mis tarwis neid mulla kindlusi tehakse ja et ta mitte uskuda ei wõida, et neid Wene wäe wasta walmistatakse, sest et jo enam kui kuu aega Wenelase ja Türklase wahel rahu ja sõbrus walitseda. Peale selle, kui ka Sultaniga selle asja pärast juttu oli olnud, sai Türgi kindralissimus Osman Pashaa sõaministri Reous Pashaa käest käsu kätte, neid kindluse  tööst seisma jätta. Prantslased hoiawad praeguste segaduste kohta oma awaldüstega wäga tagasi. Nemad ei näita kellegi poole hoidwat, maid ootawad, kuidas asjad edespidi lähemad, et siis seda wõiwad walitseda, mis neile enestele kasuks tõuseb. Nii palju aga on selge, et naad Saksamaa auu mitte ei soomi maailma ees suurendada, ning sellepärast aitawad naad omalt poolt ühes, et Saksamaa lepituse tööst ühtegi wälja ei tuleks ja seeläbi Saksamaa tähtjus ei kaswaks. Maailm pidada aru saama, et Saksamaa wõimus meel mitte nii suur ei ole, kui arwatakse. Seda soowiwad Prantslased ja kes neile seda pahaks tohib panna! Mustria tseb kõigest jõuust ikka meel selle heaks tööd, et konwerents mitte kokku tulemata ei jääks. Kõik eeskonwerentsid  ja muud lepituse katsed ei ole ka muud ühtegi wäärt, kui et naad kahewahelist olekut, kes praegu raskeste Eüroopa peal rusub, pitkendawad. Konwerentsi kokkuastumisega  oleks kohe aru käes, kuidas päriselt loud seisawad. Et Austria Wenemaa ja Saksamaaga käsi käes tahab käia, tuleb iga päewaga enam awalikuks. Juba on kuulda, et Austria tõeste Bosnia ja Hertsegowina maadesse omad sõawäed saada saatma, ning et nende sõawägede pealikud juba malmis on nimetatud. Isegi on mõista, et seda enne ei saa tehtama, kui Inglase ja Wenelase wahel jo sõda lahti on läinud. Ka peab Austria need mitmed tuhanded põgenejad,  kes ennast nimetatud maadest tema kaitsmise alla on annud, oma maale tagasi wiima, sest et parlamendist neile lubatud ülespidamise kulud otsa on lõppenud. Neid waeseid  inimesi aga ilma armuta Türklaste kätte tappa anda, seda ei mõi Austria kui üks haritud maa mitte teha. Türgi walitsus ise neid aga omal kodumaal kaitseda ei jõua, jo sellepärast, et temal Bosnias mitte nii palju sõawäge ei ole, kui seks tarwis oleks. Sellepärast saab terwe Eüroopa Austriat  kiitma, kui ta omad sõawäed waeste põgenejate kaitsmiseks  Bosnia maale saadab. Inglismaa näitab siiski weel lootwat, et Wenelane wiimasei silmapilgul ennast tema ees saab alandama ja järele andma. Kui Wenelane seda mitte ei saada tegema, siis ähwardab ta, et üksi oma enese kulu ja mustamisega Hommikumaa asju õiendada tahab ja ehk ka enne ühe konwerentsi  Londonis kokku saab kutsuma ja ära pidama. Nagu seisaksiwad kõik Eüroopa riigid Inglase käsu all, et ta aga wilistada pruugib ja konwerents on Londonis koos! See on tõeste üks liig märatsew toredus. Nimetatud ütelustest on üksi see tõsi, et ta, kui Hommikumaa asju „õiendada" tahab, seda täitsa oma kulu ja mustamisega saab tegema. Kui ta aga arwab, et Wenelane ennast wiimati ommeti saab alandama ja kõik käest ära andma, mis oma merega kätte on wõidelnud ja wõitnud, siis ta eksib wäga. Wenelane on jo enam järele annud, kui tarwis, ja mida enam ta järele  andis, seda enam päris ikka Inglane. Oma ähwardusega  aga, et ta ise üksi Hommikumaa asju käsile tahab wõtta, tunnistab ta, et ta praegu ka täitsa üksi seisab, ning ükski riik enam tema seltsimees ei taha olla. Wäga imelik on sellepärast, et ta praegusel seisukorral Londoni konwerentsist  wõib rääkida. Seesuguse konwerentsiga teutaks ta ennast õige weel, sest seal saaks silmnähtawalt awalikuks, kui wäga ta oma püüdmistes üksi seisab. Kes saaks selle konwerentsile minema? Wenelane, Sakslane ja Austria mitte! Et Itaalia ka wiimaste riikide poole hoiab, sellepärast