kWd ei annud ma oma jonnist järele; Truta tegi soja w-t, pesin pea puhtaks, kabitsesin habeme libedaks, teine pool kolkis puhta sätgi pehmeks, panin seda selga, kottiga leiba käime kaela, keppi nodi kätte ja siis Jumala MMel astuma, andsin w'a Mutale öue wärawa  wahel Jumalaga jätmiseks weel kat ja siis ei annud ma jalgele ennam aega, sest ma kartsin,  et ma mitte pühapääwa löuneks linna ei sa ja siis on mo käimine ilma asjata, sest seda ma lootsin köwaste, et enne lõunat paljo kedagit ei maeta. Na wäga pilkane pime ei HlttTd öö ka mitte, sest lumi andis ka oma -jagu wälgust. Wöis ehk na poole öö aeg olla, km Selja kõrtsi jõudsin/ kus nattuke jalgo puhkasin ja tük leiba ning paar räimi südame ära sõin, wiskasin ka kõrtsi laua peab nattuke pikkali, kus silmad kohe kinni langsid, aga warsi selle peale hakkas ?ut waljochäälsHa oma kikirikii laulma, mis mind jälle ülesäratas, wötsin keppikese kätte ja hakkasils edasi astuma. Linna kirik helistadi  paHate sisse, kui ma Siimo kõrtsi ees oma otsa eest pühkisin ja nina nuuskasin,  lootsil weel kirikus ruumi leidwad, et Jumala söns/ oma hinge kinnituseks kuulda aga see looH oli asjata, sest kiriko ukse wahe sli> kui fsnch sain, punnis rahwast täis, et sisse saamise tzeals enam ei olnud mötteldagi ja jalad olid oma jagu wäsind, ei tahtnud Mind enam Hda, seepärast pidin kurwa meelega  kirikust minema ja läksin otse wana sõbra, Ado juure puhkamise kortert otsitM,  kus ma olejatest lahkeste sain wastowõetud.  Kus kirikulised koju tulid, siis sain kuulda, et tohre herra mattus alles teisipaäw  lõuna olema. Noh, mis nüüd teha? AuSseda aega ja ennast ülalpidada; aga w'a Ado tzu ütles, et ma selle peale ei pea mõtlemas säält ära minna, waid senist  senna künni mattus möödas, siis olla sega kül, scht araminna. On ikka wäga tulus ja hea, kutsul wöeras kohtas ka mõni hea sõber on; läks ka üsna löbusaste edaA künni teisitzäwa homikuni, kus ennast We wöera rietH pidin ehitama , sest mul enesel M ükS moodi musta rihmadega kasukas Pelgas, M juba oma jagu määrinv M, ftst fee oli vU mo peigmehe põline ka- sukas, kellega ma omal ajal ka kosjas käisin. Kui ma kuulsin, et iga sugu inimesel seekord luba oli, ka saksa kirikusse minna, mattuse jutlust kuulma, oli ka mulgi himu senna sisse tikkuda, kui aga wähagi ruumi ja luba peaksin leidma. Mul oli lootus, et ehk wahest saab Eesti keele sääl ka nattuke kõnet peetud, selleparast  nõudsin ma siis enesele ka puhtamad riided ümber. Ma laksin siis kaunis warakult  kiriku juure, et kui wöimalik, enne sisse saan, kui kirik wäga täis saab, käisin sääl ka edasi ja tagasi, kiriku uks oli kül lahti ja saksad läksid juba ühte lugu sisse, aga ei olnud  kedagi niisugust sääl, kelle käest ma oleks julgend luba paluda, ka sisse minna. Üks pitk musta habemega mees, käis sääl edasi ja tagasi, see näitas nago mõni ametmees wöi toemetaja sääl olewad, aga muido oli ta üsna lahke ja wiisipäraline mees pealt näha, pidin selle käest kord küsima, aga kartsin, ei tea, kas mõistab Eesti keelt. Kui nägin, et teisi alamat  sugu rahwast sisse läks, wötsin m'agi mütsi peusse ja pugesin sisse, lugesin oma Jssa meie ä ja jäin ühe tooli otsa seisma ja ootama. Sääl oli silmadel esi otsa tegemist küllalt, sest kirik oli wäga kenas te küünlatega walgustud ja auusa tohtre herra puusärgi ümber kuuske ja roosidega ehitatud ja wäga paljo küünlaid põlesid saal mitme araliste lühtrite peal; üleüldse öölda, oli see püha koda seest poolt wäga kena; koguni teine asi, kui maal. Kõik seda auu ja ilu pealt waadates mõtlesin mina iseeneses: Auu kellele auu tuleb  anda ja auu ka suure Jumalale, kelle auuks ja kiituseks see püha tempel on ehitatud  ja auu ka auusa tohtre herrale, kelle pärast  see nii kenaste ehitatud ja walgustatud on. Jah, arwaste kül, mõtlesin mina, lähäwad  sino seest, sa kallis püha kojake, feesugusid oma wiimse teekäigo peale, nago meie wana tohter, ehk muido kül paljo so seest senna on läinud, kes kül raha ja waranduse poolest rikkad  ja kuulsad olid. (Jääb poleli.) Omalt maalt. Peruust. Ilmadest ja laavast. Meil oli künni esimese Detsembri kuu pääwadeni 3