riigi wastalised on, täitsa kõrwale lükatud. Loota on üleüldse, et Prantsusemaal edespidi mitte enam nii kergeste mässamist elusse ei wõi tõusta, kes ka muu Euroopa maadele halba eeskuju andsiwad ja nende rahu rikkusiwad. Saksamaal lähemad kangeusuliste kiriklaste püüdmised riigiwalitsuse kui ka töiste meeleliste kohta ikka suuremaks ja wägiwaldsemaks, nii et nad juba ise ära näewad, et asi nõnda enam kaua edasi ei wõi minna. Seiemaale oli lugu nii, et kõik need õpetajadki,  kes mitte walitseja kiriku ülemate mõtetega ühte ei sündinud, ülemast kiriku walitsusest kinnitamata jäiwad,  mis nimelt wiimasel ajal Berliinis suurt tüli ja segadust tegi. Nüüd on üks kangeusuliste kiriklik ajaleht nõuu annud, et riigi kirikus kangeusuliste arwamised ainult maksma jääkstwad, aga wabameelelistemale  luba saaks antud, selle kirikust wälja astuda  ja ise wabaks kogudusteks kokku heita. Ühtlasi saada neile üks jagu kiriku warandust wälja antama ja neil ka luba olema, kirikutes niisama Jumala teenistust  pidada, nagu kangeusuliste parteil. Sell kombel  loodawad siis kangeusulised oma walitsust alal hoida ja wabama meeleliste parteid rahule saada, kes nüüd wägise nende üksikpoolise wõimuse kallale kipuwad.  Kurwad on aga lood küll wäga seal, kus kirik ja kogudus ise oma wahel sell kombel lahku läheb. Jtaaliamaalt ei ole ka ühtegi head kuulda. Seal tehakse mitmes kohas mässamist, nimelt Neapoli maakonnas, kus mõni sada inimest weikest taplust pidasiwad,  nii et mitmed haawatud saiwad ja üks mees ka surma leidis. Miigiwalitsus on sõawäed mässama kohtadesse saatnud, nii et nad neid mässamist küll pea ära saamad lämmatanud olema. Inglismaal on nüüd kahes kohas sõda: AfghaniStaanis  ja Lõuna Afrikas. Kodu on temal peale selle ka weel oma jagu segadusi, sest tööliste häda on suur, ja riigi tuleku ja mineku kaal ei taha ka heaste ühetasa seista, maid minekut on enam, kui rahwa meele pärast oleks. Siiski ei jäta Inglased Türgimaad  wahtimata, maid katsuwad oma woli seal igal pool laiendada. Nii on nad nimelt wiimasel ajal Rhodoope hädalistele Inglismaal umbes 25,000 rub. kokku korjanud. Seda raha jautab üks komisjon Rhodoope mässajate seas, kes suuras hädas peawad olema, ära. Nimelt saamad seks kaks Inglast sinna kohta minema, kellest töine üks sõapealik on. Afghanistaanist tulewad sõnumed, et seal Jakub-Khan, Shir Ali poeg, kes isa asemel Kaabulis walitseb ja sõda peab, Inglaste tingimisi tagasi olla lükanud, ning teada annud, et ta oma isamaa eest edasi saada wõitlema. Sellest näeme, et Inglaste sõnumeid mitte palju uskuda ei ole, sest nende järele pidi Jakub-Khan kord juba Inglastele wasta tulema, armu ja rahu paluma. Weneriigile teeb praegu katk, mis Astrahani kubermangus inimesi maha murdma hakkas, palju muret. Haigus on külma ilmaga küll wähenenud ja peaaegu täitsa ära kustunud, aga kewade poole wõib ta uueste mässama hakata, kui mitte aegsaste teda ära ei katsuta lämmatada. Seks on nüüd ministeeriumi  poolt eeskirjad maha tehtud ja Keisri Majesteedi  poolt kinnitatud, ning nende eeskirjade järele saamad külad, kus katk mässamas oli ja praegu weel pesitab, täitsa ära põletatud. Inimesed pannakse töiste kohtadesse korterisse, aga mitte selle 'maa-jau seest wälja, keda sõawägi sisse piirab. Suures ringis saawad sõawäed neid maid sisse piirama (umbes 1500 wersta) kus katk walitseb, nii et kedagi sealt wälja ei lasta. Ka on kõik wäline toimetus nende maakondadega  seismas. Sell kombel loodetakse siis, et katk laiali ei saa kanntud ja teda tema praeguse piiri sees ära jõuetakse lämmatada. Jumal andku, et see lootus täide läheks ja ka meie maa sellest hirmsast külalisest katsumata jääks! Omalt maalt. Wiliaudi linnast. Wiliandi linana wolikogu  walitsemine alustab 22. Webruaril. Nimetatud  päewal walitseb kolmas klass omad saadikud.  