Tallinna Sõber M 6. Esimene aaStakäit Hcinak»» xõäwal Kltiildne acaleht Gestirahwale malli ja li,laades. Tuleb ükskord nckdalis wälja. Maksab Tallinnas Liudfors'i päriate trükimaja»: aa5ta5............ t rubla, pool-aaStas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastaS 1 rubla 40 kop., pool-aaStaS M kop. Kuulutused maksawad iga vea ehti sesse aseme peall 5 üop. Tellimised wöetakse wasta: Sassinuas: Lindsorstt päriate trüktmajas. ?eterburgis: J. G. Seelandt, K 54. Kartus: W. Just. peruus: K. Kudewiita. Aakweres: L. Wattly. haides: A. Scidelöerg. Kapsalus: H. A. AossSerg. Kuresaarcs: Hh. Lauge. Amvtas: A. Ar. Aaudkepp. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. redaktor'. W. F. Ei ch h oru. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Kitsi jaama kaudu. (Ass .^coa.) «mister: Tallinnal,' Üleüldine maaloodimine. - Äkst kihelkonna koolipidu. Karst kihelkonna koolipidu. - «virumaalt- Ilmad. PcterburgH. Õnnetus: - Ähwarduse k,r,ad. - Wersh. Register! mm ne Tõde kihutamine. - Odessast- Kohtu otsus. - Kamal petja pettus. - Bjelogorodist- Ähwarduse kirjad. - Irkutskist: Tulekahju. Keisri armnauur Kiewist: Mässaja seltsi nSutuStest. ZariUinist - Põud. Tulekahju. - Saksamaalt: Riikpääw. Prantsusmaalt : Keisririigi jaoskond: Jnglismaolt: Kaffrc sõda. vciteuant Karri. Belgia maalt: Ähwarduse kiri. Türgimaalt: Sultani kodune tüli. Bulgaaria maalt: Würst Aleksander I. waStawõtmine. Wõidud. Omalt maalt. Tallinnast. Ühe mäga austud öpetud mehe poolest, kelle nimi ka üle meie maa piirete tuttam on ja kes meie maa mälestusi ja meie maa kosutust soojas südames kannab, oli hiljuti aealehtedes kaebtus tõstetud ühe kaljurüuga lõhkumise  üle, miö Kadriutaalis seisis ja peale oma tähtsust kui maua-aea mälestus, üleüldise maalovdimise  märgiks ja põhjuseks seatud oli. Sellest kaeb tuse- kirja st oleme meie oma lugejatele teatust  auuud ja ühes ka katsund Eestirahwa tähelepanemist üleüldise maa loodimise märkide peale juhtida ja neid Eestirahwa kaitsemise alla anda. Nüüd kuuleme ka Ria maalt üht kaebtuse  healt, uus meid sunnib weel ükskord selle aSja pärast lugejate ette aStuma. Riamaalt kirjutab insheniör W. Perru, kes seal maaloodimise  tööd tegemas ou, et tema maarahwa poolt mitte üksi abi ei leia, waid ka mitmesugust  takistust, et teda kui wedelejat hulkust öömajale ei wõeta kui õhtul kuhugi külasse ehk talusse jõuab j. u. e. Meie arwame, et kui rahwal tuttaw oleks, mis selle tähtsa töö läbi nõutakse, siis ka Eest ira hwas seda jõudumööda toetaks, kuida se wiimiste aegade sees igast käsulisest  nõudmisest osawõtuud ou, iga tähelepanija ja pealtwaataja rõõmuks ja iseenese jäädawaks austuseks. Meie, kui ühe awaliku lehe eestseisja kohus on siis, sellest asjast lühikest seletust teha. Möödaläinud aaktasaea lõpul oli Põltsama kiriku-öpetaja August Wilhelm Hupel ühe raamatu „Topographische Nachrichteu vou Lief- und Ehstland"  wäljaaunud, mis esimest korda meie maa ja rahwa üle laiemat teadust annab. Selle raamatu sees ütleb kirjutaja kaks kolmat jägu meie maapinnast soode ja rabade all