Mis muidu meel „Nistirahwa pühapäewa lehe" anus wäljaandja omas nimetatud kirjas räägib, sellest wõiksime oma lugejatele näidata, et ta ühes tükis maleks tunnistab, mis töises õigeks nimetas. Meie ajaleht ei ole aga mitte üks waimulik usuõpetuste ajaleht, et seda kirja, kus nagu hapu kapsa leem ja mage tangu pudru kõiksugu sääse raswa ja hülge pekiga segamine solgitud, õiendama hakkame. Üksi seal peame selle „pühapäewa lehele" seda anu andma, teda omas ajalehes nimetada, kus ta rahwa kahjuks tulusaid ilma  likuid asju waimuliku katte all kardetamaks püüab teha ehk lepikust muda töiste peale pillata. Muidu oleme rõõmsad,  kui teda rahule wõime jätta, sest seesuguste Sauluste kohta, kelle tahtmistest üksi siis aru wõib saada, kui mitte nende suude peale ei wasdata, maid taha, lamba kasuka alt wälja rippuma rebase sabade peale, on kõik seletamised ja õpetused tühi töö ja maimu närimine. Kus tahtmised male peal põhjendawad, seal ei mõju tahtmised, mis tõest üksi wälja woolawad. Poliitika ringwaatus. j Nüüd on juba kolm nädalat Berliini kongressi lsiinud' ja selle aja sees on MWed' asjad, mis enne kahewahel oliwad ehk miltu arwamiste all seisiwad, ikka enam ja enam selginud. Seesugune asi on ka Euroopa arwamised Berliini kongressi kohta. Esiotsa arwati Euroopas, et Wenemaa  kongressi läbi kautanud oli ja Inglismaa wõitnud. Aga kui asja selgemine järele hakati arwama ja külma werega läbi kaaluma, seal leitakse nüüd, et wöit Wenemaa  pool on. Wenemaa on küll, et ta rahu armastas,  mitmes tükis järele annud, aga tema on ommeti ka kõik kätte saanud, mis ta soowis, ning selle suure wõidu kohta on mõned weiksed muudatused nagu tühjad asjad. See saab meile kõige paremine selgeks, kui selle peale waatame, mis San Stesano lepingus Türgi walitsuse all seisma rahwastele pidi antama, ja mis kongress neile tõeste andis. San Stesano lepingu järele pidi Uus-Bulria  maa 2500 ruutpenikenikoormat suur olema 4 miljoni inimestega, Serbia aga 180 ja Monteneegro  210 ruutpenikoormat. Mis on nüüd Berliini  kongress neis punktides muutnud? San Stesano Uus-Bulgaaria on kütt weiksemaks tehtud, aga eksitus oleks arwata, et Berliini kaubast ja muudatustest Türklasele suurt kasu on saanud. Mis Uue-Bulgaaria  maast, kelle suurus 1170 ruutpenikoormat 1,700,000 inimesega on, maha on läinud, on Jda-Rumiilia nime all isewalitsejaks kubermanguks tehtud, kellel 6000 ruutpenikoormat ja 1 miljon inimesi on. Monteneegro  saab 165, Serbia 210 ruutpenikoormat, Dobrutsha  langeb Rumäänia kätte ja Bosnia ja Hertsegowina  1100 ruutpenikoormaga ja 1 miljon inimestega Austria alla. Ka Tessaalias ja Epiiruses saamad üksikud maajaud Kreeklase kütte langema. Eüroopa Türgi riigil oli enne sõda oma wasalli-riikidega ühes 9600 ruutpenikoormat 23 miljon inimesega, ehk kui wasalli-riigid maha arwame, 6000 ruutpenikoormat 14 miljon rahwaga. San Stesano leping ei tahtnud neist rahwastest enam kui 6 miljoni Slaawlasi Türgi walitsuse ja woli alt peaSta, aga Berliini kaup on nii palju Türklase käest ära mõtnud, et temale enam järele ei ole jäänud, kui 2100 ruutpenikoormat  ja 3 miljon inimest. Eks siin Wene poliitika suurt wõitu ei ole saanud? Aga Wene poliitika ei ole mitte üksi üleüldse wõitnud, maid ka Inglismaa Me, kes tema wõituji nurja tahtis kõige suurem wastaline  oli. Inglismaa soowis, et Besaraabia maa Rumäänia külge jääks ja Baatum Türklasele, aga siiski saiwad nii heaste Besaraabia kui Baatum Wenelasele.  