,md, meie oleksime neid tosinate kaupa ette wõinud ' Sest nii pea kui Harjumaal „tänu-tunnistusi" alla ha- kati kirjutama, kus „ Sakalat" laimata katsuti, seal tuliwad mitmelt poolt tänu - tunnistust ka „ Sakala" wäljaandjale, kus sadad nimed all olimad. Meie ei ole neid aga mitte awaldanud, sest et meie seesugust auu ei püüa ja rahwast mitte wäega kahte parteisse kiskuda ei taha. Pealegi lasksime pääkomitee liikme Jaan Adamsoni läbi õp. Hurti Jaanuari kuu sees paluda,  et ta Tallinna „tänu-tunnistuse" kirja awaldamist  „Eesti Postimehes" ära keelaks, sest et seeläbi uus riid ajalehtedes saaks tõusma. Meie omalt poolt lubasime siis seda asja wait olles mööda minna lasta, ehk küll meid awalikus koosolekus oli teutatud. See palwe ja soow ei ole ühtegi aidanud. Ärgu sellepärast meie wastalised mitte jälle ütelgu, et Sakala riidu otsida.  Meie otsime selgust, ja kui meie kallale tullakse, siis peame enese eest ja rahwa kasuks wõitlema. Ja et meie wõitlemine ikka asjalik oli ja on, sellepärast ei wõi meie ka mitte ühe ehk töise inimese peale waadata ja sette peale, kui palju meie arutamisel) neile meelehead  ehk meele-paha teewad, waid meie kohus on see, iga juhtumist meie rahwa elus nõnda päewa ette tõmmata,  nagu seda õigus nõuab, et iga lugeja ise kohut wõiks mõista ja otsust teha. Kui meie nüüd lõppeks weel selle peale waatame, mis meie üksikud parteid neist juhtumistest õppida wõiwad,  siis saame aru, et meie wastalised enam oma partei kasu, kui rahwa kasu peale on waadanud. Ja kui meie wastaliste partei ei taha, et neid nende eestwedaja  õp. Hurt mitte täitsa rabasse ei pea wedama ja nemad oma wiimast woli rahwa juures ära ei pea kautama, siis peawad nad enesele pea töise eestwedaja walitsema, kes meie parteielu enam waikse tee peale mõistab juhtida. Ühe ehk töise seltsi president jo Hurt wõib olla ja ta saab seal õnnistusega tööd tegema, kui ta oma piiride sisse jääb. Aga parteide, ehk pealegi rahwa eestwedaja ameti peale, nagu Tallinna tänu-kiri nõuab, tema sugugi ei sünni, seal jõuab ta iseenese üle liig wähe walitseda ja on temal ka seks liig wähe poliitika silmaringi laiust. Meie, kes meie ikka leppimisele  walmis oleme, ei taha seda asja nüüd mitte weel sügawamalt ülesse arutama hakata. Kui seda aga siiski edespihi peaks tarwis olema, siis saame tegema  mis meie kohus on. Meie astume üksi nii kaugele  omas wõitlemises ette, kuidas meie wastalised meid ette kutsuwad. Poliitika ringwaatus. Tänase Peeterburgi sõnumete seas leiawad meie lugejad jälle ühest hirmsast juhtumisest sõnumeid, kus kuri käsi kõrge riigi - ametniku elu kallale kippus. Seekord läks küll jõle tahtmine õnneks nurja, aga wiimasel ajal on juba mitu kõrget riigi-ametniku oma elu sala kurjategijate seltsi läbi pidanud kautama, ning sellepärast on rahwa kurbdus ja wiha suur, et ka sellel kurjategijal korda on läinud, jälle ära põgeneda. Üks weike seltskond inimest püüab oma mõistuse palawikus sellel kombel maailma ümber pöörata, et oma tööd tapmise peale põhjendab see on natukene liig jõle püüdmine, kui et seda külma werega pealt wõib waadata.  