wangide järele waadata ja hakkasin siis esimestega  oma lossi poole minema. Wärawa waht laskis meid ilma paha mõtlemata sisse, ja pea olime meie lossi peremehed." Seda ja muid juhtumisi jutustas wahwa Duglas. Teisel hommikul aga käskis, kuningas  mehi teele mineku wastu malmis panna; maea peremehe poead läksiwad ka kaasa, ja pea söitsiwad kõik südameliku Jumalaga jätmisega  ära. Kõik oli nenda, kuidas Duglas jutustas. Kuhu kuningas iial läks, sääl hoidsiwad kõik tema poole. Rüütlid ja talupoead tuliwad tema lipu alla, ja mõne kuu aea pärast oliwad  Inglased Shottimaalt wälja aetud. Üksi mõnes kindlas kohas paniwad n'ad meel wastu, aga ka needgi langesiwad pea wabaduse eest wöitlejate kätte. Kuna kuningas Robert igal pool maal ümber käis, kõik korra paale saada katsus ja suurt söawage asutas, mis Inglise kuningale, kes hulga meestega Shotti maa poole tuli, wastu panna wöis, tungisiwad ta söawäe ülemad  Duglas ja Randolf Inglise maale, pöletasiwad  ja hawitasiwad põhja poolsid maakondi  , et waenlastele kõik endist kurja kätte maksta. Korraga sattusiwad n'ad aga suure häda sisse. Eduard il oli oma meestega tormi kärmusega sinna jöuudnud, enne weel kui Duglas ja Randolf oma söamehi ühendada  wöisiwad. Suure waewaga saiwad n'ad ometi mõne tuhande mehi kokku. Pikka mesi taganesiwad n'ad Inglaste eest Shotti maa poole. Et hulgal waenlastel hobused oliwad, sattusiwad  Shottlased sagedaste suurte kitsikusse; wiimaks piirati neid nenda ümber, et neil pääsemiseks muud teed ci jäänud, kui läbi soo sopertada. Häda oli suur küll. Nii pea kui mõned sohu minna katsusiwad, wajusiwad n'ad wööft saadik sisse. Söa wäe juhatajad pidiwad wiimaks nõuks, wötma, seisma jääda ja kindlat laagert teha. Onne kombel waras  neid kaunis lai jõgi Inglaste kallale tungimise  eest. Pea pidiwad n'ad ometige aru saama, et nälg neid siin mõne nädali pärast siiski ära lõpetama saab. (Tulema kord edasi.) Omalt maalt. Pärnust. Turu paal kauplemisest. Järel tulew lugu on meile sisse saadetud, et peame üles wötma. Meil ei ole selle wastu midagi ütlemist. Kõne isi hakkab nenda: ..Armas ..Postimees"! Tahtsin sind paluda seda kirjakest oma pauna sisse wötta ja sega täädustada, kuida meie linna turu asi on ja kuidas talupoegadest sisse toodud kaubaga kaubeldud  saab. Lähed sa hommikul turu paale, siis tulewad sinna küll ka talu -rahwaft oma hobustega. Aga maata imet!: wöid, munad, linnud ja kõik muu parem toidu kraam on juba tee paal ära müüdud. Kust see tuleb aga? Mine teisel hommikul linnast wälja, siis on aru kaes. Juba enne paama jookseb kari naisi, iga ühel korw käes, tuhatnelja linnast wälja sinna poole teede paale ette, kust talurahwas  oma kaubaga tuleb. Iga üks katsub neist ees otsas olla, et teise nina alt ära tõmmata  saaks. Säält tuleb talu peremees oma naisega, wiimasel muna-korw käes. ..Pea kinni! Pea kinni! Mis s'ul müüa on?" kuuldakse  hulgal hüüdwat. Naise käest kistakse muna-korw pool mägise silmapilk ära. Mees ei saa meel aega wankrist wälja hüpatagi, enne on juba tagant wankre põhjast wöi-pütt ka läinud ja nende linnast wälja lendunud teekajakate küüsis. Sagedaste lähemad kaks tükki kraami kallal riidu ja kolmas jälle sosistab  siis salaja talu peremehele körwa sisse: ..Tule, tule! Mina annan siule küsitud hinda." Tulewad mehega mõne sammu eemale ja munad lähemad tema korwi selle hinna eest, mis peremees küsis, siis juba, kui see meel sugugi ei tea, mis turu - hind õige on. Talumees isi 'pole turu pääle weel jöuudnudgi, kui juba teekajakatel ülesostetud wöid, munad sakste juures müüdud ja kasu taskus on, ning kauba pääle weel kõht sooja kohwi täis ka, kuhu köögi Mari sõbra poolest tubliste suhkurt sisse pani. Hakkab turu aeg, siis on n'ad puudumata sääl jälle esimesed iga koorma juures ja oma libeda keelega iga ühe ameti- ehk töömehe naisterahwa kauplemise wahel, kes enesele ka paarkümmend muna ehk paar naela wöid osta 99