Poliitika ringwaatus. Berliini ja Lord Veäconssield mmelt on rahulise südamega Berliinist  Londoni tagasi läinud. Tema seisis ja kostis kangeste Türklase eest ja selle, nagu ka tulema teenistuste  palgaks on Inglismaa Küprose saare Türklase  käest tasku pistnud. Sest Inglismaa ja Türgimaa wahel on 4. Juunil sala kaup maha tehtud olnud, kus Inglismaa tõuutab, et ta Türgimaaga  ühes saab wõitlema ja tema poole olema, kui kusagilt Türgi riigi kallale Aasias peaks kiputama. Selle edespidise abi eest on Inglane Küprose saare nagu käerahaks omale' saanud. Selle kauba kirja ei ole Inglismaa walitsus meel täielikult awaldanud, maid minister Hartington on teda 9. Juulil Inglismaa  parlamendi alamkojas paljalt lühikeste sõnadega teada annud. Sellepärast ei ole meel täielikult teada, kuidas lugu selle kaubaga on. Aga palju paksu merd on ta Eüroopas küll sünuitanud. Nii heaste Saksamaa,  Prantsuse kui Itaalia ajalehed kirjutawad käreda  sõnadega sellest Inglismaa uuest saagist, kelle läbi ta oma wõimusele Wahemeres kindla põhja alla pannud. Ka Wenemaa kohta on see kaup üks salalik  tegu, keda mitte sugugi kiita ei tule. Sest Wenemaa  on igapidi üles näidanud, et ta jäädawat rahu soowib ja et ta Hommikumaa asjades hea meelega terme Eüroopaga käsikäes tahab käia. Et seesugune jüädaw rahu tuleks, on kongress Berliinis suure hoolega  tööd teinud ja Hommikumaa asju tõsise meelega katsunud õiendada ja korda seada. Seal kesk kongressi töö-ajal peab Inglane Kristlaste waenläsega sala nõu, ning sell silmapilgul, kui kongress rahu alla kirjutab ja kõik jäädawat rahu loodawad tulewat, paneb ka Inglane ühe käega rahu-sule käest ära, aga töisega tõmbab ta mõega tuppest wälja ja näitab ähwardades, missugust kaupa ta teinud. Selle kaubaga on ta nagu ütelnud: Mina ei usu Wenelast, ei usu terme Eüroopa  ilusaid sõnu, maid minu usk on ainult minu kasu ja sellepärast olgu ka kongress üksi minu kasuks kokku tulnud, kus nüüd asjad nii kaugele määratud on, et mina Türgi waranduse mähiks olen saanud! Küprose saare küsimine on alles nii uus asi, Eüroopas,  et meel sugugi ei wõi ütelda, kuidas ennast töised riigid tema kohta saamad awaldama. Wõis Inglane kawalaste naeratades Berliini kongressist koju minna, kus ta mitmed endised „ sõbrad" oma kasule ohwriks oli annttd, siis on iseenesest mõista, et selle kongressi otsused mõnes kohas palju paha meelt on sünnitanud. Seal on esmalt Rumäänia, kust sõnumed tulewad,  et Rumäänlased Besaraabia kaotamise pärast tuli punases wihas põlewad. Mitte üksi Besaraabia ei tee neile paha meelt, maid kongressi otsus, et seal edespidi igal usul ühesugune õigus ja priius pidada olema. Sest nimelt Juuta on Rumäänia maal wäga palju ja nende Juutide kohta walitsesiwad seal nii nurjatumad iseäralised seadused, et jo sagedaste terwe Eüroopa tähelepanemist oma peale tõmbasiwad. Nüüd pidada ka Juutidel ühesugused õigused kongressi otsuse järele Rumäänia maal olema. Selle üle awaldawad sealsed walitsuse ajalehed seesugust punast kalkuni harja, et naljakas pealt on maadata. Siiski saab Rumüänialaste  paha meel wist pea kustuma, kui nad aega wõtawad, selle üle järele mõtelda, et Besaraabia manast  Wenelase päralt oli ja nagu kogemata Rumäänia kätte sai, kust ta nüüd jälle oma endise peremehele tagasi antakse. Et pealegi