga Alimusjidis,  kuhu saadik maemalt jõudnud oli, üteldi temale, et ta tagasi peaks pöörama, kui elu armas on, ning kindral pidi häbiga tagasi minema, sest Afghanistaani sõawäed seisiwad ees ja ei oleksiwad mitte nalja teinud.  Et Inglismaa ajalehed selle juhtumisest täis on, wõib isegi armata. .Kõik sülitawad tuld. Ühed käiwad  riigiwalitsuse peale, tema suuri poliitika migu lahtikattes, töised nõuamad, et sõda Afghanistaaniga kohe peaks alustama ja kui wõimalik ka Venelasega. Et Inglismaa aga maailma ees seesuguse häbi on saanud, tuleb üksi ainült tema kadedusest Venelase wasta. Sest et Inglane nii suurel mõedul oma paha meelt seeüle awaldas, et Kaabuli malitseja Vene saadikut,  kindral Abramomi, nii wäga lahkeste wasta oli wõtnud, pani seda walitsejat mõtlema ja sünnitas Inglismaa poliitika kohta tema jumes kaksipidi arwamist.  Ehk küll Inglismaa ajalehed enne nende saadiku tagasi lükkamist hooplesiwad, et Inglismaa kohe Afghanistaani mastu sõtta saaks minema, nii pea kui nende saadikut wasta ei mõeta, siiski ei ole mitte armata, et Inglismaa praegusel ajal, kus Euroopas  asjad meel nii wäga segased ou, tõeste ka sõda saaks alustama. Sellegipärast wõib ka asi kirjuks  minna, sest nagu miünased sönumed kuulutawad, ou Inglismaa 12,000 meest söamäge Afghanistaani piiri ääre kokku tömbannd, ning Suulast on piirisõamägede  kommandör sala käskudega ka jo sinna läinud.  Inglismaa ajalehed nõuamad, et Afghanistaani malitseja ehk emiir Shir-Ali Inglismaad andeks pidada  paluma ja kui ta seda ei saaks tegema, siis Inglismaa tema maad oma alla peaks heitma. Nemad unustamad aga ära, et ka Venemaa sõawäed jo Asi ghanistaani Laga seisawad ja Venelane ilmaski ei wõi lubada, et Inglismaa sell kombel Afghanistaanile liiga teeks. Siin lõikab Inglismaa, mis ta Türgi sõa ajal külmas. Sell korral pakkus Venelane Inglasele kätt lepituseks, aga Inglane lükkas selle käe tagasi. Vene sõbruse läbi oleksiwad tema India omandused kõige julgema järje sisse saanud, aga Inglane ei arwanud  seda sõbrust enesele tarwis minewat. Nüüd wõib ta lõigata, mis ta sett korral külis. Muidu seisawad kõik poliitika asjad peaaegu wana järje peal. Mis üksikuid weiksemaid juhtumisi ou olnud,  seisab wõeramaa sõnumete all. Sellepärast wõime oma tänast rnigwaatust seega lõpetada ja ruumi oma koduste tähtja asjade päralt jätta. Omalt maalt. Pärnust. Uue linnawalitsuse walitscjate Pärnus 01l 88.'>. Neist on esimese klassis 12, töises klassis 09, ja kolmandamas klassis 804 walitsejat.  Kümme literaati, kellest igaüks l 0 rubla aastas  linnamaksu maksab, walitsewad töises klassis.