ootama, künni mees söönud saanud, siis woib alles tema sööma hakkaks ja peab sellega leppima,  mis mees järele jätnud, olgu sÄ>a siis pisut ehk palju. Astub meeb tuppa, siis peab näene kohe püsti tõusma ja ootama, mis käskusi  mees temale annab, kuhu ta teda kässib minna ehk mis teha. Siin mõtleb wahest mõni ja ütleb: „Siis on ühe naese põli sääl jo palju hullem, kui orja põli; mis kasu siis sääl mehele minemisest?" Tõsi kül! aga jääb ta mehele minemata, siis on ta elu ka Vaesem,  kui waene. Jah, armsad lugejad! Mitte ükspäinis Hindu naeste lugu, waid iga pagana  maa naese lugu, kus nemad weel ei tea, et Jesus Kristus, meid kõiki, niihästi mehi, kui naisi, oma kalli merega on ärapäästnud, on seesugune waene orja põli, kus neil wäga palju kannatada. On üks Hindu mees rikkas, siis wiidab naene oma aega laiskusega; muud tööd ta ei tee, kui ehitab ennast oma tüdrukute ees, ehk ta käratseb nendega ja räägib kõik sugu tühja lori teiste naeste peale. On mees aga waene, siis on naese põli üks häda ja wiletsus; kõige raskem töõ on tema kaelas, aga sellegi pärast  on naesed enam iste kõik truid oma meeste wasto, ja hoidwad suure armastusega oma meeste poole, ometige rikkuwad ka mõned abielu  ja nende käsi ei käi siis koguniste mitte hästi, waid mees lahutab ennast nii kohe temast  ara. Kui pisemad kodu-tülid juhtuwad tulema, siis saab naene enamiste wöitu. Tema  ei keeda mehele ühtegi, waid poeb ühte pimedasse maja nurka marjule, paneb kõik ehted enesest ära, ega tule säält enne wälja, künni ta oma tahtmist saanud. Ehk kül Hindu naeste lugu nende abielu aeal wilets ja waene on, siiski on see tema lese polwes weel palju wiletsam ja waesem. Mehe surma pääwaga hakkab tema suur kurwastuse  aeg, siis woetakse kõik ta ehted, ta ilusad riided, mis tal on, tema käest ära; tema  ei tohi iial enam üht kirjut hilpu enese ümber panna, ei tohi mingisugust röömu pääwä  teistega seltsis pidada ; ühe sõnaga öölda, ei hoolita temast midagit. Öma mehe warast ei sa tema mitte juukse karwa wäärt. Kui temal poegi ega wanemaid ei ole, kelle juure tä tvöiks minna, siis wöttawad tema sugula- sed teda M oma majasse, aga mitte kui sugulast,  waid kui orja. Magamise kohta temale  ei anta, waid ta wsib magada, kus ta tahab, nagu koer wäljas aja ääres; füa saab ta pääwas ükskord ja siis ka seda kõige alwemat  toitu. Lähäb wast kellegi süda ühe seesuguse  õnnetuma üle haledaks, siis ööldakse: ..Tema on äraneetud, külab see on tema endise  elu sü, mis nüüd tema kätte maksetakse." Ennemuiste ehk wsnal aeal, ek tahtnud Hindu naesed seda häda kanda, seepärast lasksid  nad endid oma meeste surnud kehadega ühes ärapöletada. See hirmus za kole Muuk ehk säädus on 49 aasta eest tagasi Mglise walitsuse poolest ära kaotatud, ja üleüldse on lesknaeste lugu nüüd wiimasel aeal palju paremaks  läinud. Kuuleme siis weel wiimaks, kuidas Hindu rahwa lugu suremise juures ja kuida nende mattuse pruugid ja kombed on. Kui nääwad üht inimest suremise peal olewad, siis pannakse teda, kui see iial wöimalik, ühe rohu peale, mis lehma rohuks nimetakse ja see rohi olla nende meelest püha rohi, mis pattu kautab ja surma kergitnb. Tema wiimsel tunnil walawad  sugulased t'ale mõne tilga piima suhu ja kisendawad oma nime tema körwa sisse, et see temale paha jääks ja tema teises ilmas neid meeletuletaks, et nemad weel surma tunnil  tema juures olnud ja teda awitanud. Pärast  surma peseb wanem poeg surnu pead, wöiab seda õliga, paneb temale uue kue selga ja siis pool istukile raami peale ja püstab siis weel nattuke jahwatud riisi tangu temale suhu ja see peab siis temale wiimseks toiduks reisi peal olema. Kõik see aeg, kui poeg surnuga  möllab, on sääl nuttu naesed, kes suure häälega nutwad ja leina lugu laulwad. Paar tundi pärast hinge heitmist, kannetakse surnu keha wälja, aga mitte, et seda mahamatta, waid ärapöletada. Ärapõletamise tarbeks lautakse  puu riit walmis ja surnud keha pannakse  senna peale, siis wöttab wanem poeg ühe sauest tehtud riista sisse tuld ja lähäb eele, pillimehed käiwad tema järel ja lööwad leina lugu. Meesterahwas lähäb aga üksi surnut ärasaatma, naestd jääwad lese juure koju; poeg wöttab siis törwakse kätte, paneb sauest riista weega oma õla peale, käib siis 98