õppimas. Nenda leidnud ta ühe talumehe juures Ml ümberkaudu ühte waga hääd ja kosutawat joomaaega, mis temal alles tundmata  olnud. Sell' jsogil olnud päris õlle magu ja tegu. Aga selle koguna külas 'pole ühte pruulkööki ega selle sarnast katelt olnud, misega seesugust joomaaega Valmistada oleks wöinud. Ta kuulanud sellepärast järele, mill wiisil nemad seesugust hääd kosutawat Vedelikku  enestele walmistawad. Küla rahwas 'pole ka sugugi kadedad, seda wööra mehele õpetades olnud ja seletanud temale seda kõik ära. Seda pannud Niklas kõik hoolega tähele  ja pidanud tubliste meeles. Ja kui ta reisi päält jälle ükskord kodu oma külasse tulnud,  walmistanud ta ka niisama suguse joomaaea,  kui Brandenburg'! maal oli joonud. Kui tema naabred ja sõbrad seda maitseda saanud, olnud see wäga nende moka pärast, ja palunud teda, et ta seda kunsti ka nende naistele õpetaks, mis ta haa meelega ka teinud.  Nenda walmistanud siis küla rahwas ilma suurema waewata isi enestele seesugust kosutawad jooki, et 'pole muiale kaugele enam tarwis saama minna ega seeläbi oma aega raisata. N'ad oliwad nüüd kodus rõõmsad oma naese ja laste juures istunud ja Jumalat  tänanud, kes Niklas'ele terwist ja osawat meelt annud, neile seda wööralt maalt tuua ja õpetada. Seda ülemal nimetatud joomaaega nimetatakse  leiwa-õlleks ja tehakse sell' wiisil: Jämedaste jahmatatud linnaksed, rukki jahud  ja kliid (wiljaterade nahad) saamad külma  meega taignaks kokku sõtkutud ja tehakse siis sest nenda suured pullikesed ehk leiwad, mis 3 —4 naela kaaluwad. Peenikesi jahu wöetakse sinna juure aga üksi nii palju, et taigen koos seisab. Ka pannakse pisut pärmi ehk leiwa töuset sinna sekka; aga taignast ei tohi mitte kerkida lasta, maid peab kohe ahju pandama ja ära küpsetadama. Ka wöib sell' aeal ölle-taignost teha, kui muud leiba tehakse, ja pärast, kui leiwad ahjust  wälja on wöetud, pannakse siis õlle - leiwad  jälle ahju, kus n'ad weel küllalt küpseks saamad, et siis kahhekorrast puude raiskamist tarwis ei oleks. Mõned neist ölle-leiwadest peawad õige mustaks ehk mustpruuniks küpsetatud saama, mille pärast tülisid sSssa ahju suu ette pannakse,  et seeläbi esimeste leiwadele Wust ksorike  saaks» Wahe seal, kui leiwad ahjus on, paneb perenaine torre ehk astja walmis ja täidab seda keedetud weega. West peab juba jahtunud olema. Aga nöuu põhja pannakse puu liistud,  mis umbes 3 tolli kõrged on, ja sinna pääle saetakse siis õlgi, sellepärast, et raba mitte törre põhja pääle wauda ei saa. Selle pääle wöetakse ölle-leiwad, kui n'ad juba häästi küpsed on, ahjust wälja ja murtakse sedamaid suutäie suuruseks katki ning pannakse nenda palawalt ülemal nimetatud weega täidetud  nöuu sisse, kaetakse siis nöuu häästi päält kinni ja lastakse seda nenda —3 tundi seista. Pärast seda lastakse seda nenda nimetatud  wirrst alt wälja, toowre ehk küna sisse ja pannakse siis pärmiga käima ehk käärima.  Kui käärinud on, siis lastakse seda waadi sisse, n'agu muudgi õlut. Saal selgib ta ära ja õlut on walmis. Aga seda peab nenda sama kinni peetama, kui päris õlut. Humalaid wöib taignaga ühes segada ehk isiäranis keeta, mis siis paale kallatakse, kui leib juba sisse pandud on. Kes selle joogile weel oige punast õlle nägu tahab saada, küptetagu weel paar labida täit linnaksid haästi pruuniks ja pangu nöuu sisse teise leiwa juure. Seesugune kerge waewaga walmistatud joomaaeg on üsna terwiseks ja annab rammu,  ilma et see suurt kulu maksma tuleb. Eestlaste Jaan'i pääw. Wanal aeal olla üks Eesti kuningas ühte kauget Islandi saare printsessinit kangeste armastama  hakkanud. Ehk kül palju häda ja õnnetust karta olnud, walmistanud igatsemisest  kihutatud prints ennast siiski reisi pääle, et oma armukest kodu tuua. Temal olnud aga üks wägew ja kardetaw nõid wöi sortsilane  waenlasekS, kes tema õnne üle hirmus kade olnud ja teda reisi pääl kurjaste taga kiusanud ja önnetustega saatnud. Prints 216