Puduline õlleks Hnde Iflü, kui Mitte nende sögi jures türMa!w ossa'soola ei olle. Urwake loma Mo jubba enne temma samist ja sündimist. Sool üllendab issa ja emma rammo ja surendab need wäed poea kaswatamiseks.  Jmmetamise aeal teeb sool pima rohkemaks  ja wäggewamaks. Nore loma kaswa- Lamisele annab sool ruttemat eddenemist ja allandab kaswatamise kullu. Töö loom wöib, kui temmale söölaga rammutud toitu antakse, sest suurt kasso ja ikka hea terwise jures hoitud  sada; se annab temmale ka head söma issaldust ja saab ta siis ni paljo toito, kui ta tahhab, siis woib ta ka rohkem tööd tehha, mis läbbi siis soola kullo jälle tassutud saab, ja ta perremees omma kasso leiab. Toidad sa üht ello loma otse nendasammoti, siis on ka se kasso nisamma tähtjas. Härg saab ennam  rammusaks, lammas annab rohkem ja parremat willv ja ka raswasemat lihha. Kõige üllem ja surem kasso tulleb sest pöllomaa  siggidusele ja seal ei woi meie mitte sõnnikut  tähhelpannemata jätta. Soolatud sög! järrele annab loom wäggewamat sõnnikut, mis pöllomaale sureks kassuks, sest et soola wäggewus  sönniko sees, ka wilja kaswo ja wilja andmist surendab, mis need wöiwad tunnistada  kes sedda katsunud. Soolatud söök kaswatab  parremat lihha, kui ilma soolamata söök, se on jubba tuttaw assi. Watame ühhe pöllomaa piddamise peale, kus koddo lomad, need lahkumata pöllomehhe seltsid ja abbilised, soola läbbi rammo ja terwise  jures petud, seal tunnistawad kõik üht täieliko rahhul ollemist ja termist. Oitsewad ja korda läinud wilja sagid, mis ümberringi põllud katsid, täidawad salwed, kirstud ja kastid, nemmad kaswasid soola läbbi sadud rammusa sönniko läbbi uhkelt ja kennaste. Seal maal ei olle waesust, kus pöllo asjandamine selle seisusele sanud; sealt leiab igga pöllomees ommast tööst ja waewast ka omma ellu üllespiddamist; seal wallitsewad head ellokombed ning õigus ja rahho on need oitsewad pölloharrimise palgad. Peaks igga seisuse pollomehhed sedda tunnistust Lähhelpannema:  korraline ja mõistlik soola prukimine  lomade söötmisele, wöib kõik pöllo asjandamise  saki ühhe ütlemata kõrge seisusele wia." Ni paljo nüüd sest asja, sest nüüd on könne  otsas, mis auus mees seltsi koos ollemises könneles; muidogi mõista, katsugo igga pöllomees  ja karjakaswataja järrele, siis näeb warsi, kas assi tossi woi mitte. Et meil weel nattuke rumi jätkunud, sepärrast tahhame wanna Mäekülla Zykobi külla jutto otsa, mis wimati jarrele jäi, weel sis otsa lissada ja se on nenda: ..Ma ussun, küllad sa w'a wend, omma tee käimiste peal mitmes wöeras paikus ka mõnda nähha ja kuulda saad ja tead kül, kuidas sa ennast seal pead üllal piddama.— Agga nüüd wanna söbber Postimees, teme omma juttule jälle otsa peale, sest nüüd põlle talline aeg, et woime weel ni pikka jutto aeada, kus mönne targemal aeg iggawaks odates lähhäb/ millal wanna Jakobi jut ötw metige ükskord lõppeb, otse kui otaks mees järge, agga Jakobi jut on ammugi otsas ja teine jubba ka löppekorral, agga tännini põlle küssijate suust egga sullest middagit so pauna tulnud. Nüüd on agga aeg, et jälle koddomale jõuan, et nähha, mis w'a Truta jalg teeb, ta otab jubba ammugi 'laastre järrele! Ado onnj! Kppetas-W-, et saggedaste peab külma weega pessema, sest ta on linna paikus targema rahwa jures rohkem näinud ja kuulnud, agga siiski tahtis ta heamelega laastert sada. Kui w'a Willem allandago issi patto ja üllendago hinge weel ellas, sai ikka mönni kord mõnda weikest asja liggimalt kätte, sest ta piddas ommal mönned rohhud koddo käepärrast, agga nüüd j oose igga tühja asja pärrast linna. Postimees: Noh, sedda parrem, eks tood mulle jälle ikka middagi üdist. Jakob: Üdist mis üdist mul igga kord tua on? Wanna leent teist korda ülles sojendada, ei sünni jo ka mitte, sest igga üks armastab ikka wärsket sada. Ella siis se kord jälle terwisega ja jäe Jummalaga. Jätkab  Jnmmal meile ellopäiwi, küllad same siis ehk weel ühte teist näggema ja teine teisega juttu ajama. Olle siis terwe w'a Postimees  se kord mind jälle lahkeste wastowötmast  ja ä panne pahhaks, et ma omma jutto sees mönne asja ülle jutto teen, kellega mul suurt asja ei õlleks, agga egga ma pahha 310