Sakala 2K. Wiliandis, Augustikuu päekml 1878 I. aastakäik. ms poliitika, kirjandust ja Mutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Mitmesugused tahtmised. „ Sakala" M" lehe 4ja 5 sees oleme selle pealkirja all: „Kuidas inimene kaua wõib elada," inimese terwise hoidmisest rääkinud ja näidanud, et selle terwise hoidmiseks mitte üksi ihu ei peeta harima, waid ka maimu. Seal kirja eeskõnes on selgeste wälja üteldud: „Ma saan Teile aga sellest täna jutustama, mis inimene omalt poolt wõib teha ja kuidas elada, et tema keha ikka terwise korra sisse jääks ja kaua wasta wõiks pidada, see on: kuidas inimene kaua wõib elada." Kui siis keha tarwitustcst pitkalt olime rääkinud, ütlesime wiimaks: „Aga nagu keha harimist ja tähele panemist tahab, kui inimene manaks peab saama, nii ka inimese waim. Meie tarwitame oma elu õnneks ka waimustawaid tegusi ja hinge rahu." Seda meie seletasime  pitkemalt ära ja ütlesime siis: „Waadake, wennad, kui meie nõnda jõuaksime elada, nagu praegu oleme näinud, siis wõiksime küll loota, õnnelikus elus manaks saada. Ja mikspäraft meie seda ei jõua? Sellepärast, et meie mitte küllalt iseenese üle noorest põlwest saadik ei ole õppinud walitsema. Ja et meie seda ei ole õppinud, see tuleb sellest wõeriti õpetusest, mis meie ajal palju rahwast nurja ajab, ma ütlen, sellest jõledast õpetusest, et inimene omast jõuuft ühtegi head ei wõida teha. See on see kõige nurjatum õpetus, mis maailmas wõib olla, sest kui inimene omast jõuust ühtegi ei wõiks, siis ta ka mitte üks Jumala meistritöö  ei oleks. Ei, inimene wõib wäga palju omast jõuust teha, ta wõib ka omast jõunst jo siin maailmas (!) õnnis olla." Iga õiglane lugeja peab tunnistama, et meie praegu nimetatud sõnadega üksi ainult maailma elust oleme rääkinud, aga mitte taewalikust õndsusest, keda meile armust usu läbi Kristuse sisse osaks antakse. Omas maailma elus wõime selle oma j õun läbi, mis meile Jumal omast waimust osaks annud, head teha, õnnelikud olla ja oma elu pitkendada: „Wäga õnnis on see inimene, kes tarkust leiab, ja see inimene, kes mõistust kätte saab. Tema paremal poolel on pitk iga, tema pahemal poolel rikkus ja auu. Tema teed on lõbusad teed ja kõik ta jalge teed on rahu." (Op. Sõn. 3, 13. 16. 17.) See Piibli salm ütleb lühidelt  kõik wälja, mis meie pitkas kõnes puremine seletada ei wõi. Ka ütles Jumal juba Kainile: „Aga sina pead tema (patu himu) üle walitsema!" Kui inimene iseenese üle walitseda  ei wõiks, siis oleks Jumal Kainile tõeste ütelnud: Palu mind, et ma sind sinu patu himu üle walitseda lasen! Meie wõiksime sada Piibli salmi nimetada, kust awalikuks  saab, et inimesel küllalt jõudu sees on, head teha ja et Jumal ka iga inimese käest tema häid tegusi pärib. Lepime  täna paariga. „Sest kes elu tahab armastada ja häid päewi näha, see waigistagu oma keelt kurja eest ja omad mokad kamalust rääkimast. Tema põõrgu kurjast ära ja tehku head, tema otsigu rahu ja nõudku seda taga. Sest Issanda silmad waatawad õigete peale ja tema kõrwad kuulwad nende palumist." (1 Peetr. 3, 10. 11. 12.) „Sellepärast peate Teie taieste wagad olema, nõnda kui Isa taewas taieste waga on." (Matt. 5, 47.) — „Ei saa kõik, kes minu masw ütlewad: Issand, Issand, taewariiki, waid, kes teemad minu Isa tahtmist, kes taewas on." (Matt. 7, 21.) „Sest kes ial Jumala tahtmist teeb, see on minu mend, ja minu õde ja ema." (Mark. 3, 35.) „Mis kasu on sellest, mo mennad, kui keegi ütleb enesele  usku olewat, aga tegusi ep ole temal? Kas usk wõib teda õusaks teha? Sa usud, et Jumal on üks ainus; sa teed hästi; kurjad maimud uskwad ka ja wärisemad. Aga tahad sa teada, oh tühine inimene! et usk ilma tegudeta on surnud!" (J ak. 2, 14. 