pidust osa: Ekselentsia Liiwimaa kubemäri herra paron A. von llexküll-Oüldenbandt, Wiitse kubernäri herra v. Tobiesen, Balti Domeeniwalitsuse ülem v. Slänge, Riia superintendent Müller, politseimeister v.Reichardt, endised Läti Seltsi presitendid: redaktor Dihrik, wabriku  omanik Thomson, ehitaja Baumann, mitmed seitungile kirjutajad ja muu seltside saadikud. Õnnesoowituse  telegrammist tuli Peeterburgist, Moskwast, Wilnast, Odessast, Wiiburist, Tartust, Miitauist ja muialt. Seltsi president, adwokat K. Kalning pidas pidukõne, kus ta seltsile ja wõerastele meele tuletas, mis Läti Selts omal kümne aastasel kestusel kõik korda saatnud. Selle aja sees on 186 kõne ja waidlemise  koosolekut ära peetud, kus ligi 1500 küsimist ära saiwad seletatud ja läbi waieldud. Peale selle on 133 näitemängu õhtut olnud, Z 9 kontserti, 133 seltsliku õhtut, 25 sõitu maale. Raha sissetulek kümne aasta sees on kokku 238,614 rubla 67 kop. olnud, ja raha wäljaminek 237,290 rubla 73 kop. Peale selle on Selts Garlieb Merkelile, kes omal ajal pärisorjuse  kautamiseks oma kirjadega wahwaste ühes aitas, auusamba ülesseadnud, on aastatel 1871 ja 1873 üleüldisi põllumeeste koosolekuid pidanud, on aastal 1873 Läti laulupidu elusse kutsunud, on 1873 üleüldise koolmeistrite konwerentsi kokku kutsunud, on andeid Läti Aleksandri kooli heaks kogunud ja palju muid auusaid asju toimetanud. President Kalning lõpetas oma kõnet hurraaga Keiserliku Majesteedi auuks. Et seal pidu peal meel palju muid õnnesoowituse ja muid kõnesi peeti, on iseenesest mõista. Wäga imekspanemise  wüärt on üks kõne, mis Riia linna pääwanem  Büngner pidas, kes seal ka wõerusel oli. Tema laskis Riialinna „ sisserändanud Lätlast " elada, ja soowis neile, et nad ennast Sakslaste najale toetades ja nende abiga ikka enam linna wääriliseks ja isewalitsuse  arwulisemaks saaksiwad. Selle, piduandjatele mööda silmi lööwa õnnesoowituse peale kostis aga Läti adwokat Weeber kohe töise õnnesoowitusega, kus ta 600 aasta eest meie maale sisserändanud Sakslasi elada laskis ja neile head termist soowis. Seega oli siis Sakslaste poolt nagu üks wälk rõõmsa ja wennaliku  pidu sekka lastud, keda alles järeltulewad kõned  natukene meelest ära jõudsiwad kustutada. Adwokat Weber pidas weel lihe kõne Miitaui Lätlaste nimel, kus ta Riia Läti Seltsi tööd meele tuletas ja Miitaui Lätlaste poolt ühe suure auu-karika Riia Läti Seltsile mälestuseks kinkis. Ka meie auustatud kubernäri  herra soowis Läti Seltsile Lätikeeles rääkides õnne, niisama wiitsekubernäri herra Saksakeeles ja Balti Domeeni ülem Wenekeeles. Peale selle pidasiwad  weel mitmed töised kõnesi ning pidu lõppis tantsuga.  Töine pidupäew alustas laulu-kontsertiga, ning lõppis õhtu teatrimängu, muusiku ja tantsuga. Riia Läti Selts alustas kümne aasta eest tagasi 42 liikmega, ja nüüd on selle seltsil ammugi jo palju peale tuhat liiget. Ka meie Eesti põllumeeste seltsid saamad paari aasta pärast oma kümne aasta kestuse püha pühitseda wõima. Mitu tuhat liiget saab meil siis olema? Kui meie seltsidel ka igalühel tuhat liiget oleks, mis jo õiguse pärast weikene asi peaks olema, siis wõiksime imet teha ja meie rahwa wabadus kaswaks iga päewaga. Jumal andku, et meie rahwa waim pea nii elamaks ärkaks, et ta ära näeks ja tunneks, kuidas ise mees peab olema, kui omale wabadust ja paremat põlwe kütte soowitakse! Nagu Riia ajalehed kuulutawad, on Tallinnamaa  