meest ette wõiwad astuda, kellest 100,000 fõameest wäljaspool piirist sõdida wõiwad. Tema suuretükkide arw on 170. Ka mere peal walmistab ta ennast sõale. Kui Türklane jo Kreekamaa wasta nõnda on, siis wõib arwata, et ta Kreeta saarele weel wähem järele saab andma. Sinna on ta nüüd Ahmed Mukthar-Pashaa  kindral-kubernäriks saatnud, mis Kreetlasi suure wihaga on täitnud. Kreeta mässajad on siis ka ühes märgukirjas seal olewa Euroopa riikide konsulitele  teada annud, et nad Mukthar-Pashaa ga ilmaski lepituseks läbi ei saa käima ehk temaga kokku rääkima. Et sell kombel Kreeta saarele rahupäewad jälle kätte tuleksiwad, seda ei ole mitte loota. Kui meie nüüd Türgi walitsuse enese peale waatame, siis leiame, et ta uut sõda ei näita kartwat  ja teda pealegi oma kasuks näitab tulema lootwat.  Ta on oma sõawäe jälle tubliste jalule seadnud  ja näitab ennema elu ja surma peale uueste wõidelda tahtwat, kui et ta oma riiki edasi tükeldada laseks. Ei tea, mis ta jo teinud ei oleks, kui mitte Wene sõawäed nagu ähwardaw waht tema päälinna ees ei seisaksiwad. Ei ta siis ka wist mitte oma lepingut  Wenelase kohta nii lahkeste ei oleks täitnud. Aga mis edespidi tuleb, on teadmata. Igal pool on Muhamedlased mässamas ja need mässajad on niisama  head, nagu oleks Türgi sõawägi sõdinud, kelle pealikud neil sagedaste päämeesteks on ja kelle seas ka rohkeste soldatid wõitlewad. Albaanialastest oleme juba rääkinud. Bosnialastega saab waewalt Austria sõawägi praegu walmis, kellel jo ligi 200,000 meest wäljas on. Epiiruses ja Tessaalias on kõik Muhamedlased  sõariistade all ootamas, miilas nad oma prohweti lipu all Kreeklaste kallale wõiksiwad langeda. Peale selle on seal 25,000 meest Türgi sõawüge walmis ja 12 patareid. Ka Lõuna-Bulgaaria maal ootawad Muhamedlased, millas Bulgaarialaste kallale wõiksiwad langeda, mis nad jo ammugi oleksiwad teinud, kui mitte Wene sõawäed Bulgaarialast ei kaitseksiwad.  Sellest wõime näha, kuidas Muhamedlased igal pool walmis on, Kristlastega elu ja surma peal wõidelda, ja kuidas Türgi walitsus, nende wöitlejate peale lootes, järele ei taha anda ega seda täita, mis temale Berliini kangress peale pannud, waid nagu weel kord elu ja surma, peale õnne tahab katsuda. Saksamaa parlamendis on esimesed kõnelahingud  sõzialisü-seaduse kohta jo ära peetud. Neist kõnedest wõib jo ära näha, kuidas üksikud parteid selle seaduse eest ehk tema wasta saawad olema. Abikantsler  grahw Stiolberg, kui esimene rääkija, pidas esimese suure kõne omaS uues ametis, kus sees ta riigivalitsusest  ette pandud seadust ära seletas ja tema wastawõtmist  soowitas. Selle peale andis zentrumi-partei (kanged kiriklased ja ultramontanlased) oma kõnemehe Reichensperger i suu läbi teada, et uus seadus nii wähe parandamise wäürt, kui wasta wõtta olla, sest et tcrwe riigikodanikule priiust mitte ühe iseäralise seaduse woli alla ei wõi anda. Aga kui seda seadust ühe komisjoni  kätte läbiwaadata antakse, siis ei saada zentrumipartei  mitte selle wasta seisma. Komisjoni kohus aga olla, järele waadata, missugused riigi trahwiseaduse  raamatu punktid parandamist nõuawad ja soowitud otstarbe heaks muutmist ta halvad. See partei on siis omale teed tulewiku kohta lahti jätnud ja saaks silmapilgul riigiwalitsuse poolt olema, nii pea kui Bismark natukenegi enam Kanossa poole tahaks kõndida. Peale selle, kui siis saksa-konserwate partei saadiku Heldorfi läbi ennast täitsa ette pandud seaduse poole oli tunnistanud, pidas sozial-demokraat Bebel oma kõne seaduse wasta.  