Lord Beaconssield kiitku ennast omal kodumaal  nii palju kui ta tahab, et ta Wenemaa poliitika üle wõitu saanud, seda usuwad nüüd tema sõbrad üksi weel. Tema suurem toredus on küll tema sala Küprose kaup, aga kõik mabameelelised Inglased mõistawad  teda selle kauba pärast hukka, sest et see kaup edeSpidi ainult rahwa taskuid tühjendab, Inglismaale aga wäga mähe kasu ja palju maenlust töiste riikide poolt toob. Ongi jo parlamendi alamkojas nõu ette pandud, Lord Beaconsfieldi selle kauba pärast kohtu alla tahetud heita, et ta ilma parlamendi lubata sesugust kaupa tohtinud teha. Sellest kõigest näeme, et Inglismaa palju wõitnud ei ole, aga oma tahtmistest palju kautanud,  ehk töiste sõnadega, et Wene poliitika Inglase  poliitika üle Berliini kongressil wõitu on saanud. Kõige waesem on kongressi otsus Kreeka maa kohta. Meie oleme sellest jo rääkinud, kui elawalt Prantslane ja Itaalia Kreeka nõudmiste poolt seisi- wad, aga kuidas see ühtegi ei aidanud, sest et Inglase  külmus kõik ära rikkus. Mis Kreekamaa kongressi  otsuse järele Türgi maast omale peab saama, on paljalt 200 ruutpeniloormat 300,000 inimestega. Türklane ei näita aga sedagi otsust tahtwat täita. Üleüldse näitab, nagu peaks pea Türklase ja Kreeklase  wahel sõda elu ja surma peale lahti minema. Ehk küll Berliini kongress rahu pidi tooma, ei ole rahu meil meel ammugi käes. Näitab, nagu tahaksiwad  asjad mõnes tükis iga päewaga kirjumaks minna, nimelt Balkani poolsaarepeal. Seal on esmalt Rhodope mässajad ikka meel oma koha peal. Nemad  ei tunnista enam Türgi walitsust oma ülemaks, ega ei taha ka Wenelasega mingisugusel kombel kokku leppida ehk kaupa teha. Sellepärast ei ole seal enam mingisugust seadust ega korda walitsemaS, ning tuhanded  põgenejad teemad asja meel kirjumaks. Seesugusel  loul oli siis ette näha, et 18. Juulil sinna läinud Eüroopa-riikide komisjon seal midagi joonele ei jõudnud  seada. Montenegro wasta mässawad Albanesid, kes seda "mmad, mis kullest Montenegro alla oli saanud, tagasi tahawad wõita. Terwes Albaania maal on kõik koolid ja kirikud soldatite palkamise korteriteks  ümber muudetud. Mässajate juhataja komitee on Skutaris ja on käsku annud, et kõik mehed 17 kuuni 70 aastani sõarnstad kätte peawad wõtma. Sell kombel arwatakse 80,000 künni 100,000 meest kokku saawat. Neist on pooled Katoliiklased, kes ka mässajate eestmedamist oma peale on mötnud. Päämeheks  sõas olla neile mürst Bib-Prenk-Dodaa. Ehk küll Albaania maal 12 pataljoni Türgi sõamäge seisab, siiski waatab nende kommandant Hussein-Pashaa rahulikult  pealt, kuidas Albanesid ennast süale walmistawad,  ning on pealegi 40 pealikut mässajatele abiks annud, et need nende söamehi joonele seadaksiwad. kardetaw liikumine Türgimaal hakkas ka Ahlstriale kärdetawaks minema, ning ta tundis enam.