abiprefident C. Bank ka ühe pitkema ja tähtsa kõne sellest, kuidas asjad ennast muutnud. Lõppeks rääkis kõnepidaja meel ebausu, nõiduste ja muu tühja tempudest,  ja näitas, kuidas needsamad weel mitmel pool rahwa Vaimuharimisele kahju Loomad. Siis astus kassameister J. Tammann kõnetooli peale, Seltsi kui uus kassameister tänades, ja pidas ühe lühikese aga wäga tähtsa kõne Seltsi kassa kasust ja korralikuist aastamaksudest. Nüüd tegi selts otsuseks, et seesama näituse komitee jääks, keda selts aastal 1878 oli Valitsenud, kus aga näituse nõuu sõa ja muu asjade pärast katki jäi. Selle peale pani J. Toots kui kassa rewident kassa aruande Seltsile ette ja pidas seletuseks ühe lühikese aga walusa kõne sellest, kuidas mõned Seltsi Vastalised ilmaaegu tühja juttu rahwa sekka oliwad julgenud lautada. Ka ühe agronoomi (weeloodija ja põllutöö tundja) ametisse  seadmise pärast sai pitkemalt räägitud ja kõikidest wäga heaks ja tarwiliseks arwatud. Mis Selts selle poolest otsuseks tegi, saab edespidi teada antud. Wiimaks pani Seltsi juhataja J. Toots weel Seltsile  ette, et Pärnu Sebulkeni raua Vabrikus häid põllutöö riistu saada on, ja et Tõstamaa mõisa Valitseja  J. Mettus Seltsi soowimise peale sealt ühe ühehobuse saha ja ühe wiljapeksmise masina proowida on Võtnud, mis üle ta Seltsile edespidi otsust on lubanud anda. Weel wõime nimetada, et Pärnu koduloomade ja käsitöö näitus 11., 12. ja 13. Augustil saab olema. Näitajad peawad omad asjad, mis näitusele toomad, künni 1. Augustini ülesandma  ja nimelt Seltsi ja näituse komitee presidendile  C. R. Jakobsonile Wiliandis kirjateel ehk suusõnal,  aga suusõnal Pärnus ka seltsi liikme J. Jürwetsoni  juures Conze herra majas, kus ka näitus saab olema. I. Kailaste mängukoor andis 11. Märtsil  Pärnus kontserti, kellega ta enesele palju kiitust teenis. See mängukoor on praegu üks meie kõige parematest mängukooridest. Kõik mängijad oliwad täieste talu riides, nagu neid Jakobi kihelkonnas kannetakse.  Kontserti saali kõrgenduse peal paistsiwad nad õige toredad wälja ja ei wõinud linna rahwas nende moodis mundert küllalt kiita. Kahju, et meie ilusad rahwa-riided juba mõnel kohal täitsa ära hakkawad kaduma, ss. Tartust. Näitused. Nagu meie juba nimetanud  oleme, saab Tartu Eesti Põllumeeste Selts tänawu üht näitust Põltsamaale asutama, kuhu koduloomi,  põllutöö riistu ja käsitööd wasta wõetakse. Nagu meile teada antakse, saab see näitus tänawu 15., 16. ja 17. Septembri kuu päewal olema. Peale selle on Tartu Eesti Põllumeeste Selts nõuuks wõtnud,  aastal 1880 ka üht lina näitust asutada, ja soowib, et iga põllumees ennast juba tänawu aegsaste selle näituse peale ette walmistaks. Õiendus. Tartu Saksakeele ajaleht „Neue Dörptfche Zeitung" ja „Zeitung für Stadt und Land" Riias on Sakala 11. numri seest selle tüki ümber pannud, kus Sakala lugejate kimbatustest räägitakse. Sinna on aga paar eksitust sisse juhtunud,  mis meie õiendada palume. Esmalt on „ Zeitung für Stadt und Landis" öeldud, et kihelkonna kohtuherra,  kellest räägime, üht Sakalat Rakwere waksaalis  näinud olla, ja „N. D. Zeitungis", et see Rakwere  kihelkonna kohtuherra olnud. Meie kirjas aga seisab: „sõitis kihelkonna kohtuherra Rakwerest koju." See kihelkonna kohtuherra oli Rakweres käinud, sõitis raudtee peal koju ja leidis oma kihelkonna kirjade seas ühe Sakala olewat. Et Rakwere kihelkonda ja ümberkaudu  paar sada eksemplari Sakalaid läheb, sellepärast ei wõi räägitud juhtumine ka mitte seal