seisma. Kui Hupel sellega meie maale ka lii,;a teinud ou, ja meie üht suurt jägu sellest maast, mida tema soode ja rabade sekka luges, metsade ja heinamaale, ka karjamaast all otsida ja leida wõime, siis on meil ometigi teada, et üks wäga suur jägu meie maast hapnema mee läbi eseenesest  tarwitamataks jääb, peale seda aga ka öökülma ja paha õhku sigitab, mis ümberkautseid tarwitnd ja haritud maid ja nmberkautse rahwa termist rikuwad. Wiimse kolmekümne aasta sees on küll palju maad labidaga wõidetud ja inimeste  laste tarwituse alla sunnitud, aga ikka jäi weel palju järel Neinhold baron Üksküll omas raamatus „Verzeichnist der Rittergüter in Ehstland"  Tallinnas 1853, arwab kõiki Eestimaad 17423 wertzta, soosi, rabast ja järwesi ühtekokku 3000 lii werSta suureks. Kui sellest ka üks suur jägu järwede, nimelt Peipsi järwe Eestimaa osa peale langeb, siis peame meie selle wasta heinamaastst kõigewähemalt neljat jägu soode sekka arwama. Heinamaid arwab baron Üksküll 3553 sD wersta, karjamaid 2318 lii wersta ja metsa 4322 ss wersta suureks, se teeb üleültse umbes 10300 j j wersta, ja sedawiisi wõime julgest 6000 js wersta soode ja rabade peale arwata, mis meie maa keskmise aru järel küll oleks, umbeS 15000 talukohale maad ja niisama palju perekondadele täielist ülespidamist andma, kui neljat jägu „kõlwatumakS  maaks" loeme. Sellest on nüüd peale 20 aastat, kui suur soode- kuiwatamise tuju läbi meie maa käis. Sella aea sees sai palju „kõlwatumad maad" üht ehk teist wiist tarwiliseks maaks muudetud, sai palju käsulist töög tehtud, aga said ka tuhanded  ja tuhanded rublad ja tuhandete ja tuhandete  käte tööd raisatud. Laiad sood, siin ja seal ka rabad said risti ja põigiti kraamidega läbikaewatud, said küntud, raiutud ja wilja alla pandud, aga kraamidel ei olnud mõedumad mõnu, ei olnud küllalist eeswoolust, ja mesi ja mullahapendus  wõtsid uueste mõimust. Seda käsulist  tööd tehti enam ist liig üksikult ja liig kitsa mõõduga, ei teatud ka sagedast kuhu poole maapinna  pea-laugus läks ja põhjustati oma-kraamid jõgede ja ojade peale, mis isegi kui kogemata loodusliku pea-languse maõta jooksid, ehk ühe maatüki mahalastud mesi lauges teise peale, jäi seal seisma ja sigitas sood senna, kus enne arumaad oli. Kui inimene aga oma malitsuse keppi maapinna üle, mida Looja tema kätte auuud, mitte ei tarmita, ehk õiete ei tarwita, siis ei saa ühes kohtas maa elupaigaks kõlwaliseks  tehtud, teises kohtas ei jäe pitka peale kõlmaliseks. Meie maal weuiwad sood aegamööda  laiemaks, kui mõedumat abi ei tehta; sammal kasmab pitkamesi aga takistuseta, loodusewäe  mõimuga edasi, imeb mett oma sisse, peab seda kinni ja sigitab uut sammalt, kuida igaüks soode ääres näha möib, millel kõrged kallast ei ole. Peab selle kõigile mõedumat abi tehtud, peamad sood tormiliseks maaks muudetud  ja ümberkaudsed maad öö külma ja paha õhu eest kaitsetud saama, mida sood sigitamad, siis on tarmis, et soode kuiwaks-laskmist ühe üleüldise ja kindla plaani järel ettewõetakse, ehk kui ka seda ühekorraga teha ei mõi, siiski igaüks,  kes ehk