-Bosnia ja Hertsegowina maade alla heitmisega aega ei tohtinud miita. Seda enam oli temal asja, omi sõamehi ruttu sinna saata, et Türklasega  mingisugusel kombel wõimalik ei olnud, selle asja poolest kokku leppida. Türklase tingimised oliwad  nii kirjud ja suured, et Austria kannatus näimaks  otsa lõppis ja tema kongressi otsuse järele ilma Türklase lubata nimetatud maad oma alla wõttis. Kiri, mis Austria sõanlem Philippomitsh sealjuures  Bosnia ja Hertsegowina rahwastele wälja saatis, on wäga tähtjas. Seal kirjas seisab: Austria sõawäed  tulewad kui sõbrad, et selle kaua kestma nurjatuma  olekule otsa teha, kelle läbi ka Austria piiri äärsed maad kahju tunnewad. Keiser ei olewat mitte enam rahuliste pealt maadata mõinud, kuidas wücwald  ja rahuta olek Türgi nurjatu walitsuse all maimust  wõtnud ja tema olewat sellepärast Eüroopa tähelepanemist  Bosnia ja Hertsegowina maade peale juhtinud. Eüroopa riikide nõuukogu olla siis otsuseks teinud, et Austria neile maadele jälle kaua taga igatsetud  rahu ja kaunist korda tagasi annaks. Austria söawäed wiia sellepärast rahu enesega ühes ja ühetasast kaitsmist iga usu ja elule. Maa sissetulek saada maa oma tarmituseks pruugitud ja kõik manad mõlgu jäänud  Kroonu maksud kingitud, n. n. e. Sellest kirjast on näha, et Austria ilma Türgi lubata, kelle walitsust nurjatumaks nimetatakse, omad söawäed Bosnia  ja Hertsegowina maadesse on saatnud. Et Austria neid maid täitsa oma riigiga ühte saab liitma, selle poolest ei ole mingisugust kaksipidi mõtlemist. Lähüme nüüd Türgi maade juurest ära muu riikide juure, siis leiame esmalt Itaalias, et seal suur liikumine rahwa seas walitsemas on. Seal on tähtjama linnades suured rahwaste koosolekud olnud, kes selle üle otsust tegiwad, et Itaalia nutte Berliini kongressi poliitikaga ühte ei lepi ja neid maid, mis Jtaalialaste maast weel Austria walitsuse all seisab, Itaalia alla päriwad. Prantsusemaal on president MakMahonesimene olnud, kes Berliini rahulepingule oma niine alla kirjutanud.  Inglase peale on Prantslased tema petja poliitika  pärast wäga tigedad. Kohe peale kongressil tehtud lepingu kauba allakirjutamise saatis Prantsuse malitsus  ühe sõalaema wäe Pireeuse sadamasse. Ehk küll esiotsa mitte wälja ei paista, mis see sõalaewa wägi praeguse poliitika oleku kohta mõjub, siiski on ta Kreeklaste lootust äratanud ja nende sõbrust Prantslaste  masta tõstnud. Poliitika-usuline riid Rooma ja Berliini  wahel/ teda Saksamaal „waimuharimise näitlemiseks"  (kultuura wõitlemiseks) nimetatakse, näitab paar sammu jälle edasi minewat. Paapst olla ühe saadiku, herra Masella, Rünhheni linnast Kissingi saatnud, kus Bismark praegu elab, et siin riigikants- leriga uut kaupa hakkaks sobitaum. 3)lis Roomlaste plaan on, näitab ultramontaanlasle leht kus kirjutatakse: „üht asja peatumad meie Katoliiklased  usaldes umeles pidania: k) et Watikaanos sßoomas) Saksariigi olekut ja asja maga hcaste tuntakse;  2) et paapst ja tema kardina lsekvetär Saksa maimuharimise mõitlemise" käiki alustuscst lõpetuseni selgeste tunnewad; 3) et Rooma püha järg Saksa Katoliiklaste kasuks küll mõnes tükis Saksa malitsu sega kokku saab leppima, aga tähtjama punktides ilmaski  ja kellegi hinna eest järele ei saa andma. Peaks sellepärast, mis meie küll kiriku ja oina isamaa kasuks südamest soowime, leping elusse tõusma, siis wõime kiriku malgustatud meele ja tema laia ja suure silmaringi  peale toetades uskuda, et see leping ja tehtud kaup üksi kiriku tõsiseks kasuks saamad olema, kui ka esiotsa näitaks, nagu oleks kirik liig palju järele annud.  