jääks, üksi Prantslane töiseks, ja see saab Inglast ka seesuguse teutuse eest tänama. See Londonis peetaw kongress on sellepärast kõige õnnetum mõte, mis praeguste segaduste ajal Inglismaa walitsuse ajude sisse on tikkunud. Töiselt poolt on aga ka jo sõnumed tulnud, et Inglane  mitte üksi Inglismaalt sõawäge Malta saare peale malmis  ei ole saatnud, waid ka Jndiamaalt, ja sealt nimelt esiotsa 8 rügementi, kelle pealikuks kindral Noss on nimetatud. Mis nüüd Wenemaast praeguste Hommikumaa tülide kohta ütelda tuleb, siis on selge, et Wenemaa seiemaale muud ei tahtnud, kui Kristlasi Türklaste piinamiste käest peasta, mis temale ka oma wahwa sõawägede abiga korda läks. Kui nüüd Inglane jälle Türklasele tema wana wõimuse  tagasi tahab anda ja asjad oma kasu pärast nii ära seada, et Wenemaa sõawäed oma werd ilmaaegu ära oleksiwad  walanud, siis ei saa seda Wenemaa ilmaski sallima. Nii palju kui Weneriigil alamaid on, keegi ei kannataks seda kuulda, et Balkani poolsaare Kristlased uueste Türgi walitsuse alla saanud. Ehk küll sõda raske asi on, siiski kannatab igaüks ennema sõda, kui seda häbi, et kõik seiemaalne  töö ilmaaegne on olnud ja orjapõli uueste Balkani poolsaare rahwaid oma hõlma wõtnud. Ei, on jo palju werd nende rahwaste peastmiseks jooksnud, siis jooksku ta weel, künni nende priius kindel on. Jumal on seiemaale peastjate poolt olnud, ta saab seda ka edespidi olema. On see peastmine täieline, alles fiis wõime ka julged olla, et mitte jälle mõne kümne aasta pärast uus sõda ei alusta. Ja et Wenemaa nõu kindel, terwe inimeste sou auuks mitte järele anda, seda näeme sest ära, et kindral Todleden Wene sõcnvägede ülemkommand öriks on nimetatud. Kindral Todleden on Krimmi sõa ajal Sewastoopolis imeliku  osawusega terwe Eüroopale kaua wasta pannud, külap tema Konstantinoopolis ka Inglasega üksi malmis saab. Juba i 7. Aprillil on Keiserlik Kõrgus Suurwürst Nikolai Nikolajewitsh oma sõawägedele uue ülemkommandöri ette pannud ja ise neid Jumalaga jätnud. Neid sõawägesi oli ta 18 kuud otsa kõikidest raskustest hoolimata Kishinewist künni Konstantinoopoli.müüride ette eestjuhtinud. Üks tähtjas  aeg oli sellepärast praeguse silmapilguga lõppenud. Mis uus aeg saad tooma, see seisab tulewiku rüpes. Peale selle, kui Suurwürst ka Sultanit Jumalaga oli jätnud, astus ta 18. Aprillil Konstantinoopolis „Liwadia" laewa peale, kellega ta 19. Aprillil kella 4 ajal Odessa linna jõudis, kus teda lippude, auutulede ja suure hõiskamisega wasta wõeti. Seesamasugune  oli tema wastawõtmine ka Moskwas ja 22. Aprillil Peeterburgis, kuhu ta nimetatud päewal oma kindralite  Nepokoitshizkij (kelle asemele würst Jmeretinski on saanud) ja Skobelew I. (kuulsa Skodelewi isa) seltsis on jõudnud. Wahe-ajal on Rumiilia Türklased Bulgaaria ja Wenelase wasta mässamist teinud, ning on Nhodopemägistikus  kaunis suur lahing nende ja Wene sõawägede wahel olnud, kus mitu sada meest on langenud. Külap Wene sõawäed asjad pea jälle korda saamad seadma. See lugu tunnistab aga, kui hädaste tarwis on, et Wene sõawäed  mõni aasta otsa uue Bulgaaria maale jääwad, künni kõik nii ära on seatud, et Bulgaarialased oma endiste walitsejate  ja piinajate uut maharusumist enam ei pruugi karta. Kui wäga hea meelega Inglismaa kõik head sadamad maailmas oma kätte himustab saada, tunnistab uuemalt Baatumi lugu. Baatumi kodanikud on ühe kirja Inglismaa  konsuli kätte Trapezundis saatnud, kus naad ütlewad, et naad mitte Wenemaa alla ei taha heita, ning paluwad, et Inglismaa selle linna omale wõtaks. Raske on uskuda, et seesugune kiri ilma Inglaste abitööta oleks kirjutatud. Ehk küll nimetatud konsul seesugused wõera riigi palwekirja toojad