ka sel aastal kõige sugu paha tõbede sest ning kinnitago meie terwist, et igal aeal kartuseta oma tööd Võiksime teha» Keela ära kõik sõda ja werewalamist, tüll ja pahandust ja kauta kõik wqrgad ning rööwijad ära, et meie rahulist ja waigist elu wölme elada ning ilma warisemata  oma teed käija. Õnnista meie kätte tööd ja pale-higi rohkeste. Amen! Wana Mäeküla Jakob mattusel. i. Et wana Mäeküla Jakobit enam amugi ei olnud näha, seepärast arwasime teda juba omas mulases raho kambris oma teekäimise waewast puhkawad, aga wötta näppust, wana inimesel on tugew termis, mis iga ilma wasto jõuab seista ja nenda ka wana Mäeküla onul; õige wana kaps mehike alles ehk kül pääwade ja aastade poolest kaunis rikkas; käib ales weel üsna ilma keppita. Kuulge siis kuida asi oli. Ühel pääwal, see oli pääw pärast tohtre Landeseni herra mattusid, istusime omas töötoas  ja püüdsime oma postitaskut täis toppida,  kui korraga toa uks lahti läks ja kes astus sisse? Wana Mäeküla Jakob, w'a kasuka  HLlbuke, mis wöis ehk niisama wana olla, kui ta ise, selgas ja terretas meid lahkeste  ja köwa sõnaga, mõni noor inimene.  .Peale selle, kui termist olime wastowötnud  ja temale istme istumiseks andnud, kuulasime, mis asi teda Perno poole kutsunud, kas jälle head lua kaupa tääda olnud ja mis ta w'a teine pool kodu teeb. Juttu jätkuks lisasime weel juure: Sa näitad n'agu mõni noor ja rammus mees olewad, kes külma ei karda; manad käiwad enamiste ikka suwwe aeal. Mis peale siis alamal seisawat wastust  saime: Ole terwe küsimast, see kord jäi mo w'a körwane terweks koju, saatis sulle ka palju tuhat  termist. Säh, pane oma piip mo kottist täis ja tuli peale, siis hakkan sulle seletama, mis asja pärast ma linna tulin. Waata see oli just minema laupääw, peale lõunat, kui mana Mõika Jaan linnast tuli ja neid sõnumid  tõi, et mana tohter Landeesna herra olla ärafurnud, aga seda ei täädnud ta mitte, millal  ta maetud pidi saama, seda täädis ta selges  te, et ta alles matmata oli. Ma ei tea, kuidas see oli ehk tuli, aga mul tuli üsna mo täädmata see pühakirja sõna meele: „Mo isa, mo isa, Jsraeli söawankrid ja rüütlid." Olgu mis on, aga tema mattusele tahan ma ometige minna; saagu see tee käidud, kuida see saab; sest ma tundsin seda wana auusat meest juba noorest pölrvest saadik. Kui meie wana 'reilna mõisas haige oli, käisin ma mitto kord walla hobustega tema järel, wWn teda mölsa ja säält jälle linna tagasi. Ah seda kallist meest! kuida tema teepeal m'õga kõige tee juttu puhus. Ma mõtlesin mitlo korda iseeneses: seda wiisi ei kõneleks kül mom aidamees  ehk kubjas mitte, kui m'e ka ühe wankre peal istuksime ehk w'e kül sündimist pooW üht sugu oleme; aga suur tohtre herN ei hane ennast sugugi uhkeks. Ma olin sel Mäl alles noor mees ja wäga arg, et ma eh julgenud paljo mitte wastatagi, ma 'p ole praHugi suur julge sakstega juttu ajamas, aga niistgust auusat  herrat, kui meie wana tohtre Derra oli, ei tulnud mul sugugi meele karta; /olen mittu korda ka iseenese ja w'a Truta ta juures  käinud, abi otsimas, ei ta küsnd iial mis sugust sa oled, waid anti tool ja kästi peale istuda, see on: kui tarwis oli ocpata ehk ma kül enne hea meelega oleksin pPti seisnud, kui suures saksa toas pehme toH peal istunud,  sest hirm ja häbi pigistas igakord mul higi wälja, kui ma sääl istusin., kus suured ja 'reilid kauda käisid, uis löhesesid, tänasin õnne, kui jälle wöisin piisti tõusta ja saksa toast wälja minna, ehk M sakfaH kM mo wasto wäga lahked olid. / Ah so, ä pane pahaks w'a söttr, et n'a pitka ees könnet sulle tegin ja sellegcyso aega muA du raiskasin, sa tahtsid jo tää)a, miks ma linna tulin. Kui ma kuulsin, set meie wana armas tohtre herra oli ärasmnud, mõtlesin ma warsi ehk saab ta pühapiäw maetud ja et ma tema mattustest tahtsinssa  xuttasin  ma juba kohe laupääwaShtul teete, ehk kül w'a Truta sille wasto siiw ja ei tahtma et ma wasto ööd pidin teele mnema, aga sie- 2