sünnib parlamendi paljuse waidlemine rahapärimise wasta paljalt silmakirjaks, sest et sell kombel üksi praegust ministeeriumi ametist ära wõib Wata. Afghanistaani asjad hakkawadWlglastekö pääwalu  tegema. Nemad oliwad lootnud , et Küiberi lõhestiku - tee Afghanistaani mägedes ilma lahinguta ja kergeste oma alla saaksiwad, aga see lootus on tühja läinud. Kui Inglased ligemale jõudsiwad, leidsiwad  nad, et emiir Shir Ali selle tee peale tugema sõawäe ette oli pannud. Alimusjidi ligidal seisawad juba 6000 Afghanistaani sõameest ja 18 suurttükki, ning sinna tuleb ühtepuhku meel mehi juure, nii et Inglasel wäga raske on, seda teed meel oma kätte saada. Nüüd kaebawad Inglaste ajalehed walitsuse peale, et ta Afghanistaaniga enne tüli teinud, kui ennast ise heaste sõale walmistanud oli. Emiiril on nüüd aega ennast 5 künni 6 kuud ette walmistada, ja India mägi ei wõi mitte Afghanistaani maa sisse tungida, maid peab ennema kartma, et emiiri sõawäed Indiasse tungiwad. See lugu teeb ka India würstide  silmas Inglasi halwaks, ning nemad kautawad oma lugupidamist Inglaste wasta. Sell kombel kaaluwad  asjad iga pidi Inglastele sellepärast kahjuks, et nad mitte ennast täitsa ette ei ole walmistanud. India wiitse - kuningas armas wist, et Afghanistaani emiir silmapilgul alla saaks heitma, nii pea kui Inglane  ähwardaks. Aga emiir ei ole seda mitte teinud, ning et Inglane ka kohe sõda ei wõi alustada, peab ta nüüd silmakirjaks uusi saadikuid emiiri juure saatma,  kellest ta isegi ära teab, et neist ühtegi paremat wälja ei tule. Nagu Hommikumaa rahwad on, tunnistawad nad seda Inglaste nõrkuseks, ning emiir leiab ikka enam seltsimehi. Kuruma orus on emiiri poeg Jakub-Khan jo sõameeste püämeheks heitnud. Seal elab Momundi suguselts rahwast, kes nüüd kõige esimesed on olnud, omad lipud Inglaste wasta lehwima  panema. Jakub-Khani ema on ühe Momundi ülema tütar , ning see on oma 12 künni 15 tuhat sõameest Inglaste wasta selle tingimisega sõtta lubanud,  et emiir Jakub-Khani lahti annaks, kes emiiri juures wangis oli. Emiir on siis ka oma pojaga ära leppinud ja see on jo, nagu meie nägime, Inglaste  wasta töösse astunud. Inglased tunnewad nüüd ära, et nad ka Küprose  saare omale Võtmisega mitte õnnega koos ei ole. Selle saare kohta on kuulus Inglane Archibald FvrbeS oma kirjades nii selget seletust teinud, et Inglased  owa wõitu juba kahetsema hakkawad. Küprose' saar ei saa Inglastele muud tegema, kui suurt kulu, sest sõasadamat ei ole sinna Võimalik asutada, ja kliima on seal Inglaste terwisele nii kahjulik, et jo praegu wäga palju sõamehi palawiku haiguse käes maas on. Ka wõib Bosporuse ja Mustamere kaudu India piiri äärt mööda palju rutemine sõawäge Kesk- Aafiasse toimetada, kui Larnakast, Famagostast ehk Nikoosiast. Mõned Inglismaa ajalehed kaebawad sellepärast,  et Inglismaa walitsus Küprose saare omale pärimise läbi muud ei ole tahtnud teha, kui oma poliitika lahingu kautamist Berliinis kinni katta. Et toredad Inglased juba ise seesugusi tunnistusi awaldama  hakkawad, sellest tunneme ära, kui wäga neil peenikene peus ja süda oma enese asjade üle täis on. See kardetaw olek teeb ka Inglasi juba nagu natukene  järelandlikumaks. Lord Beaconsfieldi wiimane kõne, mis ta Gildhoalis pidas, tunnistab seda üles, üks kõik, tulgu tema sõnad südamest ehk olgu nad paljalt