ratu ja korralik olek on, seda teab meie maal jo iga wähegi koolitatud mees. See kõik on korratu, mis ennast ilma tingimisteta kiriku wõimuse ja ülemmalitsuse  alla ei heida nii heaste usus kui teaduste õpetustes. Roomlased tahawad, et kõik inimesed waimu poolest nende orjad on, ja kui seda saamad, lubitwad nad hea meelega, et nende magad karjad ka ihu poolest orjuses seisawad. Meie aja ilmalikud walitsused  ja kuningad põlgawad aga orjust nii heaste ihu kui waimu orjust. Paapstid soowiksiwad neid aga jälle hea meelega oma manast ajast päritud mõtete poole pöörata, mis küll wist kusagil enam korda ei saa minema. Noh muidugi, seal hoiawad siis paapsrahwa poole, see on: nemad wõtawad kõige rumalamad ja alamad rahwa jaud oma wõimuse alla, äritawad neid ülema seisuste wasta mässama, keda nad ülekohtuseks ja umbusuliseks nimetawad, künni kõik hea kord kadunud on ja sogase mee sees hea kalu püüda. Töiste sõnadega: nemad ässitawad oma maga karja nii kaua edasi tagasi, kuni tapmise aeg kätte tuleb. Tõeste, mõnel maal oleks ja palju enam wabadust walitsemas, kui mitte Roomlaste paelades meel nii palju inimesi mängis ei seisaks! Wenemaa peale on nimelt Roomlaste wiha põlemas. Wenemaa walitsus ei häwita mitte üksi käies sammudel kõik orjuse paelad oma rahwaste pealt ära, maid see maa on ka seeläbi kõigest Ettroopast ette jõudnud, et ta oma merega Türgi walitsuse alt need rahwad priiusele  on peastnud, kes seal sadad aastad otsa ohkasiwad.  Tehke kõik töised riigid Roomlaste tahtmist, Wenemaa ei saa seda ilmaski enam tegema. Kongressi otsused hakkawad ka jo lugemaste täide minema. Juba on 11./23. Juulil Shumla kindlas Wenelaste kätte antud, kuhu Wene sõawäed sisse läksimad, peale selle, kui Türgi sõamehed eest ära oliwad läinud. Kindluse Warnaga on 27. Juulil seesama lugu olnud, kus see kants Wenelase kätte anti. Nüüd peetakse selle üle nõuu, kuidas Wene sõawäed San Stefano alt eemale uueste ära määratud piiri sisse tagasi lähemad. Ka Austria on omad sõawäed 17./29. Juulil üle Türgi piiri Bosnia maa sisse saatnud, ning on Ertshertsog Johann Salwator nimetatud püemal jo oma sõameeste  prigaadiga Verbini linna enese alla wõtnud. Ühes päewa-käsus antakse sõawägedele teada, et Austria mitte wõitmise himu pärast Türgi maa sisse ei lähe, maid kurwa olekule Bosnias ja Hertsegoviinas otsa tahab teha ja sinna waimuharimist kanda. Omalt maalt. Wiliandi maakonnast. Tänawu kaswab wili meie maal nn toreste, kui kaua mitte näha ei ole olnud, aga seal on nüüd nuhtlus meie maale tulnud,  nagu seda enne ka meel seesugusel suurel mõedul  ei ole olnud. Linad on ütlemata ilusad tänawu, aga ussid sõõwad ta mõnes kohas suutumaks põllult  ära, nimelt on see nuhtlus Wiliandi linna ligidal  suur ja ka Wändra ja Tori mahel. Töistest kohtadest ei ole meile meel sõnnumeid tulnud. Umbes IV2 tolli pitkused rohilised ussid, kollaste joonedega seljas, sõõwad tuhandete ja miljonite kaupa põllud linadest järsku nii paljaks, et paljad tüwid järele jääwad. Muud abi nende wastu ei ole mõjunud, kuid linad kisti jo kesk Juuli kuus õitsemise ajal ära, kus söödikud ohakad ja muud rohud nahka panid ja siis nende rohtude tüwide külge wõrgu sisse tuppesse heitsiwad. Nüüd oleks tarwis, et neid tuppesi, enne kui liblikad wälja tulewad ja uueste munema hakkawad,  Fas raske rullidega ehk muul kombel ära häwitatakse,  muidu wõib lugu tulla, et meie maa linaharimine  täitsa wõimatumaks saab. Jo mullu kaebasiwad  mitmed põllumehed, et neil ussid liiad, aga kahju oli siis weel nii weikene, et teda suuremat tähelegi  ei pandud. Oleks siis kohe neid ussa hukkama hakatud, ehk oleks tänawune nuhtlus tulemata jäänud.  