gusel lühikesel talwe pääwal nii ruttu ära pöörda. Kuningaana oli sellega rahul ja pitkendas kohtumõistmise täitmist weel edasi. Aga kui' vr Feckenham teist korda jälle tagasi tuli ja täädustas, et kõik tema waew ja meelitamine  ilmaasjata olla, sai kuningaana Vihaseks  ja laskis ühte oma kirjutajat hukkamise kasu malmis teha ja teist waese Johanna isat Londoni mangi hoonest sinna tuua. Nöuu wöib leida, kuidas surma kibedust mee! suuremaks teha saab, ja seda kõik tarwitas  ka kuningaana Mariia. Ta mõis Johannal  ja tema abikaasat weel wiimsel elu-tunnil üksteisest lahutada. Ta mõis Guilford'! Johanna  aknast mööda, hukkamise paika miia lasta. Ta wöis käsku anda, et ts abikaasa surnu keha jälle tema eest mööda pidi wiidama.  Ta wöis isat sundida, oma tütre hukkamist  paalt waadata. Seda kõik wöis ta teha ja tegi ka. Esmaspääw pidi tema hukkamise pääw olema ja preestrid piinasiwad teda oma kõnedega  enne (pühapääw) weel häästi läbi, kellest  aga see midagist ei hoolinud. Oma isale kirjutas ta weel ühe trööstimise kirja. Nenda samuti kirjutas ta ka oma öe Katariina'le, kellele ta wiimsed terwised ja oma uue testamendi,  mis ta wangi hoones pruukinud oli, saatis. Oma õnnetuma abikaasa miimist kokkusaamist,  mis teine oli palunud, ei soowinud ega wötnud ta mitte wastu selle kartuse pärast,  et seeläbi ehk palju enam kurwastatud kui kinnitatud saaksiwad ja et aeg ka enam kaugel ei saa olema, kus teises ilmas muidugi jälle ühendatud saamad. Teisel pääwal, kui weel walge ei olnud, oliwad juba puusepad tema akna ees hukkamise  riistu üles säädimas. Kui ta aknast wälja waatas, wiisiwad soldatid tema noort abikaasat parajaste surmale. Ta nikutas paaga t'ale weel wiimsid terwisid soowides ja istus siis ristis kätega maha ning ootas künni tema  kätte kord pidi tulema. Üks tund läks seda wiisi pitkalt ja kurwalt mööda. Siis kuulis ta wankre mürinat uulitsa kiwide pääl. Ta taadis, mis see tähendas ja tahtis akna juure minna. Tema tuatüdrukud, kellede silmist  pisarad woolasiwad, püüdsiwad teda tagasi  hoida. Aga Johanna lükkas neid tasa- keSte kõrwake, waatss wälja ja soowis oma mehe kehale rahulist hingauüst hquas. ja hingele  igawest röömu taewa rukis. > Tund hiljem wiidi teda ennast surmale. Tema saatjad wöisiwad weel waewaft jalal käija, aga tema isi astus kindla sammudega edasi, palwe raamat käes, ikka Foldatide ridadest  läbi, hukkamise paiga,Dk. Õpetajale, kes teda ootas, ütles ta ZN«alaga jättes: ..Jumal tasugu Teile seda lahkust, mis minu wastu üles näitanud olete, ehk see m'ule küll piinalikum oli, kui eel tulew surma kartus." Siis pööris ta rahwa poole ja rääkis pehme häälega: .Teie hääd inimesed, ma tulen siia surmale. Mis kuningaana wasw sündis, oli üle käsu, aga mis minu oma osaks selle juures  tuleb,pesen ma oma käed Jumala ja teis silmade. ees selle tunnistuseks, et ma ilmäsüüta  olen." Ta jäi natuke aega wait M rääkis  siis jälle edasi: ..Ma palun teid kõiki, armsad ristiinimesed, m'ule tunnistuseks olla, et ma kui tõsine ristiinimene suren." Nüüd küsis ta preestre käest, kas ta tohib weel ühe palwe teha, mis teine hää meelega lubas. Kui palwe tehtud oli, tõusis ta üles, tömmas kindad käest ära, kinkis oma palwe raamatu ühe ohwitserile, kes tema wangi koes ees wahti oli pidanud ja wöttis siis oma kleidi ülemised nööbid lahti. Timmukat, kes teda aidata tahtis,  lükkas ta tasakeste käega tagasi ja sidus enesele walge ninarätigu silme ette. Timmukas  langes tema ette pölwili maha ja palus andeksandmist. Õnnetu wang rääkis temale mõned waigistawad sõnad körwa sisse ja hüüdis  siis suure häälega: ..Ma palun Teid, täitke oma kohut rutuste!" Selle pääle pani ta oma ilusa pääkese paku pääle ja hüüdis weel kord suure häälega: .Issand, Sinu kätte annan mina oma waimu!" Surma hoop kukkus, ja Johanna Gree, üheksa pääwane kuningaana, oli läinud, sinna, kuhu kõik maailma kuningad  ja kuningaanad lähemad. See sündis 12. Feebruaril 1554 aastal. (J. C. O-) Omalt maalt. Pärnust. Kooli poiste läbi katsumine.  1. Juunil saiwad meie linna gim- 192