Rahwaus-wabameeleliste  partei uimel näitas parlamendi liige Bamberger, kuidas küll hädaste tarwis olla, et sozial-demokraatlaste  uuristamiste kohta abi saaks ja riiki nende eest kaitsta tuleks, aga tema soowib, et selgeste ära saaks määratud, missuguste asjade wasta ühe iseäralise seadusega  wõidelda tahetakse. Ka soowib ta, et aeg ära saaks kinnitatüd, kui kaua seesugune iseäraline seadus kestma jääb, ja nõuab üht ülemat rewideerimise kohut. Sell kombel on siis rahwaus - wabameelelised enam riigiwalitsuse poole hoidnud, kui zentrumi-partei. Töisel päewal, 17. (5.) Septembril, läksiwad waidlemised  edasi, kellest ka würst Bismark ise osa wõttis. Nad lõpsiwad sellega, et uus seadus komisjoni kätte otsuse tegemiseks anti, kellel 28 liiget, ja nimelt 8 saksa konserwa parteilist, 8 rahwaus - wabameelelist, 8 zentrumi-parteist, 3 edasiparteist ja 1 sozial-demokraatlane.  Nagu wõeramaa sõnumete seast leiame on Niiderlandi  lesk kuningas Wilhelm teada annud, et ta- uueste abielusse tahab heita. Nagu Niiderlandi ajalehed awaldawad, ei ole rahwas sellega sugugi rahul. Kuningas on ligi 62 aastat mana ja tema pruut 20 aastat. Peale selle, kui Türklane oma kohused Wenemaa wasta ära on täitnud, tuleb ikka rohkem Wene soani  äge Türgimaalt koju tagasi. Üteldakse ka, et kindral  Todleben meel mõni aeg otsa Rodosto s saada olema ja siis oma püäkorteriga Warna linna minema. Omalt maalt. WilttMdis. Õiendus. Ehk küll eesseisaw õiendus,  nagu iga sarnane õiendus, meile wäga raskeks läheb, sest et meie tõeste igas omas isamaa püüdmises  kõik kodust waenu ja tüli enesest eemal söönuksime hoida, siiski ei ole meil mitte wõimalik, mait olla, kus meie sõnu wiltu käänatakse ja meie peale ülekohtusel  kombel kaebdust tõstetakse. Meie peame jälle Riia Saksakeele ajalehest „Zeitung für Stadt.und Land" rääkima ja nimelt tema numritest 198 ja 203. ' See õiendus läheb meile seda raskemaks, et „Zeitung für Stadt und Land" meie maa mõisnikute wabameeleliste partei ajaleht on (kui meie ei eksi) ja siiski Eesti- ja Lütirahwast kui „rahwa kildudest" räägib ning omas waidlemistes „Sakala" wasta nüüd wiimaks seesuguse libeda tee peale on astunud, kus meie auutundmine meid mitte ei luba, tema jälgede sees tema järele käia. See on ka üks tunnistus, et kui meie kodumaa poliitika seesuguste parteide põhjuste peale saaks seatud, nagu neid Õhtumaades näeme, meie maa lõpmata palju parteide püüdmiste wahel wiimaks nagu üks lamba tall mitme käes oleks, ja wihawaen, riid ja inetu tüli meie seast ilmaski ei kaoks. Üksi seesugune ehk sarnane poliitika olek wõib meie arwates meie kodumaa tulewikule õnnistuseks olla, nagu seda praegu Soomemaal näeme. Aga waatame järele, mis meil täna ajalehega „Zeitung für Stadt und Land" õiendamist on! Esmalt ei ole „Zeitung s. St. und Land" meie wastust õpetaja Hurti kirja peale mitte täielikult ümber  pannud, mis läbi meie mitmed ütelused täitsa wiltu näitawad. Töiselt on mitmed sõnad täitsa waleste  ümber tõlgitud, mis läbi meie üteluste mõtted imelikuks on käänatud. Nii ei ole „jõud" Saksakeeles  mitte „Muth" hvahwus ehk julgus), nagu nimetatud  ajaleht ümber au tõlkinud, waid Kraft". Niisama on ka „wabameeleline"'seal „schlechtgesinnt"  (halwameeleline) ümbertõlgitud, kus „freisinnig"  peaks