Nii peawad Lõunamaade rahwad igal aastal rohusirtsudega wõitlema, kui omast wiljast ilma ei taha jääda. Linaussi nuhtlus on nüüd täielikult meie maal, ja kui meie kõigest jõuust neid ja nende sugu kohe ära ei hakka kautama, siis ei olegi pärast neist enam wõimalik täielikult jagu saada. Suurem häda on aga maal rahwa juures see, et nad ei tea, kuida seesuguste ussidega üleüldse lugu on, ja et neid ära kautades tulemaks ette muretsetakse. Targemate nõuu peale oleme kuulnud ütlewat: „See on üks Jumalast  saadetud Egiptuse nuhtlus, kes sinna wõib parata!"  ja nad waatawad rahuliste pealt, kuidas us- side tupped päikese paistel kosuwad. Kus on nüüd meie koolide töö? Nagu kubermangu walitsuse patendid kuulutawad,  on Wiliandi lossi karjamõis, Tusti, päümõisast  ära lahutatud ja ise mõisaks tõstetud, nii et edespidi  Wiliandi lossi suurus haaki, Tusti mõisa haaki suur on. Nagu kuberinangu walitsuse patendid kuulutawad,  peawad palwemajade juhatajad selle ajaks, kus nad Wene riigis elawad, teenistuse wannet manduma.  PIMWt. Selle pealkirja all: Pärnu Eesti seltsi „E n d!ä" esMMIMII" õHtlll peetu d teretamise  kõne sisu kirjutab Päriiu Postinlees: „Siin astub ineie uueste sündinud laps „ Endla" oma nooruse rõõmus ja ehtes esimest korda awalikult täna Teie ette. Ta waatab lahkeste ja rõõmuga ning usalduse lootusega iga ühe otsa; wõtab hea meelega kõiki oina sülle ja tahab Pärnut endaga tutwustada. „Endla" ei ole küll ammugi nii noor kui Teie ehk arwate. Ta on juba tük peale kümmet aastat wana ja pidi juba üks kord selle nimega „ Lääne Koit" siin rahwa silma astuma, aga seal puhusiwad mitmed kõledad tuuled ja tustisiwad niisugused ninad, mis kõik uuema aja õrnad ja kasulikud taimed warsti ära pigistawad.  Iseenesest mõista, et ka „Lääne Koit" selle wastu ei wõinud seista, waid pidi enne ilmunust weel hingama minema. Sest ajast siiamaale kaswas ta mõne auuwäärt Eestlase südames ja lootuses ikka edasi ja edasi ning sai kangemaks, künni nüüd juba kartuseta  ülematelt kinnitatud põhja peal wõib ette astuda ja auuwäärt mõttes oma rahwa ja maa kasuks edeneda.  Meie loodame tõeste, et „Endla" ka lahkelt sammuda saab; sest ta ei ole üks lihtlabane ehk murdja wõi kartuse wäärt matikas ehk elukas, waid meie endise  Kalewite pere liige ja Jlmariine ilus priske poeg, kes aga, kahju, wäga noores eas hingama läks. „Endla" mälestuseks nimetab ja auustab rahwas praegu ühte järwe „ Endla jürw", mis Karde ligidal 66 wersta Tartust Tallinna maa raja wastu seisab. Selle järwe kaldad on ütlemata kenad, iseäranis suwe ajal. Ehk ta küll kesket raba seisab, on seal siiski alaline elu, nii heaste wces kui puies, järjest ühe tasa uibumas. Wana rahwas teab sest järwest mõnda jutustada. Endla järwe kaldal elas Wanamuise kasutütar  „Juta", kuldse kähära juukste ja nõiutud silma warjuga. Järw ja kõik, mis