Dobrutsha künni Mangaaliani  ja Siliftria ligidale Rumäänia maale kahjutasumiseks  omanduseks on autud, sellepärast on Besaraabia  kautamine temale ennema kasuks kui kahjuks saanud. Jüädawam on Kreeklaste paha meel kongressi üle. Inglane pidi oma sõbra Kreeklase eest kongressi peal kostma, aga lugu tuli tõisiti. Inglane oli Küprose  saare omale saanud ja selle eest oli ta ka oma „sõbra" Kreeklase ära müünud. Mis Kreeka maale kongressi peal anti, ei täida riigiwalitsuse ega rahwa tahtmist, ja nendegi lubamiste kohta peab Kreeklane ennast ise Türklasega õiendama. Sellepärast kestawad seal siis nagu ennegi mässamised edasi. Kreeta ei taha ühtegi enam Türgi ülemwalitsusest teada, ning Tessaalia  ja Epiirus nõuawad ikka edasi ühendamist Kreeka maaga. Waewalt on loota, et Kreeka walitsus weel kaua oma alamaid saab tagasi jõudma hoida, mässama  wendadele appi minemast, ning räägitakse jo, et Kreeka sõawügigi nii wäga sõdimise himus Türklase wasta põleda, et teda walitsus enam ei jõuda pidada. Nagu söömise juures söömaisu kaswab, nii ei näita ka Serbia ja Montenegro kõhud mitte nende tükkidega rahul olewat, mis neile kongress nälja kustutamiseks  annud. Nii heaste Belgradis kui Kettin- jes oli enam loodetud, kui saadud, ning mõlemad näitawad tagaselja ähmardades suure naabri Austriale rusikat, kellel esiotsa mingisugu isu Türgi palukeste kohta ei näitanud olewat, aga kes nüüd suuremad tükid mägise oma kõhtu tahab toppida. Sellepärast ei saa Austrial mitte üksi Türklasega tegemist olema, kui tõeste kongressi otsust täidab ja Bosnia ja Hertsegowina  maad oma soameeste kaitsmise alla wõtab, maid ka weikse nabritcga, kes temale mõne suutäie wist õige hapuks saamad tegema. Mis nüüd Bosniast ja Hertsegowiinast ütelda tuleb, siis on kuulda, et suur jagu rahwast neis maades  Austria walitsusest ühtegi ei taha kuulda ja sõariistadega  Austria toameestele wasta lubawad panna, kui need kongressi otsuse peale sinna peaksiwad tulema. Saab seda tõeste tehtama, siis saab Türgi malitsus, kes rahwast seal praegu wastapanemisele ülesse ässitab,  kõige enam kahju sellest tundma, sest tuttam asi on, et söariistadega möidetud wõitja maid waewalt meel tagasi annab. Türklane pidada nüüd wüga kangeste kahetsema,  et mitte kohe San Stefanos tehtud lepingu kaubaga rahule ei jäänud ja oma asju kongressi alla andis. Ainus palukene, mis kongress temale tagasi andis, on Lõuna-Bulgaaria kubermang, aga selle eest on ta nüüd täitsa Eüroora ja nimelt Aasiamaal Inglase  walitsuse ja woli alla langenud, kelle läbi tema hing ka Aasiamaal pea kinni saab jääma. Prantsuse maal on uue parlamendi saadikute walitsemise juures wabariiklased (republiitsed) jälle suurel mõedul töiste parteide üle wõitu saanud, kellest wäljasmaa sõnumetes pitkemalt räägime. Omalt maalt. Tartust 2, Juulil Tartust. Ajumarude möllamistel koku aetud aasta sadade liiw ja tolm on Eestirahwa minewiku nn sügamast kinni matnud, et kõige terasemad silmad tema kätki põlwe jälgi ei jõua ülesleida. Historia tundjate arwamist mööda tohiksiwad meie esiwanemad wiiendama aastasaea lõpul ehk kuuendama alustusel kõige waremalt Aasia maalt tulles seie jõudnud olema, aga maapind ei olnud tallamata. Teised uurijad tahawad mõnest manast leidudest, mis meie ajal kogemata juhtumistel nühtawale tulnud, tunnistada,  