Selle poolest on Roomal nii palju oluõpetust ja ettewaatamist, et meie usaldusega tema alla wõime heita." Sellest näeme ära, et mood jo liig körgeste  Roomlaste meelest laenetama hakanud ja nemad neid omal wiisil waigistada püüawad, künni jälle kõik purjud, ankrud ja mõlad korras on ja uueste „waeulaste"  wastu wälja mõib astuda. See Roomlaste poliitika on jo maailmale tuttaw küllalt. Saksa m aal oli wiimasel ajal suur liikumine, mis terme Saksa vahwa keema pani. Riigiparlamendi uued liikmed malitsedi 18./30. Juulil ära, aga mõni päew warem miis iga partei omad wägewamad eestwõitlejad  tulesse, kus nad igaüks oma partei ajalehes töistega wõitlesiwad. See sõda oli nii palaw, et küll mistmäga mähe mehi temast maimus osa ei oleks wõinud. Kus tõsine elu malitseb, ei ole ka muidu wõimalik. Seesugusel wõitlemiscl üksi saamad asjad selgeks ja kõik mõtted awalikuks. Üksi mustakarmalised ja sarnatsed  ei salli seesugust mõitlemist, ja nemad kannatawad  ennema natukene teatust, kui et wasta hakkak siwad ja omad saladused rnaailma ette tooksiwad. Kõik tööd ei salli päikese malguft ega ei kannata terawat  silma, ning nad peidawad ennast sellepärast pühaks kiidetud linikute taha ehk marjul seisma koobaste  sisse ära. Omalt maalt. Wiliandi maakonnast. Endine Tartu külakoolmestrite  seminari koolmeister A. Grenzstein, kes wiimasel ajal mitlned tulusad Eestikeele raamatud wälja on annud, on Juulikuu lõpetusel Wiini linna läinud, kus ta kuulsa Dittes'e Pädagogiumis (kooliõpetajate  suurekoolis) kaks künni kolm aastat õppida tahab, siis Helmeetsia ja Itaalia maid läbi waadata ning wiimaks selle teel korjatud tagawaraga jälle kodumaal  töösje tahab hakata. Meie soowime selle oma kaastöölisele kõigest südamest õnne tema ette wõtmiste  kohta ja seda teeb tõeste meiega seltsis terme Eesti rahmas. Kiri mis Pahuwerc talu omanik H. Kurrik  Alek sta iVdT lk o o lsi m iteede wiimasel koosolekul  sada rublaga ühes koosolejate juhataja kätte andis, on järgmine: „Anu!ik Aleksandri - kooli pääkonntee!  Mina saadan oma isa miimse suremise peal soowitud kirja Teie kätte; kiri on enne tema suremist tema etteüteluse järele kirjutatud nende sõnadega: Mina oma miimse surma mõitlemise peal palun sind, minu armas poeg, minule üht lubanust täita. Sa näed, et minul enam lootust elu peale ei ole, siis tahan mina sinule sell' wiimsel tunnil meel oma südame pealt ära ütelda, mis mina juba kaua aega omas südames olen kandnud. Et see minu elus meel sündinud  ei ole, sellepärast palun, armas poeg, sind, seda minu soomimist ära täita. Mina tahan sinule sellest asjast lühidelt seletada, et minu jõud pitkalt ei kanna. Siis pane nüüd tähele, uus ma ütlen: On juba armata  15 ehk 10 aastat tagasi, kui Holstre walla koolmeister  J. Adams on minule oma nõuu teada andis  Jüri Mielbergi läbi, et Aleksandri I. auuks kooli Eestirahwale asutada, selle suure auutöö mälestuseks,  et Ta meie Eestirahwa sest hirmsast orja piinamisest peastis, ning ka oma rahakorjamise raamatu Mielbergi kütte oli annud. Selle korjamise raamatu sisse kirjutasin ka mina 2 rubla ülesse Selle pärast, et minul see 2 rubla andmata jäi olen ma suur süüdlane Eestirahwa masta; et see nõu ka sell ajal meel korda ei läinud, jäi ka minu süda mähe maitsemaks. Nüüd sell wiimsel oma elu-aastal näen kui palju selle kooli masta maieldakse ja seda suurt Eestirahwa ammu oodetud mälestust tagasi rõhuda