23. Webruaril seatakse walitsemise sedelid kokku, antakse walitsemise otsus teada ja kirjutatakse walitsemise protokoll alla. On järelwalitsemist selle klassile tarwis, siis on need 24. Webruaril. Niisama  walitseb 27. Webruaril töine, ja 28. Webruaril  esimene klass. Walitsemisi Võetakse linna kassa-koleegiumi saalis käsile. Iga klass walitseb 10 saadikut. Kuidas walitsetakse, seda kirjutab kõik sea- dus selgeste ette ja peab sellepärast igaüks, kes oma walitsemise õigust kautada ei taha, ennast aegsaste selle seadusega tuttwaks tegema. Wõru maakonnast. Wõrumaa wallawanemate  k.o nwerents. Sellest konwerentfist anname  oma lugejatele teada, mis temast „Zeitung für Stadt und Land" jutustab. See konwerents peeti 19. Oktobril mullu aasta ära, ja temast wõtsiwad 53 wallawanemat ja 17 walla kirjutajat osa. Esimene tähtjas asi, kellest nõuu peeti, oliwad meie wangihooned. Et meie wangihooned, kurjuse koolitamise koopad on, seda teab meie maal iga inimene.  Seal on 10 künni 12 meest weikses kambris koos, ja mis üks ei mõista, seda mõistab töine, ning kui wangialune wälja lastakse, ei ole ta ennast mitte parandanud, maid ta on sagedaste just wangihoones tõeste kelmiks wälja koolitatud. On mõni auus inimene  weikse eksituse pärast wangi sattunud, nagu nimelt üks ja tõme walla ametnik, ja ei taha ta mitte kelmidega seltsi pidada, siis on äemal kurb lugu. Meil on enesel sündmus tuttaw, kus mullu sügise wallaametnik mõneks päewaks wangi pandi, aga mees juhtus, wist kogemata, seal hobuse wargadega koos olema, kes akna ruudust klaasitükid wõtsiwad, mehe maha tõmbasiwad ja klaasi tükkidega naha tema jala tallade alt maha kaapisiwad, nii et weri jooksma hakkas. Wargad lubanud ta maja põlema pista, kui ta seda lugu saaks kaebama, ning mees ei julgenud ka kaemata. Sarnatseid juhtumisi tunneme mitu meie wangihoonete elust? Aga juba see üks lugu näitab, mis meie Vangihoonetes sünnib ja mikspärast osalt kelmide hulk meie maal nii suureks tõuseb. Parandamist  läheb selle asja kohta hädaste tarwis, ja seda on ka Wõrumaa wallawanemad oMa konwerentsi peal ülestunnistanud. Aga mitte üksi seda, nemad on ka nõuuks wõtnud, maakonna wangihoonele tubasi juure ehitada ja et see ehitus Sillakohtu takseerimise järele 3500 rubla maksma tuleb, on see summa waldade peale ära jautatud, ning olla nüüd juba mitmel wallal oma raha malmis. Nüüd oodatakse aga meel ülemalt poolt luba, ja siis on asi selge. Selle läbi on Wõrumaa  wallawanemad ühe asja otsuseks wõtnud, mis eest neid kiita tuleb. Pidime nüüd esimest otsust kiitma, siis peame aga töist laitma. Et enam politseid maal oleks, on Wõrumaa wallawanemad iga hobuse peale Wõru kreisis 50 kop. aastas Maksu soowinud panna, mis läbi umbes 6000 rubla aastas kokku tulewad. Selle raha eest tahetaksi siis igas kihelkonnas shandarmid ametisse  seada. Siin tuleb nüüd tähele panna, et wallawanematel sugugi luba ei ole, seesugust maksu waldadele peale panna ehk ära määrata. Lugu saaks nii olema, et seesugust maksu oma hobuse pealt see maksaks, kes maksa tahab, aga mägise ei wõiks teda keegi maksmisele sundida. Ka ei ole politseid mitte üksi hobuste peremeestel