kautanud, ja lokust ei olnud kussagil Meie silmade ees, et wöit meie pole õlleks jada wöinud. Esmalt tagganesime nattuke taggasi, agga pea tulli pärris pöggenemine, kus ennam  kellegi seadust ei olnud; soldatid tallasid issi ühte teist mahha ja se olli mees, kes ülle teiste enne linna sai, warjo paika otsima. Hobbuse wäggi, jätsid hobbused senna samma paika ja katsusid ülle walli sisse ronnida; teised  otsisid jälle, kust muialt wöisid sisse sada; ni wallus olli meie assi. Walli pealt alla wadates näggin ma, kuida kürasserid kõige hobbustega linna krawi aeasid, kus hobbused jalla luud ja külje kondid purrustasid. Soldatid  ronnisid ülle ühhe teise peade ja mende seas ollid ohwitserid üllemast kindralidest künni allama peälikust sadik, ülle peade ronnimas, ja teisi jalge alla tallamas seädust ei olnud seal ennam suggugi, ja iggamees tahtis omma ello hoida; hädda olli ni suur, et ta surem ennam ei woinud olla! Agga ta läks weel suremaks!  Pöggeneja soldatite järrele tullid suretükki  mehhed omma suretükkide ja raske wankretega  ja need aeasid omma sure wäggewa hobbustega jalla meeste peale ja tallasid Küllastamata  mahha, mis ees ollid. Sinna kallis  aeg! hallastust ei olnud suggugi! kes ees ollid, said põrmuks ja pihhuks tallatud! Et hädda weel suremaks piddi minnema, ollid Preisi pattareid ni paljo lähhemale tulnud, et parrajate laska üllatasid ja Preisi kranatid hakkasid pakso rahwa keskes nüüd omma ärrahukkamise  tööd teggema. Se silmapilk olli hirmsam kui hirmus, mis ma omma sullega ei mõista ni selletada, kui silm on näinud: kõik meie wäggi olli, otse kui ühhe sure kewa katla sees! Ma ruttasin ni ruttust, kui se ial wöimalik olli, omma kortrisse warjo paika otsima, ja katsusin kitsamatest ulitsatest läbbi minna, et Preisi kranatid mind ei pea-ks leidma. Kus ial üks lagge plats olli, se olli täis surnud  innimesi ja hobbusid ehk ka sesuggusid, mis kranatid ollid ärrapurrustanud; kellel agga hing weel sees olli. Kui omma kortre lähhedale  ollin sanud, leidsin sedda ulitsat täis wankrid, suritükkisi,.hobbusid ja söamehhi ollewad,  et läbbisamine wägga waewaline olli; õnneks ei putunud Preisi tulli sel silmapilgul senna ulitsasse, seal õlleks ta hirmus suurt kahjo tehha wöinud; arrutumad püssi rohho wankred olli seal mis ennam eddast egga taggasi ei sanud; lin põlles kähhest kohtzast. Söbrade käest sain kuulda, et keiser, kes hommiko warra söa- platsi peale olli läinud, otse selsammal aeal, kui minna, ka linna olla taggasi tulnud, ja omma üllematega meie ulitsast  ratsa labbi sõitnud. Üks mo sõbradest olnud Turenne-platsi peal ja seal temma lahhedal  olla üks kranat keisre hobbuse jalge wahhele mahhakukkunud ning lõhkenud ja ühhe temma järrel sõitja kindrali hobbuse ärratapnud;  ta ennesel ei olle wigga olnud, poörnud ennast naerdes ümber,-ehk kül kindaga pissaraid  silmast olli pühkinud. Selle wahhe aea sees hakkasid Preisi kranatid ka meie ulitsasse  tullema; meie kõik seisime wölwitud wärrawate  al, mis need ainumad ja kindlamad warjo paigad ollid. Kõige surem kartus olli mul püssirohhu wankrite eest, mis seal otsata paljo olli. Selsammal silmapilgul, kui meie seal sure kartuse ja ahhastuse al seisime, tulli kindral Wimpwen ratsa läbbi ja katsus omma laiale pillatud wägge jälle kokko korjata ja neid julgustada. Ta kissendas: „Vivo la Lu avant Se on meie kele: Ellago Prant- - suse riik! Eddasi! agga selle peale ei sanud ta wastust. Nüüd hüdis ta: ..Batsaine on Preislaste  selja tagga ja hakkab sealt peale." Et sesamma  sönnum jubba kõige se enne lõunat rahwa käes likumas olnud ja nüüd kindral Wimpweni suust kuulda olli, se andis meestele jälle julgust, et mönni tuhhat meest kokko heitsid ja kindraliga ühhes waenlase wasto wälja läksid. Seal hakkasid mönned lootma, ehk pörab assi, et wöimus meie kätte jäeb. Agga hirmus luggu tulli jälle. Üks poisike, ühhe handwärgi poeg teisest ulitsast, tulli nuttes üht tohtert otsima; issal olli jalg alt ärralastud. Ühhe naesterahwal olli seal maea ees otse sesamma suggune õnnetus; tohter ruttas mehhe jure, ja kui senna olli sanud, leidis tedda jubba surnud ollewad; kui tagga  si olli tulnud, tahtis ta sedda õnnetumat naesterahwast sealt ärrakorristada ja kui ta temmaga mönned sammud olli läinud, tulli teine kuul ja se teggi ta häddale otsa. Meie, kes weel ikka wärrawa müri al warjul seisime ja sedda kõik omma silmaga näggime, ollime 306