Ka ei usu keegi, et need püüdmised Wenerahwa enese seas juurduwad, waid wõeruselt on nad Wenemaale  toodud ja wõeruselt saawad nad oma kasutawat jõudu. Nad saawad kord ka tõeste kustuma, aga praegu teewad nad iga isamaa truui pojale suurt südame walu ja kurbdust. Jumal andgu, et kõik kurjus kord täielikult päewa ette tuleks ja Weneriigi edenemine takistamata edasi sigineda ja õitseda wõiks! Saksamaa keiser Wilhelm on 10. Märtsil oma 82 sündimise päewa pühitsenud, kelle päewa pühitsemisest  Saksarahwas igal pool suure kaastundmisega osa wõttis. Saksamaa Keiser on ka tõeste kõiges omas elus nii palju auupaistust oma ümber jõudnud koguda, nagu seda enne kellegit Saksamaa walitsejal wöimalik ei ole olnud, sest Keisri Wilhelmi all jõudis Saksa rahwas alles selle eesmärgile, keda ta juba mitu põlwe tungiwalt taga oli igatsenud, see on Saksariigi ühendusele.  Sellepärast ei ole imeks panna, et terwe auus jagu rahwast Saksamaal oma wana walitsejat ellas armastuses südame peal kannab ja tema sündimise päewi iseäranis suure auuga pühitseb. Prantsusemaa kiriklastele teeb praegu uus kooli seadus, mis riigiwalitsus parlamendile kinnitamiseks  ette on pannud, palju pääwalu. Nimelt ei saa edespidi kinnitamata waimuliku ordodel ja seltsidel mitte koolipidamise luba olema. Kui sügawaste see seadus kiriklaste liha sisse lõikab, paistab juba sellest wälja, et praegu 1937 seesugust koolmeistrit 88 majas õpetamas on, kus 71,000 koolipoissi õpetust saawad. Sarnaste tütarlaste koolides käib pealegi 200,000 tütarlast koolis. Esmalt nimetatud poislaste koolmeistrite  seas on ka 843 Jesuiiti. Nüüd saamad Jesuiidid  lõikama, mis nad seiemaale külmud on,, sest juba mitukümmend aastat otsa on nad wabameeleliste wasta jutlust teinud, keda nad rahwa ees Jumala salgajateks  ja kiriku müüride lõhkujateks tegiwad. Isegi oli mõista, et wabameelelised kohe nende kiriklaste woli saaksiwad murdma hakkama, nii pea kui healte paljus parlamendis nende kätte oleks langenud. Nüüd on seesugune lugu käes. Mis Jesuiidid ise külwasiwad, seda nad nüüd lõikawad. Ja et Jesuiidid ise republiigiga  nagu elu ja surma peale wõitlema on hakanud,  sellepärast ei saa see wõitlemine ka enne lõppema, künni wabameeleliste partei täitsa wõitu on saanud, mis wist pea saab sündima. Prantsusemaa parlamendi otsus endise 16. Mai wanameeleliste ministeeriumi hukkamõistmiseks on igal poolt Prantsusemaal trükitud sedelite peal awaliku kohtades lugeda Pandud. Wanad ministrid on küll ühes awalikus kirjas selle parlamendi otsuse wasta sõidelnud,  aga see ei ole neile ka palju auu sisse toonud.  Ka wanameelsedgi lehed laidawad neid, et nad mitte õigel ajal ette ei ole astunud, see on enese eest parlamendis kostnud, kui nende peale kaebdust tõsteti. Aga siis hoidstwad nad ennast kõrwale ja peidus, ning kui parlament juba otsuse ära oli teinud, neid mitte üleüldise rahu pärast kohtu alla anda, astusiwad nad oma kirjaga ette. Sellepärast nimetatakse neid nüüd Prantsusemaal pealekauba argpüksideks, ja see on Prantslaste silmas kõige teutawam nimi, mis meestele anda wõib. Itaalia walitsusel on praegu nõu, Uue- Gineeas üht Itaalia koloniid asutada. Nimelt soowitakse  neile sõahimuliste meestele elupaiga muretseda, kes peale Itaalia riigi ühendamist enam omal maal ühtegi sõatööd ei leia ja seeläbi töiste rahu-armastaja inimestele sagedaste raskeks koormaks langemad. Ka rändab Itaaliast aastas läbikaudu 60,000 hinge wälja, nimelt Ämeerikamaale, ja neile tahetakse nüüd üht asupaika muretseda, kus nad seltsis oma elu mõnusamalt  edasi wõiksiwad ajada. Tänamu aasta Juulikuus saab esimene rändajate hulk Tarentift laewadega Gineea  