ja Mc ccst I.snada lajkaud on. Selle >S«I sai ssdrusc-laup Saksamaa ja Samoa-Saarie mahe! kinttilud. Prantsusmaal on sagedast parlamentiS tüli, mIS selle ksrge togule rohkem kõrtsi kui suure riigi nõuka mbre nagu annab. Nii suurt kära aga kui 28-mal Lehekuu päswal, on aga ka seal armast juhtund. Ühe saadiku üle, kes redaktor on, oli kaebtuS tõstetud et oma lehtes walitsust teotand ja luba nõutud teda kohtu alla panna. Selle üle tõusis kära, mida präsident Gambehta aga waewalt waigistada jõudnud. Kohtu alla peab aga se redaktor nüüd omett pandud saama. Kambraiõ teeb ühe nunne asi palju juttu ja tüli. 26 aastad tagasi oli noor neid Klarissi  kloostre läinud, kus wäga wali seadus on. Paastumine ja enese piinamine on igapääwased asjad. AaSta pärast olnud ka neiu himu otsas soowiud wäljaaStuda ja wanemate juure tagasi minna, mis aga kloostre ülemad ei luband, ja on teda seal 25 aaStad mägise kinnipidand. Nüüd oli aga klooster ühe maja ostnud, mida endise kloostriga ühendada taheti. Ehituse tarwis oli üks sein maha kistud, seal oli nuna põgeuend  ja wanemate majasse tagasi läinud, millest 26 aastad midagi kuulnud ei olnud, kus aga ema ja wenna elamas leidis. Nüüd pärib klooster oma nunne tagasi, se on aga haige ja el taha minna, ehk teda küll kiriku mände alla panna ähwartakse. Asi peab kohtu ette toodud saama ja Prantsusmaal on kõmast keelatud kedagi oma tahtmist wasto klooftres kinnipidava. Inglismaal on hirm et Hollandi kolonistid,  kelle mabariiki mõne aasta eest oma walttsuse alla kiskus, wastahalaksid ja on neile laiemad seaduse põhja lubatud, et aga rahule jääksid. Jtalia maalt. Ätna mäe tulepurskamine on palju kahju teinud, kui ka mitte niipalju kui esiteks kardeti. KakS küla on osalt rikutud, aga mägi hakab juba wäsima ja laawa-jõgi ei woola ka enam esimese vilttuga. 26-mal Lehekuu  pääwal pärast lõunat kell 2 tunti Sizilia homiku pool raudas esimest põrumist, mis tähte audis, et mägi keetma hakab. Mõne tunni pärast sündis ka mäe pehja pool ääres uus krater (tulesuu) ja pea pärast seda weel kaks, millest kange mürinaga laawa wälja kees. Esiteks  mustjas kollane, pärast must suits kattis mäe otsa ja tuha sadu käis üle maa ja linnade.  Ka Messina ja Kalabrias on tuhka sadand ja Reggiost antakse 28 mast Lehekuu pääwast teada, et punakollane udu maad katab. Laawa-j õed on kõik põhjapoole jooksnud, kõige suurem ühe suure silla löhkund ja maante mõneks  aeaks rikund. Ätna mäe ümber on kõige parem maa Sizilia saares ja wiinamäed ölipuu ja pomerantsipuu aiad kaunawad palju wilja. ÕnnekS on mäelange koopaid täis, kuhu suur jägu laamast kinnijäänud. Siiski on niipalju wäljakeenud, et Alkatara jõest saadik ja mööda jõepõhja alla jookseb ja Randazzo linna kardeti lõhkuma, kui enne ei waikiks. Seda aga nüüd loodetakse ja põgenend rahwas hakab tagasi tulema.  Ka põllumehed alustamad ueste tööd, mis esimese hirmuga seisma oli jäätud. Suurem  laawa-jõgi on mõni sada sammu lai ja umbes kolm ehk.neli sülda kõrge. Wiimsed tulepurskamised Ätna mäest olid 1863 ja 1865 need ei olnud aga mitte wäga waljud Kõige waljum oli aastal 1669 kus Katama lnin lõhutud  sai ja 17000 inimest surma leidsid. Hollandi maa kuningamajas on uuS leinus, mis aga rahwast nii wäga ei pea knrwastama,  kui printz Heinriki surm 13-mal Näärikuu pääwal. Minewal nädalil suri Partsis  Holland! aujärge päria printz Wilhelm, 39 aastad mana. Hollandi maale ja rahwale oli tema pea wõeraks jäänud ja warane surm arwatakse elust ParisiS tulnud olema. Aujärje päria on nüüd prinz Alaksander, sündind  25-mal