Perno Postimees ehk Näddalileht 27. t» 7« 22"e sPärnus, reede 7. Juulil^ aasta. Pärnu Postimees tuleb nädalas ükskord wälja ja nimelt icza reede. Lehed saamad nimetud pääwal ükspäinis enne lõunat wälja antud , ja ei ole see mitte wöimalik ühel teisel pääwal neid käike saada. Hind on Pärnus K rubla 3V kop. ja postirahaga ning pakkimise kuluga ühtekoku 2 rubla. Kuulutuse kulud on. S kopikat rida pooleks jagatud poogna külje pealt. Si-f»: Kuidas ilma pruulköögita sü katlata hä-äd õlut woib teha. Eestlaste Jaani pääw. Omalt, maalt. Pärnu maalt: Juhtumisest Pärnu silla pääl. Tule kahju. Riiast: Ministre käsk. Jakobstadtist: Tulekahju. Peeterburgift: Raudteede sissetalik. Hersonist: Rohke abielu õnnistus. Orelist: Raudtee õnnetus.  Wööralt  maalt. Saksa maa seeitpoolisist asjust. Itaalia maalt: Püha isa hädine. Rhodoope mässajatest. Türtzi maalt: Jagelemised. Uuemad sönumed. Kiriku sönumed. Kirja wastused. Täädaandmised. Kuidas ilma pruulköögita ja katlata hääd õlut wõib teha. Wöib küll mitmel fee kunst ehk juba tuttaw  olla, aga siiski mitte kõigil, seepärast tahame  seda nüüd kõige oma onuliku lugejatele taieste wälja awaldada. Kehwad inimesed saatwad wahest sagedaste oma mõistuse ja targa nöuu läbi enestele suuremat  kasu, kui rikkad oma suure wara ehk rahaga. Seda nähakse selgeste ühest asjast, mis ühes waikeses külas Saksa maal mõne aea eest sündinud. Küla ei olnud suurem, kui 16 wäi kest urtsiku d, kus üsn a kehwad talupoead elasiwad, kelle! suuremat wara ei olnud, kui waewalt peust suhu pista. Sää! külas 'pole aga mitte ühte pruulkööki ega körtsu olnud, ja kui n'ad toop õlut tahtnud juua, pidanud n'ad siis kaugele teise külasse minema', misläbi muidugi palju aega wiide- tud saanud; naesed ja lapsed pidanud juba selge weega leppima. Saal külas elanud sell' aea! üks talumees, nimega Hans Rode, kellel palju lapsi olnud.  See lasknud ühte oma poegadest, nimega  Nitlas, kingisepa ametit õppida. Kui Niklas selliks oli saanud ja reisi pääle läinud, (nii kui see käsitööliste wiis ikka on), rändanud  ta ka ühte wäikese linna Brandenburgi  maale, kuhu ta mõneks aeaks töösse jäänud. Säält läinud ta siis wahest pühapääwadel  ümberkaudu kõndima nende küladesse,  mis linna lähedal olnud, ja saanud sääl mõne talumehega tuttawaks, sest et ta isi ka talupoea sugust oli. Temal olnud see mõnus  hurjunud wiis, et iga ühega lahkeste juttu westnud ja järele pärinud, kuidas kellegi käsi siin ehk sääl käib ja igale ühele hää meelega, kus aga wöinud, oma nöuu ja jöuuga abiks olnud. Ja kus ta midagist hääd ehk kasulikku  asja näinud, olnud ta kohe seda warma