sest Eestirahwa elukoht oli üks kaunis maa ja ümberkaudu elasiwad wägewad ja sõahimulised rahwad, kes tema rikkust himustasiwad. Meie peaksime sellepärast arwama, et selle lõpmata sõa kärina juures kõik ellamad tundmised, kõik ilud ja armastuse awaldused, kellega naisterahwas meie elu kui malguse kumaga täidawad, ära oleksiwad pidanud kustuma ja naiste selts üleüldse auutuma seisuse sisse langema; aga see ei ole mitte nõnda. Meie eeswanemate tugew, maenlaste  merega kastetud käsi wõitles küll, künni temal elu sees oli ja lõi kõik oma ees maha, mis sell wõitlemisel ette puutus,  aga waenlase naised jäiwad temast ikka puutumata: mõitleja mõtted lendasiwad koju poole oma kõrgeks peetud naiste juure ja nende jo ülesse tõstetud käsi langes ilma wõimuta kui ühe pühama elawduse ees maha. Üleüldse on Soome seltside juures manast ajast saani naised auustatud olnud. Ehk küll ka mitmes kohal pruugiks oli saanud, oma mõrsjat öö ajal isamajast wägiwaldsel teel, nagu'riisumise näul ära wiia, siiski sai tütarlapse oma soowimine sellegipärast  ikka ka auustatud, sest kui ta ukse ette seatud annete põlgamise läbi enne teada oli annud, et ta kosilast ei tahtnud,  siis ei tulnud see teda ka riisuma. Kalewipoja laulus (Lugu I. 206 —234) loeme: „Tuli päike poisikene, Põlewsilmil peiukene, Wiiekümmenel hobusel, Kuuekümmenel kutsarila; Tahtis Salme kaasaks saada, Neidu kihlul kinnitada. Salme mõistis, kostis masta: Ei mina kuld läinud kuule, Hõbepärga põlgab pääwa! Pääwal palju wiisisida, Mitmel kombel muudemisi, n. n. e. Pääw läks puhkedes koduje, Paistis minnes põua palgel, Kõrwetuse kurjusela." Poliitika ringwaatus. Rahu on nüüd a?a Ma. HMtatud. Ka Balkani rahwastel on nüüd oma 19. Veebruar, nagu terwel Weneriigil, mis nemad wõiwad pühitseda. Aga ehk küll Wenelane Türklasega malmis on saanud,  siis on temal nüüd ommeti meel mitme Euroopa riigiga tegemist, keda kadedus rahuliste ei lase magada.  Kas need riigid tõeste Wenelasega sõda julgemad  alustada, see on teadmata. Nii palju on aga kiydel, et. Türklane omi seiemaalseid sõpru ära on hakanud tundma, kuidas need.muud ei nõua, kui iseenese  kasu. Ta näeb küll, et need riigid Venelasest antud rahutingimistega rahul ei ole, aga ta näeb ka, et nemad nii palju kui wõimalik Türgi maast omale kisuksiwad ja Venelaste wõitudest omale kasu tahaksiwad  saada. Mis Inglismaa ja Austria päriselt soowiwad,  see ei ole enam kellegile saladus, ka mitte Türklasel. Rahupäris tingimistest ei ole ametlikult weel ühtegi kuulutatud ja sellepärast ei ole nende üle ka midagi kindlaste teada. Öeldakse, et Türklane meile 1410 miljoni rubla sõakulu peada maksma, kelle summast 1100 miljoni maaga Aasias ära tasutakse  ja 310 miljoni rahaga. Neist 310 miljonist peada 10 miljoni Wene alamatele kahjutasumiseks olema, kes oma wara sõa läbi on kautanud, ja 300 miljoni peada Türklane 6 aasta sees Wenelafele ära maksma. Aga nagu öeldud, need sõnumed ei ole mitte ametlikud ja nende kohta peab sellepärast weel kaksipidi mõeldama. Teada saab rahu päris tingimisi alles siis, kui naad Peeterburgis kinnitatud on. Seks saab Wenelase wolinik San Stefanos, grahw Jgnatjew,  neid Peeterburgi tooma ja tema seltsis saab üks Sultani wolinik kaasa tulema. Eüroopa kongressist on