ka sealt seddasamma wigga, mis minno sohver  Retsoldi mantle al minnule süüks annab, mis nendasammoti riimi, ritmuse ja metrumi  nõudmise järrel nenda on piddand minnema.  Muidugi on laulo teggemise jures laulmise wäggi ehk laulja waim ikka se pea assi, agga siiski ei woi neid körwalesi teadmesi  ja tingi mesi mitte silmast lasta, kui kegi omma otsust õigel wisil tahhab anda. Auliko kirjasaatja küssimise peale: mikspärrast  kirriko wasto laulud minno ramatukeses ühhe heälega on, künna kõik ramat kolme heälega on kirjutud? pean Mändlikult wastama, et minno arwates kirriko wastolaulud  paljo mitte mitme heälega ei sa lauldud,  sest et nemmad agga üksikuist sönnust on essimest healt agga ommeti lastele peab öppetama, et kui se ramatukene laste käes õlleks,  nemmad sealt seest ka kirriko wastolaulud  tarwillkult õppida wöiksid; peaks agga sedda sowitama, siis wöiwad ka needki kolme heälega trükkitud sada. Jssiärranis römustan ma ennast, et mul siin wöimalik on, tõeste waggusi ja asjalikult sest asjast räkida, künna mulle muialt kui tuld ja törwa nago kolmandamast taewast kaela pillati, kelle ärraupputamisega mul üksi teggemist olli, et asjaliko läbbiräkimisele suggugi  rumi ülle ei jänud. Nenda ei olle „Vsiro Retsoldi" katte alt räkijal mitte Eestirahwa  kahjo kaitsmine, waid ainult wihkamine  ja kättemaksmine minno wasto, pea assi olnud. Siin jures tulleb mul wäggise üks wanna jut mele, kui ükskord esel löwwi nahha  sisse olli tükkinud ja ennast nenda uhkeste teiste seas näidata tahtnud, olli agga nenda rummal olnud ja omma rummalat eesli heält kuulda lasknud, mis peale hunt tedda körrist öiete rapputanud. Käes ollewa 100 jures agga  ei sa ma mitte arro, kumb nüüd kumbagi nahha sisse on tükkinud, kas esel löwwi, woi löwwi eesli nahha sisse. Peaks nüüd Wirro sõbra Retsoldi! seie wasto middagi ütlemist ollema, siis ollen ma ka walmis temmale ta tarkuse hallikat nimmelt ja awwalikult üllesnäitama  ja tunnistuste läbbi tõeks teggema. Löppetuseks tännan auliko kirjasaatjat, et temma minno ramatukesest ennam head on tunnistanud, kui ma sedda sel kurjal aeal ol- len lootnud ja sowin wimaks Postimehhele ja temma luggejatele kallist termist ja rahho allandlikult J. Jung. Abias, 13. Mail 1872. Ommalt maalt. Pernomaalt. Ühhest wallawannemast.  Üllamal seisaw kirri on selle sowimisega  meie kätte sadetud, et sedda ka teistele luggeda peame andma, sündko se siis, kuida sowitakse. Armas Postimees! Tean kül wägga heas te, et sa parrem rõõmsaid kui kurwi sönnumid kuulda tahhad, agga neid essimesi leiame wagga arwa meie male külwatud ollewad; peame siis nendega leppima, mis kätte jaggatud. Jah! assi on tõeste kurw ja pöllastamise wäärt. Ma tahtsin sulle ühhest wallawannemast juttustada,  kes omma au ammeti körwas ka üht teist ammetit prukinüd, mis agga essimesega ei tahha  kokko passida, sest essimene on au- agga teine häbbi-ammet. Wata, üks wald wallitseb ommetige sesugguste ammetite peale üht kõige truimat ja ustawamat meest, sest et ta tedda otse kui omma warra ülle panneb ja kõik omma warra temma kätte ussub; agga iggakord ei tahha se õnneks minna, waid saggedaste  kaswatab põld, kust wilja lootsid leigata,  puhtid ohhakaid, ja trui ning ustawa meeste käppud kihhelewad wöera omma järrele.  Siin meie kihhelkondas sündis ühhes maldas  allamal seisaw luggo: Wallal ei olnud sesuggust kindlat kohta, kus omma walla-laegast  wöisid panna, sepärrast armas wald sedda  wallawannema jures kõige parrem wargate eest warjatud ollewad, sest et nad temma truuse  peale lootsid, agga kuida läinud luggu? Kui pea rahha ka jubba ennamiste maksetud ja walla-laekas koos olnud, agga meel mitte krono rentkambrisse widud, kuulnud wallawannema  naburi rahmas tedda hirmus kissendawad  ja appi hüüdwad, kõik kes sedda kissa kuulnud, jooksnud senna kokko ja mis nad seal leidnud? Wallawannem seisnud ärralöhhutud  ja puhtaks risutud wallalaeka jures  ja kissendanud, et warrast peawad tagga 207