tööd tehha ja temma armo sönna semet wälja külwada. Löppetuseks pallume siis armast Eesti rahwast,  agga issiärranis neid, kes tarkuse teel weel teiste tagga, nõudke tarkust, nõudke öppetust,  se saab tõeste teie ellu luggu parrandama  ja teid iggapiddi eddasi awwitama, et kegi ennam teitest pahha ei woi könneleda, egga teid auko tõugata. Ommalt maalt. Pernust. Õnnetumast surmast. Jnnimesele  on seatud surra ja parrast surma, siis tulleb kohhus, ütleb kirri ja sellega tahhetakse meile öölda, et meie allati peame malmis ollema,  sest et meie mitte ei tea, millal ja kuida meie siit mailmaft same ärraminnema. Rede, 5. Oktobril, läks siit kallamees Aleksander Losmann  omma sullasega Juhhan Reinolt, merre peale omma püüsid, mordasi merrest arra toma, sest et ilm kaunis tormiseks läks; kartis, et torm neid saab ärralöhkuma. Nenda kuida nemmad enne lõunat kello !1 wälja läksid,  nenda on nad ka senna janud. . Kui koddune  rahwas neid pitki silmi olli odanud koju tullewad, olla wimaks, öhto kello 7, Losmanni wanna issa ja norem wend, möda jögge mulini se on rammi müri wahhelt eddasi söudnud, ja et öhto pimme olli, olla nad latrega tuld kasa wötnud, seal olla nad padi leidnud, mis torm wasto müri olli purruks lönud, siis olli arru käes, kuhhu mehhed jäenud. Jgga päew on neid otsitud, agga tännini weel mitte leitud, Losmanni nuttawad temma mannad ellatand wannemad, temma armas abbikasa ja kaks last ning kaks wenda tagga, agga Zuhhan Reinolt olli alles poismees ja temma kaks ödde, kes Peterburgis ellawad, samad ka wist kibbedaid  pissaraid nutma, kui need kurwad sönnumed  nende kätte tullewad, et nende ainus wend ni õnnetumat surma sanud. Jummal tröösti  go neid kõiki omma armoga. Pernomaalt. Tulle kahju st. Neljapäewa  õhtul, 4. Oktobril, na kello 7 ja 8 wahhel, paistis meie poolt wadata, wasto keskhommikut,  suur tullekahjo, mis kello kümne aeal weel nähha olli. Zubba teisel päewal saime kuulda, et se õnnetus Ulu herra kohta tulnud; temma pärralt, Wask-Räma mõisa rehhi, olla ärrapöllenud, kus rehhepeksmise mässin, paljo wilja ja kõik pöllo-pöhk, mis seal rehhe ümber kuhjas seisnud, tulle roaks sanud. Kust tulli öiete lahti läinud, põlle meil selgeste teada, agga ni paljo kui kuulnud olleme, peab süü rehhe ehhitaja süüks jama, ta olla üht palki ahjo müri sisse minna lasknud ja se olla pöllema hakkanud ja sealt olla tulli wälja läinud; kas se tõeste nenda olnud, sedda ei tea meie selgeste, agga et rehhi ärrapöllenud on tõeste tossi. Kui suurt kahjo mõisa herra sanud põlle meil teada, agga weike ei woi se olla, sest rehhepeksmise mässin on üksi peale tuhhat rubla maksnud, kus siis weel willi, põhk ja maea, need maksawad ommetige ka middagi. Agga mis kido wäärt, se on kido wäärt ja sest ei woi meie wait olla. Wadake! Ulu mõisa herra kahjo on suur ja kurwastus raske, sest praego on weel arruto willi peksmata, kus tahhab ta sedda peksta, kui rehtesi ei olle? Sepärrast peab rehhi jälle ruttust ehhitud sama,  kui willi ei pea pöllo peale warreste süa jama. Ulu ja Surjtt walla perremehhed olnud  ses asjas wägga tublid ja au wäärt mehhed,  heitnud ühte nõusse ja weddanud laupäewal,  6. Oktobril, kõik ehhituse materiali kokko ja mis weel pudub, tahtwad ehhituse aeal jure weddada, nüüd murretsego agga herra töömehhed  kallale, kes sedda ruttust üllesraiuwad ja walmis tewad. Sellega on siis möllema waldade  rahwas üht wägga ausat tööd teinud, misga nad armastust omma auusa herra wasto üllestunnistawad ja se römustab meid ja wist ka igga ristiinnimest, et need mehhed ühhed sesuggused mõistlikud mehhed olnud. Siin on selgeste nähha, et nad omma mõisa herrat, kui lapsed issa, armastawad, mis neile ka wissist Jummala õnnistust saab kojo toma. Walla laegas löhhutud. Kuida kuulnud olleme, on Tammiste walla laegas esmaspäewal, 1. Oktobril, öhto widdewiko aeal, ärralöhhutud -ja rahha warrandus, mis seal sees olnud, ärrakossitud. Kui se nenda tössi, kuida rahwas könneleb, siis on laeka lõhkujal ommad awwitajad olnud, kes sedda 343