TMujt. Aleksandri kooli pääkomitee tuli 12. Septembril peale lõunat kella wiie ajal Tartusse kokku, kus järgmised tähtjamad otsused maha tehti: PMomitee malitses Nõo õpetaja Jürmanni oma sekka ja andis Aleksandri kooli korjamise asjad Liiwimaal  tema kätte toimetada, nagu jo enne Tallinnamaa  asjad õp. Kurrikofsi kätte toimetada oli annud. Töiselt saab üks suurem aruanne korjamise kohta wälja tulema, mis aasta lõpetusel trükitakse ja kuhu weel kõik anded ülesse pannakse, mis 1. Detsembri kuu päewani pääkomitee kassameistri kätte saadetakse. Selle aruandes saamad kõik summad ülemal seisma, mis igaüks abikomitee, üksikud seltsid ehk inimesed seiemaale  korjanud on. Künni 1. Detsembrini saab siis wist iga komitee weel tegema, mis tema jõuus on, et ta mitte liig weikese summaga aruandes ülemal ei seisa. Kolmandalt walitses pääkomitee komisjoni miiest liikmest, kes Aleksandri kooli täieliku õpetamise programmi ära määvamad, mis riigimalitsusele kinnitamiseks  ette panna tuleb, ja selle programmi Jaanuari  koosolekul pääkomiteelc ette panemad. Selle komisjoni liikmed on: õp. J. Hurt, kooliõpetaja G. Blumberg, sim!. tinmi. R. Kallas, ja kihelkonna koolmeistrid  J. Kapp ja H. Wähner. - Siis andis president  Hurt ühest tüttumüürt kingitusest pääkomiteele  teadust. Professor Blumberg oli omast raamatust:  „Das estnische Pserd" 200 eksemplari Aleksandri  kooli heaks kinkinud. See raamat on üks wäga osamaste kirjutatud tulus raamat ja maksab 40 kop. tükk, nii et kingitus umbes 80 rubla määrt on. Pääkomitee laskis kinkijat südamest tänada. Peale selle, kui pääkomitee ka meel koolimaja hoonete  ülespidamisest ja parandamisest pitkemalt nõu oli pidanud, lahkus ta õhtu kella seitsme ajal koost ära. TMlmast. „ Riskirühma pühapüema leht" läheb omas 85. numris nii kaugele, et ennast „ Jumala  sõnaks" nimetab. Ta räägib ühe hirmsa jutu, kuidas mees, kes Jumala sõna pilkas ja põlgas, igaweste  hukka läks, ja lõpetab siis nende sõnadega: „Ära pane siis mitte imeks, armas „Pühapüewa lehe" lugeja, kui ma ka sinu käest ühe sõna küsin. Iga nädalas saad sina postiga oma lehe kütte, mis sulle uut ja mana, ilmalikuid ja maimulikuid sõnumeid toob. Kuida miisi loed ja pruugid sa siis seda lehte? On see so meelest armas mõi alm? Hoiad sa neid heaste, ja korjad neid iga aasta lõpetuses kokku, et neid wõid iga aasta jand kokku lasta punuda, ja oma lastele mälestuseks alles hoida? Kui selle lehe töötegijad,  kes suure waemaga siit ja sealt kui mesilased õite seest magusat korjamad seda kuulemad ja näemad,  et need lehekesed igal pool ümber wedelemad ja poodides ja Juutide kastikestes, pakkimise paberiks pruugitakse, - siis teeb see neile küll südamekese walu, oina waewa peale mõteldes. - Ärgu sündku seda edespidi kellegi lugeja juures mitte. Kes tõeste Jumala  sõna armastab, küll see hoiab kõik Jumala sõna seemne terakesed kokku." - Sellest näeme siis, et „Ristirahwa pühapäema lehel" sellest küll ei ole, et teda mõned õpetajad mägise rahmale ostawad ja peale sunniwad, maid ta nõuab ka, et ilad saajatele „ armsad"  peamad olema, neid „heaste" peab hoitama ja neid „lastcle mälestuseks" peab jäetama. Kes seda ei tee, see ei armasta „tõeste" Jumala sõna ja läheb, nagu eesräägitud jutt näitab, ilma waidlemata hukka. Tõeste, nii kangele ei ole mist meel kellegi rahwa „pühapäema