shandarmide pealik, owerst Laaks, Liiwimaa shandarmi pealikuks saanud, kindral-major Andrejanowi  asemele, kes ennast selle ameti pealt lahti on palunud. Peeterburgist. Afghanistaani emiiri saadik Konstantinoopolist, Dshemaleddin, on oma teekonna  peal kodumaale ka mõni päew Peeterburgis aega wiitnud. Seal on ta nimelt sellega ennast tuttawaks  teinud, mis Wenemaa ajalehed Afghanistaani tülist arwawad. Tististst. Kuidas tüdrukuid müakse, sellest jutustab Armeenia ajaleht „Droeba" nõnda: Talumees  Jtuja Adamia lubas ühe noore tüdrukule Eku külast head teenistust Tiflisi linnas muretseda, kui ta temaga ühes läheks. Tüdruk wõttis pakkumise wasta, ja talumees muretses omale 10 rubla eest tunnistuse, kellega tõendadi, et tüdruk tema tütar on. Jtuja Adamia läks tüdrukuga teele, aga ei wiinud teda mitte Tislisi linna, waid Staara-Senaaki, kus ta oma ohwri, waese tüdruku, turu peal ühe inimesele, kelle nimi Aslamaasow oli, 100 rubla eest ära müüs. Wöeralt maalt. FilipoopoW. Mi wür st Dondukow - Kors - MoMÄiwaKm sõites Filipoopoli linnast läbi läks, wõtsiwad teda Bulgaarialased suure hõiskamisega seal wasta. Nemad wõtsiwad tema hobused tõlla eest ära, wedasiwad ise tõlda ja andsiwad waljult sellest tunnistust,  kui suur tänu neid Wene Keisri, Wene sõawäe  ja Wenemaa rahwa wasta täitis. Igalt poolt ümberkaudu tuliwad rahwa saadikud würsti teretama ja teda paluma, et ta Keiserliku Majesteedile ette paneks, et kõik Jda-Rumiilia Bulgaarialased ennema surra tahawad, kui Türgi walitsuse alla tagasi langeda. Konstantinoopolist. Mid Hat Pashaa on Siiriamaa  kindral-kubernäriks tehtud. Seda arwatakse tunnistuseks, et Inglaste woli Sultani üle jälle suur on, sest Midhat Pashaa on suur Inglaste sõber. Praegu on Konstantinoopolis suur raha järele pärimine, sest neist 5 miljonist, mis Jda- Jndia Muhamedlafed kokku oliwad pannud ja Türgi heaks saatnud, on 3 miljoni kautsi läinud, nn et keegi esiotsa ei Lea, kuhu nad saanud. Seda asja päritakse nüüd järele ja seks on India Muhamedlaste poolt üks saadik, nimega Khadshi-Mehemed-Hussein, Konstantinoopoli linna saadetud. Arwatakse, et Mahmud-Damat-Pashaa  süüalune on, kes raha peale wäga maias peab olema. Kus seesuguste meeste käes walitsus  on, kuidas wõiwad seal weel isamaa asjad edeneda! Kosujast. Hosniamaalt on 59 kõige rikkamat Muhamedi usku mõisniku saadikute läbi kirja Austria Keisri kätte saatnud, kus nad paluwad, et Austria Bosnia ja Hertsegowina maad täitsa oma alla wõtaks, nii et nad ka usu poolest Sheik-ul-Islami walitsuse alt lahti ja ise oma usu walitsuse alla saaksiwad, et neile usu-koolide asemele rahwa koolid tuleksiwad ja mässajatele üleüldse andeksandmist antakse. Selle kirja andis töiste saadik Mustai-Beg Serajewos 10. Nowembril  Austria sõawägede ülemkommandöri kätte, kes oma rõõmu selle kirja üle awaldas. Berliinist. Ajalehed kuulutawad, et wiis Wenemaa  noort meest Berliinis wangi olla wõetud, kes kodumaaga elawalt kirju wahetanud ja palju Saksamaa  sozialistidega läbi käinud. Kolm neist olnud tohtriks õppijad, üks teoloogus ja üks käsitöö-akadeemia  õppija. Hispaaniamaalt. Noor mõrtsuk Monkasi, kes Hispaania kuningat laskis, on kohtust surma nuhtluse  alla mõistetud. Mõni sõna Wastse-Otepää alewikust. Wastse-Otepää alewik saab nimepidi mõnelegi tuttam olema, aga kuda tema alustusega ja edenemisega künni siiamaani  lugu on olnud, on aga wist üksi siit ümberkaudse