kuulda, et teda nüüd Berliinis ära peab peetama ja nimelt würsti Bismarki juhatamise all. Kas see nõu tõeste täide läheb, on weel teadmata. Bosnias läheb mässamine ikka suuremaks. Mässajad olla Grahhowo Polje oma alla heitnud. Saksamaa soowib, et Austria omad fõawäed Bosnia maale saadaks. Türgi sõawäed heidawad ikka enam ja enam Bosniast wälja. Ka Tessaalias ja Epiiruses on mässamine kõige suuremal mõedul wa litsemas. Mässajad on weikses lahingutes Türgi soldatite üle wõitu saanud, kes Kristlasi kõige hirmsamal kombel edasi piinawad. Ka Kandia saarel on mässajate ja Türgi soldatite wahel lahinguid olnud. - Jtaalialased on wäga Kreeklaste poolt, nii et Itaalia wäepealikud Kreeklastele  appi tahawad minna, nagu nimelt Menotti Garibaldi. Ka on Kreeklased Gambettale ühe tänukirja  saatnud, kelle sees naad teda see eest tänawad, et ta nii tuliste sõnadega nende eest wõidelda. Paneme nüüd Türklast oma riigiga tähele, siis leiame, et tema elu praegu mitte kaunis ja õnnelik  ei wõi olla. Wenelase mäed on nagu raud riie tema rinna ümber, nii et maewalt weel hingata jõuab, ja muu keha on kõiksugu wastaliste käes weristada. Töised waenlased wahiwad sõprade nime all pealt, nagu Inglis ja Austria, et kas ehk mõni tükk nende lauale ei langeks. Mis sest haawatud kehast pärast meel järele jääb ehk ka kas ta üleüldse kaua edasi saab elama, seda on raske ette ütelda. Igal patul on oma palk, ja Türklane an seda leidnud, mis ta oma maharusumise töö eest on teeninud. jJng?lLm"aa walmistab ennast ikka edasi Lugemaste  soatarwis eite. Lord Napier (ütle: Neepiir) on ka jo tulemaks ülemaks sõapealikuks malmis malitsetud  ja peab nõu JnglisMa kõikide sõawägede ülemkommandöri  hertsog von Cambridge'ga (ütle: Keembridsh'iga).  Üks jagu parlamendi liikmeid käib kangeste  ministeeriumi pealset ta ennast Hommikumaa sõa sekka segaks. Et raM malmis on saanud, see on need mehed weel õige tuUwihaseks teinud ja naad teemad  kära, kui oleks selle Mahu läbi Inglismaale jo ots kätte tulemas. Need mehed, kes üksi oma kasu peale waatawad, ei tunne sest mingisugust rõõmu, et maharusutud rahwad priK saanud, maid nemad kaebawad  üksi selle raskuse üle, mis Wenelane Türklase peale peada panema. Aga kas Inglane siis ka tõeste nii suur Türgi sõber ja kaitsja on, nagu ta näitab? Ei sugugi! Kui Inglane näituseks Galliipoli omale saaks, siis ta ei mõtlekski enam seepeale, Türgi eest nii kangeste kosta. Ja kui siis Inglismaa walitsus need Türgi paberid üles ostaks, mis nüüd, ehk küll nii mähe wäärt, siiski nii tuliselt mõne parlamendi liikme ja muu taskus põletawad, siis ei räägiks ka need parlamendi liikmed ühtegi enam Wenelaste walju tingimistest. Et tema Inglismaa sõbrad tõeste seesugused  on, nagu praegu näitasime, seda on Türklane nüüd ka jo täitsa ära hakanud tundma, ja sellepärast on Sultan Galliipoli kubernärile käsku annud, et ta enam ühtegi Inglismaa laewa Dardanellidesse ei laseks. ;Ü-Us Faapst Leo XIIIn ei näita mitte seda olewat, mis ienlastesiõisaärwati. Nagu muu riikidele,  nii on paapst oma walitsemist ka Itaalia kuningale  kirjateel teada annud, aga selle kirjale adressiks peale pannud: „ Sardiinia kuninga Humbert VI. kütte Toriinos." Seeläbi on siis uus paapst tunnistanud, et ta Itaalia terwet maa^-üheks kuningriigiks ja tema kuningat .ka term?. rii giM mungaks ei arwa, maid et ka tema paapstide ilmliku walitsuse eest edasi tahab wõidelda. Kiriklaste mana tüli on seeläbi uueste alustanud.  