Sakala s Wiliandis, 22 Aprillikuu pääival 1878. l. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Liiwimaa mõisnikute wiimane maapääw Riias. <säna peäme paraku oma põhjuste wasta ühest asjast  rääkima, mis meie mitte ei tunne. Üksi meie Balti kubermangudes  Eüroopa maadest walitseb meel seesugune lugu, et kui üks seaduslikelt ära määratud poliitika kogu kokku tuleb, selle üle otsust tegema, mis terwe maa ja iga seisuse kohta puutuwad, et see kogu omad nõuupidamised salaja peab ja ka pärast suuremaks jauks salaja hoiab. Meie ei tea sellepärast mitte, mis kõik Riia maapääwa peal tänawu otsuseks tehtud. Nii palju leiame Saksa ajalehtede mäslemistest,  et tänawune maapääw kahte käredaste töine töise wasta seisja parteisse langenud; aga ka neid waidlemisi tähele pannes, on meil, nagu kuuleksime kanget mõekade kõlinat, nagu näeksime mäe tagasi näitlejate mõekade otft wehklewat, aga kes wõitlejad ise on ja mikspärast nemad wõitlewad, seda meie ei tea. Nii kaua aga, kui meie seda selgeste kõikide eesmärkide ja põhjustega ei tea ja ei tunne, ei wõi meie ka mitte ütelda, kelle poole meie jäädawalt wõitu soowime, kas konserwa (alalhoidja) parteile ehk nõnda nimetatud liberali (wabameelelise) parteile. Nõnda musi need kaks parteid ennast ise nimetawad, ja Saksa ajalehed näitawad kõik enam ehk wähem töise partei poole hoidwat. Kellele neist meie omalt poolt Eestirahwa nimel õnne wõiksime  soowida, seda meie, nagu öeldud, nüüd meel ei wõi ütelda. Sellega aga tahame oma lugejaid tuttawaks teha, mis Saksa ajalehtedes seiemaale oleme leidnud. Raha lubamistest, mis tänawuse maapääwa peal otsuseks  tehtud, on järelseiswad nimetamise wäärt: Eesti wallakoolmeistrite seminari heaks Tartus on 17,000 rubla kinnitatud, et selle summa eest seminari majaks Tartu Aleksandri  waestemaja ära ostetakse. Liiwimaa ülema kooliwalitsuse  heaks on 15,000 rubla lubatud, Tartu hullude maja ülespidamiseks 2000 rubla ja niisama suur summa Peeterburgi  ewangeliumi hospitali heaks. Peale selle üks tähtjas  summa ühe lutheruse usu õpetaja ülespidamiseks Siberimaal  ja muud summad, kellest meie aga enam palju ei tea. Tähtjas otsus on see, et nende mõisnikutele, kes mitte rüütlite matrikula (hingekirja) sisse üles ei ole kirjutatud, mõnes tükis ka healte õigust maapääwa peal on lubatud. Seesuguste mõisnikute hulk on wäga suur, ja lähemad nimelt  needsinatsed rüütlid nende sekka, kes ennast selle seisuse sisse üles on teeninud. Et suure jau mõisnikutel heale andmise ja otsuse tegemise õigust maapääwa peal ei olnud, on palju paksu werd nende seas sünnitanud. Nüüd olewat neile seda õigust mõnes tükis lubatud, aga „Zeitung sür Stadt und Land" kirjutab selle otsuse kohta: „Kus seda healte õigust tarwitada wõimalik, see on nimetatud otsusest wähem ära tunda, kui see, kus naad pärast kui enne mitte oma healt otsuseks ei tohi anda: mitte kõige tähtjama poliitika  walitsemiste juures, ega üheski nõuupidamises maapääwa  ja kreisipääwade kokkuseadmistes, õigustes ja seadlustes."  