silmakirjaks räägitud. Ameerika Ühendatud Riikides on 5. Nowembril  uus kongressi- ja riigiwalitsüse liigete walitsemised  olnud, kus juures Lõuna riikides enamiste demokraatlaste  partei wõitu on saanud, nii et esimestel kongressis umbes 12 healte paljus saab olema. Omalt maalt. Wiliandis. Hilja aja eest alles «maldasime oma heal äni-kasuka lMMMaks ommeti wälja saaks kostma ja meie aru saaksime, mis seal kasuka all marjul seisab. „ Postimehe"  44. numri seeS on meie soow täidetud, ning meie leiame, et tema all mitte ani ehk pealegi luik peidus ei seisa, maid paljas -- kana, kes kolme rebuga  mutta korraga ära on munenud, aga ühtlasi ka kaagutab, et see tema elu sees wiimane muna olla, Noh, olgu sellega lugu, kuidas on, aga waatame, mis „Eesti Postimees" omas kirjas Eakalale mustuseks  ütleb, kes asjalikult jo kümme korda ja kümme küsimist tema ette on pannud, et ta nende peale mustaks.  Tema kirjutab: „Töine „„Eesti Postimehe"" igapäewane, ei iga nädalane waenlane, ehk küll meel mitte elatand, on „„ Sakala"", kes wäsimata kõik kokku otsib, mis ta ühel ehk töisel wiisil „ Eesti Postimehe" pahanduseks ja kahjuks arwab tulewat, ja tema wiimne trump-ess on ikka: Waata, nõnda püüab „„Eesti Postimees"" rahwast eksitada ja temale  liiwa silma- riputada! Et „„ Sakala"" ise, „„Eesti Postimehe"" peale muda loopides, rahwale üsna jämedat kruusa silma riputab, sest ei lausu ta sõnagi. Noh, tehku oma auusat tööd edasi, meie jõuame ka natukene mait olla ja kannatada." See on nüüd jälle üks „Postimehe" wastus! Kõikide nende küsimiste peale, mis meie isamaa asjades tema ette oleme pannud ja mis tema Lõisiti seletas, kui,, Sakala"; kõikide meie asjaliku seletustest ja arutamistest hoolimata  ei saa meie muud wastuseks, kui: „Sakala ise riputab rahwale üsna jämedat kruusa silma." Kas sellest küllalt peaks olema? Ei ole tõeste mitte! Kui töisele midagi süüks antakse, siis peab seda tunnistustega  tõeks tehtama. Kes süüd töise peale tunnistab,  aga seda tõeks ei wõi teha, seesugust hüütakse laimajaks ja inimesi, kes laimamisest elawad, on meeste seas wähe leida. Sellepärast on „Eesti Postimees",  meie peame seda kahetsedes ütlema, nende wana mutrikeste seltsi astunud, kes oma ligimese nime hea meelega oma pitka hammaste wahele ja weel pitkema keele otsa wõtawad, ja keda rahwas keelepeksja naisteks nimetab. Näidaku meile „Postimees", kus meie kruusa rahwale silma oleme pillanud, ja meie saame enese eest kohe kostma, nagu tarwis. Siis wõib rahwas wahet teha, kellel õigus on. Aga kui ~Postimees" oma nina otsa kasuka seest wälja pistab, paar laimamise  sõna maailma sisse hüüab ja siis oma nina ehk noka jälle aninahast kasuka alla ära peidab, seesugusel 100 l tunnistab ta, et ta küll kõik muud ehk peaks tegema, aga mitte ajaleht kirjutama. Kui meie „Eesti Postimehe" juures wiga leidsime, siis oleme ikka selgeste näidanud,  mis meie weaks arwasime. Meie näitasime, kuidas asjad meie silmas wead oliwad, mis jo sellepärast  „Postimehe" silmas mitte wiga ei pruukinud olla. „Sakalal" ja „Postimehel" on igalühel oma alus, kelle peal nad seisawad, ja igaüks teeb sellepärast omal kombel tööd. Kui meie „Postimehe" kombet halwaks ja kahjulikuks arwame, siis kostku La enese eest, et rahwas wõib teha, kellel õigus on. Et aga eest mitte ei julge kosta ja kõik tema tunnistus see on, et ka „natukene wait olla ja kannatada" jõuab ja tahab, siis on ta sellega iseennast nii hukka mõistnud, et seda keegi wastaline puremine ei oleks jõudnud teha. Sest kui üks inimene  jo nii on langenud, et La enam oma tegude eest kostagi ei julge, siis on see tema järg enam kui liig madal järg ja meil on seesugust pilti hale näha. Tahab seesugune inimene pealegi weel ennast ühe vr. Kreutzwaldi ees mättale püsti ajada ja jutlust pidada, siis läheb seda lugu nähes süda nii täis wiha, et muud abi ei tea, kui kepi kütte wõtta, kellega weel üksiainult wõimalik on, seesuguse teu peale wastata. Olgu sellest küllalt ja tehku lugejad ise wahet, kus pool auusus seisab ja kus pool auutu olek walitsemas  on. Peeter Peterson surnud. Meile on teada antud, et Peeter Peterson, kes Holstres sündinud on ja Tartu uniwersiteedi peal studeeris, aga siis kodumaalt  ära wiidi, Borissoglebski linnas 17. Oktobril õhtu siit ilmast ära on lahkunud. Tambowi linna Uspenski surnu-aida on teda siis Lutheruse usuliste jausse 2.8. Oktobril igaweste puhkama pandud. Wist saamad kõik isamaa pojad maimus selle mehe haua ääres leinama, kes meie eest palju on pidanud kannatama.  Tema mälestus saab Cestirahwale igameste kalliks jääma, sest tema isamaa-armastus on suurem olnud, kui tema elu-armastus. Tema elulugu saab meile edespidine aeg silma ette tooma. Riia ajaleht „Zeitung für Stadt u. Land" räägib omas 252 numris nii tähtjaid sõnu, et neid Eestikeele ümber peame panema. Seal loeme: „Meie tahame meele tuletada, et riist, kellega inimene õpib ja õpetab, kellega ta korralikult ja õigeste mõtleb,  ja kellega ta omi eesmärkisi ja paleusi awaldab, et see riist meie keel on. Wõetakse inimese käest keel ära, kelles ta mõtleb ja räägib, siis wõib temast wõimalikult  kõik muud saada üksi mitte seda, mis ta oli. See inimene, kelle keel ära wõeti, et temale töise keele asemele anda, ei saa mitte selleks, mis need on, kellel see töine keel omanduseks on, waid ta saab halwemaks; temast saab üks Mestiitsi sarnane segiloom,  mis kõige halwem inimese tõug on." Neid sõnu ütleb „Zeitung für Stadt und Land" neile, kes soowiwad, et Sakslased uniwersiteedi peal Wenekeeles omi õpetusi saaksimad. Meie soomime, et,,3eitung für Stadt und Laud" neid sõnu ka Eestirahwa kohta omale südamesse wõtaks! Tallinna ajaleht „Revalsche näikse omale eesmärgiks teinud olewat, „Sakalat" maailma ees nii ruttu kui wõimalik süsi mustaks ehk tuli punaseks wärwida. Omas 252 numris on ta jälle „Sakalast" õige pitka kirja awaldanud, kus ta uueste näitab, kui ütlemata suur Sakslaste ja usu waenlane „Sakala" olla. Ja kõik seda arutab ta sellest wälja, et „Sakala" Lilli Suburgist kirjutatud raamatut „Liina" kiitnud on. Mis see herra T.S. seal kirjas jälle ülesse arutab, on esmalt täitsa nagu mõne „targa kreiskooli poisi" töö, töiselt awaldab ta nii suurt waenlust Eesti rahwause püüdmiste wasta, et meile kartus peale tuleb, kui selle peale mõtleme, missugust toitu nüüd mõned Saksakeele ajalehed oma lugejatele ette panemad ja missugust wilja seesugune küli Lulewikus kandma saab. Meie tahaksime näha, mis Saksa ajalehed ütleksiwad, kui meie nende raamatuid  ja kirju sellsamal kombel ette hakkaksime arutama,  nagu nad nüüd meie raamatutega teemad, see on rahwausliku wiha üritamiseks ja kihutamiseks! Aga Jumal hoidku meid seesuguste teede