Sakala z«. Wiliandis, Septembrikuu päekml 1878. l. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wkljaandja C. R. Jakobson. Rahwad ja nende wõitlemised. . . Tartus, Lõikusekuu algul 1678. Aiirest woolawad aja laened, wintsutawad meid päewast päewa, et igakord mahti ei ole praegust kujutust täielikult maadata, kus töine juba tema asemele astub ja meie tähele panemist endale nõuab. Wiimaks mööda läinud nädalad on uuemaid ja wanemaid asju toonud, kellest wõimalik ei ole sõna lausumata mööda minna. Seal seisab esiteks küsimus: Kes on mõlematest, kas Eestlased ehk Lätlased manal ja uuemal ajal ükstõist teelt kõrmale tungides edasi minnes maad laiemalt enese kütte mõitnud? Ka „Sakala" .V? 19 nimetab lühidelt seda waidlemist kahe Riia ajalehe wahel, kellest wenekeelne Lätlasi, saksakeelne jälle Eestlasi edasi-minijaks nimetab. Ommetegi ej Me.asja lood meel otsani äraseletatud, maid meie õpetatu-) mehedgi seisawad  alles kahes laagris, laiemalt sõnumid ootes, enne kui sttgawamat otsust usaldawad anda. Kes selles kahtlases asjas midagi tõtelikuid sõnumid jõuab awaldada, nimelt uuemalt ajalt, saaks wistist tänu leidma. Umbarwnses rohkem  sada aastat tagasi oli Walga linnast lõune-ida sihil, Marienburgi lossi poole minnes, kolmest Läti kihelkonnast üks mõõt meie rahwast kesk Lätlastest läbi läinud ja Marienburgeni,  mai kaugemale ulatanud. Nemad oliwad. käi puulõmmu sisse aetud talb, tungis Lätirahwa kuda nad sinna oliwad saanud, on mul teadmata jäänud. Aga kui 90 aasta eest neist kihelkondadest mindi järele nõudma, kus wanemate sõnumite järele nimetatud Eestlased enne pidiwad elamas olnud olema, ei leitud neist kõigel teel muial riismeid, kui ühes üksikus Marienburgi külas, mis rohkest kolm penikoormat töistest eemal seisab; nende keel oli mitmes  tükis Läti keelega segatud. Kui need sõnumite allikad  selge tõepõhja peal seisawad, kellest minema aastasaja kõige wirgem Eesti- ja Liiwimaa sündinud lugude üleskirjutaja,  wäga auustatud endine Põltsamaa kiriku õpetaja A. W. Hupel, ülemal nimetatud Eestlastest teadust annab, siis on nende järeltulejad ennast nõnda Liitlasteks muutnud, et neist pisemat märki ülejäänud ei ole, mis nende sugumanemaid  tunnistaks. Waatame meie oma rahma järeltulejate peale, kes Pihkma ja Wiitepski kubermangudes, esimesed Wenelastega, töised Lätlaste- ja Leedulastega segamine, rohkem 300 aastat elamad, ilma et nad emakeelest ja suguolemistest  ära wõerdusimad, siis näitab lugu esimesel silmapilgul  küll natuke kahtlane ja on raske uskuda, kuda seal kolm aastasada seda ei jõudnud teha, mis siin ühel aastasajal  korda läks. Pihkma Eestirahmas, keda Setukateks kutsutakse,  ei tea oma estwauematest muud rääkida, kui et nemad „püha Maarja" (Katoligi) usku olnud, aga hiljem „õige usku" (Wene ristiusku) on saanud. Sellest mõib näha, et nemad warem praeguse elukohta elama asusiwad, kui Lutheruse  usk seie toodi. See mõis Pola kuningate malitsuse ajal sündinud olla, kus Liimi- ja Tallinnamaalt toodud sõawangid  nende tänaste elupaikadesse asuma sunniti, sest et soad ja katkud ja nälja kurnad kõik paljaks oliwad laastanud.  