Prantsusemaal annawad mõned ajalehed nõu, et see maa mitte kongressist osa ei peaks wõtma. tähtjam sõnum see, et Austria Troonipärija Berliinis wõerusel oli, kus temale Saksa Keiser ise raudtee peale wasta läks ja kus teda suure auuga wasta wõeti. Tema auuks oli kuninglikus lossis 19. Weebruaril suur sööma-aeg, kellest 104 pidulist  osa wõtsiwad ja kus Austria Troonipärija Rudolf  Saksa Keisri ja Troonipärija wahel istus. Omalt maalt. Miliandist. Sakala wäljaandja Oi, armas küla wader, wimmM ajal Sakala wäljaandjal rasked pääwad. seda ette wõis teada, et nii palju aega ära saaks kuluma, enne kui kõik asjad korrale jõudnud! Olime lubanud kesk Jaanuari kuus teele astuda, aga saapad ei saanud sinna maale walmis ja kes nüüd talwe ajal palju jalu teele tohib minna! Olime saapad kätte saanud, seal ei toonud  rätsep pärgel kuue ära, ütles, et Sakala mehed ilma kirju nöörideta kuube ei kanna ja nende tikkimine  tarwitada palju aega. Küll oli raske oodata! Wiimati oliwad kõik hilbud käes ja Sakala wäljaandja  pää laest künni jala tallani toredas riides, nagu tõisedki Mulgid. Noh, aitäh Taadile! Nüüd astume teele! Paneme oma kirju nööridega kuue selga, Nalja Mardist ilusaste ärawiksitud saapad jalga, wõtame pauna kaela ja hakkame minema. Inimesed juba laia silmadega wahiwad: nüüd ta tuleb! Hakkame juba õuest uulitsale astuma, seal hüüab wärawa waht: „pastoi wana prat! majaperemees ei ole minule weel ühtegi nimetanud ja muidu ei tohi ma kedagi wälja lasta!" Oh sa tuline silk, mis nüüd jälle tahad teha! Mis muud, kui astu aga tuppa tagasi ja tantsi seal mööda põrandat edasi tagasi, et Nalja Mardist wiksitud  saapad kääksuwad jalgade otsas. Seal teeb ukselink kõlks! wõtame ukse lahti külamees astub tuppa. „Kas Teie olete see Sakala andja?" Jah olen! „Noh tere ka, saan Teid ka silmast silma näha, õige noor mees weel, mõtlesin palju wanema olewat, olete-wara kuulsaks saanud. Ootame õige tulega millas ta siis tuleb?" Noh, mehel on õigus küsida, mõtleme, seletame lahkeste kõik jutud Riia paberi wabrikutest ja Peeterburgi piltide tegijatest,  riigiwalitsuse lubast ja muu lubadest ära n. n. e. Mees saab aru küll ja wastab: „Eks suured asjad ikka palju tööd ja tallitust ei tarwita, künni korda lähemad, ega me seda pahaks ei pane, kui ta aga kord tuleb! Aga küll on ilma seitungile igaw elada, kui inimene temaga õppinud kuidas siis nüüd sõaga lugu on?" Mõtleme: mehel on jälle õigus küsida, ega tema süüdlane ei ole, et ajaleht jo tema kätte ei ole jõudnud, kust ise wõiks lugeda. Seletame siis lühidelt sõa lou ka ära. Aga kas mees sellega rahul on! Ta küsib kõik ilmad ja maad läbi, mis selle maa minister on ütelnud ja mikspärast töise maa minister seda ei ole ütelnud Tont teab, kust ta selle tarkuse kõik on wõtnud ja ega meie seda pahaks ei tohi panna, sest mees on oma raha seitungi eest ära maksnud ja mikspärast ta juba seda seitungi ei ole saanud muud kui wasta! Noh wiimaks tuleb ommeti lahkumine; mees oli tõeste meie meele järele ja meie saadame weel palju tuhat termist tema