koolidest ja nende õpetusest wöiks räägitud saada. Kuura maal olla küll juba niisuguse aealehe põhi pandud, mis üksi küla koolidest saada rääkima. Seda arwab aga kooli asjade  aealehe üle kirjutaja wäga waheks. Kooli asjade uurijate ja tundjate arwamise järele on aga koolmeistrite seltsid, koolmeistrite konwerentsid  ja koolide aealehed peaaegu need kõige suuremad koolide tugid ja edendajad. Wäga soowitaw oleks aga, et meie maa rahwa  koolmeistred isi pisut enam oma jalge paale uppi ajaksiwad ja meile lihtlabaselt salgamata ja tõeste kirjutakstwad, mis n'ad isi koolmeistrite  seltsidest, konwerentsidest ja kooli aealehtedest  arwawad, ja paale seda weel kõigest sest, mis neil aga tema raskes ametis ette juhtub. Peeterburgist. Ülem söawäe juhataja  kindral Todleeben. Meie söawägede  ülemaks käsuandjaks ja juhatajaks oli enne keisre wend k. k. Nikolai Nikolajewitsh. Nüüd on ta, nii kui see juba lugejatele ammu täada, kui wöitja sest raskest ametist jälle kodumaale tagasi tulnud, kus teda iggal pool auuga wastu wöetud sai. Tema asemele,  nii kui juba tääduStanud oleme, kindral Todleeben saadetud, kelle üle täna pitkemalt  jutustada tahame. Eeduard Todleeben on üks alamast sugust mees, 11. gildi kaupmehe poeg, sündinud  1818 aastal ja Lutterusfe usku. Ta õppis 4 aasta Nikolai insenööride (tööde tundmise)  akadeemias (suures koolis) ja tuli säalt 1836 aastal wälja ja sai ohwitseriks. Esialgu  teenis ta Kaukaasias, kus 1848 aastal mitu korda mägedes mässajate wastu tule ees käis. Pärast sai garde wäe insenööride hulka, ja kurwa! ning õnnetumal Krimmi sõa aeal oli ta Sewastopoli linna kaitsjate insenööride  ülem. Ses söas näitas ta tõeste wälja, et ta üks suur ja wägewa waimu annetega  mees söa kunstis on, ja tõuusts sääl juba oobersti auu sisse. Praegu on ta kindral-adjutanti  auu nimes ja kannab wäga palju Wene kui ka wälja maa auumärkisid rindas. Sääl koolis, kus ta õppis, seisab tema nimi marmori kiwi laua sisse raijutud igaweseks  mälestuseks ja selle kooli auuks. Mitmed  õpetatud meeste seltsid ja akadeemiad on teda omaks auu-liikmeks walitsenud. Kõik Lerwe Euroopa tunneb ta nime, mitte ükspäinis  sõakäikudest, waid ka osawast kirja tööst. Sest Todleeben on ütlemata osawusega  Sewastopooli linna kaitsmise ühe raamatusse  järjest ülesse kirjutanud, mis mitme teiste keeltesse ümber tõlgitud on. Selle raamatu kirjutamise ja Kroonlinna ning muude kindluste uuendamiste ja parandamiste  wästmata waewa eest kinkis keiser temale  neli tuhat tessatiini maad Samaara kubermangus. Mitu korda on ta keisre käsu paale Eüroopas kindluste järele waatamiste pärast ümber reisimas käinud j. n. e. Abikaasaks  on t'al Hessen-Darmstadti kindral konsuli  baroon Ludwig'i Hansa tütar. Sellega on t'al neli tütart olnud. Kõik Wene maa peab Todleebenist suurt lugu, ootab ja loodab tõeste, et ta seda rasket tööd, mis tema pääle ehk arutada tulema saab, mehelikult  ja osawalt täidab ja otsa poole wiib. Hää tegu. Kroonu raha panga tallitaja  täädustab koogutajate laewade tarwis raha korjaja komisjoonile, et Peeterburgi raha pangad  olla ülemal nimetatud laewade tarwis 2 miljoni rublaid ilma intressideta lubanud. Pärsia shah. Kui ta !5. Mail Peeterburgist  wälja sõitnud, olla keiser isi oma suurt külalist saatmas käinud. Noh, peab ikka külamehele ka auu tegema. - Noored arstid. Nöuuks on wöetud 60 noort arsti weel söaplatsi juure saata, mis tagawara arstide sekka arwatud saaroad. Kuidas kuulda, pidada arstide hulk paale nende weel suurendatud saama, ja kui uus sõda hakata, siis olla kõik need haawade arstid  ja prohwessorid, kes minewal aastal abis käisiwad, ka tänawu jälle oma abi lubanud. Wiltu mõte. Siiamaale mötlesiwad enamiste kõik, et Wenelased kõige suuremad joodikud on ja et Wene maal kõige rohkem wiina ära juuakse. Nüüd tulewad aga tõsised  täädused, et mitte Wenelased, waid Prantslased kõige kangemad kuiwa maa pääl purjutama on. Kuulus Saksa maa kirjamees  toktor Maks Nordan, kes isi haa tüki aega Prantsuse maal elas, andis hilja aea eest ühe raamatu wälja, kus sees ta täitsa ära näitab, et Prantslased kõige rohkem wiina (muidugi mitte w'a „Karjajaaku") ära joowad, 187