19. 20.) „Ja igaüks, kes neidsinatseid  minu sõnu kuuleb, ja neid ei tee, teda peab jõleda mehe sarnatseks peetama, kes oma koda liima peale ehitanud."  (Matt. 7, 20.) — „Nüüd näete teie, et inimene tegudest õigeks mõistetakse ja mitte ükspäinis usust. Sest otsekui ihu ilma maimuta on surnud, nõnda ka usk ilma tegudeta surnud." (Jak. 2, 24. 26.) Need Piibli salmid näitawad, et inimesel jõudu on, head teha ja hea olla, sest muidu ei püriks seda Jumal mitte tema käest. Aga niisama on iseenesest mõista, et see hea-tegemise jõud inimese sees Jumalast temale antud on. „Ja teod on mitmesugused, aga seesama'Jumal on, kes kõik kõikide sees teeb. Aga iga ühele antakse maimu walgustamist  töiste Heaks." (1 Kor. 12, 6. 7.) Seda meie Sakalas"  kusagil ei ole ütelnud, et inimene ise ka oma j õun tegija on. Kui meie ütleme: „ma niidan oma wilja põllult maha," siis meie sellega ei ütle, et see wili mitte Jumalast meile autud ei ole. Niisama ei ole meie nende sõnadega: „inimene wõib omast jõuust head teha" mitte ütelda tahtnud, et meile Jumal seda Mudu meie kui tema imekspanemise wäärt meistritöö sisse ei ole annud. Kes mitte ridade wahelt enam ei loe, ikui ridade seest, see ei wõi selle poolest sugugi kaksipidi mõtelda, mis meie omas eesnimetatud kirjas oleme tahtnud ja ütelnud. Maailmas on aga inimesi, kes mitte ikka tõest ei ela, maid oma elu ülespidamiseks ja wale auupaistuseks sagedaste  ka palju malet tarwitawad. Ei ole küll sugugi wabandada,  kui sedg malet ka selle peale tarwitatakse, oma wastalise kallale minna, kellele tõe teel ligi ei saa, aga siiski on ka seesugust male teede Wjaid wäga palju. Mitmed  neist on oma malega, kellega.rahwale liima silma puistawad,  ka „Sakala" masta wiimasel ajal wõitlema hakanud,  kellest täna paljalt ühega oma lugejate ette astume. Tallinnas tuleb üks ajaleht mälja, kes seda pealkirja kannab: pühapäewa leht."; Selle lehe.V? 24 ja 25 sees on ja wale kaebdust „Sakala" peale tõstetud, et seva tähele panemata ei wõi jätta. Et „Sakalat"  kantslite peal laimati, seda meie teadsime; aga et seda seesugusel kombel, nagu kohe saame nägema, awalikuS lehes wale tunnistusega on tohitud teha, seda meie mitte ei oleks paari kuu eest tagasi uskuda julgenud. „Ristirahwa pühapäewa leht" kirjutab: „Mitmelt poolt on soowimene tulnud, et „Ristirahwa pühapäewa leht" natukene teadust ja otsust wõtaks anda „inimese tahtmisest, jõuust ja mäest," sest et ajaleht (-V. 5, l. k. 4) on ette wõtnud, selle poolest r«!hwa usku ära segada ja eksitada.  Seal hakkas kõneleja -Mwalikult Jumala sõna ja ristiusu õpetust üheks nurjatumaks õpetuseks nimetama ja teutama, tahab kinnitamata inimeste südamest  usku ära kustutada." Nõnda kirjutab „Ristirahwa pühapäewa leht." Mis „Sakala" omas 5 sees on ütelnud, oleme oma tänase kirja alustusel uueste ja täieste oma lugejate ette pannud. Kus on seal ristiusu õpetus „üheks põõratseks  ja nurjatumaks õpetuseks" nimetatud? Ei kusagil! Aga mikspärast siis TallinnaDu pühapäewa leht" nii wale tunnistust annab? Wisi selleparast, et tema omas walelikus südames mitte sugugi ei tunne, mis ristiusk on, ehk et