seal sees, oli tema päralt  ja tema kaitsmise all. Mägede peale kogusiwad inimesed Juta nutu laulust kuulina, sest tema armuke „Endla" oli surnud, keda ta südamest armastas. Ta nuttis nii kaua kibedaste, künni Jlmariine temale kuldse silma warju ehk liniku tegi. Üksi siis, kui ta oma imeliku liniku silmade ette wõtnud ja õnnerikka minewiku sisse waatanud, olnud ta õnnelik, sest sell' silma pilgul arwanud ta enesel seda kõik käes olewat, mis silmad näinud. Ka sureliku inimestele anda ta sagedaste oma liniku laenuks, kust ka tulla, et laulude  ja juttude juures möödanik nii elawalt meie waimu silmade ette astub. Juta waim näitab lindudele  teed, ja Jaani lausäewa õhtul on tema õnnistatud  silmadele järwest ülestõuswa udu sees nähtaw.  Laulik lisab selle wana jutule weel juure: Kui Endla oli surnud, Ja Endlat armastas ta, Siis kaebas ja nuttis mo Juta Kõik künkad kaebasid ka. Kui oli kaua jo laulnud. Ja kaua ka kaebanud. Siis Endla järwe end heitis, Ja Endlas on uinunud. Jlmariine oli meie eeswanemate arwamise järele see Kalew, kelle päralt kunstide wõim oli; tema poeg Endla, kni üks uus wõsu isa juurest, läks aga oma armsa kõnekaitsja, Juta neiuga, Endla mette puhkama. Nüüd on aga ajad end jälle nõnda muutnud, et see, mis meist lahkus, mõistuse abil ja malguse mäel jälle meie omanduseks ilmub. Ja meie oleme Endla nimel ühte seltsi asutanud, kelle püüdmised on: l) Laulmise kunsti lautada ja harjutada. Laul teeb surnult magajad  mõtted ja tundmised meie sees elamaks, mägewaks  ja tegemaks. Need laulu mäel elustatud ja muusika kunstis wälja ilmutatud tundmised, tungiwad aeawiitmata töise inimese ehk terme ligi olema seltsi waimuliku tundmiste waldade sisse ja äratamad seal oma sugulasi, lahutawad, karastawad ja clustawad neid ning waimustawad, ja hariwad igaühte koos olejat j. n. e. Laul on üks neist kõige kasulikumaist ajawiitustest meie noore rahwa seas. Ma pean ka seda meie auuks tunnistama, et Eesti rahwal meel iseäranis himu laulu järele juba ammu wanaste käis ja meel nttüdgi käib. Laulu koorid tõusemad nobedaste siin ja seal. Mikspävast peaks siis Pärnu teistest taha jääma? See oleks meile tõeste teutuseks. 2) Endlas saamad kõned peetud ja õpetlikud raamatud  etteloetud. Kui need tööd hoolega ära tehakse, siis wõib „ Endla" kui üks täht meile olla, mis omad kiired tarkuse riigist igaühe peale maha saadab. 3) Endlas saamad teatre tükid mängitud. See läbi paneb ta näitlikult igaühele silmade ette, mis hea ja kasulik on ehk mis kellegist laita ja ütelda tuleb. 4) Endla saab omale ajalehed wälja kirjutama ja raamatu kogu asutama, kust iga seltsi liige wõib endale lugemiseks raamatuid wõtta ja pruukida, ehk jälle seltsi korterisse tulla ning siin istuda ja lugeda. Ma arwan, et seda lõbusamat ja kenamat ajawiidet ei wõigi enam olla, kui see, et ajalehta ja raamatuid lugeda ning oma sõbradega mõistlikult mõtteid wahetada.  