olema. Need näitawad ehk weikesed tõlkimise wead olewat, aga nende läbi tulewad „ Sakala"  üteluste sisse täitsa wõeriti mõtted, mis wäga kahetseda tuleb. „Zeitung für Stadt und Land" ütleb oma töise kirja lõpetusel, et rahmas oma tõsiste  sõprade" ja nende wahel wahet saab tegema, kes ennast ise seesugusteks pakuwad. Siis arutab ta edasi: „Wiljast peate neid tundma," öeldakse. Seal küsime meie, kus on wiljad, niis „Sakala" ette wõib näidata? Kes on Aleksandri kooli eest, kellest ikka seal jutt on, enam teinud, õpetaja Hurt, kes täitsa selle kooli heaks elab, ehk „Sakala", kes seiamaale paljalt 28 nummert ära on elanud?" Selle peale kostame:  „Zeitung für Stadt und Land" on ära unustanud,  et kui „wiljast" räägitakse, siis „ Sakala" ja (5. R. Jakobson üks ja seesama on. Küsigu kes tahab  Eesti rahwa juures järele, kas ta kusagil üht toredamat talumaja ehk kõigi waesemat sauna-urtsikut leiab, kus mitte noored ja wanad E. R. Jakobsoni raamatuid ei tmkneksiwad. Et õpetaja Hurt Aleksandri  kooli pääkomitee ametit osawaste pidanud, seda ei saa Eesti rahwas ilmaski ära unustama. Kui aga >„Zeitung für Stadt und Land" räägib, nagu oleks see töö Aleksandri kooli heaks ainus omandus, mis Eesti rahwal päranduseks on, ja oleks rahwas tänamatad,  kui nad sellest hoolimata õpetaja Hurtki üle nõnda kohut mõistawad, nagu seda „Sakala" 28 sees kaks kirja teewad, siis on „Zeitung für Stadt und Land" ära unustanud, meeles pidada, et Eestirahwal  ka weel suuremaid elu-põhjuseid on, kelle peal ta seisab. Meie arwates on rahwale suureks auuks, et ta mitte inimeste külles ei poo, waid üksi nende suurte elu-põhjuste peale waatab, ja üksikud mehed üksi nii kaua suured ja kallid tema silmas on, künni nad üleüldse nende elu-põhjusse eest wõitlewad. Nende elu-põhjuste eest wõitleb „noor Sakala" igas omas numris, nagu tema wüljaandja enne ka jo muial nende eest wõidelnud on, ja selle pärast on õp. Hurt i hukka mõistja kiri rahwa juures paksu werd teinud, mitte mõne muu asja pärast, nagu „Zeitung für Stadt und Land" näidata katsub. Rahwas on oma awaldustega tunnistanud, kui kindluste ta oma elu- põhjuste peal seista mõistab, ja mere loodame, et iga truu isamaa poeg neist awaldustest märku saab wõtma ja ennast sell kombel et rahwas teda mitte üksi ühes tükis, waid igas tükis auustada wõiks. Kui hädaste meile aga seda tarwis läheb, näitab ka „Zeitung für Stadt und Land" oma eesnimetatud kirjades; üksi siis tunnistame maailma ees, et meie mitte „killud" ei ole, keda hea tahtmise ja tarwituse järele igale poole lükata ehk pillata wõib, kui meie ühenduse meeles kokku jõuame seista ja hoida. Ehk on „Sakalal" pea see õnn, oma lugejatele seesuguse  ühenduse sõnumeid ette wõida panna. Meie olime oma esimese kirja Riia Saksakeele  ajalehe „ Zeitung für Stadt und Land" wasta juba malmis kirjutanud ja Zensuri kätte ära saatnud, seal tuli sellesama ajalehe 207. nummer postiga  meie kütte, keda meie ka mitte wastamata ei wõi jätta. Nimetatud ajaleht on jälle ühe sammu oma libeda tee peal alla poole edasi libisenud, kus ta seeläbi  „Sakala" üteluste tähtjust mahendada katsub, et neid wiltu käänab. Sell korral on seda jo õige inetumal  kombel tehtud, sest siin näidatakse, nagu oleks „Sakala" wiha pärast ja küttemaksmise püüdmises kahe õpetaja peale male tunnistust tõstnud. „ Zeitung für Stadt und Land" kirjutab: „ Põltsamaa ja Paistu õpetajad, herrad