tema mõtelnud on: „auusa riistadega ma ommeti selle „Sakala" kallale ei saa, sellepärast pillan lepikust natukene oma soppa tema peale, et inimesed temast eemale heidaksiwad ja üksi minu poole hoiaksiwad." Tõeste, üks wäga waene lugu, kus inimene oma õpetustele malega ja kaheksandamat käsku jalgadega tallates sõpru peab koguma ja üksi seeläbi auupaistusele  loodab saawat, et ligimese auu male tunnistuse teel maailma ees pimestada püüab! Meil on tõeste hale meel selle Tallinna „ptthapäewa" lehekese pärast. Aga kes ühe sammu astub, astub ka kohe töise ja ka „ptthapäema leht" on eesnimetatud male tunnistuse juure meel tõisa lisanud. Sealsamas nimetatud kirja töises kohas loeme: „Jnimene peab malitsejaks tema (tahtmise) üle saama; aga mitte omast jõuust ja mäest, nõnda kui „Sakala" on ülespannud 5, et inimene omast mäest enesega kõik (!) wõib teha, mis ta iial tahab. Kes nõnda mõtleb, see ei usu enam püha kirja, sest et ta oma tarkuse läbi ei taha Jumalat tunda Jumala tarkuse sees." Jälle uus male tunnistus „Sakala" peale. Tõeste, kui „Sakala" seda ütelnud oleks, mis „pühapäema leht" siin tema peale tunnistab,  siis ta küll püha kirja ei usuks. N ta aga seda sugugi ei ole ütelnud ja püha kirja usub ning igas tükis omas elus püha kirja põhja peal seisab, sellepärast ütleb ta / nüüd siin „Ristirahwa pühapäewa lehele," et see leht mitte wäärt ei ole, ennast pühapäewa leheks nimetada, maid oma laimamiste ja awaliku malede eest pühapäewa nuhtluse samba alla peaks langema. Sest waatame järele, mis ta „Sakalast" tunnistab! „Jnimene wõib omast mäest enesega kõik teha, mis ta iial tahab" ütleb ta. Kus seisab seesugune õpetus „Sakalas"? Eks „Sakalas" selge sõnadega ülemal ei seisa, et inimene omast jõuust palju head wõib teha! Neid sõnu ja mõtteid on aga „pühapäewa leht" nii käänanud ja wäänanud, et inimene „ enesega kõik wõib teha, mis iial tahab." See oleks: inimene wõib ennast ära tappa, wõib ennast õndsaks taewas teha, wõib ennast Jumalaks  üle maa ja taewa tõsta ja ei tea mis kõik meel. Waadake, missugust laimamist see „pühapäewa leht" seeläbi „Sakala" peale on tõstnud, et ta temale sõnu suhu paneb, mis „Sakaka" ilmaski ei ole rääkinud. Mis peab selle üles rääkimata suure wale kohta jälle ütlema! Aga „Ristirahwa pühapäewa leht" kirjutab weel: „Aga patu langemisest ei nimeta „Sakala" kõneleja üht sõnakestki. Mikspärast? ei tea ma mitte. Kas ta ei tea patust ühtegi? Kas ta arwab, et inimene nõnda ilma patuta ilmale sünnib, kui Pdam enne patu langemist oli, ja wõib ennast seepärast ka omast mäest kurja eest hoida ja enesele igawest õnnistust ära teenida?" Waadake jälle, kui wäga jesuiitlikult targaste küsitud! Niisama oleks see leht, kes ennast „Ristirahwa pühapäewa leheks" nimetab, ka wõinud küsida: „Kuradist, sellest mõirajast lõu-koerast, ehk auusa kirikherradest ei räägi „Sakala" omas kõnes ühtegi  wist ei usu ta, et need Jumalast loodud on?" n. n. e. „Pühapäewa leht" unustab ära, et tema üksi sell kombel usu-asju ja ilmalikuid teadusi igas tükis läbi segamine segab, et neist sagedaste „tont" ka aru ei saa, mis seal ütelda tahetakse. Aga „Sakala" on oma 5 sees ihulikust elust üksi rääkinud ja sellest seletust teinud, kuidas ihu termises hoitakse ja kuidas waim oma auusa püüdmistega  seal juures abiks on, niug sellepärast ei ole ta seal patu langemisest, Kuraditest ehk muu sarnaste asjadest sõnakestki"  wõinud lausuda.