eest, kelle peal meie kodumaa tõesti hukatuse poole kaaluks. Et Saksa ajalehed seda sugugi tähele ei pane, mis siin omas ajalehes seletame ja õiendame, ning ikka edasi omi lugejaid male kujudega petawad, sellepärast saab „Sakala" wäljaandja pea ühe Saksakeele raamatu wälja andma, kus ta näitab, kust allikust need laimamised  kõik wälja woolawad. Üleüldse näitawad mõned ajalehed omale eesmärgiks teinud olewat, „Sakälat" tuleriida peal ära põletada. Selle tuleriida  tarwis kannetakse ka kõige weiksemad õlekõrred kokku, et aga riit tõeste malmis saaks. Seesugune õlekõrs, keda male arutamiste teel jo õlekubu suuruseks  on tehtud, on Lilli Suburgi raamat ja tema kiitus meie ajalehes. Kahju aga, et ka „Eesti Postimees"  ja „Eesti Kirjameeste Selts" seda raamatut kiitnud ja soowitanud on, kus „Sakala" wäljaandja mitte ühes ei ole aidanud! Wiliandi maakonnast. Uusna wallast kirjutatakse  meile kahest õnnetusest järgmisel kombel: Nowembri 1. kuu päewal hakkas kella 4 ajal p. l. Eewerdi talu rehi, kus ka elukambrid ühes oliwad, põlema. Tuli langes nii suure kiirusega laiali, et katus enne juba ära oli põlenud, kui inimesed ligi jõudsiwad. Maja kraami on üleüldse wähe peastetud, mis sellest tuli, et talu wanemaid kodu ei olnud ja wõerad inimesed esiotsa ei teadnud, kust midagi meel kätte oleks saada wõinud. Tuld arwatakse liiast kütmisest  tulnud olewad, mis üks 17 aastane pois üksi toimetanud. Kahju on umbes 2450 rubla suur. Kustutamise ja töiste hoonete kaitsmise juures tegiwad  mitmed wüga tubliste tööd, iseäranis üks ligidalt  peremees T. Kerem, kes siis weel kambritesse sisse tungis, kui katus juba ära oli põlenud. Nüüd sügisesel ajal, kus rehti kangeste köetakse, waadaku  igamees ette, et õnnetust ei sünni. Töine õnnetus juhtus pühapäewal 5. Nowembril sealsamas ligidal Anni talus, kus hommiku magamise ajal kambri lagi sisse kukkus, kuhu palju harimata lina-kubusi peale oli pandud. Töised inimesed peasesiwad küll weel terwisega wälja, aga kaks tüdrukut oliwad maha kukkunud palkide ja lma-kubude alla maetud, kust neid warsi küll wälja kisti, aga ühel oli pää purustatud, ja töisel pää ja rinnad raskeste põrutatud ja pigistatud.  Esimene sai kohe Wiliandisse haigemajasse wiidud, aga kas weel elama jääb on teadmata. Töise kohta on lootust, et aegapidi weel ära paraneb. Selle kurwa 100 juures on paraku hooletus suurem süü, et õigel ajal mädanud tala asemele uut ei pandud. N. Tallinnast. Nagu Tallinna pääwanem, paron Uexküll teada annab, on Keiserlik Majesteet oma rahulolemist Tallinna kodanikudele selle üle käskinud  awaldada, et nad sõast tagasi tulejaid sõamehi nii lahkeste wasta on wõtnud. Sealt on kaks surma sõnumet tulnud. Esmalt  on rüütlikogu sekretär A. von Gernet Bonni linnas ära surnud, ja töiselt Tallinna linna wolimees, kaupmees A. D. Epinatjew, Tallinnas. Riiast. Riia Läti Selts pühitses 28. ja 29. Oktobril s. a. oma kümne aastast kestuse püha. See pidu oli nii heaste Seltsile kui Läti rahwale üks auupidu, ning meil Eestlastel on kibedaste asja, seda püha pitkemalt tähele panna. Igalt poolt, nimelt ka kaugelt Wenemaalt, oli palju Lätlasi nimetatud päewadeks Riiga tulnud, sellest pidust osa wõtma. Pidu algas 28. Oktobril, ning seks päewaks oli Läti Seltsi maja saal ilusaste ehitatud, kus pidu-söömaaeg ära peeti. Auuwõeraks oliwad palutud ja mõtsiwad