üksi oma soo kallal tööle läheb, selgest teab kui kõrges se üle merepinna ja üle ligema jõgede seisab ja kui mõedumad need eesmooluseks ou. Maa-harimise ja majapidamise seltsid ou selle pärast nõuks mõtuud meie maad üleültse loovida ja selle loodimise järel kõrguste kaarti teha, mille peal igaüks kergeste näha möib, kui kõrges tema soo, raba ehk mesine maa üleültse üle mere ja üle ümberkaudse jõgede seisab, ja kui suur nende jooksu mõnu on; missuguse joone peal kergemast mõnusama eeswovlusele peaseb, mis kõrgusi läbikaewata tuleb j. n. e. Selle kaardi tarwis, mida pärast kõige soo- kuiwatamiste  põhjuseks pauna wõiks, saab nüüd üleüldist  loodimise tööd tehtud, ja kui meie mõtleme  kui käsuline se töö meie maale ja meie maa rahwale on, siis saame ka aru, kui käsuline  üleüldine loodimine on, ehk meie seda kasu küll esiotsast otsekohe kätega katsuda ei wõi, niisama wähe kui teadmata mees aru saab, mikspärast torni ehituseks esiteks tarwis läheb auku maa sisse kaewata. Peale seda samoad sellest tööst teadused üleültse kasu, aga sellest siin rääkida läheb üle meie lehe piirest, mis esiteks kitsa mõeduga rajatud ou. Rahwa hulk sigib aast-aaslalt suuremaks, igaüks tahaks omal armastad  maapinnal, oma tuutud rahwa keskiS ja kui wõnualik, omas harjuud wanemate töös ja seisuses, mille austus kosumas ou, aset leida, aga kui tarwilik paapiud laiendad ei saa, siis jääb pea kitsaks, kuida mitmes kohtas ka nüüd jubu kitsast tunda on. Kuida ülemal näitasime, annab meie maa palju laiendada, selle töö juures  ou aga maa-loodimift kindlaks pöhjunduseks tarwis, kui tuhandest käte tööd mitte raisatud ei pea saama, ja se töö on siis esimeses otsas rahwuslik töö. Meie aeal walitsewad rahwnsliknd  püüdmised ja leiawad elawad osawõtmist, abi ja toetust Eestirahwa juures; meie loodame, et ka se tähtjas käsuline püüdmine, millest siin oleme seletust teha tahtnud, igapidi Eestirahwa kaitsemise alla wõetud saab. Meile tulewad Ria kubermangust need kaks kirja koolilasstpidudest, mida rõõmsa südamega omas lehtes üleswõtame: I. Karksi kihelkonna lastepidu. Pühapääw 10. Jaanikuu pääwal oli meie kihelkondas üks iseäralik püha; se oli meie armsast õpetajast seatud lastepidu. Nimetud pühapääwal pärast jutlust kogusiwad kõik koolmeistrid oma koolilastega  kiriku juure kokku. Seal sai iga laps pidumärgi rinda, siis läksiwad kõik rongis Polli mõisa koolimaja poote, kuhu Polli herra selle tarwis platsi oli lubanud ja mida õpetaja wäga kenaste ehitada lasknud. Piduplatsil saiwad mõned laulud lauldud ja selle peale pidas õpetaja  hakatuse kõnet; siis anti lastele lõunat. Pärast lõuna sööki sai lauldud ja siis mängisid lapsed, iseoma ja pealttvaatajast rõõmuks, kelle südamed lapse elust ja rõõmust elawalt osa wõtsid. Kihelokuna koolilapsed laulsid selle aea sees ilmaliku laulust, kui „ Laulupidu marshi" ja teisi. Wahe peal saiwad lapsed kohwi ja kooki. Laste rõõmsa mängu ja laulu all lõppes pääw otsa; enne lahkumist kogusid aga lapsed rongi, Polli herrale rõõmsa pidu eest täyu wiima.-? Arwame, et ükski pahaks ei pane, kui awaldame,