Leikufekuu pääwal 1851. Se prinz on aga nii waese terwisega, et lootus tema peale suur ei ole. Kui Hollandi kuningale  omast noorest kaasast poegi ei tule, siis lõpeb se kuningasugu temaga ja aujärg langeb kaugema sugulaste peale. Je rusalema piiskop, Emangeliumi usutunnistajate  üle, saab korrapärast Preussi- ja Znglismaa kuninga poolt seatud. Rüüd on piiskop Gobat keda PreuSsi kuningas Friedich Wilhelm IV. omal aeal ameti peale pani surnud  ja Inglismaa poolt on jareltulia nimetada, Seal on selleks kanonikus Triftram walitud, kes aga ametid wasta ei wõta. Jutu leht. Siiraki raamat. (Mis polele jäi.) Pulmapidu käis kõrgel msedul; Ursel ott omad uhke ehte salakirstud wangist peastnud, ja ka sõeawäsind peigmees paistis tore kül. Siiski näitiS side pea pahema tahe all põimitud  olema. Rahupääwad ei kestnud noorel paaril kaua; tüli sigis pea pärast pulma-rõõmu, kosus ja kostis linnarahwa kõrwa. Urseli heal kostis sagedast küll läbi endise wagase maja akna ja Siksti sõealaagris harjund needmised ja rusika paugud wasta lauda, kui köue-mürin ja walgu-löögid; et küll mähe aega aga kodu olla läbes. Näha ott selgest, et asi sedawiisi kaua jalal ei seisa, ja paha ots paistis igaühe silma, kui ühel paamal riid ja kära järsku waikisid. Ei kuuldud enam Urseli terawad healt, ei Siksti laia needmist; ei nähtud noorikud kirikus ega nöörimeest kõrtsis; mõlemad näitasid maapinnast kadnud olema. Pahast majaloost ja selle järskust lõppest juttuajades, oli jagu kirikurahwast Urseli maja ette jõudnud. Täna olid ka aknaluugid kinni; maja seifis kui koledas surmasidemes pühitud ja ehitud naabrite mahel. Mõte ühegi õnnetuse  peale, tungis mägise möödaminiade südamesse  ja äratas mälestust Ristiinimese kohuse peale, mis ligemesele appi karata kässib, ja siin oli tõeste tarwis, esiteks midagi selgitust nõuda. Ott se mõte kord wäljaräägitud, mille kõrmas ehk ka natuke uudise-himu waritseS, siis oli se ka igaühe meele järel. Südamlikumad mehed astusid ette, koputasid esiteks tasa aknaluukide wasta, aegamööda waljumine, ja minnaks mürinaga,  kui peaks ükski surnu äratud saama. Kestas tük aega, enne kui seestpidi elutahte anti, mis enne ei sündind, kui tormijooksjate julgus juba lukumurdmise ligi edenend ott; siis aga kargas uks järsku lahti ja Ursula Okaspuu  seisis lame peal. Ka julgemate süda langes  alla, ühegi! ei uäitand himu olema, esimese  tule ette astuda. Mõega-Ursel oli keha poolest kõrgem, kui naesterahwa juures otsitakse ja raskekondine kuiwetand loodus toetas oinalt poolt julget mehist olemist, mis köikis näituses elas. Iseenesest  ligendas ennast nägu kenaduse poole, aga selle peal oli midagi tarretand kangusest, kuida seda mõnikord kinkude wana nikerdud pühaema kujudes näha on. „Mis tahate minust?" hüüdis Ursel kareda healega ja pidas kui kaitsemiseks rasked lukuwasarad  käes. „On Sikst Okaspuu, Teie mees kodu?" kostis wähe aea pärast kartlik heal rahwa seast. Mis Teil Sikst Okaspuu, minu mehega tegemist on, Weit Neelen?" kostis Ursel ähwardades  , „ja kas tema kodu on ehk mitte? Eks teist ei leia, kellega oma homikupalwet kõrtsis lugeda wõite, ehk kes nii hea on, Teiega süda-ööni kannu taga istuda, kui oleks sealt igaweft õnnistust lakkuda?" Weit Reelen jäi maid, näitas ühest laengist M saama. „On tema haige?" kostis ühe teise madal heal. „Olete Teie arst," pajatas Ursel wasta, et teiste meeste terwise järel pärite? Oleks parem, oma eest hoolt kanda; wader kontmees istub Teie kuklas ja ainuS Apiku laul koStab Teile katuselt, kiriku-hakki kurgust!" Küsia kahwataS ja