Nii heaste noored, kui manad, koguwad nüüd, kui oma päewa töö lõpetanud on, kõrtsidesse, kus nad muud ei näe, kui mustust, roppust, harimata elukorda,  lakkumist ja muud. Mingisugune asi ei käi nii inimese peale, kui teiste eesmärk. Mis inimene enese ümber näeb ja kuuleb, sellega harjub ta ära ja selle järele ning selle sisse läheb ta ise ka. Tuimuse, rumaluse ja lakkumise wastu ei mõigi paremat ega kenamat abi asja olla, kui see, et noored inimesed seltsis mõistlikult lauldes, lugedes, mängides oma maba aja ära wiidawad ja seltslikust elust osa wõtawad. Peale seda on meil nüüd uus aeg, igal pool ja igas asjas uuendused ning parandused, meil pea uus linna seadus tulemas j. m. Riigi walitsus nõuab iga sammu peal meie edenemist ja kasu; ta soowib aga muidugi ka, et peaksime seda head imõiftlikult wastu wõtma, seltslikult läbirääkima ja auustama, ja sest on Endlal praegu kõige sündsam sündimise aeg ja kõige mõnusam hakatuse päew. Olgu küll, et meil Balti maal praegu mitu tuult puhuwad. Tormide mastastik wõitlemine toob igal pool asjata laenetamift ja meeletumat möllamist. Laenetamine  sünnitab üksi õnnetust ja kahju. Aga mis ladus ja rõõmus on see, kui üksi tasane tuule wirre meie rahwa seas edasi nihub ja ühe tasa mere purjude  sisse puutub, et wõiksid kõik üks teise tõttu, üks teise najal, tiks teise juhates oma rahmalikuis radades edasi astu. Üksi siis on lehowa meie karjane, üksi siis asutab ta meid noore rohu maade peale ja wiib meid uuema aja elama mee hallikate juure. Wana aeg oli maenu aega. See on nüüd muidugi täitsa mööda. Siis Söötis maa pidi meida söötma, Kanarpik meid kaswatama, Haganik meid awitama. Sest ei maksa nüüd enam juttugi teha. Kõik kastid mn lõhutud. Kõik andkem üks töisele kätt ja õitsegem ning edenegem üks teist auustades lahkelt edasi. Kõik hakatus on raske elu radal. Iga taim on esite wäike ja nõder; aegade teel laiendab ta ennast ja kannab oma wilja, künni jälle üks kord kukub ja tillematele ning parematele aset annab. Niisama sugune  lugu on muidugi ka meie Endlaga. Ta saab aga siis üksi oma õiget wilja kandma ja eesmärgile jõudma, kui kõik ta liikmed ja ka seltsi wõerad wäsimata  temast osa wõtawad ja teda awitawad, kui kõik ühel meelel ta puudusid parandada püüawad ja teda juhatawad, kui kõik ta liikmed wennalikult kokku lepiwad, olgu seisusest ehk sugust mis tahte j. n. e. Olgem siis nii, nüidagem, et meie sees weel wana isaisade waim, kes kõik ühel meelel hakkasiwad ja lõppetasiwad, alles täitsa walitseb ja ärge tehkem oma Pärnu Eestlaste nimele häbi. Meie maa on õunapuu, mis Wene riigi, kui suure tamme marju ja kaitsmise all seisab. See tamm on tugew, juured kõmad ja oksad laiad. Ta laseb meile keetmata waba õhku ja walgust. Ta peal on wilja, nii hcaste ihuliku, kui waimuliku. Elagem siis ja pöörgem omad silmad südamest ja tänuga sinna poole. Selle tamme südameks ja hingeks on meie Armuline riigi isa Aleksander il., kes ka sell praegusel  rängal ja raskel ajal meid iialgi ära ei unusta maid kõigest südamest soowib et peaksime rahus ja õnnelikult edasi sammuma. Meie ei jõua talle seda tänu iialgi ära tasuda, kuid saatkem omad palwed igal ajal tema eest ülesse ja näitkem, kus wõime Tema ja Ta riigi rahma wastu auu ning palawat armastust.  Hüüdkem igaüks: „Jumal keisert kaitse Sa!" Elagu meie Armuline auujärje peal istuja Aleksander II Hurraa! Elagu meie „Endla"! Walitscgu ' temas üks meel ja sõbrus, töö armastus ja oma rahwale truuiks jäämine nüüd ja ikka. Hurraa! Pärnu maakonnast. Ka tänawu on 2. Juunil Hoöu3ke okHjon kuö noorek) läkuk> ja enam pakkujakele ära müakje.