Aastal 1714 on mõned Wrantsiskani Msngad senna tulnud, kes tõeste wagad mehed olnud, aga rahwas ei wötnud neid wasto ja tahtsid neid ärattppa. M aasta eest tagasi, hakkati uueste waese Abessiniamaa rahwa paale Inglise missioni seltsi poolest mõtlema. Nemad saatsid aastal 1826 kaks missionari, kes Baseli linnas selle ameti peale olid öppetud ja selle wasto walmistatud,  senna, nende wana räppastand ja mahalangenud usku jälle üles kohendama ja nende missionäride nimed olid Gobat, kes pärast  Jerusalema piiskop olli ja Kugler. Just sel aeal, kui nemad Egiptusemaale Kairo linna said, oli Abessinia rahwa seas mässamine ja sõda; nemad pidid kolm aastat ootama, enne kui wöisid töösse hakkata. Esimene asi, mis n'ad ettewötsid, oli see, et n'ad Tiigremaa kuninga  Sabagadi juure läksid, kes neid ka lahkeste  wastowõttis, ja heameelega nende öppetust  kuulis. Gobat läks säält nattuke kaugemale  Gondarisse ja öppetas sääl ja pea jäi tema ka üksi, sest tema seltsimees Kugler suri ära, mis järele ka tema elu õige kitsaks ja waewaliseks läks, sest tema sõber, kuningas Sabagadis läks oma waenlaste wasto sõtta, saäl sai ta wangi wöetud ja ära tappetud, ning Gobatil ei jäänud myud nõu üle, kui põgenes üles mäe otsa ühe munga majasse ja nenda pässis tema surma käest. Peale selle sai ta tõbiseks, kui ta kolm aastat sääl sai olnud,  pidi ta oma waese terwise parast koju tagasi poörma. Kui ta ennast kolm aastat oli parandanud, läks ta jälle Abessiniamaale tagasi ja temaga ühes missionär Jsenberg. Uus kuningas Übu wöttis neid wäga suure lahkusega wastu; aga juba teise aasta, pidi Gobat põdura terwise pärast säält jälle araminema,  ja nii pea kui ta oli läinud, ei olnud  kuningas mitte enam nii lahke Jsenbergi wasto, kui enne ja kui pärast missionäridßlumhard  ja Krapw senna tulid, ei mõistnud kuningas  ega preestrid neid nende armastuse eest tänada, waid hakkasid, ei tea, mis asja kartma  ja wiimaks tuli köwa käsk, et n'ad peawad säält äraminema. Mis pidid nüüd waesed missionärid tegema? Ei muud midagit, kui hõlmad möö alla tõmbama ja äraminema. Nad läksid nüüd Soa riigi pealinna Anko- bari ja katsusid saal oma õnne, aga säalgi ei käinud nende käsi hästi, waid pidid aasta! 1843 Übessiniamaalt koguniste ara tulema. Kui pisut ehk palju n'ad sääl waimu Põllul tööd on teinud, on meil täädmata, waid Jumal  teab seda, aga niipaljo on asi ometige röömulik, sest et -«Wad sääs.muvd midagit ei ole nõudnud ega teinud, kui et n'ad rahwale aga hinge kasu ja onne soowisid, mis rahwas  ka äratunnud; aga iseäranis Gobati pidawad  nemad suure armastusega meeles ja mötlewad tema paale. Üht suurt head on nemad selle rahwale ometige järele jätnud ja see on: et nemad piible raamatu nende keele on ümbertolkinud, nenda, et nüüd ometige igaüks, kes tahab, wöib Jumala sõna lugeda ja oma hinge nälga kustutada. 18 aasta eest tagasi, näitas Abessiniamaale üks armu aeg tulnud olewad. Üks.würst, nimega Kassai, wöitis würsti Übie ära, sai kõige maa. walitsejaks ja nimetas ennast kuningas  Tesdssus.l. Tema walitsuse hakkatus  oli igapidi wäga kiidu wäärt. Tema keelas  orjade müümist ara ja säädis, et-kellegi! ei pidand enam, kui üks naene olema, i seisis waeste eest, kellele liiga tehti, ei tahtnud katoligi  usu paatritega tegemist teha ning wöttis neli öppetajat, kes Baseli linnas Krissona missioni  koolis olid öppetatud, lahkeste wastu. Need pidid teda kõige sellega, mis nemad maailma  tarkusest olid õppinud, awitama, aga olid ka muido truid ja hoolsad, iseäranis pü hapäiwil Jumala sõna kuulutamas ja rahwast öppetamaö. 18 kameli koormat piible raamatuid  ja uusi testamenta töid nemad siniamaale kaasa, ja see oli kõik nende waxa kellega senna tulid. Eest otsa näitas lugu wäga kena olewad ja lootus oli suur; aga pea saadi aru, et sääl teised mõtted juures  oliwad; rahwas ei hoolinud Jumala sõnast  ja kuningas ise tahtis misfionäride käest kül ilmaliko tarkust, aga oma ja rahwa hingede  pärast ei hoolinud ta midagi. Pea näitas  ta, et ta otse niisamma sugune wägiwaldne  walitseja oli, kui teised Ahwrikamaa kuningad olid. Ei antud õiete luba Abessinia  rahwale jutlust pidada; seepärast hakkati siis sääl teiste rahwadele armu öppetust kuulutama  ja neid jäeti koguniste maha. Rootsi 378