koleduse-warin kais läbi rahma-kogu. ,Mis jumalakartmata jutud need on'/ usaldas  üks naabrinaene tähendada. Meie tulime heast südamest abi pakkuma, kui Teil ehk midagi  õnnetust juhtund." »Ninatargad naesed ei ole weel ühegi õnnetust  õnneks pöörand. Mina ei taha midagi ja mina ei tormita kedagi! Kasige ja waadake oma ende asjade järel!" Sellega pööras Ursel ennast ümber ja tahtis wäljasseisjate nina eest ukse kinni lüia. Kui aga weel palama naoga porises, oli ükõ kuju ennast rahwa wahelt läbi liigutand, kelle eest kõik nähtama kohkusega taganesid. Se oli üks mees, lühikese mantlega, mille alt midagi kui ametitäht wäljapaistis. Pitka kiire sammudega astus tema trepi peale, mis möekadega ehitud maja uksele wiis, pani käe Urseli õla peale ja sosistas temale paar sõna kõrwa sisse, mis tuhakarwalist  marju üle kuulja näo jooksma panid. Siis kadusid mõlemad toa-ukse taha ja tulid lühikese aea pärast tagasi. Ursel oli rätiku oma ümber mäSsind, mis ülemalt poolt nägu kattis , ja käis nõrkuma! sammul kohtu - teenri järel raekotta. Ursula Okaspuu peale oli kaebtus tõstetud, oma meest hukaud ja kõrwalesaatnud olema, ja pandi teda mangi. Ursula, nii uhke oma suguseltsi  ja oma waranduse peale, pidi seda teotust kannatama! Aga kaelakohuS ei küsi suguseltsi ega waranduse järel, ja mitmed kokkukäiwad tähed näitasid kaebtust põhjendama. Raekohus oli nimeta kirjade läbi Sikft Okaspuu kadumisest  teadust saanud; mitmel paamal ei olnud ükski teda näinud. Kuhu oli tema jäänud? Selle küsimise peale oli mõeduwad wastust otsida.  Et aga tamsed kuulamised ja otsimised asjata jäänud, tõusis mõte wägiwaldse körwalesaatmise  peale iseenesest. Mitmed kahewäärilised  jutud ja pahased tunnistused andsid mõtete enam ja enam kinnitust; nüüd langes mõni tühi sõna täie raskusega kaalu peale, mida wihane  süda mõtlemata keele peale toonud. Kaetseja  naabrinaeste jutud läksid mitmes tükis sellega ühte, mis ärritud jooma-wennad kohtu ees tunnistasid; se kõik langes rusudes Urseli peale. Kohtul ott teada, et Ursel kange sitkusega warandusest kinnipidas, ja et Sikft seda waranduft  enese päranduseks pidas. Tuntud ott ka Urseli endine meesterahma põlgdus; seda oli tema igatahes uäitand ja tunnistand, kui tahaks wähemadki möted selle peale kaotada, et ka tema rindus tuksum neiusüda elaks. Taieste endiste näituste ja tunnistuste wasta, ott aga pärast meheleminemine nii suure rutusega toimetud, et kõiki wõerastama pani ja mägise kahewäärilisi mõtteid äratas. Et aga lühike abielu õnnelik ei olnud, seda teadis kõik linn; armastusest nende mahel ei olnud ammu enam juttu, ja mitmed sõnad, mida Sikst wäljaraäkind, näitasid  koledad paistust koleda asja üle laotama. Mõega-Ursel ott ka se küll, kellest seda mis kaewatud, oodata mõis, kuida kaebajad arwasid. Tugema kehaga ja malju meelega, ei olnud tema ial takistuste eest kohknnd ega kaua tee järel pärind, mis teda tahtmise täiduse poole wiis; et ennast mingist ohjast pidada, ehk mingist  kammitsast pingutada laskis, ott koguni kuulmata asi. Seda kõiki peeti nüüd Urseli ette; tema pidi aru andma selle kõigi üle, pidi seletama mis segane ja korrutama mis kahewääriline  oli. Esimest kord omas eluaegas ei leidnud tema wastust; kohkudes katsus pead, kui tahaks kätega sasitud mõttewihku lahtikerida. Kuida aga ott Urseli meheleminemine nii järsku ja nii rutuga südind? Seda tema ei teadnud isegi; nüüd paistis se ka omal kui unenägu. Urseli jutu järel mäletasid aga need kõik, kes teda Sikst Okaspuu tagasitulemise ütlesid ehmatand olnud, nagu oleks kartnud, et