lehtede" mäljaandjate maimulik uhkus läinud, et oma lugejate käest seesugust asju oleksimad nõudnud! Sealt kirjutatakse meile: „Tünamu oli meie sadamas õige kirju elu. Laemade hulk oli suur kes sisse ja mälja käisiwad. Künni l>. Septembrini on 008 kaubalaewa Tallinna sadamasse tulnud ja 598 wälja läinud. Nagu laemad sadamas elu kirjuks  teemad, niisama teemad seda linnas wõcrad, kes nimelt Peeterburgist suweks seie elama tulewad. Need mõerad on nüüd Augusti kuul suuremaks jauks jälle ära läinud ja meie awalik elu on sellepärast praegu Septembri esimese poole sees kaunis waiknend. Ka Türgi mängid, 80 pealikut ja 15 soldatit, on meilt praegu ära lahkunud, nii palju kui neid siin meel oli. Neid saadeti ühe erarongiga minema, kuhu Rakmeres 11 pealikut ja 133 soldatit, ja Jamburgis 13 pealikut  ja 324 soldatit sekka ja kaasa wõeti. Isegi on arwata, kui suur nende rõõm on, et nii kalla aja pärast jälle oma kodumaale tagasi saamad. . Nii on siis meie linna pere mitmes tükis meiksemaks alanenud  ja igalt poolt on näha, et meie liikum suweelu  lõppemas on." 1.. TMitmamaait. . Hullustus. Nakmerest kirjutatakse  meile: „Nagu Eesti ajalehed kunlutasimad, pidi 27. 'Augustil s. a. Rakmeres „ Kale mipoja Selts" koos olema ja meie armulise Keisri Herra kroonimise püha pühitsemisega ühtlasi ka oma aastapäema  mälestama. Sellepärast ruttasin ka mina sinna, sellest tähtjast pidust osa wõtma, keda seiemaale kõik Eesti seltsid igal aastal suure osawõtmisega pühitsenud  on. Minuga tegiwad seda mitu sada töist inimest;  sest kui ma kella 2 ajal „Kalewipoja Seltsi" koolimaja juure jõudsin, nägin suure rahwa hulga selle maja ees seiswat. Ma panin imeks, et inimesed maja ees seisiwad ja tahtsin tuppa astuda. Aga, oh imet! mis ma leidsin. „Kalewipoja Seltsi" maja uksed oliwad lukus, akna luugid kinni, ning hoowuste  peal seisis kuulutus, et kohtu poolt ära olla keelatud,  Keisri Herra kroonimise püha pühitseda ning koosolek alles 14. Septembril pidada olema. Kuulutuse  all seisis nimi: „G. Böösberg." „Mis jamps ja hullustus see on?" küsiti mitmelt poolt. „Kooli ja Seltsi eestseisus annab ajalehtedes teada, et Selts kokku tuleb, seda kuulutust ei wõeta awalikult mitte tagasi, ehk ta küll kolm nädalat enne koosolekut wälja tuled, ja nüüd lastakse hulk rahwast uulitsa peal seista ja maja uksed hoitakse kinni!" Mõned hüüdsiwad, et mist „Maltsmelt" jälle wäljas olla, kes kõik palwemaja  uksed sedelid täis pani. Aga korraga kuuldi krips kraps! ja uste pealt lendas kuulutus Lükkides õhusse, ning inimesed nõudsimad uste lahti tegemist, mis ka minnaks pool mägise sündis. Siis pidas selts oma koosoleku ära, ehk küll Böösbergi inetu tembu läbi seltsi pidupäew rikutud oli. Nüüd küsib ehk mõni lugeja, kes see „Böösberg" õiguse pärast on? Tema on seltsi president olnud, aga et ta igapidi seltsi tahtmise masta tegi, walitses selts omale töise presitendi. Nüüd tahab ta mägise seltsi president edasi olla, ja sellest wõib igamees ise ära näha, mis tõugu inimene meil ees seisab. Igal pool maailmas on haritud  inimeste seas see pruuk, et kui president ja selts omas mõtetes enam ühte ei sünni, et siis president ise ennast ametist lahti wötab. Siin on selts presitendi  lahti malitsenud ja see sunnib ennast mägise edasi seltsile kaela." —n —. Kõik need praegu kuuldud asjad on ütlemata imelikud. Meie soowime noore „Kalewipoja Seltsile", et ta kõikidest neist mõitlemistest hoolimata pea nii tugemaks sigineks, et kõik wastalised ära wõidaks! Lihulast. Ka Lihulas on täna mu koduloomade  ja põllutöö näitus olnud. Talupoegade poolt üksi olla 29 mära ja l 0 täkku näitusele toodud.  