Selle kitsalt äramääratud õigusega, et suure jau mõisnikutel üksi rahalubamiste ja muu alama otsuste juures  otsuseandmist on, näitab, kui oleks maapääw nende mõisnikutele tahtnud ütelda: Teil ei ole mitte nii palju mõistust ja isamaa armastust, et Teie õigeid mehi ametitesse  jõuaksite seada ja õigeid teesi ülesotsida, kelle peal meie maapääwa seadeldus nii ära saaks määratud, et ta meie maale auuks ja meie maa tarwitustele omane oleks. Sellepärast, kni seesugused walitsemised ja otsused tulewad, siis katke omad paled kinni ja kandke oma häbi ° Meie arwates  ei lange see häbi aga mitte nende peale, kellele wõimatumaks  tehakse, oma mõistuse osawust ja isamaa armastust omais otsusteandmistes awalikuks teha. Weel üks asi, kellest Saksa ajalehed kirjutawad ja kelle kohta naad wäga pahased on, et ta maapääwa peal wasta ei ole wõetud, ön „liberali" .parteist ette toodud „kreisi kor d". (Kreisordnung). See „kreisi kord" seisab aga weel nagu Saisi kuju linikute ja katete tagas warjus. Mis meie temast natukene nagu warju kujul näha oleme saanud, sellest näitab, kui wõiksime oma maale õnne soowida,  et ta mitte läbi ei ole läinud ja wasta wõetud. Kõigest sellest on näha, et isamaa armastus meie maal mitte weel nii elaw ei ole, MM olema. See armastus  peab ennast esmalt selles ülestunnistama, et kõik awalikult tehakse, mis tehakse, töiselt selles, et ka kodaniku ja talupoja seisusele igale ühele oma õigus, nagu meie aeg seda nõuab, kätte antakse, ja kolmandalt, et keegi rahwas töist maha ei püüa rusuda, waid wastastikuline unustamine walitsema hakkaks. Äksi selle teel on wõimalik, et wastastikuline  wiha waen meie maalt kadub, üks kõikide ja kõik ühe eest ette astnwad ja terwe maa oma õiguste eest seisab. Praegu on meie maa kaalumas. Mõistame õigel ajal ohwerdada ja on meil tõsist isamaa armastust igal pool, siis tõuseme auu poole. Ei ole meil aga ja ei tee meie seda mitte, siis saame ennast pea ise surmanud olema. Oma naabri Soomemaast  wõiksime õppida, kui meie õppida tahaksime. Selle maa wõitlemised oliwad mõne aja eest tagasi needsamad, nagu praegu meie maa wõitlemised. Soomemaa on seda walitsenud, mis teda auu-oleku sisse on tõstnud. Saame neist õppima ehk seda walitsema, mis meid hukatuse teele wiib? Wenemaa wastus Lord Salisbury ringkirja peale. Würst Gortshakowi ringkiri, mis Salisbury ringkirja peale wastuseks Berliini, Pariisi, Londoni, Wiini ja Rooma on saadetud, seisab nüüd ka terwelt trükitud meie ees. Selle kirjaga on Salisbury ütelused  punkt punkti kohta ära wastatud ja nii osawalt tühjaks tehtud, et Cüroopa meri, mis Salisbury kiri keema oli pannud, temast tõeste waigistust on leidnud. Ka nõuab würst Gortshakow otsekaudu Inglismaa käest, et ta oma programmi awaldaks. Kohe sissejuhatamiseks ütleb würst Gortshakow: „ Markii Salisbury ütleb meile, mis Inglismaa mitte ei taha, aga mitte, mis ta tahab; meie arwame tulusaks, kui ta seda teada annaks oleku selgituseks." Ja ringkirja  lõpetusel leiame: „Weel oleks tarwis teada saada, missugust täidetawat nõuu markii Salisbury annab, et Inglismaa ja Cüroopa tõsised õigused kokku lepiksiwad  