sündinud, mis röömus kuulda oleks. Jah, saälgi on Issanda armo paike tõusnud ja tema  walgus rahwast walgustanud, üht rahwast,  mis kaua pimeduse katte al wangis on olnud. See rahwas on oma olemise poolest tugema kehaga ja üks wäga hakkaja rahwas, ja nende igapäine töö on rööwimine ja riisumine  ning loomade kaswatamine; aga usu poolest on nemad pimedad paganad ja ebajumalate  ning taewa tähtede kummardajad, ning oma eluwiiside poolest roppud ja jäletumad. Nende juures on üks Amerikamaa missionär, nimega Bronson tööd teinud ja Jumala armo  abiga aastal 1867 Garro rahwast 39 hinge ristinud; need olnud siis need esimesed ristiinimesed sääl maal. Oh Issand! naita ka edespidi selle rahwa juures, mis pimeduses elab, oma auu üles ja õnnista oma püha kalli nime pärast oma sulaste  tööd, et kõik rahwas oma Önnistegiat Jeesust Kristust tundma öppiks ja tema õnnistust  kätte saaks. Omalt maalt. Perttust. Esimene wihm. Kõik see talwe läbi ei ole meil ei sula ega niiskust, weel wähem wihma olnud, waid alaline külm ja lume tuisud; aga nüüd pühapääwal, 23. Märtsil, see on kaks pääwa enne Paast-Maarja pääwa, tullid esimesed pisad pilwest maha, mis lumele näidata püüdis, et aeg käes olla, ennast  weeks muuta, et ma tema katte alt wälja saaks ja rohu taimed jälle wviksid maast omast talisest unest ülesärkada ja haljendama hakkata ning maa päälist rohelise kattega katta. Seda wihma ei olnud kül mitte suurt, aga ta pisutas  ikka künni teise pääwani ja see oli juba teed kaunis wirtsaseks teinud ja madalama kohtade pääle suured wee-lombid sünnitanud, kust paha läbi saada, iseäranis, kui nad teede peal ees juhtuwad olema. Seda imet pole meie tänawune taline lumi enne koguniste mitte näinudki. mis ta nende paari pääwa sees nägi, kasukas tehti üsna märjaks, et wesi mööda külge maha jooksis. Otse kuida lumel wiimased pääwad tikkuwad kätte tulema, nenda on kõik maapäälne asi löppelik ja meie ka; üks ainus silma pilk lõppetab ka meie elu ja siis oleme olnud, ega tule iial enam tagasi oleme igaweste siit läinud. Lumi saab weeks, aga meie mullaks ja põrmuks, kellest loodud oleme, aga hing, mis ei ole surelik, elab ja elab igaweste. Meie peame aga muretsema,  et ta taewa röömo, aga mitte pörgo walu sisse ei sa. Aga parako! Rahwa elu lähab pahemaks ja iseäranis noore rahwa keskes;  lapsed ei taha enam wanemate sõna kuulda, ega häbene ka oma hinge karjast, kui see neid manitseb ja sõnakuulmisele püab saata; nago hiljuti lugu olnud. Ühe wana auu wäärt ja Jumala sõna armastaja mehe poeg, kes waga sügawaste lia joomise sisse langenud ja igapidi oma isale ema hingab juba omas mullases kambris wäga suureks kurwastuseks  elab. Koguduse öppetaja olla teda oma juttule kutsunud, et manitseda ja temale neljat  käsko meele tuletada, on ta öölda lasknud, temal ei olla öppetajaga midagit rääkimist; on öppetajal temaga rääkimist, siis tääda ta kül, kus ta elab. Selle peale on öppetaja tema juure läinud, aga mis oli ta sääl kuulnud ja näinud, seda ei sünni kellegile öölda, waid aga põlastava kuida üks laps nii habemataks oma isa ja hinge karjatse waöto woib minna ja seesugusid paha aöjo on ka mujalt wäga rohkeste kuulda! Millab saab asi paremaks minema?! Sisse saadetud kiri. Kui pisut ehk palju ühe majawara üle peremehe õigus ühe tulekahju juures maksab ehk kui pisut ehk paljo teda kardetakse ja häbenetakse, seda on iseäranis  möödaläinud Paast Maarja pääwal, Norrmanni  herra wiina wabriku põlemise juures nähtud; üsna häbemata kombel sai sää! warastatud;  mitte ükspäinis ei saanud säält pudelite  , waid ka ankrute kaupa wiina wälja kannetud ja ärawiidud. Meie priitulekustaja seltsil on ka omad sääduse ülal pidajad ja korraliko oliko järel waatajad mehed, kelest seekord aga wäga pisut sääl olid ja need ei jõudnud korraliku olikut ning säädusliku olemist  jalal pidada ehk keelda, nii paljo ja nii häbemata kombel warastamast. Sääl on siis selgeste näha, kui wäga hädast tarwiö, et nende meeste aru õige suur oleks, et jõuaksid paha keelda, 5 ehk 6 meest ühe tulekahju juu- 115