mis peame niisugufist meestest ja ajalehtedest arwama, kes endid kõige targemaiks ja paremaiks rahwa eestwedajateks ja kasupüüdjateks tunnistawad ja kiivamad ja ise kõige pahemaid  asju, muhkusi ja haigusi rahwa seas oma kasupüüdmise  ja male kawaluse katte alla püüawad matta ja sell wiisil rahwast oma järele meelitada ja tõmmata, et aga oma pung paisuks ja task tõuseks. Kui nemad oma mati on ära wõtnud ja paigale pannud, siis saagu rahwaga mis tahes, sellega pole pärast neil tegemist." Meie palume oma lugejaid andeks, et kõik seda muda terwelt „ Eesti Postimehe" seest oleme nende silmade ette pidanud tooma. Aga meie ei wõi seesugust  inetumat tegu mitte warju alla jätta, kus ta suurt kahju wõiks teha. „Ristirahwa pühapäewa leht" oli omas tänawuses  3. numris tunnistanud, et ka Eestirahwa seas juba sozial-demokraatlasi olla, ja oli siis juure lisanud: „Meie küsime: Mis on meie armsa Eestimaaga sündinud?  Kuidas on kihwtine seeme nii kärmeste juured ajanud? Paraku Jumal!" n. n. e. Sellesamas numris püüab see ajaleht näidata, et need „sozial-demokraatlaste  teud" mööda läinud aasta „ tülist ja sõnakolinast" olla tulnud. Sellega oli siis „Ristirahwa pühapäewa leht" ühtlasi ütelnud: Waadake kõik walitsejad ja ülemad,  meil on sozial-demokraatlasi ja neid on meie uus sõna priius sünnitanud, pange see priius jälle 'kinni! Seal oli siis Sakala püham kohus, Eesti natukese priiuse eest ülesse astuda ja ta on seda omas 7 numris teinud, kus ta näitab, et meie maal sozialdemokraatlasi  mitte ei ole, ehk küll „Pühapäewa lehe" partei seda wäga soowib. Iga lugeja tunneb ära, et meie selle kirjas üksi Eestimaast räägime ja mitte ter- west Weneriigist. Praegusel ilmrahutul ja liiknwal ajal arwas ka „Eesti Postimees" meie sõna-priiust seeläbi kinni panna wõiwat, et Sakalat sozial-demokraatlaste eestkostjaks tegi. Aga kuidas oli see wõimalik? Noh tema noor kaaSredaktor tuli praegu Berliinist, kus sozial-demokraatlaste  pesa on. Seal näitab see mees heaste õppinud  olewad, sest wale-pistol wõeti kätte ja Postimehe  15. numris käis pauk ära. Aga waadaku laskjad  ette, et see pauk nende enese pihta tagasi ei karga! Meie rääkisime omas 7. numris omast maast ja Eestirahwast, aga Postimees käänab seda Wenemaa peale ja ütleb neist, et meie sozial-demokraatlasi sugugi  Wenemaal ei arwata olewat. Kellele ta seesugust  walet räägib? EMirahwas teab wäga heaste, kui- das Sakala sagedaste Wenemaa mässajate parteid hukka on mõistnud. Meie tahame siin paljast paar kohta omast ajalehest meele tuletada. Sakala 1878 a. 29 juhtkirjas loeme: „Meie lugejad on jo sagedaste sellest kuulda saanud, kuidas üks peo täis noori inimesi, keda nende toore meele ja nurjatu püüdmiste pärast waewalt haritud inimesteks wõib nimetada, Weneriigis tema jõudsat käiki ja korralist olekut seisma püüawad panna. Selle püüdmises ei ole neil midagi kallis, mis muidu inimestel kallis on, ning tapmist ja muid were-töö märkisi leitakse nende teede pealt, sest jo mitmed kõrged riigi ametnikud on oma elu nende kurja käe läbi pidanud kautama. Aga Wene tugew walitsus ei wõi seda ilmaski sallida, et need nurjatumad inimesed sell kombel  Wene nime teutawad; ka on kõik auusad Weneriigi ala- mad selle nõuus, et kõige käredamad trahwid mässajate seltsile küllalt käredad ei wõi olla. Wene riigis saab see nurjatu selts küll ikka weikseks jääma ja ei saa tema ässitamised  ilmaski nii maad leidma, nagu