olnud olla. Töiselt ütleb „N. D. Zeitung", et krahw 8. kaupmeest  ära on keelanud, Sakalaid tellida. Meie kirjas ei seisa aga mingisugust tähte ja nime. Kui „N. D. Zeitung" teadis, et keelaja krahwi nimi 8. oli, siis teadis ta wist ka jutustatud lugu enne Sakala jutustamist,  ning ei oleks temal mitte Larwis olnud, seda lugu Sakalast ümber panna. Kui aga „N. D. Zeitung"  teadis, et keelaja krahwi nimi 8. oli, siis ei saa meie ka aru, kuidas ta oma kirja lõpetusel wõib ütelda: „ Kahetseda oleks, kui sarnast asja tõeste peaks juhtunud olema n. n. e." See näitab meil natukene kahekeelne olemine olewat, aga ilma selleta ei saa mõned meie Saksakeele ajalehtedest läbi, kes igal korral, kui nad Sakalast midagi jutustawad, walet enesele seltsimeheks wõtawad. „Eesti Postimehe redaktsiale." Selle pealkirja all kirjutab „Eesti Postimees" omas 12. numris: „Et Sakala omas 9. numbris ühte kogemata sündinud wigadust, mis meie trükikojas juhtunud, nii põhjatu wiisil Eesti Postimehe redaktsia wasta pruukinud on, siis arwab allnimetatud trükikoda oma kohuse olewat, neid tuulest mõetud süüpanemisi järgmise seletuse läbi tühjaks teha: Eesti Postimehe 3. numri jututoa tarwis saadeti all nimetatud  trükikotta üks pitkem kiri; trüki hakatusel aga lühendas  ja puhastas redaktsia kirja mitmest ilmasjata ütelustest. Nende mahajäätawate üteluste sekka oli redaktsia ka selle koha arwanud, mis Sakala male aimamise järele üksnes ühe osa lugejate kätte saadetud ja mis kogemata esiotsa trükist mitte wälja wõetud ei saanud. Neist waheajal trükitud lehtedest wõiwad aga mõned wäga wähe lugejate kätte saanud olla, sest trükikoda märkas ja parandas peagi miga ära. Kes ühe suure trükikoja majapidamist tunneb ja mitte meelega süü otsia ei ole, saab seda asja marsi wabandama,  aga mitte Sakala kombel teda taieste metsa pöörma ja oma waenu tuhinal kurjaste laimama. Meil on aga wäga kahju, et meie seeläbi Eesti Postimehe redaktsia waenlasele  oma kogemata juhtunud wigaduse läbi kurjaks nokkimiseks  asja oleme annud ja ehk Eesti Postimehe redaktsiale see läbi ilma tahtmata pahandust teinud. Eesti Postimehe trükikoda." Nõnda seisab Eesti Postimehes. Oleks see kiri üks paljas seletus, siis oleksime teda ilma kellegi lisanduseta  ära trükkinud, sest meie soowime ka oma wastalise nime nii palju kui wõimalik auu sees hoida. Aga et siin wabanduse kirjas „kurjast nokkimisest," „waenu tuhinast," „kurjast laimamisest" n. n. e. juttu on, sellepärast ei wõi meie teda ilma wastamata mööda minna lasta. Meie ei taha sellest sugugi rääkida, kui wähe „Eesti Postimehe trükikoda" tunnistus meie silmas maksab, kellel jo sagedaste „ kogemata sündinud  wigadusi" on juhtunud, nii et neid ka juba rahaga on pidanud lunastama. Aga kui meie eesseiswat kirja tähele paneme, mis ta tunnistab? Trükikoda on üks jagu lehta enne täielikult ja siis üks jagu puudulikult  trükkinud, ning on need lehed redaktsia kätte saatnud,  kust nad siis edasi saadeti. See on kõik see tunnistus; kes seda on salanud! Eesti Postimehe redaktsiale  oleme juba selle juhtumise kohta paar küsimist  ette pannud. Tema trükikojast söönuksime nüüd ka teada saada: 1) Oli Eesti Postimehe 3. nummer nõnda zensiiritud, nagu teda enne täielikult trükkiti ja oli ta pärast muudetud olekus ka zensiiritud? 