kohe omast uksest wälja oleks pidanud saatma, siiski ei ole kuulda, et ta seda on teinud. Wõib olla, et Inglane siin jälle awalikuks teeb, mis tema silmas seiemaalsed rahwaste-õigused  maksawad. Saksamaal, ön praegu suur nurin riigi seestpidise poliitika pärast. Rooma paapstiga pidada küll lepituse tegemine  edasi minema, aga riigiparlamendi saadikute ja Bismarki  wahel, kelle käes kõik Saksamaa poliitika ohjad seisawad,  läheb nurin ja püüdmiste wahe ikka suuremaks. Nii kirjutatakse Berliinist Wiini ajalehele „Presse": „Riigi saadikud  ei ole mitte üksi südamest rõõmsad, et Lihawõtte pühadeks  koju wõiwad sõita, waid palju on neid, kes tõelikult seeüle järele mõtlewad, kas Mai kuus weel tagasi maksab tulla. Riigiparlamendi saadikud ei taha enestega nii mängida  lasta, nagu seiemaale on mängitud, sest midagi ei sünni, kelle läbi wõimalikuks saaks, et parlament ja riigi walitsus käsi käes käiksiwad. Just seda tehakse, mis parlamendi paljus ei taha Wiimane lugu on see, et koosoleku aeg otsa lõpeb, ilma et midagi walmis oleks saanud ja et parlamendi töö üleüldse nurjatu oleku sisse langeb. Niigikantsleril Bismarkil ei ole enam piiri, kui halwaste- ta Saksa rahwa saadikutega ümber käib, ehk naad hilja aja eest tagasi küll temale kiitust katsusiwad ütelda. Seda ei kannata kõik saadikud  ära ja nemad lähemad oma teed." Inglasest ei räägi Saksamaa praegu ka mitte meeleheaga.  Esimene asi on see, et Saksamaa lepituse püüdmised  Inglase kangekaeluse pärast tühja on läinud ja Saksamaa  wägewuse paistus seeläbi maailma ees ühe hoobi saanud,  mis nimelt Prantslased oma kasuks wäga möistawad tarwitada. Töiselt tahab Inglismaa ühe laewawäe Lääne meresse saata, mis läbi ka Saksamaa kaup suurt kahju saaks. Sellepärast räägitakse nüüd kangeste sest, Lääne merd kui maisamaa merd täitsa wõera sõalaewade eest kinni panna, mis aga üksi siis wõimalik on, kui Rootsi ja Daani ka selle nõuusse heidab. Selle asja kohta kirjutab Saksa ajaleht „Montags-Revue": „Suurte poliitika küsimiste juures, mis Eüroopa liikuma paniwad, ei ole Saksamaa ja Inglismaa jo mitmed kümned aastad mitte enam töine töise körwal seisnud, ning surnud hertsog von Wellington on, nagu näitab,  mööda läinud aegade mälestused, kus Saksamaa ja Inglismaa õlg õla külles wõitlesiwad, enesega hauda näinud.  Praegu on maailm Inglismaa kasude wõrgu sisse heidetud, kellega Saksamaa kasud niisama sugusel mõedul wastastiku kokku lähemad, kui Saksamaa töö, tema ülemere kauplemine, tema kaubalaewad ja sõalaewad wahetpidamata kaswawad ja kõige maailma silmas tähtjuse poolest tõusewad.  Kahekümne wiie aasta eest tagasi seisiwad Saksamaa mered iga wõeramaa laewadele keelmata lahti, toredad wõerad  laewawäed, kes Krimmi sõa ajal meie Läänemere sadamates  käisiwad, tuletasiwad meile igal silmapilgul meele, kui uimased meie ise mere peal olime. Sellest ajast saani on aga palju muutnud ning Saksamaa tahtmise wasta saab waewalt wõeras sõalaewa wägi Lääne meres ennast tohtima näidata." Omalt maalt. Wiliandi linnast. Just Pori laada päewal, 20. Aprillil, hakkasiwad peale lõunat korraga tulekellad  hüüdma ning paks suitsu pilw keset linna näitas ka kohe, kus tulekahju oli. Kaupmehe Lange ait ja tall oli põlema läinud, kus ka palju tuletikka, puuwilla  zc. sees oli, ning tulekahju oleks suureks wõinud tõusta, , kui mitte priitahtlik tulekustutamise selts ruttu ja suure osawusega appi ei oleks jõudnud. Iga tulekahjuga  paistab enam wälja, kui kasulik asi seesugune priitahtlik tulekustutamise selts on. Põlew hoone oli täitsa töiste puuhoonete wahel ja siiski ei läinud tuli laiali, sest et nii heaste inimeste kui pumbaste ja pritside  poolest kohe korraline abi