Perno Postimees ehk Näddalileht v t» 72. I«nes sPernns, neljapäew 10. Webruaril.^ aasta. GeS Sehhes seisab Sarema rahwa häddast ja pudusest. Ommalt maalt: Peruust: Kauba aeamisest, aastal 1871. Riast: Nöwimisest ja Margusest. Õnnetusest. Tallinnast: Laewade käimisest. Narwast: Seitungi surm. Peterburgist: Tolli rahha. Kulla iaak. Kortritest. Õnnetustest. Tullekahjudest. Moskwast: Aasta päew. Uralskist: Nöwimisest. Wöeralt maalt: Saksamaalt: Kolidest. Berlinist: Uus minister. Prantsusemaalt: Weel middagi söa aegsest aeast. Ponapartlased. Pöhjaamcrikamaalt: Kaks adwokati.  Nemad  sönnumed. Sarema rahwa häddast ja pudusest. Kes issi Saremaal käinud ja sedda maad näinud, woib sest parrem juttustada, meie tahhame agga ni paljo räkida, kuida saksa seitungid  sest teadwad awwaldada. Ria seitung, linna ja ma rahwale, on Tarto ue saksa seitungist  ..Sarema rahwa häddast ja pudusest" kus sest pikkemalt ja laiemalt könneldud, wotnud  ja ka omma sõbra dele juttustanud; meie tahhame siis ka selle järrele omma söbradele nende häddast ja pudusest könneleda ja nago sõrmega nende süddamete peale kopputada, et neid neile lahti tewad, kes ihho ja hinge polest,  kui rosi lilled, tikkuwad ärranärtsima, et neid nende tarwidust möda armastuse weega kastame ja ärranärtsimjse eest hoiame. Matame  siis mis seal seisab: Pea assi kellest seal könneldakse, on Sarema rahwa waesusest. Nende pöllo-muld, mis köwwa lubja pae-kiwwi  põhja peal, on kassin ja kannab pöllo mehhe töö ja palle higgi pissut wilja. Jubba kewwade  warra, kui wöimalik, Paasto ku lõppel, kus lumme niiskus weel mulla sees, peab Saarlane omma semet mahha külwama, et ta selle niiskusega saaks iddanema, mis lummi nende pöllo-maale annud. Ommast seemnest saab ta, kui se kaswab, kül parremat wilja, kui Liwima pöllomees, agga wakkade järrele paljo kassinam, mis sest tulleb, et ma ja ilmad  rohkem ei lasse kaswada. Lubja kiwwi, mis seal ni wägga sadamas, on Saarlassele õnneks, et ta willi hästi tumakas, agga jälle temmale õnnetumaks, et kassinaste wälja annab.  Sedda wöiks ehk meel ärra kannatada,  et pöllo mulla kord lubja kiwwi põhja peal liig öhhuke, agga sedda kõige suremat kahjo tewad weel põld marja wädid, mis seal imme lobjakad kassumas; need immewad weel wimase rammo tilgukese ma seest wälja, mis läbbi siis põld wilja kassule liig lahjaks jäeb. Weel ei õlleks pöld-marja pu wädid ni kahjulikud,  kui mitte nende marjus wilja-us waggust  asset ei leiaks ja seal miljonide kaupa poegi wälja ei auduks, mis pärrast nago sirp wanna sarwilise ennese käes, kellega kõik noort rukki orrast põllul puhtaks mahha et