woi ta ommas ammetis kohhe teed käia, egga omma walla asjo mõistlikult tallitada, sedda piddago wald meles, et eddespiddi jälle ei eksi. Änneto surm külma läbbi. Se M pühhapäwal 6. Detsembril, kui üks weikene  tüttarlaps, kes wöera perremehhe ees kassolapseks  olli, Reinse küllast Ue Karriste kolimaeasse  katsele sadetud; nenda kuida üllemate polest se köwwa käsk on, et igga ku essimesel esmaspäwal kõik lapsed kolimaeas katsel peawad ollema. Et ta kolimaeast rohkem 20 wersta emal ellanud, sepärrast läinud ta jubba pühhapäwal  tele. Olli läinud künni Ue-Karriste kiwwi lööwi (?) kohta kus üks weike oja, kus kül jeä peal olli, agga sel korral wessi jeä peale ühka . ajanud, kust kuiwalt läbbi ei wöinud  sada; on waene lapsoke sealt läbbi minnes  koggoni märjaks sanud. Jubba ennegi ollid ta jallad märjad ja külm neid koggoniste Võimatumaks teinud, et ennam eddasi ei suutnud  minna; ka temma rided ollid sette ilma kohta liig waesed, üks kue hilbuke ja weike kamsulike selgas, ei jõudnud soja anda ja nüüd pealegi weel kaelani märjad, piddi seal omma nore ello kautama; leitud teistpäwal jõe kalda pealt, kus ta waene lomake hinge heitnud ja ilma kellegi innimese abbita surmaga wöidelnud!  Oh leiwa wannemad! olge kui ristiinnimesed  omma leiwalaste wasto ja pange neile, kui wäljasadate, sesuggused hilbud ümber,  kuida ilmad sedda tarwitawad, et külm neile mitte kahjo ei sa teggema; otse kui se lapsoke omma leiwawannemata holimata mele pärrast ommast ellust ilma jänud, ja piddawad endid ommetigi ka ristiinnimeseks, tembude polest on nad hullemad kui pagganad. Sündimise päaw. Saime Jöulo näddalas ühhe Kaarli walla pärris perremehhe käest allamal seisawat kirja selle palwega, sedda ka meie posti pauna püsta, egga mitte selle peale wadata, et ta omma tullemisega nattuke hiljaks zänud. Siin tulleb nüüd kirri: Urmas Postimees! Pallun mitte pahhaks panna, et sulle ni hilja ühhest piddu ehk sündimise  päwa römust könnelen. Sest õlleks kül warrem piddand könneldud sama; agga jäin otama, et mönni targem sedda piddi teggema, kõik tühhi otus! ei tulnud egga tulnud, sepärrast  teen sedda nüüd issi; egga ta sellepärrast happuks ei olle janud, et assi jubba kümne näddala eest taggasi on sündinud»" ..Meie aulik Oiso ja Kaarli mõisa pärris herra Landrat A. von Siewers, kes omma walladele wägga paljo head teinud, paljo rohkem,  kui kegi mu mõisa herra omma wallale. Ta müüs omma walla tallud wägga hea tingimistega  omma rahwale ärra ja aitas õnnetusi,  mis lummal meie peale satis, kanda; ühhe aastaga pöllesid kaks tallo ärra, neid aitas temma meid ülles ehhitada ja weel paljo muud head, mis ma' ei hakka siin nimmepiddi nimmetama. Kõige selle eest ei wöinud meie temmale muud, kui tänno anda. Mihkle ku essimeste päiwe sees ma ollen selle päwa ärraunnustanud olli meie ausa Landradi herra sündimise pääw, siis wotsid 31 Kaarli walla perremeest nõuks, herrale üht weikest kingitust tehha, mis ka mönni hea koppik tulli maksma, ja temmale õnne sowida. Ragin siis nüüd, kuida luggo läks. Meie tellisime Halliste kihhelkonna mängo kori ühtekokko 18 meest Lanradi herrat hommiko mangoga ülles ärratamä; läksime warra hommiko temma  hakna alla ja laulsime seal kaks salmi sest laulust: ..Nüüd paistab meile kauniste", siis parrast jälle kaks salmi sest laulust; «Tõuske ülles waljust hüüdwad." Parrast laulmist mängisid musekandid üht kenna marsi ja siis läksime iggaüks kuhhu kellegi! tarwis minna olli, ja wiitsime aega, künni Landradi herra ennast ridesse panni. Ni pea kui herra rides olli, kutsuti meid herrat terretama, ja siis läksime  kolmelt realt, musekandid ees, künni treppi ette kust Landradi herra meid sure saali ennese ette, tulla laskis; seal olli herra omma proua ja lastega meil wasto, kus nad meie terretamist armolikult wastowötsid ja meie kui lapsed omma  arm õlise issa ümber seisime ja tännasime ning õnne sowisime. Kui nenda auliko sakste ees seisime, piddaö meie wallawannem, üht weikest selle päwa kohta ommaliko könnet ja selle wahhe aea sees ollid kokkadel ja toapoistel  kohwi laud kaetud, kuhhu meid ka palluti jure minna. Kui iggaüks omma tas kohwi olli ärrajonud, siis läks jut lahti ja iggaühhel olli omma siggar ninna al suitsetada. Aeg läks jutto aeades ruttust eddasi ja lõuna olli kätte jõudnud, siis tarwitadi meid ka laua jure löu- 4