naise ja lastele ka kaasa. Sakala wäljaandjal on hea süda, kes üksi siis pahaseks läheb, kui ta midagi tigedust näeb. Istume siis naeru näul jälle lauale ja tahame paberi peale pista, mis ma' Nalja Mart meile jutu ajal kõrwa sosistas, aga waewalt oleme selle kalli mehe esimese poole nime üleskirjutanud, seal kõlksub jo jälle uks ja uus külaline astub sisse. Noh, meie tunneme oma wõeraid: kõik on naad ühe mee ja maimuga ristitud  ja endine jutt tuleb uuest käsile. Oleme ka selle hea sõbra palju tuhat terwistega wälja saatnud, seal on jo kaks uut külalist ootamas, kes taga uksest sisse tulnud. Jälle seesama jutt! Oh sa helde müristaja, anna kannatust! Nii hommikust õhtuni, iga pääw! Aga wiimaks ka Sakala wäljaandja enam telcgrahwi traadile aega ei annud, künni lõppeks wärawa maht mõis hüüda: nüüd wõid minna! Oh sa heldekene, kuidas nüüd lumi Nalja Mardist wiksitud saabaste all tolmas! Sakala wäljaanda oli aga ise korraga nagu paarkümmend aastat nooremaks läinud: tema kimbatuste ja kannatuse proowi-aeg oli lõppenud. Tartust. Riia ajalehes „MMche Leitung " X- selgemat teadM, kuidas Klausson-Kaasi  k^Mööõpe^anpseau  Tartus  lugu säavolema. Selle ürjast saame teada, et kui nii palju õppijaid ennast õppimisele pakuwad, kui tarwis, siis Klausson - Kaas ise seda esimest õpetust saada juhatama. Kes õpetusest osa tahawad wõtta, peawad seda kõige hiljemalt künni 1. Aprillini herra sekretäri G. von Stryk'ile Tartus ökonoomia seltsi majas teada andma. Õppijad peawad Saksakeelt mõistma, sest et Klausson-Kaasik Eesti keel tundmata on. Üleüldse saada 30 meeste ja 15 naiste õppijat wasta wõetud. Õpetus kestab 6 nädalat ja tuleb õppijal tema eest 25 rubla maksa. Tähtjamad asjad, mis õpetatakse, on järgmised: meeste õppijatele ehk koolmeistritele: hööwli ja sae tarwitamine peenikeste asjade juures, poleerimine n. n. e.; korwitegemine; harjade tegemine; jämedamad õle ja pilliroo tööd; õlgede punumine; raamatu pookimine. Naiste õppijatele:  õlgede punumine, nimelt kübarateks; peenikeste korwide tegemine; harjade tegemine; raamatu pookimine;  puuristamise tööd; kudumised ja mitmed naisterahwa  käsitööd. Sell kombel on siis nüüd tee lahti ja meie kihelkonnad  ja wallad wõiwad ruttu ja odawalt sinna jõuda, mis muidu üksi raske ohwertega kätte oleks saada. Ajawiitust ei ole siin enam ühtegi, waid kes midagi kasu sest ettewõtmisest soowib, see rutaku. Nimelt soowime, et meie maa tummade koolid mitte wiimasteks ei jääksiwad. , elu meie waloaoes maal tunneb, hästi, et meile jo ammugi üht maja tarwis läks, kuhu wallad omad hullud ära oleksiwad wõinud anda. Walla santide eest muretsewad meie wallad enamiste sell' kombel, et naad neid üksiku taludesse ehk talu-saunadesse, nagu kaupa saawad, panewad ja neile siis peremehed nende leiwa annawad; aga kes hullusi oma majasse tahab wõtta! Neid ei jõua taludes keegi wahtida ja sellepärast  on jo hullude läbi mitmed tulekahjud ja muud õnnetused sündinud. Nüüd on Nowembri kuus aastal 1876 Tartus mõned mehed seltsi heitnud, üht hullude maja Tartus elusse kutsuda, ja nende töö on nii korda läinud, et jo töisel kewadel üks hullude maja elus oli, kus esimesel  aastal 12 hullu naisterühmast elamas on olnud, kellest 6 tükki Tartu linnast ja 6 maalt oliwad.