tZrtaps zs w«tas suure silMsdega, kes sealt Mõda läksid. Koraga kargas ta röömu viskamisega  maast üles ja jooksis kassi laksutades selle ammust sdetKwa wasto ja kes fee oli? Ei kegi muu, kui tema ema. Üks kiri ja seitttAgi  leht sulle, mama, waata siin! hüüdis ta sure rõõmuga ja hoidis neid kõrges oma käes, nago oleks tal, kes teab kui suur warauduö  käes olewad, oma emale anda, Aega mööda tuli see odetaw senna maea poole ja see oli üks kahwatand, leina riides, noor naesterahwas ja senna saades istus ta oma teekäimisest wäflnd maea treppi pääle mahha üht suurt pakti mis ta kandis, ennese törwa pannes. Selsammal silmapilgul tuli üks wanadlane naesterahwas toast walja, wöttis ta kübara ja shalli, andis neid nende sõnadega: säh, Emmi, wii mama asjad tuppa, sa nääv kui wäsind ta on, lapse kätte. Siis pööris ta jälle oma sõbra poole ja ütles: Wötta ometige oma raamatz lahti, ma loodan, et ta sulle häid sõnumid saab tooma, ma ei jõudnud sind ära odatagi. (Jääb pooleli.) Omalt maalt. Peruust. Mödaläinud pühade Meie suured ja kallid Jöulu pühad on möödaläinud, on juba selja taga. Jumal! meie elu andja ja löppetaja, on meie päiwi pitkendanud, et raho terwisega neid kallid päiwi oleme wöinud üle elada; aga siin tungib mägise see küsimine meie keele peale: Kas oleme neid ka jumalakartuses  ja armus pühitsenud? Kas oleme ka maimus Peetlema lautas Issanda sõime jures  käinud, teda kummardamas? Kas oleme ka rõõmuga laulnud: ..Üks laps on meile sündinud,  üks poeg on meile antud, kelle ölade pääl ta walitsus?" Oh parako! kül oleme selle poolest tuimad ja külmad olnud. Kui wäga pisut on neid, kes teda maimus ja tões kummardanud,  kes oma südames temale elu aset walmistanud ja temale senna üht söimet ehitanud,  et ta seal möiks elada ja meie seespidi inimest walgustada ning kõige tõe teele juhatada.  Kas on meite kodu ja kiriko jumalatenistus  nenda olnud, et Issand Jeesus ka on saanud auustatud? Noh, see jäägu igaühe enese kosta ; meie ei' taha kekGi kshtsmö istjad  selle poolest olla; aga ni paljo peame smetige ütlema , et üks suur osa seda wist mitte pole teinud, sest kelle pead uimased ja meeled segased, need ei ole seda tõeste mitte kristlikul kombel teinud; sest kui wäga paljo oleme näinud, oma Jöulu pühade rõõmu, lia joomise ja prassimise seest otsinud olewad. Noh, parandago Jumal neid ise, meie ei taha neist pitkemat juttu teha; nii paljo aga weel, se on ristirahwal äramäramata suureks häbbiks,  oma Oniötegia sündimise pääwa nenda pühitseda. Ka meie uus aasta on ka möödas,  mis jälle üks wäga suur ja kallis pääw ja mis wäga waljuste ja tõelikult meie kõikide wasto on rääkinud. Kas oleme ka sel pääwal  möttelnud: otse kui wana aast on lõppenud,  ka meie aastad siit mailmast saawad lõppema,  mil seda peame kõik mahajätma, mis meil siin armas ja kallis olnud/ Oh löögem iga üks oma rinna wasto ja öölgem waese tölneriga: „Zssand! ole mo waese pattusele armuline." Kuulgem siis, mis waene Postimees  omas nödruses teile soowib. Kuramaalt. Öppetajate puudus lähäb sääl, kuida „Latw. awis." kõneleb, iga aastaga suuremaks. Praego oleks senna ? uut öppetajat tarwis olewad, aga kust wötta! Mödaläinud konsistoriumi istumises, pole mitte enam, kui üks ainus kandidat eksami teinud ja kuida kuulda, lähäb see ka Liwimaale, kus lugu sugugi parem pole, kui siin. Imeks on panna, et noorde meestel nii pisut lusti, öppetaja  ametit õppida. Onneto surm. Pühapääwa homiko, nenda kõneleb seesamma seitung, leitud üks wana naesterahwas, kes üsna üksi omas korteris  elanud, sealt surnud; ta olla wingo surma surnud. Et ta wäga kartlik olnud, on ta omad toa uksed kõik holega kinni pannud, siis oma ahju kütnud ja pärast oma asjo kraaminud, ilma tähelpanemata, et tuba wingo täis tulnud; nenda uimaselt olla ta pörmandale  maha kukkunud ja senna ka surnud. Mõni nädal enne seda, on ka üks noor wäljama  tallopoeg otse selsammal kombel omast elust ilma jäänud. 11