sündinud; ka wötis ta kõikidest lauluseltsidest osa, nagu : Rewalias ja Eestonias. Tallim nast sai ta Kuusalu kihelkonda Kolga walda Hirwle koolmeistriks ja näitas kõiges asjus osawust wälja ja juba aasta pärast kölasiwad siin mitu ilusat laulu; isiäranis Händl. suur „Halleluja," mis ta ka allati oma haua juures matmiseks laulda soowis; aga ometige täidetud  ei sanud; sest et ta wiimasel aeal põdes ja laulmine hoopis soiku jäi. Kõige enam armastas  ta F. Abti komposatsionisi ja oleks alati praegu nimetud komponisti juure lennanud  kui tiiwu oleks olnud. Ka isi oli mitu kena laulu koku säädnud ja oli kaunis osaw harmoni tundmites, ka salmitamine oli ta wöimuses.  Wiimasel otsal oli ta Motzarti „Nöija-wilest"  mõnusa tüki kolm lapse hääle, nelli pasuna ja ühe wioli jauks ümbersäädnud ja hästi jälile aeanud. Minewal talwel oli ta oma ametid truuwiste ülespidanud,"aga kewade tunnud ennast haiglase  olewad, mis ka marsi täieks tiiskuseks wälja löönud ja teda II nädalise põdemisega lõpetanud; sai just Jaani pääw suurest hulgast rahwast ning koolmeistritest ja lauljatest ta rahu kambri saadetud. Kuus aastat olli ta siin koolmeister olnud ja mast na ZV aasta ümber mana. Jumal andku tale haäd hingamist!"  . . . . n. Ommalt maalt. Pernust. Surno aea pühha. Meie Perno Elisabethi koggudusel on jubba pitkem aeg taggasi se pruuk, iggal suwwel, kas Jani päewal ehk esimesel woi teisel pühha! parrast Jani päewa, kord ühhe ja kord teise surnoaja  peal jummalatenistust piddada ja on se pühhalik jummalatenistus rahwa! wägga armas,  et kaugelt woeraist koggodustest kokko tullewad, sest pühhalikust tenistusest ossa wötma.  Se aasta piddas ta omma surno-aja pühha, pühhapäewal 8. Julil, Üllejöe surno aedas, mis tarbeks isstärralikud laulud ollid murretsetud. Ilmuks olli wägga kenna ja rahwa hulk märato suur, nenda et 22W laulo lehte ei lönud ette, selle hulgale, õlleks wöinud  paar sadda rohkem olla, agga kes sedda wois ette teada, et tarwidus ni suur piddi ollema. Jummalatenistus hakkas kello IV selle lauluga: »Jesus käi nüüd eel Meie ellu teel!" Jutlust ütles kogguduse öppetaja nende pühhakirja sönnade järrele, mis on üllespandud  Pauluse teises ramatuS Tessalonika rahwale  peatükkis. Kel körwad ollid, wois sest kallist jutlusest kül wötta, mis tcmmale ta süddame kinnituseks ja ello juhhatuseks tarwis, ta wois sest troosti ja römustamist omma ello teele sada. Kelloke olli jubba 12 ärralönud, kui se pühhalik tenistus otsa sai, mis selle lauluga: ..Hoia meid ja õnnista" lõppes. Wäggewad sönnad, mis nago Jummala pühhast  Waimust aetud meie kogguduse armsa öppetaja suust tullid, kaisid ka monne hinge süddamest, kui kahhe terrased möegad läbbi, mis nende silma piSsaratest nähha ollid, mis nende palgid möda mahha meresid. Jummal õnnistage sedda tenistust ja andko, et kõik, kes sedda kuulsid, ka sedda kitsast wärrawat wõiksid leida, kust läbbi selle kitsa ello-teele same, mis õnnistuse sisse wiib. Oh et kõik köwwad kiwwised  süddamed olleksid pehmeks sanud ja ello sönna seal maad leidnud, kus peal ta woib kaswada ja wilja kanda iggaweseks elluks. Pernomaalt. Surno-aea sisseõnnistamisest.  Audro koggodusel olli, kuida sealt söbber kirjutab, nende surno-aed ehk matmise  paik liig kitsaks janud, sepärrast on seal hea tük maad jure wöetud, mis nüüd Zani päewal, 24. Junil, sisseönnistatud ja matmise paigaks pühhitsetud; ühtlase pühhitsenud nad ka omma se aastast surno-aea pühha, mis tarbeks sealadne aulik kogguduse öppetaja wägga  armsad ja selle pühhitsemisele ommased laulud  trükkida lasknud. Rahwast olnud õige rohkeste kokko tulnud, ei mitte ükspäinis ommast  koggudusest waid ka Perno linnast. Kirjasaatja ütleb: Et ilmuke üllewägga kenna  olli, sepärrast olli rohkeste rahwast kokko tulnud. Pühhitsus hakkas ühhe waimoliko lauluga, wanna surno-aea peal, kus meie aulik  kogguduse öppetaja üht wäggewat jutlust nende pühha kirja sönnade järrele piddas, mis on üllespandud Joannese ilmutamise ramato Zp. W—22 salm. Sönnad ollid wäggewad ja tullusad ka sedda kõige tuimemat üllesärra- 237