wäga noores eas hingama läks. ..Endla" mälestuseks  nimetab ja auustab rahwas praegu weel ühte järwe ..Endla järw", mis Karde ligidal  66 wersta Tartust Tallinna maa raja wastu seisab. Selle järwe kaldad on ütlemata  kenad, iseäranis suwe aeal. Ehk ta küll keskel raba seisab, on sääl siiski alaline elu, nii häästi wees kui puis, järjest ühe tasa uidumas.  Wana rahwas teab sest järwest mõnda jutustada. Endla järwe kaldal elas Wanemuise  kasu tüttar ..Juta", kuldse kähara juuste ja nõiutud silma marjuga. Järw ja kõik, mis sääl sees, oli tema päralt ja tema kaitsmise  all. Mägede pääle kogusiwad inimesed Juta nutu laulust kuulma, sest tema armuke „Endla" oli surnut, keda ta südamest armastas.  Ta nuttis nii kaua kibedaste, künni Jlmariine  temale kuldse silma warju ehk linniku tegi, üksi siis, kui ta oma imeliku linniku silmade  ette wötnud ja önnerikka minewiku sisse watanud, olnud ta õnnelik, sest et sell' silma pilgul arwanud ta enesel seda kõik käes olewat,  mis silmad näinud. Ka sureliku inimestele  anda ta sagedaste oma linniku laenuks, kust ka tulla, et laulude ja jutude juures möödanik nii elawalt meie waimu silmade ette astus. Juta waim näitab lindudele teed, ja Jaani laupääwa õhtul on tema, õnnistatud silmadele järwest ülestöuswa udu sees nähtaw, Laulik lisab selle wana jutule weel juure: Kui Endla oli surnut, Za Endlat armastas ta, Siis kaebas ja nuttis mo Juta Kõik künkad kaebasid ka. Kui oli kaua jo laulnud, Za kaua ka kaebanud, Siis Endla järwe end heitis, Ja Endlas on uinunud. Zlmariine oli meie eeswanemate arwamise järele see Kalew, kelle päralt kunstide wöim oli; tema poeg Endla, kui üks uus wösu isa juurest; läks aga oma armsa könekaitsja Juta neiuga Endla wette puhkama. Nüüd on aga aead end jälle nõnda muutnud et see, mis meist lahkus, mõistuse abil ja walguse wäel jälle meie omaduseks ilmub. Ja meie oleme Endla nimel ühte seltsi asutanud, kelle püüdmised  on 1) Laulmise kunsti lautada ja har- jutada. Laul teeb surnult magajad mõtted ja tundmised meie sees elamaks, wägewaks ja tegemaks. Need laulu wäsl elustatud ja muusika  kunstis wälja ilmutatud tundmised, tungimas  aeawiitmata töise inimese ehk terwe ligi olema seltsi waimuliku tundmiste waldade sisse ja äratawad sääl oma sugulasi, lahutawat, korastawad ja elustawat neid ning maimustawat,  ja hariwad igaühte koos olejat j. n. e. Laul on üks neist kõige kasulikumaist aeawiitustest  meie noore rahwa seas. Ma pean ka seda meie auuks tunnistama, et Eesti rahwal meel iseäranis himu laulu järele juba ammu wanaste käis ja meel nüüdgi käib. Laulu koorid töusewad nobeste siin ja sääl. Mikspärast  peaks siis Pärnu teistest taha jääma? See oleks meile tõeste teutuseks. 2) Endlas saamad kõned peetud ja õpetlikud  raamatud etteloetud; kui need tööd hoolega  ära tehtakse, siis wöib ..Endla", kui üks täht meile olla, mis omad kiired tarkuse riigist  igaühe paale maha saadab. 3) Endlas saawad teaatre tükid mängitud. See läbi paneb ta näitlikult igaühele silmade ette, mis hea ja kasulik on ehk mis kellegist laita ja ütelda tuleb. 4) Endla saab omale aealehed wäljs kirjutama  ja raamatu kogu asutama, kust iga seltsi liige wöib endale lugemiseks raamatuid wötta ja pruukida, ehk jälle seltsi korterisse tulla ning siin istuda ja lugeda. Ma arwan, et seda lõbusamat ja kenamat aeawiidet ei wöigi enam olla, kui see, et aealehta ja raamatuid  lugeda ning oma jobradega mõistlikult  mõtteid wahetada. Nii häästi noored, kui wanad, koguwad nüüd, kui oma pääwa töö lõpetanud on, kõrtsidesse, kus n'ad muud ei nää, kui mustust, roppust, harimata elu korda, lakkumist ja muud. Mingisugune asi ei käi nii inimese pääle, kui teiste eesmärk. Mis inimene enda ümber näeb ja kuuleb, sellega  harjub ta ära ja selle järele ning selle sisse lähäb ta ise ka. Tuimuse, rumaluse ja lakkumise wastu ei wöigi paremat ega kenamat  abi asja olla, kui see, et noored inimesed  seltsis mõistlikult lauldes, lugedes, mängides  oma waba aea ära wiidawad ja seltslikust  elust osa wötawad. Paale seda on meil nüüd uus aeg, igal 208