et umbarwates juba 200 aastat enne Kristuse sündimist, see oleks 700 aastat enne Eestlaste tulemist,  inimese sugu meie maal on elanud. Kes need oliwad olnud: on teadmata, aga harimise poolest wõisid nemad meie efiwanematest palju alamal meel seista. Aga need arwamised kõiguwad kui kerged udupilwed  tuule õhus Kirjakeelt korjatud riismed enne Sakslaste seie tulemist, uus mõne muu rahwade kirjanikud sinna tenna maha pillutanud, on niisama kerge wili, et pisut imasi sees leida, mis waidluseta tõsi tohiks olla. Suuremal osal ei näita enam tõsidust kui ennemuiste jutudes, see on: pisut sündi ja rohkest luuletust. Ise esimesed kirjasõnumed  pärast Sakslaste asutamist, mis Läti Hindrik  ülespannud, tarwitamad ette waatust ja sõelumist, enne kui meie würwide wahedest selget aru leiame: kas asjad ise nõnda oliwad, ehk kas waataja silma nad nõnda paistnud? Hindrik oli wõeraste kaswandik  ja õpipois, lapsepõlwes omast rahwast lahutatud. Sakslastest koolitud ja wiimaks preestriks õnnistatud, enne kui teda kodumaale tagasi toodi. Üksnes niipalju  tohime nimetatud allikatest tõeks pidada, et enne Sakslaste tulikut üks osa Eestlasi, ehk küll Weuemaa würstidele kümnest maksiwad, muidu ihulikult waba põlwes elasiwad, ja nende rahwadega, kes neil naabruses  asusiwad, waimu ärkusel ühesarnased leiti. Ehk küll ebajumalate kumardajad, oli neil üks ülem jumal „Taara" ja „Wana isa" nime all, kes alamate jumalate  ja inimeste üle walitses. Rahwa usaldus kõrgemate abiandjate peale seisis kindel weel mõni sada aastat pärast seda, kui neid ristitamise weega oli kastetud, ja läks mast kaua hiljem kristlaste Jumala  peale, kui endised aitajad neid nüitsiwad äraunustanud  olema. Kindla usalduse kõrwas Jumala peale, leiame neid kui julged ja wahwad sõamehed, kes oma wabadust ja elukohta marjades, iga kord elust lugu pidamata waenlaste wasta wälja läksiwad. Nemad ei tunnud lukku ega taba; mehe sõna tõutusel oli kindlus. Juba nende kaua wültaw wastatõrkumine  kange raudlaste wasta, enne kui wiimsed wahwad  werewäljal oliwad langenud, tunnistab nende wisadust, mis osalt täna päewani Mel elab. Kui wöimalik, loodame teisel korral sest asjast pikemalt kõneleda, täna lubage mulle aga selle üle oma rõemu ülestunnistada, et nooremad historia uurijad mis „Sakala" t 9 tunnistab, waewaks on wölnud, endist, aega paremrne walgustada, kuda wana Eesti kantsi ümber „ praeguste Wiliandi kirikute kohtadel metsikud olnud, kus sees hunt pesa teinud." See õnnelik aeg tuletab Aadami ja Eewa põlwe paradiisis meele, kus kõik üheskoos kiskjad ja muud elajad inimeste ümber rahulikult elasiwad ja kedagi kartust ei tunnud. Jaani laupäewa õhtul Taara mäel kuusides saatsin waatust igale poole, nii kaugelt kui silmad ulatasiwad, kas kustkilt endist tulewalgust tõuseks aga kõik oli pimeduse mähkmes. Ennemuistese aasta kõrgema ilupidu mälestus elas kuue- ja seitsmekümne aasta eest meel Jaaniõhtu tulepaistel, ehk küll päewa pidu omal ajal 2 nädalad warem, meie praeguse aasta pikemal päewal peeti. Paremat tulewiku lootjad arwasiwad törwatündri mürkides tunnistähte märkawad, et ükskord maimu tule walgus ka meie rahwale ehk hakab paistma, aga poliitika meeste laiad (peaaegu oleksin ütelnud mantlid!)  