poole teele minema, ja nimelt kahes jaus. Esimene  jagu saab Fazzari eestwedamise all kui ssawägi sinna minema, kes Mfrikamaa musta inimestega peawad  wõitlema ja nende käest maad ära wõtma. Töine jagu saamad siis päris põllumehed ja asutajad olema. Raha põllu- ja sõariistade muretsemiseks  on juba malmis muretsetud, ja see summa ei ole sugugi wähem, kui 30 miljoni liiret ehk umbes 7 miljon rubla. Neli aurulaema saamad asutajaid sinna wiima. Esimeste asutajate hulk saab 3000 olema ja nende seas ka 20 künni 30 parlamendi saadikut. Inglismaal ei ole toeel mitte lootust, et nii pea oma Aasia ja Aafrika sõdadega järjele jõuab. Aafrikast on tvähe uusi sõnumeid tulnud, aga Aasiast annab India wiitse -kuningas teada, et Afghanistaanis Inglismaa sõatväed ennast selle peale ette walmistada, kewade sõateed uueste edasi tallama hakata. Kindral Browne kogub oma sõawäge Jellalabadi juures, ja kindral Roberts jälle Peitvari ja Alikiedi kohal kokku. Kreekamaa kohta on nüüd ka kindlaks saanud, et Kreeka ja Türgi wahel heaga leppimisest enam juttugi ei tvõi olla. Komissärid, kes Kreeka ja Türgi piirist pidiwad õiendama, on igaüks oma kodu läinud. Kreeka saadik oli piiri-Ziendamist Berliini lepingu põhja peal sootvinud käsile tvõtta, mis Türgi saadik wõimatumaks nimetas. Et stis Kreeka saadik töiste õiendamistest jälle omalt poolt midagi teada ei tahtnud saada, sellepärast  oli jutt otsas ja igamees läks niisama targalt koju, kui ta enne oli olnud. Nagu uuemad sõnumed kuulutawad, on nüüd Kreeka walitsus ühe ringkirja Eüryopa suureriikidele saatnud, kus neid wahemeesteks Palutakse. Türgi walitsuse poolt on Ahmed Moukhtar-' Pashaa käsku saanud, peale piiri-õiendamise komisjoni koost ära lahkumist Janinasse minna ja ülem-kommandöri  ametit kõikide Epiiruses ja Tessaalias olema Türgi sõawägede üle oma kätte wõtta. Wõib olla, et nüüd Kreeklased Türklastega sõda pidama hakkawad, wõib ka olla, et neil nii palju julgust ei ole ja nemad selleks jääwad, mis nad seiemaale oliwad. Egiptuse walitsus seisab, nagu tuttaw, osast Eüroopa, nimelt Inglismaa ja Prantsusemaa woli all. Egiptuse wõlad ja rahapuudus oli nii suur, et ta muud paremat enam ei saanud, kuid pidi ennast wõeraste woli ja ülewaatamise alla andma. Küll on Egiptuse Khediwe ehk wiitse-kuningas juba paaril korral ennast selle koorma alt peasta tahtnud, aga see ei ole temale mitte wõimalik olnud. Nüüd olewat ta oma lootust preestrite peale pannud, kes rahwast kõigest jõuuft wõeraste wasta ulesse kihutawad. Kesk Märtsi kuu sees on ka suur hulk saadikuid Ulcmanide poolt, kes ühtlasi pühakirja seletajad ja seaduse tundjad on, Khediwe  juures käinud ja teda palunud, et ta kord jo wõeraste walitsusele omal maal otsa teeks. Poliitika asjad wõiwad ka Egiptuses tulewal suwel õige kirjuks minna. Omalt maalt. Wiliandist. > Wiliandi linna wolikogu on 13. Märtsil koos olnud ja peale selle, kui linna pääwanema  palga 400 rubla peale ära oli määranud, pürjermeistri  J. Werncke linna päüwanemaks walitsenud. „ Eesti Postimehe" 10. numris annab Harry Jannsen teada, et ta selle ajalehele kaastööliseks heitnud ja palub rahwast, et nad temale usaldusega wasta tuletsiwad ja sellega lepiksiwad, mis noor jõud ja hea tahtmine wõiwad pakkuda. Uus kaastööline on siis ka kohe sellesama numri sees ja pealkirja all: „Kodused mõtted" oma poliitika seisukohta awaldanud, keda meie