kooli ruumide eest muret ei kanna, ega koolmeistrele  abi ei anna, ega teda igapääwase eluülespidamise  muredest ei päästa, kus seda hädaste  tarwiö lähab? Sea! sööb töö terwise, jõu ja mõnu ära. 5l), 6l), 7l) last tulewad kooli: ükS jagu neist esimest talwet, teine teist, kolmas kolmat. Za mina üksinda pean nende kolme jauga toime saama? Teist peab seal wägise sündima: kas kautan mina oma terwise  sootumaks wöi jääwad lapsed täitsa rumalaks.  Ja luba, armas M. taat, et ma weel mõne sõna juure lisan. Sa oled ka Aleksandr?  kooli nõus, andsid weel minewa pühapääwat  mõne kümmend kopikud selle tarwis; aga kuule, mis mina sulle ütlen: Ande on küll wäga hea, aga tegu on weel parem: aitab  rohkem. Aleksandri kooli kõige suurem abi on tõe poolest fee kogukond, kes oma walla ja kihelkonna koolisi tublis te edasi aitab.  Sellega tallab ta temale teed tasaseks, teeb tarwiliku tööd ette, walmistab talle kooli lapsi. Ja tublid kihelkonna kooli lapsed  Aleksandre kooli täitma peawad? Ja walla koolidest kihelkonna kooli lapsed tulewad? Kas 'pole tõsi? Muidugi tõsi, peaks sina, wana kaim, talle wastama, saan ka täitsa aru, et kes harja peal tahab õisata, peab alt ülesse poole ronimisega peale hakkama. Ei aita meid muidu ligi öiskamine edasi saamise, ei kirumine wastaliste üle, kui meie isi ei olegi weel edasi saanud, oma kõige esimest waenlast, oma tuimust ja rumalust polegi weel õieti käsile  wötnud. Ja jah, saan nüüd küll aru, et meie oma koduse elu ja koolide kallal weel öiete peame tööd tegema kui meie ka mõne teistele järele saada, Aleksandre koolist üks kord osa tahame wötta. Õigusega ütleb ju wana sõna: Kes pole tööd teinud, ei pea ka sööma. Kes pole õigeste wöidelnud, ei pea ka wöidu rõõmus ligi öiskama. Nüüd tuleb mull ka päris häbi silmi, kui selle peale mõtlen, kuidas aastate kaupa juba raha panka wiin ja oma laste koolide tarbeks mitte ühte kümmend rubla pole kinkida raatsinud. Olen neid kes kooli asju tallitawad, suurt hoolt ja muret nende eest ja pärast kannawad, sõimanud, aga pole isi mitte midagit sündimata  nende tarbeks annud, wöi teinud. Ei, ei, koolmeister, uus sõber, sest saadik, kus ma isi õieti tähele pannud ja asjast arufaanud,  ei taha ma mitte enam muidu ligi karjuja olla, waid päris töötegijaks ka koolide  kallal hakkata! Ka teisa, kell selle tarwis jõudu ja ka Jumalast mõistust, arusaamist antud, tahan appi kutsuda. Ja pane tähele, koolmeister, sina saad weel rõõmsaks minema,  meie koolid saawad ka õitsema hakkama. Pole mull ju, Jumal tänatud, saksastajaid, ega tagaspidi wedajaid, waid: üks tark, hoolas,  laste armastaja koolide juhataja, jah see on meie õpetaja! Olen seda nüüd tõeste ärä tunnud. Temal tänulikult ja tubliste nõus olla, nii kaua kui ükskord isi oma kooli asju juhatada suudame ja mõistame, on meie kohus  ja päris auu asi. Tehku teised wallad ja kihelkonnad jälle, kuidas nende asjad tarwitawad,  meie ei tohi ennast teiste läbi eksitada  lasta. Jah, just sedawiisi saaks M. taat kõnelema, kui ta korra isi tähele pannud, järele möttelnud ja aru saanud. Sest seda olen ma isi enesest ära tunnud, just sedawiisi on minuga lugu olnud. Ja olin ma korra tahelpanemise ja arusaamise^joonel, - sain ma kui taga kihutud, ka teiste meie rahwaliku elu ja talituste asjadest aru püüda saada. (Tulema kord edasi.) Omalt maalt. Tartust. Tulema aastasest laulupidust  kirjutab ..Sakala" ..Eesti Postimehest":  ..Armsad Eesti lauljad ja mängijad! Teate ju küll, et meil mõnda aastat teine üleüldine  Eesti laulu- ja muusiku pidu ees seisab,  mis selle pääwani ikka alles pidamata jäänud. Meite pidu peab rahupidu olema, aga sõda ja rahutumad aead on seda rahupidu  siiamaale ikka weel tagasi tunginud. Piduluba on meil ülema walitsuse poolt kütt ammu juba käes, sellega ühes ka pidu aeg nimetatud, mis aga kord hiljaks jäi, kord söa pärast ära peetud ei wöinud saada, ja kui wiimaks sõda lõppes, oli piduaeg jälle hiljaks jäänud, nagu tänawu ka sündis. Kas nüüd meie pidu seepärast pidamata ja tühja peab jääma? Ei millgi kombel! Mis 365