inimestele tuttaw. Tahtsin siis mõne sõna tema lühikesest elu-igast ülesse tähendada, mis mõnegi asja poolest kaunis tähtjas tähele on panna. Wastse-Otepää alewik seisab Otepää kiriku juurest umbes 1/2 wersta Pühajärwe mõisa poole minna, endise Pühajärwe karjamõisa Nustaku asemel, millest ta ka rahwa suus omale „Nustaku" nime on saanud. Muistne linna-mägi, kus wanaste kindel kants peal oli, ja endine Otepää alewiku ase ei ole siis siit mitte kaugel,  sest linna-mägi ei ole enam kui umbes 100 küünart kirikust eemal ja endine alewik on enamist kiriku ümber seisnud. Praeguse alewiku asukoht on kaunis kõrge maa, nõnda et igast küljest ülessetulek ikka wasta mäge on. Sellepärast ei ole seal ka ühtegi oja ega jõge, mis niisuguse kohale küll wäga tarwilik oleks, läbi jooksmas, ei ka mitte üht järwe lähemal, kui aga muistne, poolelist kokku kaswanud „Alewi-järw", umbes wersta kangusel, ja Pühajärw, kaks wersta eemal. Wee puuduse üle siiski ei wõi kaebata, sest et wesi siin mitte sügawas ei ole. Selle lühikese aja sees, kus see alewik sai asutatud, on ta, nagu meie edaspidi saame nägema, koguni jõudsal sammul edasi jõudnud ja kaunis perekaks pesapaigaks siginenud,  sest tema elu-iga ei olegi pitkem, kui umbes 15 aastat.  Sell ajal oli Pühajärwe mõisa omanik proua Julie von Schrenk, sünd. Sivers. Tähele pannes nägi tema, kui wäga suureks takistuseks ja raskuseks see põllumeestele oli, oma põllu saaki mitukümmend wersta kaugele linnadesse saata ja sealt oma tarwitusi tagasi tuua, ning tuli tema selle nõuu peale, rahwa kergituseks siia üht suuremat kauplemise  kohta asutada. Aastal 1861 saatis ta sellepärast kubermangu walitsusele palwekirja sisse, millele ta ka weel üht põhjendamise kirja juure lisas, kus ta ülesnäitas, mikspärast  siia kauplemise kohta waja asutada oleks ja kuida ning kus kohta teda joonele seada. Sellest kirjast panen ma mõned tähtsamad mõtted siia üles, kust kõige paremine wälja paistab, mis ja knda tema soowimine oli. Cfite näitab tema omas kirjas, knda ühe maakoha edenemine, olgu see põllutöölikus ehk ka käfiametlikus asjas, kauba ajamise läbi sigineb ja jõukama järjele tõuseb, ning mille iseäralised edendajad mee-, raud- ja maanteed on, ning kui wäga raske niisugustes kohtades, kus need asjad puuduwad, jõukama järjele on saada. Tähendab siis edasi, et Otepää kihelkond just üks niisugustest kohtadest on, kus need eespool nimetatud edenduse asjad täieste puuduwad, sest mee- ja raudteedest rääkimata on suur postmaanteegi suuremast hulgast selle kihelkonna mõisatest 20 ja 30 wersta kaugel ja kui kaart kätte wõetakse ning ümberwaadatakse, siis seisab Pühajärw peaaegu kolme linna kesk mahe kohas. Tartu põhja, Walga loode ja Wõru keskhommiku pool. Neist on igaüks peaaegu 50 wersta Otepääst eemal ja kõige lähemad laadad Kirepis, Orikul ja Antsmõisas on umbes 20 wersta kaugel, kus põllumehed oma produktist ärakaubelda ja oma tarwitusi osta wõiwad. Seda toimetust  teeb nende kohtade kaugus koguni raskeks, mis weel enam silma paistab, kui tähele pannakse, et need laadad sügise halwa teede ajal ära peetakse, kus läbisaamine wäga waewaline on. Sellepärast olla wäga tululik, kui maale kauplemist saaks asutatud, nagu siin Nustaku karjamõisa rentnik ka juba linu ja wilja kokku ostnud, Pärnu saatnud ja soola, rauda, heeringaid ning muud poe kaupa wälja müünud, millega ta õige heasti wälja olla saanud. Nende tähenduste