Esimese auuhinna on Wigalast Jaan Amonbergi  4 aastane mära saanud, töise auuhinna Wigalast Hans Laimann oma 9 aastase mära eest, ja kolmandama  auuhinna Kesküla Jakob Naumaun oma 4 aastase  mära eest. Täkkude eest sai esimese auupalga Mart Marten Teenusest oma 2 aastase täku eest. Kari elajaid olla talupoegade poolt mähe sinna näitusele  toodud. Esimese auupalga lehmade eest saanud Gustaw Ermann, ja töise Juhan Marlets, mõlemad Lihulast. Saaremaalt. Sealt on ineile järelseisaw kivi, pealkirja all „Langemisest", sisse saadetud, keda meie tema isamaaliku soojuse pärast mitte trükkimata ci wõi jätta. Kiri on nõnda: „Armas usumend! Ara pane mitte pahaks, et see sõna „langemisest" kirja ees seisab, sest palju langemist on meie seas. Kui mina ennast seiswat arwan, olen ma sagedaste juba langenud, kas Jumalast ehk ligimesest, sest et minul küllalt armastust Jumala ja ligimese masta ci olnud. Seal aga, kus armastust ei ole, e ole ka usku ja usu tegusi. .Kui inimesel jõudu 0.. kurja teha, siis peab temal ka jõudu olema head teha, aga kus armastus puudub, sealt kadub hea-tegemine ning tema langeb Jumalast, ligimesest ja omast sõbrast. On meil aga üks keel ja üks Issand, siis peaks meil ka olema üks meel ja üks armastus kõikides häis asjades. Aga paraku, seda ei ole mitte igal kohal, ning seal walitseb wiha waen, silmakirja teenistus, kadedus ja wale auuahnus. Aga kui rahwa juhatajad ise on langenud, siis wvib ka kergeste rahwas langeda, kui mitte abi ruttu wasta ei otsita. Nii on siin õpetaja Hurti „Sakala" wasta seismine palju kurja ja segadust  teinud. Meie olime siin wendade hulk kokku heitnud, Aleksandri kooli heaks raha korjata, aga nüüd ütleb igaüks: „Kas sellest weel midagi head wälja tuleb, ehk mitte?" Annaks Jumal, et „Sakala"  ikka Eestirahwa waimu äratajaks, kõige hea tundmise ja armastuse kaswatajaks, ühemeelelise tundmisele  juhatajaks jääks! Sest armastus on kadunud, usk ja usu teud on oopis kadunud, ning pinda otsitakse  wenna silmas, aga palki ei panda omas silmas tähele. Kõik on nagu kõikumas ja langemas. Nüüd *) Wahetükid, kust ..Sakala" kiilus külad, peame walja jätma jäägem seks korraks Jumalaga, ja äratagem Jumala ja ligimese armastust, et meie ei langeks." 10'. K. Nii saadetud kiri. See kiri awaldab seda rasket ohku, mis praegu suure jau auusa isamaa poegade rusub. Kes wastab seda pahandust kõik ära! wäljaandja tunneb ennast kõigest sellest, mis oli ja mis weel tuleb, süüta olewat, sest ta on teinud, mis üleüldse teha wõimalik oli, et lepitus  ja üksmeel jälle tagasi tuleksiwad, aga see kõik on ilmaaegu olnud. Ei taheta aga rahu teha, siis peame wõitleM, kui weel omal kaunil kodumaal edasi elada tahame. J Miitauist. Seal on lesk naisterahwas Friederike  Elisabeth Reyher ära surnud, kes kõik oma wara, sada tuhat rubla hõbedat, kahe hea asutuse heaks maha on jätnud, mis jo tema õnnis mees G. A. Reyher enne oma surma omas testamendis seks ära on kinnitanud. Selle testamendi tingimised on järgmised:  Kingitud kapital jääb nii kaua seisma, künni ta