gasi, ja tõukas siis sell' silma pilgul, kui ta seisma jäänud kuningast mööda minna tahtis, temale wastu rindu. Kuningas ei olnud silmi oda poolt ära pöörnud, ja waewalt oli oda ots weel paar jalga kaugel, kui ta äkilise söakirws  löögiga oda körwa lõi, nenda et Bohun  oma odaga n'agu lind mööda lindas. Sell' silma pilgul aga, kui see sündis, andis ta söariista teraga ritterile seesuguse hoobi, et ta edasi langes ja hobune teda ilma mõistuseta  ära wiis. Otsatu röömu hõiskamine täitis Shottlaste poolt õhku. Inglased aga taganesiwad tüki maad tagasi. Kuningas Robert  sõitis sette teu järele tagasi, n'agu ei oleks midagi sündinud ja waatas oma söariista,  mis kahju saanud näitas olewat. ksve liroken AOO6 »axe^, (ma olen oma söakirwe katki löönud), ütles ta rahulikult ohwitseride wastu, kes ta juure tuliwad, temale õnne soowima, ja käskis siis enesele homseks uusi söariistu muretseda. 24. Juuni hommiku jöuudis kätte. Inglased  hakkasiwad Shottlaste kallale tungima. Kui need seda nägiwad, langesiwad n'ad pölweli  maha, Jumalalt wöitu paluma. Seda nähes hüüdis kuningas Eduard: „Waadage, mässajad paluwad armu!" ..Jah", ütles graaf Argentine, aga kõige Kõrgema armu!" ..Tehke lipud lahti ja laske n'agu Falkirkis, kütid nooltega ette wälja minna", ütles kuningas.  Inglise lipud lehwitasiwad hommiku tuule käes ja salk Inglise Vibupüssi mehi hakkasiwad  Shottlaste kallale tungima. Weel ei olnud  n'ad ööne maa paale jõudnud, kui juba laskmine algas. Seda oli ometi kuningas ette ära näinud ja oma wenna Eduardile käsku annud, Vaenlasi laiale ajada. Suured Kalewi  poea sarnatsed Shottlased tungisiwad oma odadega Inglaste kallale. Noolte laskmine ei aitanud enam midagi; pea oliwad Vaenlased  langenud ja wöit jäi Shottlaste kätte. See tegi kuningat Eduard'! Vihaseks; ta tungis  suure salga ratsameestega Shottlaste Väikese  hulga kallale, aga see lõi ennast ruttu eest körwale, ja nüüd tormasiwad Vaenlased pää-söawäe poole. See ei wältanud siiski kaua; pea waus maa jalge alt ära ja sadan- ded ritterid langesiwad alla mahedate orade ja waijade otsa. Hirmus segadus töuusis nüüd. Wiimased read tormasiwad, ilma et kinni pidada oleksiwad  jöuuvnud, esimeste järele, n'agu mere laened ühe teise paale. Hirmust hüüdmist, söariistade  kolinat, ägamist ja oigamist oli igal pool kuulda. Kuningas Eduard põgenes hirmuga  ja ehmatusega tagasi. Kõik oliwad na'gu paata kanad; üksnes Argentine mitte. Ta wiis kolmandama jau söamehi hirmsa koha tagant ümber, Shottlastele wastu, ja nüüd algas merine wöiclus, mis ligi kaks tundi mättas. Löune eel aga, kui söameeste rammu, kes mees mehe wastu wöitlesiwad, nõrkema hakkas, sõitis Shotti kuningas, seda silma pilku ammu  juba oodates, wenna Eduard'i ratsameeste juure. ..Edasi!" hüüdis ta ja näitas käega Inglaste köikuwate wäeridade pääle. Sell' samal silma pilgul läks ka Shottlaste laagres kõik elamaks. Mehed, naised ja poisid, kes siiamaale hirmuga wöitlust päält oliwad waatanud,  ruttasiwad nüüd appi, waenlastele otsa tegema. Shotti ratsameeste kallale tungimise wastu ei jöuudnud Inglased enam kauem panna, lagunesiwad laiale ja nüüd löödi neid nenda suutumaks, kui n'ad enne iial seda näinud ei olnud. Kuningas Eduard katsus, et põgenema  sai. Ärgentine aga ütles meele ära heitmisega  : „Ma ei ole mitte harjunud põgenema!"  ja hüüdis siis suure häälega: Ärgentine,  Ärgentine!" ja tormas Shottlaste sekka, enesele surma otsides, mis ta ka leidis. Wahwa härtsog Glucefter langes mitmest odast läbi pistetud ja tuhanded teised ka tema ümber; üksnes mõned pääsesiwad meel waewaga  ära. Enam kui kolmweerand jagu Inglise  söawäge jäiwad wöitluse wäljale maha. Niisugust wöitu ei ole Shottimaa iial enne näinud, kui Jaani pääwal 1314. Kõik Shotti söawägi langes wöitluse wäljale pölwili  ja kiitis Issandat selle armu eest, et neile wöitu oli annud. Sestsaadik wöis wahwa Shotti kuningas rahus elada. Kõigel tema elu aeal ei julgenud  Inglased enam Shotti maale tulla. N'agu Robert Brucet, ei ole rahwas kedagi 117