järele olla siis õige sündlik, Pühajärwe lähedale suuremat kauplemise kohta asutada, mille kõlbdust ka endine aeg tunnistab, sest et siinsamas lähedal, umbes 300 aastat tagasi, juba Üks linn nimega „Otepää" asus ja Wenemaaga kauples, ning mitte wäga kõhetu ei wõinud olla, sest et tal juba prügitud uulitsad (waata Hagemeistri ja Rutenbergi kirjad) oliwad. Töine nõndasama tähtjas asi niisuguse koha alustamise  soowimises olla käsiametnikude puudus mõisades, mis läbi kõige talituste edenemine takistatud saada, sest et potissepad,  lukussepad, katalsepad, pütissepad, sadulsepad j. n. e. kõik umbes 50 wersta kaugusel elawad, mis läbi mõnigi asi, mis muidu tehtud oleks saanud, nüüd tegemata jääb. Ka arst ja apteek jääda paljaks soowitawaks asjadeks, sest lähem arst elada 25 wersta eemal Antsmõisas ja lähem apteek on Tartus, ligi 50 wersta kaugel. Kõige nende asjade peale tähendades paluda siis tema (Julie v. Schrenk) ülemalt walitsuselt ühe alewiku asutamise  ja laada pidamise luba ja kinnitamist, ning lubab omalt poolt selle tarwis Nustaku karjamõisa asemelt, kust Otepää kirik mitte kaugel ei olla ja kuhu mitu teed kokku tulewad, kõige wähem 50 ne waka alla maad anda. Ning et wana Otepää alewiku ase ka siit kaugel ei ole, siis tema seda uut kohta küll kõige sündlikumalt „Wastne-Otepää" nimetaks. See on lühidelt kirja sisu, mis Julie von Schrenk oma soowimise põhjenduseks kubermangu walitsusele sisse saatis. Mitmepidise kirjutamise peale sai Jaanuari kuul 1862 niiheasti laadapidamine, kui ka alewiku asutamine lubatud ja kinnitatud, aga selle tingimise all, et kõige wähemalt  4 kaupmeest siin kuus aastat kauba asju ajakstwad. Sest ajast hakas siis „Wastne-Otepää" siginema. Aga nagu kõige asjaga alustus raske on, nõnda oli ka lugu siin. Seatud kaupmeeste arw ei saanud täis ja 2 aasta pärast tuli Tartu Maakohtust käsk, et edespidi Wastse-Otepää elaja- ja lina-laada pidamine, kui ka alewiku asutuse õigus Maakohtu poolest muidu ei wõi lubatud saada ega maksmaks  jääda, kui sinna seatud arw kaupmehi ei ole asunud. Sellepärast kanti hoolt, et kaupmeeste arw täis sai, saadeti tunnistuskirjad Maakohtu sisse ja asi läks jälle edasi. Majade ja postide hulk kaswis nüüd jõudsaste ja inimesi asus ühest ja töisest paigast juure. Mida enam rahwast kokku kogus, seda suurem puudus tuli aga kooli õpetusest, sest pool wersta kauge Knüpli walla kooli-maja, kus esiotsa mõned lapsed õpetust saiwad, oli weike ja Pühajärwe walla kool kaugel. Nüüd pidi Pühajärwe  koolmeister igas nädalas üheks päewaks Waftse-Otepäässe  tulema, aga mis wõib selle lühikese ajaga õpetada?! Seal sai 3 aasta eest, iseäranis Pühajärwe rendiherra O. Zastrowi hoolekandmise läbi, kaunis ruumikas koolimaja üles ehitatud, mille tarwis pärisherra von Sivers Õisust (nüüd surnud) materiali kinkis. Selle koolimaja ruumides wõib umbes 100 lapsele õpetust anda. Siin on praegu ka kihelkonna kool sees, sest et wana kihelkonna koolimaja wäga wilets ja uus ehitusel poolel on. Minewal aastal lubati kubernäri herra poolt Wastse- Otepääle weel töine laat (kewade) ära pidada, mille sissetulek  koolimaja heaks ära saab tarwitatud. Nõnda wõib siis Wastne-Otepää selle asja poolest kaunis rõõmsaste tulewiku  silma waadata. Kümme aastat pärast Wastse-Otepää alewiku asutamist, see on 1872, 3. Jaanuaril oli rahwa ülelugemine ja leiti: elumajast arwu järele 26, inimesi üleüldse 233 hinge, nen-