koos oli. Eesnimetatud tulekahju juures peame aga seda laitma, et tulekustutamise  seltsi eestseisjate ja pealikute poolt mitte head korda ei mõistetud pidada. Nii kutsuti näituseks ühelt poolt talupoegi, kes ligi juhtusiwad olema, appi wett pumpama, mis need ka hea meelega tegiwad. Aga kui jo wäsinud oliwad ja töiselt poolt ringi seest wälja läksiwad, andsiwad neile soldatid rusikatega kuklasse ja põlwedega selga, nii et mõni ninatpidi pori sisse kukkus. Ehk küll seda mitme abilisega sündis, siiski ei läinud keegi soldatid keelama, kes mehi pealetungijateks  pidasiwad. Siin oleksiwad aga seltsi pealikud kohe nii ära pidanud seadma, et abilisi nagu ringi sisse nii ka ringist wälja oleks pidatud juhtima. Mis aga siin nende inimestega tehti, seda oli jõle näha, ning meie wõime arwata, kuidas wiisi naad linna - rahwa tänulikust olemisest maal nüüd saamad rääkima. Seda ei tule aga mitte üleüldse linnarahwa süüks arwata, waid üksi tulekustutamise seltsi pealikute süüks, kes üksi käskusi tulekahjude juures wõiwad anda ja liikmeid oma koha peale seada. Meie linnas on hilja aja eest tagasi suur juhtumine olnud, kelle sarnast selle linna histoorias  wist meel mitte ei nähtud. Et meie linn mitte wäga suur ei ole, seda teab igamees geograafia õpetuse  raamatust, kus tema rahwa arm 3100 hingega ülesse on tähendatud. Kes seda linna oma silmaga on näinud, teab ka, et meil ilusad õiged uulitsad on, nii et silm igale poole ulatab, kuhu tahab. Aga kuulge, nlis siiski imet meie linnas on sündinud: üks herra W. maalt on hilja aja eest tagasi meie linnas ära eksinud, nii et suure ohu sisse langenud. Pärast on teda üks mana luukur saianaine, kellel kahes jaus paljalt silma pääs, õige teele juhatanud. Kodu olla W. rääkinud, kuidas ta omas ahastuses Jumalat palunud, et Jumal temale ühe ingli peastjaks saadaks, künni siis saiamoor teda wiimaks õige teele juhtinud. Mis ime asju kõik „Sakala" päälinnas ei wõi sündida! ? Wiliandi maakonnast. Helme kihelkonnast kjrjutMkse meile: „Helme kiriku mõisas oli 25. Jaanuaril  s. a. selle kihelkonna kooliwalitsus koos ja oli sinna Kärstna walla koolmeistri, M. W., ette kutsunud,  kes seiemaale rahwa waimuharimise eest tubliste hoolt oli kannud, mehisel meelel ligi 6 aastat koolis tööd teinud, omast walla rahwast armastatud ja kiidetud  sai, ning ka kooli walitsuse poolest selle tunnistuse  oli saanud, et ta üks tubli koolmeister on. Nüüd kutsuti noor koolmeister ette ja soowiti, et ta ennast ametist lahti pidi paluma. Põhjused, mis temale ette anti, oliwad: tema ei saada rahwaga heaste läbi ja kooliwalitsus ei jõudwat kaebdusi wasta wõtta ega seletada. Et aga koolmeister rahwaga heaste läbi saab, näikse sellest, et teda wald järgmisel walitsemisel,  kui kooliwalitsuse poolest uut koolmeistrit kästi walitseda, healte paljusega tagasi walitses. Ka ei ole koolmeistri palwe peale, kes kaebajad on, ühtegi kaebajat  nimetatud, ei ka ühtegi kaebdust koolmeistriga kooli kohtu ees seletada olnud. Kui koolmeistrile ette oli pandud, et ta ennast ametist lahti peaks paluma, oli ta järelemõtlemise aega palunud, mis tarwis temale 5 püewa lubati. Et ta ennast aga ilma süüta tundis olewat ja seda ka oli, ei wõinud ta mitte oma südame teadmise wasta üles ütelda, mis peale kiriku eestseisja herra teda Jüripäewast lahti kuulutas. Nagu eespool nimetatud, walitses teda wald tagasi aga selle walitsemise mõistis kooliwalitsus tühjaks ja keelati  wallale ära, sedasama koolmeistrit uueste walitseda.  " R. Selle kauni sündmusele meie maa elust ei ole meil ühtegi tarwis juure lisada. Nagu meie kõrwalt kuuleme, on koolmeister M. W. sellepärast oma ameti kautanud, et ta hoolega AleksanVrNõoli