järele mängis ja seepärast peab teda otsata kiitma ja esimeseks mängijaks terwes maailmas nimetamata. Nenda kudas mängimisega, on ka lugu lauluga. Et J. K. laulu kiidab, wsl Ä arwata, et see looduse wastu olnud, et ta kohe küllalist ihumist nimetab nattab selgeste, et laul looduse sunnil ja elu tarbet mööda looduse järel lauldud on. Ülepää näitab, et J. K., kui ta ka mõni mängija, ehk laulja on, üks looduse wastu Mängijatest ja lauljatest on. See ei ole Mke muidu arwamine; ta tunnistab seda kirjaga selgeste ülesse. Kõneleda on J. K.l küll tahtmine olnud, aga mis kõneleda, seda ei ole ta istgi teadnud ja seeparast oma asjaga õigelt teelt kõrwa läinud.  See, mis teda kirjutama ajanud, ei ole midagi muud, kui soowimine isienese arwamise  järel oma tarku mõtteid kiita laska ja nendega suurustaba, nagu minema aasta seda keegi ka Kaelaste lauljate kontserdi järel tegi, aga nii hästi kui minema aasta, saab ka see aasta iga mõistlik aru, et laita on tahetud, mis laita, seda ometi teatud ei ole. Laita oskab  iga karja poisikene, õiget teed näidata ja abi saata sugugi mite. M. J. E. Teine wastus kiri. Kontsert. Wa Postipapa! tead jo isegi, et tänawu aasta omas paunas M 17 ka niisuguse  kirja kantsid, kus kontsertist räägiti, mis Pärnu Elisabethi kirikus Pärnu maakonna  Eesti põllumeeste seltsi lauljatest meesteja  sega kooris sai antud. Wäga mõnus ja kasulik wiis, kui niisugused ettewötmised saamad  mõistlikult ära arutatud, kõik muhud ja haawad katki pistetud, mis mädanema tikkuwad  minema, ja meel edasi ära näidatud, mis rohtu senna ja senna haawa peale tuleks panna ja kuidas teda paremine parandada. Mul ei olnud kül õnneks antud, seda kontserti kuulda ja hakkasin sellepärast seda suurema hisuga t'ast lugema, sest see selts, ehk kül alles  taimeke, aga näitab siiski kaunis kohmakas  eluloom olewad. Tal on kül praegu alles  wähe niisugusid juuresid, mis t'al kinnita- wäd tsttu annaksiwad. Aga noh, .aegamööda asjad käiwad." Selle taimekese esimene wili maitsnud kaunis  hea, n'agu ööldud: ..kõik lahkusiwad rahulise  ja rõõmsa meelega säält paigast.- Aga kirja saatnik J. K. näitab ise mitte rahulise meelega säält paigast lahkunud olewad, ta tahaks  n'aga ikka midagi kontsertist öölda aga .... tahaks laita —ei laida, tahaks kiita —ei kiida ka mitte. Oppetliku ta ei räägi koguni mitte. Ta on wötnud kül wntserti Wtikuss sma pääle, aga kahju et sääl juures mitte midagi wälja ei aruta, mis kontsert õlge oli, kas must wöi walge; ja kust must ehk kust walge. Sääl paistis J. K —le kõigist  lauljatest wälja, et neil hää ja kindel tahtmine  ja püüdmine laulmise järel oli ja et n'ad sääl juures (wist laulu õppimise juures) palju waewa oliwad näinud", siis kui kõigist ..mõned" aga nimelt kõigest üks ainüs: ..neljandama  jau esimene laul" wäga mönusaste lauldud saanud! Ja seegi ..oleks pidand weel siit ja säält siledamaks ihutud saama." Km n'a oli, siis ei wöi kül keegi aru saava, kust see püüdmine ja waewa nägemine nii wäga wälja paistis. Edast räägitakse Mee! kahes kolmes kohtas häälde tugewusest, nõrkusest ja köwadusest, kust nõnda wäljapaistab, et peaks n'agu solo ehk üksikud 'hääled ikka köwaste lauldud saama, ja sääl, kus wähem lauljaid, walju karjutama , aga kus neid rohkem alati pissi (p.) olema. Kõige pääle täädustab  weel, et oreli mängija el pole kunstmängija  olnud, waid ütlemata julge ja musiku andedega ehitud ja mänginud päris looduse järele, ..woi need kunstmängijad enamgi looduse"  wasto mängiwad?! Ei tää kui palju see nüüd kõik tõsi ja õige on. Aga see on tõsi, et ei mitte laulude waljus ehk pehmus, mitte mis lauldakse, waid kuidas lauldakse, mitte see, mis laulja suust kuulja körwu kõlab ~ waid see, mis ligutud südamest ja maimust teise südame sisse woolab ja sM wnmast liigutab, kosutab, trööstib ja rõõmustab, - see sn kõige ülem asi laulu juures, ja see sn see pää soon, mille kritikus päsb laulu seest ülesotsima  ja siis seda kaudo edasi laulu ülesarutama ja ära tuulama. Ja oleks J. K. ka seda teed läinud, ehk oleks t'al selges läinud, missest 162