intresside läbi 150,n00 rubla peale on tõusnud. Siis samoad 50,000 rubla Wõnnu linnale asutuseks, kus lese kadunud mees sündinud on, ja 100,000 rub. Miitaui linnale. Kuidas selle asutuste intressist tarwitatakse,  on testamendis selgeste maha kirjutatud. Nimelt saamad temaga linna kodanikud, hantwärgi ehk kaupmehe seisusest, kui nad peale 50 aastat manad on ja ennast mitte ise ei jõua toita, ülespeetud. See abielu paar oli waeselt oina elu alustanud, aga usindusega  minnaks rikkaks saanud. Et neil lapsi ei olnud,  siis ei wöinud nad oom wara küll kudagi wiisi auusamalt teenima panna, kui sell kombel oma ligimiste  heaks. Nende auus mälestus ei saa ilmaski kustuma. Peeterburgist. Peeterburgis korjatakse praegu ühe inwalidi (wigaste soldatite) maja ehitamise  heaks andeid. Suuremad anded, mis seiemaale kokku on tulnud, on järgmised: Keiserlikud Kõrgused Suurmürst Troonipärija ja Nende Kõrge Abikaasa on 5000 rubla annud, Suurmürstina Aleksandra Josesowna 3000 rubla, kindral Turnowo 5000 rub. ja Kuuguri kodanik Aleksi Gubkin 50,000 rubla. Krimmist. Kindral Todleben, würst Lobanow  - Rostowskij ja Saburow on aurulaewa „Erikliki" peal 13. 25. Septembril Limaadia tulnud. Jalta sadamasse jõudes on neid rahwas suure hõiskamisega  wasta wõtnud. Peale selle, kui nad 2 päewaks  seie oliwad jäänud, sõitsimad nad 10./23.Septembril  jälle siit Türgimaale tagasi. Ka kuulus kindral Radezkii oli warem paar päewa Liwaadias olnud ja sealt Odessa linna sõitnud. Wõeralt maalt. Konstantinoopolist. Kui sõttumed Mehemet Ali-Pashaa äratapmisest seie oliwad jõudnud, läks suu liikumine rahwa seas maga suureks. Mvningad  oliwad rõõmsad, et see Giaur (uskmata koer, nagu Türklased kõiki muu-usulisi söinlawad) surma oli saallud, sest Mehemet Ali-Pashaa oli sündimise poolest Sakslane, kes poisikese pölwes Türgimaale oli saanud, kus ta Türgi usku heitis ja teda üks suurtsugu Türklane  kaswatas ja sõakooli saatis. Töised kartsiwad jälle, et selle sündmuse jälgedel suured segadused saaksiwad  kailna. Juhtumine ise aga oli nõnda: Mehemet Ali Pashaa saadeti Albaania maale, et ta seal „ Albaania  ühendust" sõapidamisest tagasi hoiaks ja Mon teneegro piiri õiendamise komisjoniga, mis tarwis, kokku räägiks. Juba 29. Augustil jõudis ta Prisrendi  linna, kus „Albaania ühenduse" pesapaik on. Siin noomitas ta Albaanialaste päämehi, et nad rahuli  jääksiwad ja Sultani sõna kuuleksiwad. Need aga wastasiwad täis wiha: „Sina räägid Sultani nimel; aga kuidas wõib Sultan meie käest sõnakuulmist  nõuda? Mis on ta meie heaks teinud? Sa tead seda niisama heaste, kui meie kõik: Kus ta meid kaitsma pidi, on ta meid ära müünud, on meie wennad  äraneetud Monteneegrilaste ja Serbialaste alla annud. Et ta meid kaitsta ei wõi, saame ennast ise kaitsta mõistma ja saame seda ka üles tunnistama." Ehk küll Mehemet Alil wähe lootust oli, rahu sünnitada,  siiski tahtis ta weel katset teha ja läks 5. Septembril Mitrowitsast ära Jpeki linna, mis nende maade piiri ääres seisab, keda Berliini leping Monteneegrole  oli kinnitanud. Siin oli rahwas täis wiha kõikide nende meeste peale, kes Berliini lepingut ühes oliwad aidanud teha. Et ka Mehemet Ali üks neist meestest oli, seda andsiwad ülemad nüüd rahwale kohe teada. Illeüldse oli rahwas juba enne Mehemet Ali peale wihane. Sest aastal 1870 oli teda riigiwalit-