tarwis, waid igal inimesel, kellel wara on, mis margad ära wõiwad wiia. Oma hobuste pääraha nõuuga on Wõrumaa wallawanemad sellepärast natukene wiltu läinud. Ka on meil weikestel  põllumeestel juba küllalt maksusi kanda, nii et kerge meel oleks, ilma suure hädata uusi omale selga soowida. Meie arwame, et kui wallad omale mõnusad mehed walla ametnikudeks, nimelt wallawanemateks walitsewad, kes selle peale kangeste waatawad, et korraline elu walitseks ja margad kohe kinni ja teenitud  trahwi alla langeksiwad, et siis mitte tarwis ei saa olema, politsei suurendamiseks hobustele pääraha  peale panna, mis jo muu keegi ei maksa, kui needsamad peremehed, kes omale õiget walla ametnikust  ametisse ei mõistnud walitseda. Tallinnast. Kirikherra A. H. Halleri „wastuskiri". Meie lugejad mäletawad wist weel, mis meie mullu aasta omas 46. lehes „ kiskja huntidest"  kirjutasime. Meie ja wist ka iga muu mõtleja inimese arwamise järel wõisiwad need mehed, keda seal käsile wõeti, emb kumba, kas wait olla ja teenitud ninatubaka tasku pista, ehk jälle selgeste ülesse näidata,  missugused need kalendrid on, kus „õige paha asju" leitakse, kellega lugejaid „õigest usust ära eksitada ja kurja wihale äritada" tahetakse, ja kes „waled prohwetid" on „lamba riietes, aga seestpidi on nemad kiskjad hundid." Aga meie wastalised ei tee mitte nõnda, nagu mõtlejal mõistusel  õige näitab, waid nemad sõimawad edasi, künni töise suu kinni on sõimand. Meil tuleb siin pilt meele, mis kord turu peal nägime. Seal ostis talumees  suslanaise käest kruusi täis suslawett, aga kui jooma hakkas, leidis, et suslal sugugi siirupi magu juures ei olnud. Tema hakkas nüüd otsust pärima, kust seesugune lugu tuli, aga seal läksiwad suslanaise uuled lahti ja sõimusõnu sadas nii koledal kombel wälja, et mees käega wiskas ja ruttu minekut tegi. Kirikherra Haller on „kiskja huntide" kirja peale Eesti Postimehes" omal kombel ühe wastuse kirjutanud  peale selle, kui ta Tallinna Saksakeele ajalehes ühe pitka laimamise kirja „Sakala" wasta oli awaldanud.  Need wastused tunnistawad iga mmstkku inimesele, kui wäga meil õigus oli, „ kiskja huntidest seda kirjutada, mis omas 46. numris kirjutasime. Sellepärast paneme siin kirikherra Halleri wastuse terwelt  oma lugejatele ette ja lisame aga omalt poolt paar sõna seletuseks ligi. Tema kirjutab „ Eestl Postimehes": , « . „Auus redaktor! „„Rahu kosutab, waen kautab. Külap see wanasõna ikka tõeks jäeb; ning olen mma irra rõõmustanud, et Teie selle poolest ühes nõuus olete. Itüud aga, just sell ajal, kui ristirahwas igal pool p:dt laulma hakkama: „„auu Jumalale kõrges ja rahu maa peal, on üks mees, kes alati tülitseb ja turtsub, awalikult kuulutanud,  et tema meele järele olla: „rahu kautab, waen selgitab."  See oli Sakala redaktor 46 ja 47). Oleks see nüüd jälle muidu niisugune üleüldine tühine „„rahwa- uslik"" tülitsemine, nagu tema seiemaale ühte puhku ajanud,  siis ei tahaks wist Teie ega mina temale.sõnagi wastust  anda: tülitsegu peale! Aga seekord on tema awalikult kõige rahwa ees ühe auusa mehe peale ilma asjata julgenud  laimdusi tõsta. Ma soowiksin, et see asi kõige Eestirahwa  lugejate ees saaks „„selgitud""; ja et leht, kõikide teades, mitte kumbagi poole ei hoia, ei Sakala ega Ristirahwa pühapäewa lehe poole, aga selget tõtt ikka tõeks kiidab, siis palun Teid auupaklikult, minu järgmised tõe õiendused sõnad wasta wõtta." See on esimene jagu kirjast. Seda peame natukene  tähele panema. Kahju, et