2) Trükib Eesti Postimehe trükikoda oma Eesti Postimeest  niisama, nagu kõik töised trükikojad omi ajalehti,  see on, seestpidised küljed enne, ja kui lugu nii on nagu ta tõeste saab olema —, kuidas oli siis wõimalik, esimesi lehta enne ära saata, kui kõik trükitud  oliwad? On meU Eesti Postimehe trükikoda nende küsimiste peale selgeste wastanud, siis alles wõime teada, kui palju ehk mähe temal õigust oli, Eesti Postimehe kahekordse numrite kohta awaliku tunnistust anda. Tartumaalt. Torma kihelkonna koolimaja  põlema pandud. Eesti Postimehe 12. numris  annab Torma köster ja kihelkonna koolmeister T. Masing teada, et Torma uus kihelkonna koolimaja ühe koolipoisi, K. Kirsi, käe läbi põlema olla pandud, kes koolis ei tahtnud käia. Seesama koolipois tahtnud  ka palwemaja 5. Märtsil põlema pista, kus kooli edasi peetud, aga õnneks on seda töine koolipois näinud  ja tuld on weel ära jõuetud kustutada. Hirmus lugu, tõeste! Aga kus seesugust asja koolis sünnib, seal ei wõi ka mitte kooli täitsa süüst lahti mõista. Üks kaunis kool ei wõi seesugust koledat wilja mitte küpsetada. Tallinnast. Tallinna sadamasse on 27. Märtsil esimesed laewad sisse tulnud ja laewasõit alustust teinud. Uus Eestikeele ajaleht. Nagu Tallinna  Saksakeele ajaleht „Revalsche Zeitung" teada annab, on Lindsorsi pärijate trükimaja Tallinnas ühe uue Eestikeele ajalehe wäljaandmise luba saanud. Selle ajalehe redaktor saab maamõõtja W. F. Eichhorn olema, kes ka juba Eestirahwale ühe raamatuga ennast tuttawaks on teinud, mis ta „Kolm isamaa kõne" wasta wälja andis, selle pealkirja all: „Rahu kosutab, waen kaotab." Uus ajaleht pidada juba 1 Maikuu päewal käima hakkama. Lähemat teadust lubatakse pea anda. „ Revalsche Zeitung" teretab seda uut ajalehte suure rõõmuga. Tallinnamaalt. Kuidas mõnes kohas uued orjused ilmale sünniwad. Meile kirjutatakse  Harjumaalt: „Oli sell ajal, kui praegune kogukonna seadus meie juures esite käima hakkas, et meie kirikherra poolt wolikogule küsimine ette pandi: kas meie wald lubaks, et igal aastal igast perest peale endiste tegude, weel üht sõnniku wedamise päewa teha, ja nimelt ühel aastal hobusega, töisel jala. Seda ei lubatud. Siis anti käsk kirikherra poolt ümber walla, mis peale mõned ka läksiwad. Kes ei läinud, seda ei päritud ka pitkemalt järele; oli priitahtlik asi, kes tahtis, see käis. Nõnda oli lugu künni 1877 aastani. Siis anti ka nagu ennegi käsk ümber, kelle peale 3 künni 4 peret läksiwad, töised mitte. Nüüd aga kaebas kirikherra Hakenrihtri kohtu sisse ja protsessimine  wallaga alustas. Lugu lõppis sellega: Iga peremeest, kes ära oli jäänud, pandi Z rubla, ,-kohtumehed  wallawanemaga, «t walla eest seista puudsiwad k rubla igaüks trahwi maksma. Nõnda on sus meile uuel priiuse ajal üks juure tulnud, nn pärisorjad mitte ei tunnud." Rakwerest tuleb meile km kus meile Kalewipoja Seltsist kirjutatakse, et seal lugu wiimasel ajal õige kiiduwäärt olla. Liikmeid kam koosolekutest rohkeste osa wõtmas, :gal koosolekul tulla ka uusi juure. Niisama olla ka Seltsi koolis suglsesest  arust paarkümmend koolilast juure tulnud. eed sõnumed on wäga rõõmustawad, ja oleks soonnda, et Selts ja tema kool õige jõudsaste kasuks Tallinnamaa  Eestlaste kasuks ja auuks. . Kuidas kõrtsid kasu toomad. Mere oleme juba sagedaste sellest rääkinud, kuidas kõrtsielu praegu meie maa kõige inetum ja kahjulikum paise on. Iga mees, kes seda paiset lõikab ja parandab, on suur heategija meie maale. Sellepärast tahame täna sellest rääkida, kuidas kõrtsid suurt kasu toomad, ja et see siis sünnib, kui nad täitsa ära häwitatakse. Meile kirjutatakse Tallinnamaalt: „ Mõned aastad tagasi kaotas  Walgu mõisa pärisherra, Baron O. v. Uerküll, oma walla kõrtsid kõik ära, muud kui üks, mis suure tee ääres seisab, pidi teekäijate pärast seisma jääma. Töised ehitadi ümber ja tehti kantniku majadeks. Enne oliwad W. walla peremehed läbi segamine täitsa waesed, ei saanud oma rentisi tasa, ega walla maksusi õigel ajal maksetud. Mõni peremees ei joonud ise küll midagi, aga seda enam wõtsiwad sulased ja palgalised.  