oli ka tema haisu tundmine pea kadunud, mis köl pärast jälle nattuke paremaks läks, nenda, et ta kangeste haisewad asjad äratundis, mis aga teiste kurt-pimedate juures nimelt wäga Lerawad on, et wahet asja ja asja wahel mõista  wad teha, aga La ura juures iial nii kaugele  ei ole saanud. Ka maitsmine ei olnud enam omas korras, waid ka selle tobe läbi palju sandimaks läinud; ta ei wöinud suurt wahet Viha ja magusa wahel teha ja otse nendasammuti  ka muu asjade wahel, mis temale keele peale anti. Kui ta nelli aastat wana oli, siis oli ta ihu poolest kaunis terwe ega midagit wiga, aga mis puudus, see puudus, sest meelede aru, ta loomuliku olemise järele ei olnud täis. Nii pea, kui ta oma jalge peal jälle kindel oli ning käia wöis, siis hakkas ta esmalt tuba kattega katsuma, siis kõik maja ja kui nendega walmis oli, stiS wõttis ta asjad ette ja katsus  neid kõik kordamesi järel nende mooduses, kindluses ja raskuses, kui see iial woimalik oli. Kuhu maja tallitus emat kutsus, saal oli ka tema ja katsus kattega kõiki asju ja seda tegi tema kõige enam sel kombel, et oma sõrme ema kätte pani ja nenda kõik tundma õppis; ta oli ka sukka kuduma ning õmblema  õppinud. See oli üks wäga suur ime asi, et La ura, kelle juures nii palju puudusi oli, seda on wöinud õppida, mis kül selle waötu, mis tema  wanadused terwed lapsed möistwad, wäga wäike oli, siiski ometige wäga palju wöis öölda ja see andis emale julgust vr. Howet paluda, teda oma pimedate kooli wötta; suure rõõmuga wõttis Vr. Howe teda wasto. La ura täks siis 4. Oktobril 1837 Bostoni pimedate kooli, Vr. Howeni öppetuse alla. Omalt maalt. Pernust. Ilmadest. Igaüks armastab  lahket nägu ja armast kõnet, aga kui sagedaste  juhtub ka, et lahke näu taga mõni karu ohakas õitseb, nagu ka roosi aedas mõned  lillekesed öitsewad ja kenad wälja näitawad, aga ei lehka magusaste. Otse nendasamma on meil nüüd Oktobri kuul wäga kenad ilmad, kus päike igapääw wäga lahkeste meie peale waatab ja oma lahkusega meid rõõmustab, aga saälsammas on ka külm tema kannu! ja näppistab, mis suwest järele jäiwad, nagu aearoosid, nende kaela on ta murdnud, et enestele  leina rättikud ümber pansiwad ja pead nooku maha lõiwad. Ka sunnib külm elajaid lauta panema, sest et külm rohu ärawötnud ning loomade himu sest igapäisest hulkumisest ja toiduse otsimisest täis on. Aga kui seda sügawamine läbiwaatame, siis peame ütlema, on külm ka oma osa head teinud, sest Septembri  kuu wihma saud, oliwad teed wäga ärarikkunud, et läbisaamine raske ja waewaline  oli, aga nüüd on öökülmad teed ärakuiwatanud,  et iga teekäija rõõmuga oma teed wöib käija; seepärast tulewad nüüd ka woor woori peale kül wilja ja linaseemneid sisse ning kaupmeestel juba wara homikust künni õhtu hilja jooksmist ja tallitamist on, kaupasi laewadesse  muretsemas, et enne siit ärasaawad, kui külm laewade Lee saab kinni pannud, mis jo siin meie juures iga sügise mõne mehele, kes nattuke hiljaks jäänud, nipsu läbi rehnungi  tõmmanud. Kõik loomus näitab nagu wäsind olewad, mis hingamise järele igatseb, kõik puud puistawad oma suwist krooni, see on lehed maha ja iga leht mis puu oksast langeb, hüab meite wasto: otsekui mina täna langen, nenda wöid sina hoome langeda. Jah! kõik loodus walmistab ennast talise puhkamise peale, et kewads jälle uue rammuga säält wöib tõusta; nenda, oh inimene, walmista ennast, et ka sina, kui siit lähäd, rahus omas mullases  kambris wöiksid puhkava ja kui ükskord see igawene kewade kätte tuleb, sa rõõmuga säält wöid ülesärkada ning Issanda rõõmu sisse minna ja saal igaweste elada.  Tahame  meie, kui tänulikud lapsed oma taewase Jssa wasto olla, siis kiitkem suureks tema armu  ja heldust, et ta meie elu päiwi pitkendanud  ning omast suurest armust meile seesugused  kenad sügisised ilmad kinkinud, mis meie terwisele head ja tulusad. Hobuste ülelugemine meie linnas, oli reede 8. Oktobri! endise Florelli platsi peal linna hobused ja laupääwa! 9. Oktobri!, kõik Pernu kihelkonna hobused Sauga mõisa põllul  ülewaadatud ja üleloetud saanud; mis aga 380