nendest ikka awaldatud hea korra, rahu ja priiuse eesmärkidega Balkani poolsaare peal, ja niisama, kuidas Inglismaa ilma San Stesano rahulepinguta soowitud otstarbele jõuab, kui ta ühtlasi ka Wenemaa õiguste peale tahab waadata." Sell kombel on siis nüüd Inglismaale otsekohe wälja öeldud, et mitte udu sees warju-kujudega ei peaks wõitlema, waid lausa pääwa paistele wälja astuma ja näitama, mis tema lipu peal seisab. Seesugused udu-kuju wäed ei tee muud Euroopas, kui äratawad tondi kartust arglaste südametes. Aga seda just Inglismaa tahtis ja see oli temale ka markii Salisbury kirjaga tükati korda läinud. Kui meie nüüd würst Gortshakowi wastuse kirja üksiku punktide peale waatame, siis leiame, et ta täitsa üks meistri töö poliitika arutamise kunstis on. Markii  Salisbury oli omas ringkirjas nimelt see peale raskust pannud, et Bulgaaria edespidi nagu Wenemaa  wõimuse wahiks saaks olema, kes ikka kui ähwarduse  kuju Eüroopa ees saaks seisma. Würst Gortshakow  näitab nüüd, et Bulgaaria sugugi, ei walitsuse seadmise ega walitsuse enese poolest, Wenemaa woli all ei saa seisma. Ka näitab würst, et Kreekamaa ja Rumäänia, kes wäga palju tänu Wenemaale wõlgu on, ennast täitsa Wenemaa woli alt wabaks on teinud  ja mõnes tükis tema wastaliseks saanud, mis ommeti tunnistab, kui wähe Wenemaa oma kasu peale on waadanud. Ka saada Austria ja Inglismaa kaubale  Bulgaaria palju enam kasu tooma, kui Wenemaa  kaubale. Weel näitab würst Gortshakow, et Bulgaaria riik ka jo Konstantinoopoli konwerentsi peal walmis oli tehtud, ja et San Stefano lepingus muud ei tehtud, kui et Türklast selle konwerentsi otsuse kohta „ja" sunniti ütlema, mis ta muidu ei tahtnud ütelda. Just Türgi wastatõrkumise pärast, et ta Konstantinoopoli  konwerentsi programmi elusse ei lasknud tõusta, alustas sõda, nagu markii Salisbury ise tunnistab. Kui nüüd Wene sõawäed seda programmi tõeks on teinud ja rahuleping, mis San Stesanos tehti, ka paljalt üks esiotsaline rahuleping on, keda muuta wõib, ja kelle üksikuid punktist nimelt kongressi peal läbi wõiks rääkida, siis on aru saamata, mis Inglismaa õiguse pärast kaebab jq mis ta tahab. Selle Inglismaa kaebduse kohta, et Wenelane üks jagu Türgimaast Aasias omale wõtab, näitab würst Gortshakow, kuidas see just Türklase enese ja tema wõlapärijate kasuks on. Sõakulu peab ommeti ikka riik tasuma, keda ära wõideti; oleks nüüd Wenelane  kõik sõakulu rahas terwelt pärinud, siis oleksiwad  need Inglismaa rahamehed, kelle wara Türklase wäärtpaberite sees seisab, just kõige enam kahju tundnud.  Ka on jo Wenelane praeguses aastasadas kolm korda Karsi kantsi ära pidanud wõitma ja Weneriigi rahule on tarwis, et see kants ja mõned töised tema kätte jääwad. Igas punktis on würst Gortshakow Inglismaa kaebdused ja kartused täitsa tühjaks teinud. Mis saab nüüd Inglismaa wastus olema? Saab ta kindla programmiga ette astuma? Seda ei ole loota, sest siis oleks igal pool awalik, et ainult oma kasu püüab. Sellepärast ootab nüüd kõik maailm kärsitumalt, mis Inglane würsti Gortshakowi ringkirja peale saab wastama.