seda Saksamaal näeme", n. n. e. Omas 31. numris räägime jälle Wenemaa mässajatest,  kus riigi walitsuse kirja sisu nende wasta teada  anname, ja lisame siis juure: „Meie arwame, et Eestirahwa seas wist üht ainust meest ehk hinge ei ole, kes kõigest süoamest ei soowiks, et kõik need hullustajad oma teenitud trahwi alla langeksiwad, kes oma toore ja põlgdawa õenistamiste teel ja kurjategude läbi kõik püha seaduskorda nii heaste riigiwalitsuses, kui awalikus  ja perekonna elus ja omanduses nurja tahawad ajada ja korratu oleku sisse ümber pöörata!" Sellel ja sarnatsel kombel oleme enam kiu kümnel  korral Wenemaa mässajate seltsist kirjutanud ja teda põlastusega hukka mõistnud, wiimati ka omas 13. numris tänawu. Seda teab ka „ Eesti Postimees" waga heaste, aga siiski küsib ta kawalaste: tahaksime  ometi teada, kuidas mõned ajalehed kõiki neid hullustust ja mõrtsuka tegusi omal wiisil saawad nime> tama." Mikspärast teeb Postimees seda? Ta loodab,  et neid tema ütelust mõne muu keeli ajalehtedesse ümber ja ülesse pannakse ja et siis Eakalal sozialdemokraatlase  lõõg kaelas on. Selle ots tarbeks waletab  ta ka weel edasi, ja ütleb et „Otepää talli põlemist  ja „ Eesti Postimehe" kahe kuuliga laskmist" Sakala mitte kurja käe tööks ei arwata, waid naljakaks  ja weidraks juhtumiseks. Kõik Sakala ja Eesti Postimehe lugejad teadwad aga, et just Postimees kuulide laskmist oma majasse „weidraks ja lustiliseks" nimetas, kelle eest teda Sakala laitis (waata Sakala 1878, 50), ja juure lisas: „Tulgu see tegu kust poolt tahes, ta jääb üheks lõpmata inetumaks teuks, keda üksi põlastusega kuulda wõib." Sedasama otsust  anname neist tegudest omas tänawuses 7. numris. Nõnda on siis „Eesti Postimees" Eesti rahwa ees wale tunnistust annud, et muu rahwaste juures, kes Sakalat mitte lugeda ei wõi, Sakala hinge kinni wõiks panna. Aga seda katet on liig wähe peenikiselt ära toimetatud, nii et ta Postimehele muud sisse ei saa tooma, kui iga poolist põlgdust Eesti Postimehele põlgdust, aga ka Eesti rahwale häbi, et temal üks ajaleht  on, nagu Eesti Postimees. Poliitika ringwaatus. Mis praegu kõige enam Euroopa poliitikas liikumist  sünnitab, on Kreeka maa piiride õiendamine  ja kardetaw olekEpiiruse ja Tessaalia  maal. Kreekamaa piiride õiendamine  on nüüd ühsks Eüroopalikuks toimetuse asjaks saanud, sest ringkiri, mis läbi Prantsusemaa wäliste asjade toimetaja minister Waddington Euroopa riikisi kaastegeusele selles asjas kutsub, on 26. Aprillil ära saadetud. Mõned ajalehed arwawad, et ühelt poolt Türgi ja Kreeka ja töiselt poolt Eüroopa riikide wahel selles asjas pea ühendus korda saada minema. Aga kui meie selle peale waatame, mis Albaanialased wiimasel  ajal selle piiri õiendamisest arwawad, siis näitab peaaegu, nagu peaks Türgimaal pea uus sõda alustust  tegema. Mis aga seda sõda sünnitada wõiks, on rahwaste eneste kardetaw olek Tessaalias ja Epiiruses. Nagu meie teame, on seal maades palju Kreeklasi elamas, aga weel enam Albaanialasi. Albaanialased ütlewad, et nende maa lahutamata pidada jääma, olgu ta muidu kelle walitsuse all tahes, Kreeklased aga hüüawad, nemad  olla enam haritud rahwas, nemad ei wõida mitte ühe wühem haritud rahwa woli alla jääda, ning sellepärast  pidada see tükk maad, kus nad elawad, selle maaga ühendatud saama, kus nende rahwa sugu walitseb.  