tarkused  wagaduse kilbi all ei ulata ommetegi Reinuwaderi  saba üleültse kinni katta tükike ripub nähtawal. s Wõrumaalt. kirja all on järelseisaw palwe-kiri „ Eestl Postimehes" trükitud: „Minu auustatud Eestirahwas ja isamaa sobrad! Siin tulen mina, ka üks Suia, Teite ette. Aga kahju küll, „Suia" on Eestirahwa ees teatatud sõimunimekS stunmd! Seda ei wõi mina ka mitte ara salata ja rahwal on ka õigus omi waenlasi ära tunda. Nõnda on jo Sakala ajaleht omas 13. numbris awa likult tunnistanud. Aga mina, kui ka Suia, ei taha mitte kuulda, et Suia niini üle Eestimaa Leutaw sõimunimi peab olema. Suiasid ei ole mitte üks sugu- ehk perekond, maid enam kui 50 perekonda. Kõik need Suiad ei ole mitte Eestirahwa ega Aleksandri-kooli  waStalised, maid neist sugukondadest on ka palju, kes kõigest südamest Eestirahwa edasisaamist nõuawad ja mõned ka Aleksandri-kooli abikomitee liikmed,  nõnda kui Karula Kaagjerwe abikomitees Morits Suia. Sellepärast palun mina, kes ma õige Eestimecs  olen ja kõigest südamest Eestirahwa edasisaamist nõuan, et süüdlasi ja ilmsüüta inimesi mitte ühte ei pea wisatama. Ma olen mitu kord oma Suia nimega wõcra rahwa seas küsitud saanud: „Kas sina oledki see Wõrumaa kooliwanem, kes meite Aleksandri-kooli wastu waidleb?" Nõndasama sai jällegi teine Suia Peruust tulles seks peetud, mis ta mitte ei olnud, keda Sakala ajaleht omal kohal ka on nimetanud ja Eestirahwast Eestirahwa wastaliseks arwatud. Nüüd palun mina, Morits Suia, armsat ja auusat Eestirahwast ja ajalehtede lugejaid, mitte õigeid ülekohtustega ühes hukka mõista, ega poolt olejaid wastalistega ühe armuliseks pidada. KeS kuuleb weel kusagil Suia nime hüüdwat, see waadaku enne heaste meest läbi, mis moodi ja mis kasmuga ta wälja näitab. See Suia, kes Aleksandri-kooli wastu waidleb,  on wüiket kaswu mees, 5 jalga ehk mõned tollid peale, pitk, suured pitkad tõmmu mustjad pakenbarid, muidu lahke naljaka olemisega. Seesugust Suia nime kandjat wõib iga üks Karula kihelkonna kooliwanemaks ehk Eesti Aleksandri-kooli wastaliseks pidada, sest et tema ise see mees ka on. Kaagjerwe õigeusu kooliwanem Morits Suia, ühtlasi Aleksandri-kooli abikomitee liige. Natweresi. - Sealt kirjutatakse meile: „ Meie suwelaat on 15. ja 16. Juunil ära peetud. ' Inimesi  oli rohkeste nagu arwa, elajaid oli wähe ja needki, et ostjaid palju oli, hirmus kallid. Kaup jooksis peale külameeste kauba wüga weidi. Käisin ka mõne raamatukaupleja juures, aga neil ei olnud ühtegi paremat raamatut: muud kui haganaid pakuti kätte. Ka kuuldi rohkeste raha-warguse kaebduft, ning kuulsin, kuidas külamees töisele kõneles: „Mul see ainsam kaks rubla, aga tema metsaline!  tõmbab  sellegi käest ära! Ma ütlesin: oh sa wana häbemata!  Ise oled sa isanda riides, aga waras!" Ilmad on siin pool mõnusad: soojad ja selged. Nii heaste nüli wäljadel, kui rohi heinamaadel on heaste luhtaw. Antakse ikka nõnda aega, siis on põllumeestel hea sügise rikkus ees oodata. Türklased  elawad meie linnas muidu mana wiisi kui kuulda ei oleks, et nende õpetaja ehk muhwti wiimsel ajal nende silmas halwaks saanud, sest et ta Kristlastega sõbralik mees olla ja usku pöörda tahta Turemisest  nende seas enam ei ole kuulda. Üks Türgi noormees  olla juha tudliste Eestikeelt õppinud. Hilja rääkinud  ta külamehega poodis mitmest asjast, nimelt: humalast, wiinast s!), mütsist ja habemest.