Tallinna Sõber M lk. Esimene aastakäik. Tallinnas, NLL Mihklikuu Mwai MS. Klenldne aealeht Cestirahtnale maal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trükimajas: aastas 1 rubla. pool-aastas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 40 kop.. pool-aastas 80 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wöetakse wasta: HalNunas: LindforsU päriate trükimajas. Retsröurgis: J. G. Seelaudt, U 54. Hartus: W. Just. peruus: K. Kudewiita. liakveres: L. Wattty. haides: A. Heidelberg. Kapsalus: H. A. Ksllõerg. Kuresaares: Hh. Lange. Amvkas: A. lir. Aaudkepp. - Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: ZK. F. Eich h orn. Elab Nõmme mõisas, - kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass - Lõ.) ia Mt.iutud Omalt maalt. Ametlikud sõnumid. Tallinnast: Nekrutite arw. Loodimise märgid. Haudwärkide asjad. Kaubad. Mustwete konzert ja tormrist.— KWw - ° - -°a- --j-d. - R-ud.-- - O.°ni°rzisl K.,«a i U.,s «««. - «WÄ, «M- Sakstunaalt. - Austria-Uugru maalt - Prantsusmaalt. - Inglismaalt, - Hispaania maalt. - Turg: maalt - Kohalchd sõnumid. - Wottud. Siht-kirjad ja siht-jutud. Inimesed on nüüd kord sedawiisi, et üksi seda täieliseks omanduseks pidawad, mida ise, kas täielt ehk osalt sigitand ja kosutand on. Mida rohkem tööd ja waewa meile midagi tegi, seda rohkem armsaks se meile saab ja jääb, seda rohkema hoolega meie seda hoiame. Anded, tulgu need ka auustud ja armastud käest, ei näita meil ial nii omad olema kui se. mida oma enese nõudmised ja püüdmised meile saatsiwad.  Kas meie selle nähtuse üle kurwad wõi rõõmsad peame olema, kas seda kiita ehk laita tuleb, seda ei taha meie siin sügawamalt läbikatsuda;  et se aga nenda on, wõib iga hoolas tähelepanija, igatahes näha, niiheaste kehalise kui waimulise wara juures. Ka kooliõpetused saamad waft siis meie täieliseks omanduseks, kui neid omas maimus niipalju läbisõlkund oleme, et need meile kui oma enese tööd ehk leidised paistawad. Seda teadsiwad rahwaõpetajad juba ammu ja ei annud oma õpetust sellepärast mitte otsekohe,  maid mässisiwad seda mõistatuste ja kena juttude sisse. Kenaske kõneletud ehk kirjutud  jutud näitasiwad pealtpoolt wälja, kui armas aeawiide, oliwad aga seestpoolt enam ehk mähem mõnusad ja mõeduwad õpetused. Aegamööda haris ennast inimese maim peenemaks,  waimulised tarwitused hakkasiwad kehatarwituste  üle ülemmalitsust saama ja seda maimusemaks jäiwad ka jutud ja jäi kirjandus. Ikka rohkem astus se, mida kõneleja ehk kirjutaja  oma jutuga ütelda tahtis, tagasi, jutu kenadus  ise pidi wiimaks inimese maimu ülendama, südant puhastama ja soojendama, ja sedawiisi pidi rojus ja kurjus wäljapühitud saama, sest et sellel kenaduse körwas aset ei ole. Mida rohkem rahmas läbiwaimustud oli, seda maimusemaks  mõis ka kirjandus minna ja läks maimusemaks. Se oli jo kui öis rahma oma seest wäljakaswanud, oli rahma oma laps. Nenda sigis haritud rahwaste seas se suur kirjanduse wara, mida kena-kirjanduseks nimetakse ja mille seest meie seda wäljakurname ja oma enese järelmötlemise läbi omanduseks sõtkume, Mis meie maimu ülendab, meie silmaringi  laiendab, meie südant puhastab ja soojendab,  ilma et kirjandus seda õpetuse-sönal otsekohe meie sisse kallaks. Aga igal kirjamehel  ei ole sellest küll, et lugeja maim aga üleültse kõrgendud ja süda üleültse puhastud ja soojendud saaks, ei ole sellest küll, et haritud maimust üleültse Head tahtmised ja nendest head teod sigiksiwad. Meie aeg on jäoskondade pparteiee" aeg, ja parteimehed" nõuawad kirjade läbi igaüks oma , parteile" uusi liiteid ja suuremad toetust; püawad lugejaid oma iseäranis  sihi peale juhtida ja sellest sigib seda, mida meie „s ih t-kirj ad" ja „sihtjutud  " nimetada tahame, kuida seda teiste keelede rahwad umbes ka tegiwad. Wiimsed aead, kus mõtte-mainul ja jaoskondade  ja seltskondade mahel nii palju mõitlemift  on, kus kirjamehi sigineb, kui soojal sügisel seeni ja kus „pooliitika" nii mitme mehe ja -- na ese pead kihisema paneb, on sesugune kirjandus  wäga rohkest kosunud. Et aga iga kirjamees  ise nii kõrge waimujärje peal ei ole ja tema enese südames nii palju selget kenadust ei ela, et oma püüdmist puhta kenaduse-kuue sisse mässida oskaks, ehk et ka seda seltskonda rahma seas oma sihi peale juhtida tahawad, kelle südant kenadusega