Wiitepski Eestisugu rahwas teadmad kõneleda: nende sugu wanemad olla seie toodud „Saaremaalt"; kes toojad oliwad olnud, mil ajal see juhtunud, mis usku nad olnud, on neil kõik teadmata. Kas nüüd nende Saaremaa tõeste Mina ise ei ole Wiitepski Eestirahwast kedagi näinud, sa ee tuttaw, kes minu palumist täites, kõnva kuulmisel mõned laulud nende uust üleskirjutanud, ei oskanud ise mitte sõna meie keelt, mis läbi hõlpält  mõm eksitus wõis juhtuda. Kuresaar ehk kuski rannakoht mere ääres oluud, ei mõi nende ütlemiste peale keski kinnitada. Pihkwa Setukate omaduste pikem kinnipidamine tuli sellest, et nemad kohe suuremal hulgal seie saiwad ja küladesse elama asusiwad, igal pool waba lai ruum nende ümber. Üks osa oli neist muiste Petseri kloostri malitsuse, töised kõik kui kroonu talupojad  ja mabod riigi malitsuse all elanud. Hiljem oliwad mõned mõisnikud siin ja seal maatükkisi ostnud, niisama ka pärisinimesi, kes suuremal armul kõik Wenelased on. Töine lugu oli Lätimaal asuma Eestlastega, kes ümber ringi töisest suuremast rahwasugust nõnda sissekitsandatud oliwad,""et neile pisut hingamise, meel wähem liikumise ruumi üle jäi. Seal pidimad siis nende järeltulejad töises ja kolmandamas põlmes Lätlastega kokku niisamuti kui endine pere"  Las Liibi-rahmäs aasta sadade' pikkuses LätirahMasse uppus, et neist aga pisut riismete jälgi Kuuramaa rannas meel nähtawal. b Nüüd astume ülemal küsimusele tagasi ja maatame, kuda asja lood kõige uuemal ajal, käes olewal aastasajal, endid oliwad kujutanud. Et Möiseküla ja Metsküla mallad manal ajal Lätlaste asutused olnud, selle masta tunnistawad  juba kohtade nimed,' keda meie oma keelest sünnitatud  leiame. Aga 40 aasta eest rääkis mulle üks tuttam mees et Metsküla wallas üsna selge Lätirahwas elab ja mitte üht ainust Eestlast seal enam ei nähta, ega sõna nende keelest kuulda. Kümme aastat hiljem tunniStasimad kaks Metsküla ligidalt mõisa-omaniku ütlemist tõeks. Seda mööda oleksimad siis, mis ka „Sakala" armus näeb olema, endised manad Eestlaste elupaigad, kui Lätlastest äramõidetud, tükk aega nende käes olnud, kuhu miimastel aastadel meie rähmas  talukohtade ostmisel jälle püüamad tagasi minna. See näitaks kui oleks Eestlaste kasinus, raha ja mirkus nüM tagasi mõitnud, mis töiste mägi nende manemate -käest oli riisunud. Muiste põlme Eestlased oliwad keha tugemuse ja wahwuse poolt Lätlastest ülemad, aga et need omadused nüüd palju ei maksa, on Lätlased ajamärkisi terasemalt tähele pannes maimu harimises ehk mõnes tükis meie ette jõudnud, nõnda et tiibade uuendamata meil raske mõiks olla, nende jürgile saada. Sarnast tükki, mis praegu lääne poolt rahmade rajalt kuulsime, kõneles mulle hilja aegu üks kooliõpetaja ida rajalt, kus Oppekalna kihelkonnas  Wana Laitzena mallas meel miie kuuekümne aasta eest Eestirahmas asunud, nüüd Lätirahwas elab. Wäga tänu wäärt oleks, kui raja ligemalt kooliõpetajad  ja töised osawamad kirjamehed waewaks wõtaksimad, asjalugu sügawamalt läbikuulata, nimelt: kas miimastel 00 aastal Lätlased põhja poole, ehk Eestlased lõuna poole kaugemale  on läinud. „Sakala" toimetus saaks wistist neid awaldusi lahkelt masta wõtma. Töine tükk, kellest puhuda tahtsin, oliwad meie rahwa-koolid; aga et esimene palju pikemaks mull meninud,  kui ette arwasin, ei ole selle tarwis täna enam ruumi. Üle selle on wiimasel