Nii heaste Albaanialased kui Kreeklased on oma üleshüüdmise kirjad wälja saatnud, esimesed 6. ja töised 8. Aprillil, ning neist kirjadest paistab kõige selgemine wälja, kuidas seal lood praegu on. Sellepärast  seisku nad siin ülewel. AlbaanialasLe üleshüüdmise kiri, keda tuhandates eksemplarides laiali on saadetud, on nõnda: „Wennad Albaanialased igast ususeltsist! Meie, keda rahwa usaldus ja tahtmine selle rahwa kõige pühama õiguste kaitsmiseks wälja on walitsenud, saadame Teile terwist ja õnnistamist. Meie astume suure nõudmisega  Teie ette: Seadge ennast wõitlemisele walmis, kelles iga Albaania poeg kõik oma maa ja rahwause heaks saab pandiks pidama panema. Aasta-sadade jooks ja neis sündinud juhtumised on sagedaste ja kõige waljumal kombel meie rahwa peale rusunud. Meie kautasime oma maa priiuse, oma rahwa wabaduse  ja usu ühenduse ära. Meie oleme Türgi sultani alamateks saanud ja käime mosheedes, Kreeka ja katoligi  kirikutes Jumalat palumas. Aga seiemaale on meid Jumal kõige suurema õnnetuse eest kaitsnud: meie maa tükeldamise eest Rääkimata neist weikestest  wiirudest, mis Montenegro ja Serbia külge läksiwad,  seisab terme Albaania sultani walitsuse all, ja kõik Albaanialased, olgu mis usku tahes, seisawad oma maa peal ühendatud. Nüüd tõuseb must pilw sealt poolt üles, kust meile weel ilmaski sõbruse kiirekest wasta ei ole paistnud: Kreekamaa pärib kõige suuremat  ja kallimat jagu meie maast enesele, et selle kombel  üks tõisist lahutatud Albaania suguarusi surmale haawata wõiks. Albaanialastele ähwardab rahwauslik  surm tulewat, nende maale ärakadumine wõeraste nimede alla. Meie oleme selle peale julged, et kellel ka weel tilk Albaania werd soontes wovlab, tema ennema surma saab walitsema kui igawest orjust. Meie kutsume iga Albaanialast, olgu ta mis usku tahes, ennast walmis hoidma, et rahwa lipu alla wõiks rutata. Peaks Konstantinoopolis tõeste seda kurba julgust olema, et üht jagu meie maast Kreeka maale ära antakse, ja peaks Eüroopa seda meile tehtud  ülekghut heaks kiitma, siis ei jääks meile muud järele teha, kui wõidelda, wõidelda elu ja surma, künni meie meriwaenlane ära on häwitatud." Nõnda on Albaanialaste kiri, kelle all 63 suurtsugu Albaanialaste nime seisawad. Kõik Albaania mehed, kes sõariistu kanda wõiwad, on nüüd ka malmis seatud,  nii et Albaania ühendus lühikese ajaga 60,000 sõameest ette wõib saata. Itaaliast ei olla nad wiimasel  ajal mitte üksi 18,000 püssi saanud, maid ka ühe paterei suuritükka. Albaanialased saamad sõda alustama, kui ka Kreekamaa sellegi jauga rahul peaks olema, mis Türklane temale Albaania maast lubanud. Selles maas on V» jagu rahwast Albaanialased ja paljalt '/b jagu on Kreeklased. Albaanialased saamad oma maa eest wõitlema, see on selge. Töiselt poolt on aga ka Kreeklased, kes Albaaniamaal  elawad, oma rahwale ühe kutsekirja saatnud.  Need kirjutawad: „ Kreeka rahwas on oma kannatamise, oma suure waimuharimise ja oma kadumata  õiguste pärast Euroopa tähelepanemist enese peale tõmmanud. Berliini kongressi peal lubati Epiiruse  maa ja üks jagu Tessaaliast Kreeka kuningriigile. Türgi walitsus pidi kangekaelse wastapanemise järele ennast Euroopa otsuse, alla heitma. Sultan kirjutas kongressi aktid alla. Äga, nagu Türklased ikka olnud on, nemad ei taha nüüd oma kohuseid täita" n. n. e. Ja ka Kreeklased kutsuwad omi suguwendi ette, et nad sõariistade abiga seda sunniksiwad täitma, mis Türklane  heaga mitte teha ei taha. Sell kombel seisawad  siis praegu