mõrgutada lootust ei ole, siis jätsiwad mitmed fihtjutu-kirjutajad kenaduse  teed koguni maha ja mässisiwad oma juhtimist"  juttude sisse, kuida neid harimata südamed  armastamad, ja nõudsiwad sesuguste juttudega  rahwahulka, kui kalu noodaga püüda. Need sihtkirjamehed meelitasiwad kas rahma uhkust, kadedust ehk midagi muud harimata südame  liigutust, mida hulga seas eesleida loota wöisiwad. Nemad ei wõtnud mitte inimese paremaid  ja puhtamaid, maid pahemaid ja roojasemaid  kihutust omale teenijaks. Nemad olid ka endisest aeast kuulnud , et „ teo meh el e tugemat toitu" tarmis läheh, ja maalisiwad oma luuletuse kujud nii karjuja märwidega rahma silma ette, kuida need pildilehed ka, mida turu de ja laatade peal rahmale müia pakutakse; nemad keetsimad rahmale, keda läbisegamini teomehe  seisukorra peal olema armasimad, soolast ja tugewat toitu. Rohkemalt jaolt tarmiiawad need kirjamehed ülema seisuste ja rikama rahma teotust lõngaks, millest oma noota kudawad, ja on iga rahma seas palju paha merd, tüli ja pahandust sigitanud,  kuida ka sesugused sihtkirjad ja sihtjutud omalt poolt pesadeks saanud on, kus kurjategijad riigiwalitsuste, riigimalitsejate ja seadusliku elukorra  masta, wäljahautud saiwad. Kui minema! aastal kaks korda mana auustud  ja armastud Saksamaa keisri peale lastud sai, siis keelati walitsuse poolest mitmed aealehed,  mitte „siht" seadusest üleliiga kõrmale jooksis; siht-jutud olimad aga rahuwahtide silmapaari  wahele jäänud. Selle üle kirjutab nädalikiri  pDaheim wäga tähtsalt, ja tahaksime seda heameelega oma lugejate ettepanua, on aga meie kitsa lehe kohta natuke pitk, ja peame siis juba rahul olema kui aga mõnda tähtsamat tükki mahutada suudame. pDaheim" kirjutab: pääw loen mina aealehtedes suure hoolega keelatud Sozialisti kirjade registred läbi, ei ole nende seas ag meel ühte ainukest paha jutt (romaani) leidnud, maid ikka aga wähemkardetamaid  asju, pääwalehtest ja sesuguseid. Kui mina Saksamaad mitte paremini ei tunneks kui romaanidest, siis peaksin mina kindlast uskuma, et auus meel kõigekõrgemast sepameistre juures algab, kõik aga, mis kõrgemal seisab, tuhthoone ja politsei ülewahtimise tarmis küps on. Ja, et Fritz Reuter omas raamatus „Reis nah Belligen" „wa Witt'i" saladust näha laseb, siis peaksime meel alamale ronima ja aunsat meelt mast sepa selli juures otsima. Et nüüd sesugustes juttudes, miinustest lehtedest saadik ikka lurjus mõidab, siis nääb lugeja mahepidamata, kuida kõlwatumad markiid, grafid, ministred ja ülemad kaupmehed auusaid jahipoisa, handmärgipoisa ja manu truuwisi teenreid häbematal miisil waewawad.  Õpetud inimestest ou aga mõned kodused  koolitajad naesterahma ja meesterahwa sugust auusad. Aga häda selle kodukoolmeistrele,  kes nii õnnetu on, et tema theologiat  studeris, eksami tegi ja ühe kiriku peale õpetajaks sai. Settel silmapilgu! muudab kena liblekas ennast inetumaks rööwikuks; au üsast kodukoolitajast on salalik kiusaja saanud. Se on enamist oma mehejõudu ropu eluga pillutand,  on ahne ja , ja laseb ennast oma kõrge mõisaherra läbi kõigi auusa rahma tagakiusajaks  tarwitada. Terme tosina sesuguste luttude sees ou aga waewalt ü k s poolwääriti õiglane kirikuõpetaja leida. Näitab, kui ei oleks meie waunulikuil herradel muud tegemist, kui kaksteistkümmend tundi paamas kiustlik ja kuri olla. Kui need maal oma kurja tööd toimetumad, siis on seal moisawa litseja " nende seltsimees, kes ka ülemeelelise mõisaherra müitud sulane ja tema parem käsi on ilmasüüta päikesenaisi peksmas ja leskesi ja maeseid lapsi kohtadest wäljaajamas. Tema suurem rõõm on, tigedaid koeri ausa manainimeste peale assetada,  kui nendel keppi kääs ei ole. Leiame meie ühe jutu sees kord ühe ausa möisawalitseja,  siis ei ole temal seal muud tegemist, kui et nii pea kui wõimalik, häbematal musil mõisaherrast  lahtilastud saaks. Aga need mõlemad, j uLu - öpetaja ja ju tu -mõis aw alitse j a on mõisaherra paelus,  nemad ei olnud iseenesest nii pahad, üks nende te - istus ja seisus tegi neid nii pahast kurjategijaks. Peakurjategijad, iseenese tahtmisejärel,  kelle päralt sügawam pimedus porgua haukus on, need elawab rikka kaupmeeste ja kõrge seisuste seas. Mida kõrgem seisus, seda mustemad teod." (Siin tuleb arutamine kõiksugustest  kurjast tegudest, mida suured ja rikkad