õpetaja Haller sellel kallil ajal, kus kõik ristirahwas laulis: „ja rahu maa peal", nii heaste „Revalsche Zeitungi", kui „Postimehele"  oma laimduse kära-kirju walmistas. Teda ei oleks keegi nii terawalt tähele pannud, aga nüüd on tema „waen" tõeste meie silmi „selgitanud", ja igamehele on käega katsuda, missuguse mudase põhja peale tema inetumad hooned ülesse on ehitatud. „ Revalsche  Zeitungis" ütleb ta, et ta „Sakalat" sugugi ei loe, ja eesseiswas kirjas laimab ta „Sakalast": „ üleüldine tühine rahwauslik tülitsemine, nagu tema seiemaale ühtepuhku ajanud." Kuidas ta seda „Sa'  kalast" wõib õigusega ütelda, kui ta „Sakalat" sugugi  ei loe? Aga waatame tema kirja edasi. „Ristirahwa pühapäewa lehes .1- 49 oli lugeda, et Eestimaa kirikuõpetajad oma sinoodi peal nõuu pidanud, kuida Eestirahwale uus, suurem ja parem kalender saaks tehtud. „„Sest muid kalendrist tehakse palju ja pakutakse rahwale,"" aga wahel olla seal sees „„õige paha asju, miska lugejaid tahetakse õigest usust ära eksitada ja kurja wihale üritada."" Seepärast paluti seal rahwast, „„enne kui kalendrit ehk muid lugemise raamatuid ostwad,"" järele waadata ehk kuulata, mis seal sees on. Seda on Sakala wäga pahaks pannud. Kas tema siis tahab, et Eestirahwas peab raamatuid ostma, ilma järele waatamata ja kuulmata? On see tema „„rahwauslik"" tarkus?" Mitte seda ei ole Sakala pahaks pannud, et lugejad ja ostjad raamatuid enne ostmist järele pearoad  waatama, maid seda, et üks mees enesel õigust arwab olewat, ilma mingisuguse põhjata meie Eesti kirjamehi laimata. Sest laimaja räägib kalendritest, kus pildid ja teadused sees ja teeb neid ja nende kirjutajaid  rahwa silmas „kiskja huntideks". Et seda pahaks panna, sinna ei lähe mingisugust „rahwausliku  tarkust" tarwis, maid aga natukene tõe tundmist  ja auusat meelt. Aga waatame õpetaja kirja „Postimehes" edasi: „Esite tema küll ütleb: „„kui meie Vastalised mitte meie kallale ei tuleks, siis ka tüli ei tõuseks."" Aga kas siis „„Ristirahwa pühapäewa leht"" on nende sõnadega tema kallale tulnud? Ei ühtegi; seda ta jo ise tunnistab: sest ta ütleb, et kalendrite Väljaandjate seas ~,,õnneks Sakala  Väljaandja mitte ei ole."" Siiski on tema tulist wiha täis, hakkab nüüd praost Kentmanni (Ristirahwa pühapäewa lehe Väljaandja) laimama ja petiseks sõimama. Miks siis? Tema kaebdus on see: õpetajatel olla ise oma trükimaja, see pidada jo ka raha sisse tooma; nemad tahta ise üht kalendrit trükkida, ja et seda kõik rahwas ostaks, saada töised  kalendrite tegijad laidetud." Õp. Haller küsib siin, et kas seeläbi „Sakala" kallale on tuldud, kui kalendri tegijaid laimati. Muidugi,  sest kui üht auusat inimest mudaga loobitakse, siis on töiste auusa inimeste kohus, temale appi minna ja kurjategijat trahwi alla anda. Weel enam on aga ajalehe „Sakala" kohus, kes üks kirjanduse ajaleht ühtlasi on, auusaid kirjamehi kaitseda, kui nende auu „pühapäewa lehtedes" usu katte all maha hakatakse kiskuma. Laimanud ei ole meie praost Kentmanni sugugi, waid oleme tema käest ainult pärinud et ta oma lehe laimdusi tõendaks. Seda laimdust ei wõi aga praost Kentmann mitte tõeks teha. Aga õp. Haller tahab jo Kentmanni eest ülesse astuda, waatame  sits edasi, kuidas ta seda teeb. Tema kirjutab: tühjast teutuse jutust suuõiaM  s?" omale õigust otsib, sealt kus õigust mõistetakse, seda nnna ei tea, see on tema oma asi. Mhap. lehe kaastöötegija, kes need sõnad kalendritest olen kujutanud, tahan siin mõne sõnaga kõikile,