rõõmuga teretada wõime, sest et see seisukoht „Sakala" poliitika seisu kohaga täitsa ühte lähab. Rahwauste auus ühendus, kes selles ühenduses üheks rahwaks saamad, on ikka Sakala eesmärk olnud. Seda tunnistab ka Harry Jannsen omale poliitika „aabitsaks" ja see on meid rõõmustanud. Üksi sellepoolest saame meie wist koost ära lahkuma, missugused teed selle ühendusele wiiwad. H. Jannsen astub alles elu sisse ja seal laseb ennast inimene sagedaste ilusa sõnadest edasi tõmmata; kes aga juba eluga paarkümmend aastat wõidelnud ja maailma elu teraselt tähele pannud on, see teab, kui arwa mahedad sõnad ja tegu kokku lähemad.  Üksi wõitlemise teel, samm sammu järel wõime wiimaks rahule ja ühendusele jõuda muidu mitte. Enne seda, kui õiguse-kaalud ühetasa ei ole, oleks ka rahutegemine teutaw. Eestlased nimelt, kui selle maa pärisrahwas, peawad ommeti kõige wähemalt ühesugust  õigusi töiste rahwustega saama, kui nendega wennalikus sõbruses elada soowitakse. Kui sellepärast H. Jannsen omas poliitika usutunnistuses oma lootust ühe mõisnikute „ wabatmeeleliste erakonna" peale panneb, kelle seas „Baltia kuulehe" ja „Zeitung für Stadt und Landi" redaktor Edmund von Heyking on, siis wõime seda üksi tema noorusele andeks anda, sest just see nõndanimetatud „ wabatmeeleliste erakond" on seiemaale kõige suuremat waenlust meie Aleksandri kooli ja muu rahwausliku püüdmiste wasta awaldanud.  Aga meie näeme siiski, et H. Jannsenil hea tahtmine on, ja kui ta enam poliitika elu uurib, seda elu seest uurib, siis saame ehk peagi töine töisele kätt andma. Siis ei saa temal ka enam wõimalik olema, seisusi ja rahwast wastastiku seada, waid siis saab ta ära tundma, et seisused meie rahwause  ja ühendatud Lulewiku rahwa alus on ja seisuste ühendust üheks rahwaks üksi seisuste poliitikal wõimalik saab olema kätte saada. Kentsakas sõariistade puhkamine. „Eesti Postimees" oli omas 9. numris teada annud, et ta enne laulupidu mitte Sakalaga waidlema ei saaks hakkama, sest „pidu peale walmistamine ja pidu pidamine ei pea meite kannatamata meele pärast mitte tülitatud ega rikutud saama, rahwa üleüldine pidu ja ühendus on meile kallim kui omad tülid ja purelemised,"  n. n. e. Seda sõariistate puhkamise tõutust on aga „Eesti Postimees" kohe juba omas 10. numris täitsa murdnud. Ta arwas wist, et Sakala nii hea südamega wastaline saaks olema, et kui „Eesti Postimees"  on ütelnud: „pane laulupiduni laulupidu pärast kõik omad sõariistad kambri," Sakala seda kohe saaks tegema ja rahuliste pealt waatama, kuidas Eesti Postimees sõariistate puhkamise nime all ühe kiwi töise järele keelmata Sakala kantsidesse wõiks wisata. Seesugune odaw rahu oleks jo weel palju kasulikum olnud, kui „Eesti Postimees" teda omale künni Aleksandri  kooli elusse tõusmiseni ehk mõne weel pitkema isamaa tärmini wälja oleks tinginud. Meie omalt poolt peame tunnistama, et meie seesugust sõariistade rahuaega mitte wasta ei wõi wõtta. Nii pea kui „Eesti Postimees" kiwa meie peale wiskab, ehk muidu midagi teeb, mis isamaa auu ja kasuga mitte ühte ei lähe, nii kaua saawad ka meie poolt suuretüki kuulid igal korral, kui tarwis, tema kantsi pihta põrutama. Aga waatame nüüd natukene järele, kuidas „Eesti Postimees" oma touutust on pidanud ja omi sõariistu järgmisel nädalal peale lubamist puhata lasknud. Esmalt kirjutab ta „Wõrumaalt ja Harjumaalt" pealkirja  all nõnda: