ma! armust, et meie ello luggo nihästi waimolikus  kui ihholikus asjus parremaks lähhäks ja kõik wanna patto pimmedus, kurjus ja pettus  meist kauks! Ja wata, sa ütlesid ennemalt, et seddawisi ühhe pühhapäise päews ommale kassuks samad; agga mis ütleb siis kolmas käsk ja kuida manitseb  prohwet Jesaias meid? (Jes. 58, §3. ..Kule wanna mees," ütles jälle linna mamma,"  jätta öiette nisuggune jut järrele, sest siin olleme jo turro peal, agga mitte luggemise  maeas." . Noh, minnugi pärrast, ütlesin ma; agga ma mõtlesin jo, et tst iggal pool woib räkida; agga sedda ma ussun ka kül, et teie siin kauplemise  jures sedda paljo ei salli, nago se nattukese  aea eest siin olli! üks jtulli ja küsfls: ..miö heinad makswad?" Ma ütlesin: puud maksab sedda ja sedda hinda. ..Päh!"  wastas  ta, ..sain eila ommetige 15. koppikaga puda  ja missuggused illusad heinad." - Sedda kuuldes müssas teine mo külge ja ütles üsna ta omma kuuldes: andis 2l) koppikad pudast ja heinad ei olnud ammugi nehhuksed, nago selle wanna mehhel on. Oh sa kallis aeg! kuida kargas seal mehhikse südda täis, piddi teise sealsammas läbbi kobbima, ..mikspärrast agga müa kuuldes ni töt räkida, ta õlleks ehk ommal ka oddawamalt ärra annud." Jah, ota senni, mõtlesin ma; iggaühhel on issi omma kaup. Ta mõtles wist, et ma nende jutto ei piddand kuulma, agga tänno Jummalale!  körwa kuulmine mul ikka weel hea, agga silmad tarwitawad jubba rilli abbi, nago ramato  luggemise ehk ka pastla kärkimise jures, nago sa tead, armastab mo w'a Truta liga tihhedad tärkid; agga siiski jämmedamad tööd teen ikka ilma rillita. Ommalt maalt. PernuA. Lindude kaitsmisest. Zummal  on mailma lomises, kus ta kõik, mis meie silm näeb, armust meie kassuks lonud ja ommas  lomises mitte ükspäinis meie kasso, maid ka selle peale möttelnud, kuida innimesi rõmustada,  ja seks on temma kõik metsad ja maad lindudega täitnud. Wata, kui kennaste nad 'lodud, missuggused kennad püksid neil jalgas ja satterkued selgaö, igga ühhel issi modi kirju ja otse nendasammoti on ka iggaühhel  omma heal ja laul. Ellad sa metsa lähhedal ja püstab ühhel kennal Mai hommikul  omma pea uksest wälja, siis kuled sa kõik metsa linno laulust köllawad; tuhhanded heäled kidawad omma Lojat, kes neid lonud ja ülles peab; siis peab so südda rauast ollema,  kui ta sedda kuuldes römo ei peaks tundma  ja so silmad römo parrast wessiseks ununema.  Panne agga tähhele, kui lustilised nad omma laulo jures ja missugguse römuga nad ühhe pu oksa pealt teise peale hüppawad ja sealsammas leidmad nad ka omma toidust, noppiwad kõik kahjo teggewad puttukad ja mardikad pude ja taimede ning kaswude pealt, et need meile kahjo ei saaks tehha. Se teeb ennesele ütlemata suurt kahjo, kes lindusi ommast  roht- ehk õuna- ja marja-pu-aeast ärra kohhutab, siis wötwad södikud wöimust ja rikkuwad  so wilja-puud, et nad sulle middagi ei kanna ja sa neist sedda wähhemadki kasso ei sa. Kas ei peaks nüüd meie kohhus ollema neid kaitsta ja hoida ja tewad need wägga pahhaste, kes neid ilma asjata tappawad ja isstärranis ülleannetumad karja poisid, kes linno-pessasid rikkuwad egga lasse neid wälja  haududa. Ühhe issiärraliko waljüsega peawad  wannemad selle ülle walwama, et nende lapsed mitte linno pessasid ei rikko egga neid kinni ei püa ja puridesse ei panne. Otse nendasamma,  kuida so südda wangi-hones kurb ja sa sealt wälja sowid, otse nendasamma on ka ühhe waese linno luggo, kes puri toppitud. Pernomaalt. Jälle ebbanssust. Ni kaua kui meil ello on jätkatud ja weel räkida wöime, kissendame meie waljo heälega ebbausso  ja selle sarnaste tõde wasto; pango rahwaö  sedda pahhaks, selle peale ei woi meie wadata ja meie ussume, kui w'a Mäekülla Jakob sedda jutto kuleb, ta sest jälle pikka jutto teeb ja se õlleks ka üsna õige, kui ta sedda teeks ja seal mönnele jälle möda körwo annaks, et ta sest maggo tunneks. Tahhame siis ilma pikka eestkönneta asja lühhidelt ärraräkida,  mis ebbausk jälle ärra teinud. Ma 81