keS ehk rohkem riigtwalitfuse nõo? oleks. Rüüd on uued saadikud pea kõik walilnd, ja näitab et walitsuse arwamine õige oleks, niipalju kui tamne kuuldakse. Kanzler gras Andwssyst räägitakse aga ikka waheke wahel, kui peaks tema walitsuse aeg otsa poole jõudma. Prantsusmaalt. Prinz Lm Napoleoni surnukeha on Inglismaale jõudnud ja on seal suure auga maetud. Prantsusmaal on manad kindralid, kes oma aunime ja ametid keisririigi aeal saanud, luba palunud matusest osawvtta, neuda ka teiste seaS endine präfldent Mak- Mahon, aga wabariigi walitsuS ei ole seda luba annud, mis mitte suurest julgusest iseoma kindluse  peale et näita tunnistust andma. Need enamift elatand mehed wõiwad küll oinas südames selle üle koormatud olla, et riigiwalitsus, mis ennast suurustes nimetab, nende südamepakitusele  nii palju maad ja „wabaduft" ei anna, et endise keisri lesele, tema kõige kurwemal elupääwadel auandmisega wähe kinnituseks oleks, sest seda aga eSmalt, ehk ka seda üksi nende veis Inglismaale ometigi tähendaks, ühel aeal, kuS tõsine sttdameknrwastus suured poliitika nõutused  rohkem ehk wähem lämmatab, ja kus pealegi  keirirngi jaoskonna üksikud liiked weel isekeskis  selgeks teinud ei ole, keda nüüd oma peaks wõiksid tunnistada. Inglismaalt. UheS lauakõnes on Lord Salisbury kt). Heinakuu (28. Jaanikuu) pääwal wäljarääkind, et Türgiriigi tulewik ainaüksi selle peal seisab, kuida riigi nõnmehed oma kääsolewat rahuaega tarwitawad. Lõpeks ütles sesama minister, et aegade sees, kuida need kääs on, ka üks rahuarmastaja riik, kui Inglismaa, sõea waStu peab walmistud ole,na. 20. (8.) Jaanikuu  pääwal on sõeawägi edasiminemist Kaffre rahwa wasta uueste alnstand. Sellest näitab, et kauplemises kuningas Tshetewaioga asjata olid. 12. Heinakuu (30. Jaanikuu) pääwal on prinz Vui Napoleon kuningliku auga maetud ja on sellest vsawõtnud niiheaSte Inglismaa kuninga kojaltsed, kui ka wõera riikide saadikud ja würStide kojalised, keS silu olid, üksi aga Prantsusmaa saadik mitte. Walitseja Vürstide pereliiked olid täides mundres, leina-lintidega käewarre ümber, saadikud mustas riides, aga oma suuremate autähtedega, et Prantsuse wabariigi  walitsus mitte ei pahandaks, keisri lesk Eugenie aga siiski nääks, et teda kui oma sarnast  ka nüüd weel austakse, kus endine wõimus ja läik kõige lootusega, kõige maailma asja teed läinud on. Tähtjas asi selle kurwa matuse juures on, et ka üks soldat seal saatmas oli, kes kaiser Napoleon I. surma St. Helena saare peal pealtwaatanud on, se oli 5. Lehe- (24 Jüri-) kuu pääwal 182). Iseenesest arwata, et rahwa tungimine suur, ka palju Prantslasi seal oli, keS teenistuses ei seisa ja keda walitsuS minemast keelata et wõinud. Peale 2000 lillepärga on puusärgi peale ja kabelisse toodud. Türgi maal on jälle ükskord uued kommissärid  Greeka piiri õiendamiseks seatud, ja arwatakse,  kõik Euroopa riigid, ilma Inglismaata, saaksid pärima, et Jaanina linn Greekama külge langeks. Numäänia maalt. Berlini lepingu järel on seatud, et Numäänia maal igal usutunnistusel  ühesugused õigused oleksid uenda ka Juutidel.  Sellega ei taha aga Numäänia rahwas rahul olla, wähem ehk usu pärast, kui selle pärast, et nemad Juntide läbi, kes kõiki kauplemist,  ka kõiki toimetamist oma kätte kiskund, wäga kurnatud saawad. Rahwa saadikud ei ole siis ka seda seadust kinni taud, ja walitsus ou hädas; üh.'l pool seisab Berlini leping kui põhjusseaduS,  teine pool oma rahwas, kelle wabaduft walitsus kärpida ei taha, ei ka õiete ei wõi, kui asju sasisse ajada ei taha. Walitsusel olla nüüd nõu, saadikuid sügiseni koju saata, ja loodetakse,  et selleks aeakS ehk kanged meeled wähe paenud oleks. Ministred on oma ametid mahapannud. Jutu leht. Siiraki raamat. MiS polele jäi.) Sügawamale ja sügawamale langes nüüd Sikst; sagedast nähti teda joobnud ja kõigist olemisest paistis juba rohkem hulguse kui rikka majaomaniku nägu wälja. Ursel oli teda mõnikord  peale keskööd sõimates joomamajast koju wiinild, ja pilkamised selle üle kaSwatastd kangust,  et kiuste pärast weel kauemine jäi; enamift  oli tema wiimne, kes täie peaga kojupoole tuikus. ÜkS aga oli weel mvedu täitnseks puudu, ja ka se tuli. Naabrinaesed kandsid Urseli ette, Sikst jooksta teiste järel ja istuda nimelt tundide  kaupa „Kuldtäl)e" trahteriemandaga üksikus  kambris. Se sõnum sütitas Urseli wiha kangemast põlema, kui tema endisest külmast olemisest ootada mõis; selles wihas jõudis tema tulisemadest mööda. Mis Ursel enne oli pölgand,  seda tema nüüd otsis, otsis naabrenaeste juttu, ja need puhusid tuld nii palju kui jõudsid  ; nende järel oli nüüd jutt Siksti ja „Kuldtähe"  emanda üle terwes linnas liikumas. Ursel ei leidnud otsa omas ahastuses; õnnetuses otsis tugi, aga endine karedus ja toredus sai temale nüüd kasudega koju kantud. Seal, kõige suuremas hädas tuli Urselil mõte kiriku-õpetaja juureS nõu otsida; kui ehk ka mitte elamas uskus, oli tema ikka korraline kirikukäia olnud ja lootis julgemast sealt poolt abi, kuhu poole ennast nähtawalt hoidnud oli. Kiriku-õpetaja kuulas Urseli kaebdust poole kõrwaga;  sesugusi kanti liig sagedast temale ette, ja se wähendas osawõtmist iga üksiku kaebduse juures. Õpetaja küsis, kas Sikst ehk oma usku koguni kaotand, ja kui Ursel tunnistas, et tema teades Sikst ial kirikus käinud ei ole, audis nõu teda õnnistuse tee peale tagasi juhtida  ja selle tarwis temaga ühes mõnikord maini  uliku laulu laulda, palwet ja Piiblit temale ettclugeda. Se hea nõu ei wõinud juba sellepärast oma oodatud wilja kanda, et Ursel oma walju olemist  mööda ümberpööramise tööd järsku ja kui wägiwallal tegema hakkas. Igal õhtul luges walju healega palwet, igal pühapääwul laulis walju healega kiriku laulust ja luges kareda healega Piiblist, kui oleks se üksi kuulja kohta kirjutus olnud; ehk kuida Sikst ütles: „Kui tahaks roojast maimu tema seest wäljaajada." Esiotsa nikutas Sikst õlast, siis pidas ksrwad kinni ja minnaks käskis otsekohe seda „tempu" tegemata jätta. Ursel käratses wasta: kas tema siis kõiki püha asjade tundmist kaotand oleks, kas oma pattude pärast hirmu ei tunneks j. n. e. Sikst hirwitas ja ÜtleS, et kõigist Piiblist Siiraki raamat rohkemalt tema meele järel olla. seal seista tarkust sees, kahju aga et inimene sellest enne aru ei saada, kui juba hiljaks  jäänud; sits wõttiS Piibli, osaldaS Urseli healt ja luges : pMa tahan heameelega ennemini tõukoerte ja lendama madude juures elada, kui kurja uaese juures. Naese tigedus teeb tema pale näotumaks ja tema tegumoe hirmsaks kui karu. Ta mees istub oma ligemeSte seas, ja kui ta seda kuuleb, õhkab ta kibedaSte. Kõik tigedus on pisut naese tigeduse wasta, patuse osa saab tema kätte. Naene on wihane ja häbemata ja teeb suurt häbi, kui ta oma meest toidab." Sikst otsis weel teisi sesugusi tarkusi, mis temal kõik näitasid tuttawad olema, aga enne kui alustada jõudis, sai ta wägiwallal segatud. Kui Ursel nägi, et temale raamatust wastust anti, misga oma meest wvita tahtis, kui nägi, et tema oma üle, keS ennast nii õigeks pidas, kirja seest walju kohut mõisteti, tuli, kuida ise ütleS püha wiha tema üle; mõtlemata mis tegi, kiskus raske waskkaanedega raamatu Piibli teotaja  kääst ja wiskas wasta tema nägu et must weri suust ja ninast jooksis. Rüüd näitas mõet täis olema. Sikst ei hakkan  d wasta, ega lausund sõna. Kahwatand kui surnulina tõusis tema istest ja pühkis werd näo pealt. Sellest silmapilgust oli Sikst kui muudetud  ; tema ei teinud enam oma endiste sõearistadega  tegemist, misga muidu kõrkleda armastas  ; tema ei läinud ka enam joomamajadeSse  ja näitas ülepea, kui tahaks ennast rahwa eest peita. KurwastuS ja nõrkus näitasid Varjutusi  üle endise rõõmsa mehe laotanud olema; tundidekaupa istus tema sõnalausumata nurkas ja wahtis maha. Urseli küsimiste peale, mis nüüd nõuks wõtnud oleks, ei annud tema wastust,  ka sellest tundis, et koledad mõtted mehe maimust wõimustwõtuud olid. Et küll Sikst nüüd ennast juhtida laskis kui laps, oli Urselil siiski hirm tema eest ja pani öösel kambri-ukse lukku, kui kardaks kätt oma külge pandama. Kole waikne elu kestis ühe pitka, raske nädali.  Ursel oli nõuks wõtnud teisel pühal weel ükskord wägewalt Sikstiga rääkida ja teda noomida,  tõsist parandust teha. Et Sikst üksi süüd kandis, se seisis Urseli meeles kindel, kui ehk ka mõnikord mõte tõusis, et ise omas agaruses natuke eemale läinud, kui just tarwis oli. Kui aga Ursel oma lepiliku soowimisega pühapääwa  homikul tuppa astus, oli Siksti paik tühi; tema ei olnud ka mitte kambris ega õues. Ursel alustas pühapääwast toawalmistamift, aga mõtted ei olnud töö juures; sagedast jäi seisma ja silmad wahtistd wasta tühja seina; siis istus maha ja ootas meest waraselt käigilt koju tulema. Homiku kadus, lõune tund lõi tornist; liigutamata auras pühapääwane söök laua peal; õhtupoolik päike paistis läbi weike ümmarguste ruutude, ikka ei tulnud Sikst. Nusutaw  hirm tõusis Urseli südames, ja kui warane  talwõhtu widewik jõudis, ei olnud temal enam kodu rahu, astus uulitsa peale, teadmata kuhu poole pidi pöörama; kuulatas „Kuldtähe" akna all, kas ehk tuntud heal wäljakostaks; päris tuttawate käest, ükski ei olnud Siksti näinud, ja ka wärawawahid tunnistasid, et tema wäljaläinud ei oleks. Ükski ei olnud näinud, ükski ei wõinud otsust anda. Argsel sammul astus Ursel koju poole. Ta läks üle silla; südame pakitus kiskus silmi wee peale waatama, kui ootaks kadunud mehe kuju laenetest tõusma, mis kahwal kuupaistel särasid. Wägise lämmatas Ursel koledat mõtet südames ja pidas kohkudes lootusi kinni. Rotid krobistasid lae peal, kilk sirtsus ahju taga, maitselt  uulitsalt kostsid hiljase käiate sammud. Kõik oli ja tuli kui enne, Sikst Okaspuu jäi tulemata  ! Niipalju oli kohtu poolest sellest wäljasöelutud ja kokkupandud, mis Mõega-Ursel ülesandis, pea enese peale kaewates, pea ennast wabandates.  Ursel istus küll ikka weel wangis, aga tema kääst piinamise läbi tunnistust pärida, kuida selle aea seadus nõudis, selle tarwis olid süütähed liig wähesed. Suuremal jäol kohtuliikedest  näitas Urseli jutt tõsi olema; sellepeale tema aga ei mõtelnud, et nende kodusid asju ja elulugusi ülearwates, rahwa ja kohtuliigete keskis teine mõte sigines, mis niisama kole oli ja milleläbi suguwõsa ja koduelu peale niisamati teotus langes. Mehed ei kao kui suits õhku, ja kui kuulamised  ja otsimised midagi selgust ei toonud, wärawawahid kinnitasid et Sikst linnast wäljaminna  ei wõinud, ilma et nemad teda oleks näinud, kuida ka neil rahutumata aegadel linnawärawad  ööd ja pääwad hoolase ülewaatamise all seisid; kuida kaebtuse põhjused Urseli peale enam ja enam kadusid, tõusis iseenesest mõte, et Sikst ehk ise ennast hukanud. Se mõte sai ka pea toetud, kui nüüd tunnistusmehed sigisid, kes ennast mäletasid kuulnud olema, et sel öösel kus Sikst kadund, Juudikaewu pool laksnud oli, kui oleks midagi sisselangend. Peale seda oli teise homikul wärske lume peal jälgi leitud, mis Urseli maja poolt Juudikaewu poole läksid,