Maurach ja Hansen, kes hilja aja eest tagasi, nagu meie lugejad teadwad, Tarwastus peetud konwerentsi peal wälja on ütelnud, kuidas nad Aleksandri kooli üle mõtlewad, pidiwad, nagu isegi mõista, „Sakala" paha meelt oma peale tõmbama. See leht awaldab nüüd kaks kirja, kelle sees Põltsamaa  kihelkonna kool ja Paistu walla koolid kangeste käsile wõetakse," n. n. e. „ Zeitung für Stadt und Land" ütleb edasi, ta mõtelda selle kohta kaksipidi, et awaldatud kaebdused õiged on, ning et tema seda asja üksi sellepärast nimetada, et Riia Wenekeele ajaleht  „Riishki Westnik" neid kirju ühe pitkema juhtkirjaks  tarmitanud. Meie ei mõi mitte ütelda, kui raskeks meile läheb, sellest asjast rääkida, sest meile näitab, nagu oleks selle kirjaga ajalehes „Ztg. f. und Ld." meie Baltimaa ajalehtedele üleüldse must plekk külge saanud. Kus peab siis meel tõtt otsitama, kui ajalehed malega ükstõist määrima ja kardetawaks hakkawad tegema! Siin on aga „Ztg. f. St. u. L." mitmes tükis malet oma lugejate ette pannud. Esmalt ei ole' õpetajad Hansen ja Maurach Tarwastu konwerentsi  peal midagi uut asja Aleksandri kooli kohta rääkinud, mis üle „Sakalal" iseäranis paha meel wõiks olla. Töiselb ei- wõi „Sakala" seda paha meelt mitte seeläbi wälja puistanud olla, et ta nende õpetajate  üle kaebdust tõstab, sest ta ei ole sugugi Paistu koolidest rääkinud, waid Halliste koolidest. Halliste nimi on Saksakeeles ka Hallist, ning et „Ztg. s. St. und Ld." Hallistest Paistu on teinud, sellest näeme ära, et ta muul teel kudagi wiisi „Sakala" ütelust oma lugejate silmas inetumast allikast ei wõinud wälja woolata lasta. Seesugused inetumad käänamised ja wäanamised ei wõi aga mitte „Sakalale" kahju teha, waid nad teutawad ainult ajalehe „Zeitung f. Stadt und Land" wäljaandjaid. Nimetatud Saksakeele ajalehe  anu pärast soowiksime wäga, et ta oma eksitust ära tunneks ja awalikult üles tunnistaks. - Riia Wenekeele ajaleht „Riishki Westnik" kiidab neid Eesti ja Läti ajalehti, kes oma Eesti ja Läti rahwause eest wõitlewad. Tema kirjutab: „Kui Eestlased ja Lätlased oma kõige kallima wara, see on oma rahwause, keele, eluwiiside ja pruukide armastuse hoidjaks jääwad, siis saamad nad tunnistama, et nad auusad liikmed ühendatud ja lahutamatu Wene tüwi kulles on! Aceie ei ole ilmaski wõeraid tundmist mäewalla  teel kaotanud ja mõistsime ikka, nagu wanal ajal nii ka nüüd, ilma et meie palju kaastundmust kannatusest rääkisime, mõerast usku auustada". . . . „Meie Wenelased oleme täitsa nende Eesti ja Läti ajalehtede püüdmiste poolt, kes oma rahwause eest wõitlewad, sest et olek meie ja selle maa pürisrahwaste  wahel ka tänasel päewal meel seesama on, nagu ta kõige wanemal ajal on olnud ja kellest Läti Hindrik kiitusega jutustab, kui ta ütleb: „„Aga kuningas (würst Wladiimir Polotskast) nõudis, et piiskop  (Albert) nende Liiwlaste ristimist, kelle üle ta walitses, järele jätaks. See oli pruuk Wene würstide jumes, et nad rahwaid, keda nad enese alla heitstwad mitte risti usule ei sundinud, waid üksi maksu ja raha nende käest nõudsiwad." " n. n. e. Nõnda kirjutab Wene Riia ajaleht. peame tunnistama, et need sõnad meie südant soojendawad, ja seda enam soojendawad, kui selle peale waatame, kuidas seal, kus ennema omas püüdmistes kaastundmist wõiksime loota, wiha ja wale maim meie wasta wõitlewad. teada annab, on walltsejate nimekiri, kes Wiliandi linnale uut linna