ajal nii palju koolidest ajalehtedes,  osalt mõistlikult, osalt mõistmata räägitud ja wahete  peal nii mõeriti asju sinna wahele toodud, et liht igapäewane  inimese oid enam kõigest ei jõua aru saada. Nõnda soowitakse ühelt poolt: koolide paljustust, mõistuse laiendust, õpetuse rohkendust jah (kes seda tohiks uskuda!) maimu wabadust. Koolis pidada täielikumat looduse õpetust, ülemaid matematika rehkendamist, fisiika ja heemia  (kerede elu ja lahutamise) õpetusi antama, ja taewas ehk wõib teada, mis tarkuse kunstist meel? Töiselt poolt kardetakse jälle, et koolmeistrid ja rahwas juba üleliig palju mõistab, palju enam, kui neile tarwis läheb, sest mõned (oh seda kahjult hakata juba mõtlema ja meele tuletama, et Jumal neid nelja jalgsteft t,õisiti on loonud. Sellepärast olla kibedast tarniis, nende „ninatarkust" kärpida, mõistust tagasi kruuwida, miimist üleüldse kristlastele kui kõige kurjemat waenlast tundma õpetada, kui ülemat kurjategijat  äraneeda ja jalgade alla sõtkuda, sest et, kes teda tarwitada, olla: Jumala salgaja, ristiusu lõhkuja, kirikute mahakiskuja :c. m. Kui manad tuulesarwed üksi nõnda puhuksimad,  siis ei oleks kellelgi tarwis, nende pärast üht sõnakest  raisata. Aga kui targemad mehed (?), kellel praegused koolid õpetuse mäga madalal seifamad, sellepärast neile kõrgemat järgeDõwtMd sa Nchwaft endid kooli sõpradeks lasewad sõimata, selle sama tuima sarme toonil laulawad:  siis seisab inimese mõistus maitselt paigal ja ei oska enam seda pühakirja sõna seletada: „Jumal lõi inimese oma näu järele." <Järg jääb tulc,na.> X. Saksamaa uus parlament. Saksamaa uus parlament on 9./21. Septembril kokku astunud ja meil on nüüd wõimalik, teda täielikumalt  tähele panna. Endine parlament sai sellepärast koost ära lahutatud ja koju saadetud, et ta üht seadust  wasta ei wõtnud, keda sozial-demokraatlaste wasta temale kinnitamiseks ette oli pandud. Riigi walitsus lootis, et rahwas selle häbi tundmise all, mis Hödel ja Nobiling tema kaela oliwad weeretanud, enam ühes meeles omad uued saadikud ära saaks walitfema ja nimelt kõik need parteid, kes ennast muidu ikka riigiwalitsuse  toeteks nimetawad, ühes meeles sozial-demokraatlaste  wasta saaksiwad ülestõusma. Aga see riigiwalitsuse  lootus on tühja läinud. Nagu Saksamaa manast weikse riikide haiguses põdes, nii põeb ta nüüd poliitika parteide haiguses. Ühegi maa parlament ei lange nii mitmetsugu parteide kildudesse, nagu Saksamaal  näeme. Meie ei leia siin mitte üksi rohkeste suuremaid poliitika parteist, waid nende parteide sees ka weel weiksemaid jaoskonde, kes ennast osast usuasjades,  osast poliitika küsimistes ükstõisest lahutawad. Kui palju aga praegune parlament ennast endise kohta muutnud on, näeme järelseiswast tabelist. Parteide nimed. Endise parlamendi Nüüdse parlam. liikmed: liikmed: Saksa-konserwate partei ... 40 62 Saksa riigipartei 37 54 Wana-wabameelelised ?c. .. . 2 5 Rahwaus-wabameelelised. . . 127 97 Lõwe sõbrad ze 12 8 Edasipartei 35 27 Demokraatlased 5 3 Sozial-demokraatlased .... 12 9 Zentrum (mustakarwalised zc.) 92 93 Welsi partikularistid .... 6 9 Poolakad 14 14 Daanlased 1 1 Elsassi kiriklased ja sõitlejad 10 11 Elsassi autonomistid .... 5 4 397 saadikut. 397 saad.