surnu haua lukkust lahti tegi. Enne kui meie wölwisse minna tohtsime, pidi iga üks meist ühe waha küünla ostma ja alles kui fee juba kaes põles, lubati meid edasi minna. Üks pitk pime käik, mis nii kitsas oli, et muidu ühe teise järel edasi saada wÄsime, wöttis meid wastu. Mölemil pool seda käiku seisiwad müüri aukudes, kaaneta kirstud, kelle sees pühade  surnu kehad wälja sirutud puhkasiwad. Koledalt kõlas siin meil jeelkäia munga hääl, kui ta meile nende pühade nimesid nimetas ja nende suurde tegudest jutustas. Siin nägime  teiste seas ka ühe püha marteri paa, miö juba saead aastad mädanemata jääb. Sääl oli jälle üks püha mehe käsi siidi atlas tekki pääl naha, kellele ka suud anti. Meil polnud aga himmü sääl surnute kehade ja liikmete  seas kaua wiiwitada, ka oli õhk sääl niiske ja külm. Rõõmuga hingasime sellepärast,  kui jälle päawa paistele jõudnud olime, wälist lahedat ja sooja õhku sisse. Kloostri seinad, ka söögi saalidel, on seest ja wäljas poolt püha mungade ja nonnide kujudega täis maalitud. Pea saamad need kujud pühade inglitest taewa poole juhitud, pea on neil kurjad  maimud elu tee pääl saatjaks körwa antud. Ei jõudnud meid aga keegi surnud, külm ilu wöi pühadus sääl kauem kinni pidada, meid tõmbas sinine läikiw Dnjeper oma saardega  , kelle pääl priske elu ennast awaldas, oma poole. Kõrge mäe päält, kelle otsal püha Wladimiiri mälestuse sammas seisab, kes siit jumala Peruni jõkke lükkas, näitab mana Kiowa linn ülemaga kaunis wälja. Venelaste  Perun ja Lätlaste ja Lesdo rahwa Perkun,  on maga ühte moodi, niisamuti ka nende jumalate teenistus. Ka jutustab wene histoorika,  kuidas Wladimiir Peruni kuju jõkke wisata käskinud, kuidas rahwas seda käsku kohe täitnud ja ennast selle pääle wastu panemata  ristida lasknud. Ja see sündmus näitab  ka «seda histoorika punkti töendawat, et Perun hiljuti enne seda oma hukkatamist Leedo rahwalt Wene maale toodud jumal Perkun olla mõis, kellest Wenelased palju hoolinud. Alai wastu, kelle pääl meie seisime, sirutas  ennast üks weel suurem mägi, kelle paal zarskij sadd (s. o. zaaride aed) on, pilwede poole. Küll paistis päike palawalt, aga meie ei hoolinud wäsimuseft, maid ronisime Dnjeperi  poolt mäe järsku serwa mööda ülesse. Imetlemise wäärt kaunis loomuse pildid tasusiwad  meile fääl meie waewa ära. Parem ja wasaks poolt keerlesiwad löhastikud mööda mäge alla poole ja meie all sügamas woolas sinataw jõgi, kelle paa ehtid tema rohelised saared ja kaldad on. Pea määrawad rohelised  aasad, pea kohisewad metsad tema äärt ära. Mitmed laulud on Wolga jöe ilu kiitnud, palju on tema kallaste kaunistuse üle kirjutud, aga nii palju näkkade, nöiade ja teiste maimude juttudega pole ta mitte kaunistad  , kui Dnjeper seda on. Dnjeper, kes juba mana aegade histoorika piirides tähtjas jõgi oli, kes ka meel miimsete saeade aastades  tähtsa sündmuste kodu paik oli, on rahwa  südamete külge köidetud ja Wäikse Wene maa rahwa luuletuse maim on teda imelikude ennemuistse juttudega ära ehitanud. Nõiad ime märki kehadega, mehed, keS ennast huntideks  ümber muutnud, kelmid ja kurjad maimud  on nende juttudes Dnjeperi ümberkautsed  elanikud. Kõige rohkem aga könelewad rahwa laulud mee neitsidest, Russalken nimetatud,  kell rohelised silmad ja pitkad rohelised juuksed, ja kes jões elawad, aga öösite maale wälja tulewad, ennast kuu paistel sojutama. Aega mööda sündisiwad nende laulude asemele mõrtsukate juttud, mis jöe kaldaid inimestele kardetawaks tegiwad. Kell möimalik olnud, ennast selle jöe minewikuga tutwustada, see waatab seda suurema söbrusega tema isi aruldase  loomuse pääle. (Järg jääb tulema.) Omalt maalt. Pärnust. Endla kontsert. Pühapääw  26. Nowembri! andis meie Pärnu Eesti lauluselts „Endla" härra E. von Maczewski  juhatuse all meeste- ja segakooris oma estmesö kontserdi. Ehk küll alles hilja aegu nimetadud selts laulu õppimist algas, segakoor koguni umbes kuu aea eest, on ta ses esimeses  kontserdis ometi selgeste juba üles näidanud,  kui wäga suurel sammul ta laulmises edasi jõudnud ja kui wäga tubliste kuulus 397