Asjad käisiwad kõik hädalisel kombel edasi, peremeeste kukrud oliwad tühjad ja jäiwad tühjaks. Kui kõrtsid kaotatud oliwad, hakkas peremeeste käsi ka pea paremine käima, tööd saiwad õigel ajal tehtud, karjad kasusiwad ja põllud õnnistasiwad paremine kui enne. Inimesed ise läksiwad hoolsamaks ja viisakamaks  ja ajad muutsiwad üleüldse töiseks.  Tänawu  Küünlakuu lõppul olin ma rendi wastawõtmise ajal seal ja panin asja pealt waadates tähele. Rent makseti ilma sündimata wiimse kopikuni ära, nõndasama  tasusiwad ka päriskoha ostjad omad tärmini maksud täieste ära. Ei olnud seal mingisugust soigumist  ega kiunumist kuulda, nagu seda mõnes töises mõisas rendimaksmise ajal igal korral rohkeste näha on. Iseäranis panin ma weel tähele, kui pärast rendi seletust kõikidele peremeestele oma pool naela anti, et siis üksi vaesemas riides peremehed oma topsis viimase tilgani kaela upitasiwad, paremas riides ja wiisakamad peremehed paljalt pealt natukene katsusiwad ja siis oma topsi ligi tulnud Lutwatele andsiwad, nagu seal oliwad: ääre-inimesed, mõisa sulased ja muud. Kahju see küll kellegile mõisa omanikule ei saaks tooma, kui nad Walgu pärisherra järele teeksiwad. Maade päriseks müümise ja juba ka wälja rentimise juures saaksiwad need kulud, mis kõrtside kaotamiste läbi tõusewad, tõeste mitme mõrra jälle tasutud, sest kus põlluharimist korralikult toimetakse, seal tõuseb ka põllu hind. Ka tunnewad mõisa moonakad ja sulased kõige pealt kõrtsidest kahju, mis wiimaks ikka mõisa kanda üksi jääb. Nagu ma wiimasel ajal kuulsin, olla ka Pärnu maakonnas Tammiste mõisa mäelt walla peremehed oma Kuiaaru kõrtsit ära rentida soowinud, et sealt wiina-müümist ära kaotada, mis tõeste üks koguni kaunis ja kiidu wäärt ettewõtmine oleks." I—B. Nii saadetud kiri. Ta on nii mõnus, et meie omalt poolt enam sellest pitkemalt seletust ei pruugi teha, kuidas kõrtsid kasu toomad. Baltiskaft. Laewameeste kool. Nagu meie lugejad teadwad, on Baltiskas juba kolm aastat laewameeste kool tööd tegemas. Tänawu oli selle kooli kaswandikute katsumine 23. ja 24. Märtsil kubermangu  gümnaasiumi saalis, kus neid katsumise komisjon  kindral wiitse-admirali Fuhrujelmi ülesvaatamise  all läbi katsus. Esimeseks tüürmanniks saiwad: Fr. Wiekmann Tallinnast, Fr. Winter-Genther Tallinnast,  Joh. Limmo Pärnust ja Josep Meyboom Sagadist. Töiseks tüürmanniks saiwad: J. Rukk Tõstamaalt,  Jaan Uutmann Sagadist, Jaan Rüütmann Sagadist ja Taanimaa mees Hans Berg. Katsujad oliwad õppijate tundmistega wäga rahul, nimelt Eestlaste  tundmistega, kes oma eksaami Eestikeeles tegiwad.  Baltiska kool seisab oma tubli kooliõpetaja A. Feldhuhni juhatuse all ja on kolme aasta sees juba 17 tüürmanni wälja koolitanud, kes kõik kohe ametisse  saiwad. Herra Feldhuhn on ise ka osaw meremees,  kes mitu aastat laewade peal Ameerikas, Jda- Jndias ja Hiinas on sõitmas olnud. Soowida oleks, et Baltiska meremeeste koolis õige palju Eestlasi õppimas  käiksiwad. Peeterburgift. Keiserlik Kõrgus Suurwürst  Mihael Nikolaiewitsh on 28. Märtsil õhtu Tiflisist Peeterburgi linna jõudnud.