Albaanialased ja Kreeklased mõlemad nagu sõaroodus malmis. Üht ainust käskjat sõna läheb  tarwis ja sõda on uueste möllamas. Prantsusemaal ei tee mitte üksi piiskopid, kellest riigiwalitsus ühe juba kohtu alla on annud, oma ässitamistega riigiwalitsusele palju pääwalu, maid punaste tulipääde partei. Bordoo linnas walitsedi üks poliitika eksija, kellele Prantsusemaale tulemine keelatud on, nimega Blanqui, parlamendi saadikuks. Wanameelsed rõõmustasiwad ennast juba seeüle, et selle läbi praegune riigi walitsus suurt kahju saaks saama, aga walitsus on selle asja parlamendile otsuse, tegemiseks ette pannud ja parlament on Bordoo linna walitsemise tühjaks mõistnud. Austria on küll Türklasega Nowi-Basaari pärast  lepingut teinud, siiski arwatakse, et Austria oma söawäge mitte enne tulewat sügiset Nowi-Basaari ei saa saatma. Itaalia maal teeb Garibaldi, kes praegu Roomas  oli, palju pääwalu. Arwatakse, et Garibaldi seltsimehed Albaanialastele appi tahawad minna ja seda rahwast Türgi walitsuse alt aidata wabaks peasta. Itaalia sõalaewad on mere peale ette läinud, et Garibaldialased  mere kaudu Albaaniamaale minema ei peaseksiwad.  Nagu juba teada andsime, on Bulgaarialased omale printsi von Battenbergi Aleksandri I. nime all würstiks walitsenud. Wenemaa ajalehed teretawad seda walitsemist suure rõõmuga ja loodawad, et Bulgaaria  ja Weneriik ikka sõbruse ja ühe meele sisse saamad jääma. Prints von Battenberg oli just pidul Wenemaa saadiku juures Berliinis, mis see Wene Keiserliku Majesteedi sündimise päewa auuks pidas, kui sõnum tema kätte jõudis, et teda BulgaarM würstiks  oli walitsetud. Sellest pidust wõtsiwad ka töiste riikide saadikud ja Preisi ministrid osa, kes temale kokku õnne soowisiwad. Bulgaaria rahwasaadikute kogu walitses 30. (18.) Aprillil saadikud wälja, kes printsile  Bulgaaria krooni kätte pidiwad wiima. Prints kes seiemaale Preisi sõawäe peal teenis, wõttis saadikud  7. Mail Darmstattis wasta. Omalt maalt. Wiliandis. Aleksandri kool. Töine aruanne tööst Eesti Aleksandri kooli kasuks on juba paaris Sakala lisalehes seisnud, ja saab aegamööda täitsa wülja tulema. Jumal andgu, et meie abikomiteed ka tänawu osawa maimuga jälle töösse hakkaksiwad ja meie tänawune rahakorjandus mitte mullu aastasest korjandusest taha ei jääks, maid ennema temast ette jõuaks. kool on nüüd juba nagu üks tükk meie rahwa elust, nagu üks jagu meie lihast ja merest, ja sellepärast peaksime igamees kõigest jõuust tööd tegema, et ta pea elusse wõiks astuda. Igamees peab oma jõudu mööda ligi aitama, kui mitte ühel siis töisel kombel. Nimelt wõiks näituseks mõnigi mees weikest Eestikeele raamatut „Galileo Galilei, üks walguse riigi wügew wõitleja," mis 3000 eksemplaris trükitud ja Aleksandri koolile kingitud, laiali aidata lautada. Kui üks hea sõber 5 künni 10 eksemplari ostab ja edasi müüb (hind on 10 kop.) ja töine niisama teeb, siis on need 3000 eksemplari pea müüdud ja Kooli heaks on 500 rubla kokku tulnud. Igaüks aidaku omal kombel ugl. - Meie loodame, et töine aruanne tööst Aleksandri kooli heaks ka jälle uueste seda asja suurema  elule saab äratama, sest et seal mõnigi kihelkond  aru kütte saab, kui mähe ta töiste kohta tööd teinud. Tahaksiwad need kihelkonnad sedawiisi jääda, siis oleks neile nagu kõikide tulema aja põlwede ees plekk külge jäänud. Mis töisest aruandest kahetseda tuleb, on see, et pääkomitee liigete nimetamise juures