Sakala 28. Wiliandis, 26 Augustikuu päelval 1878. I. aastakäik. Ms polMka, kirjanduse ja Mntöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Eks ep ole suured teud? on wiimasel ajal suurtest meestest ja suurtest tegudest  nii rohkeste kirjast sisse saadetud, et waewalt neid kõiki trükkida jõuame. Aga mõned neist kirjadest on siiski nii tähtjad ja õpetlikud, et neid manaks ei tahaks lasta minna. Sellepärast paneme täna kaks tükki kohe korraga oma lugejate  ette, kellest esimene ühest Tartu uniwersiteedi peal õpetatud mehest on kirjutatud, ja töine ühest kooliwanemast. Aga esimene kiri räägib selle pealkirja all: „Wäljast küll hele hiilgama, seest aga ajab kiilgama" nõnda: , ,/Igaüks, kes meie rahwa, nimelt meie kihelkonna koolisi  lähemalt tunneb, teab, et enamiste ühel nii kui töisel see ehk töine puudus külles on: mõnes kohas on koolihoone ja koolmeistri palk nii waewaliue, et õpetus seal edeneda ei wõi, sest et mõistlikud koolitajad kui ka koolitatawad endid  sealt eemale hoiawad, töistes läheksiwad asjad muidu heaste, aga seal ep ole õpetuse wiis mitte loomulik, mitte waimu-ärataja, maid maiul-u-ruaugistaja. Wiimaste liiki langeb P —ma kihelkonna koot./ Seal on nagu igaüks, kellel käepärast ,,Eesti Postimehe" minema aastasest 30-mast numrist wõib näha, koolihoone ruumid ja wäline kord ja olu kiiduwäärt ning wõiks tõeste „tõistele eeskujuks olla." Aga tema sisemine elu ja olu, see ei mõi teda sugugi töistele „paleuspaigaks" ette seada ega ajalehtede  kiitust, mis temale aeg ajalt osaks saanud, mitte põhjendada. „Kool on kolme-klassiline; igal klassil on omad jauskonnad.  Kooliõpetajate arm on kolm, aga seda suurem osa õpetusaega paljalt nimepidi. Pääkoolmeister G. B. on aga kuud 4, Nowembrist Märtsini, enam ehk wähem täielikult omas ametis; muul ajal ehitab ta alewis ja ümberkaudu  hooneid. Abikoolmeister peab siis needki õpetused, mis pääkoolmeistri kasin teadmine kanda suutis, osalt oma peale wõtma, osalt jäämad täieste kõrmale, nagu usuõpetus. Kui siis abikoolmeister, keda pääkoolmeister „möödaminewaks tööriistaks" kutsub, agar ja osaw, usin ja hoolas on, kawalaste  ja targu asju nii ajab, kui loomulik seadus ja terwe mõistus seda nõuab, käib kooli käsi heaste. Aga kes agar ja osaw tahab pisukese palga eest kahe mehe koormat oma peale mõtta? Ja juhtub seesugune mees koha peale, siis on temal ka jälle warsti tee jalgade all sealt ära ja ülemale ronimas, wõi kas suurte kooli, mis ka enam kui ükskord on sündinud. Wahetus on liig sage: „Koolimamsell"  on niisamuti sellel aastal see, töisel töine olnud. Juba see asi oleks heale edenemisele suureks takistuseks olnud, sest mis wõib seesugusel 100 l 100 wäetima wõi harjumata lastega suurt korda saata? Aga seal on weel suuremat takistust. See on wõ eriti õpetuse wiis, see wanne, mis Eesti lastele Saksakeeles õpetuse andmisel edenemise  ära hirmutab ning tõsise maimu-elu ära närtsitab. Kui „Eesti Postimehes" minewal aastal kuulutabu „Tarwilised  õpetused antakse Eesti keeles!" siis ep ole see mitte tõsi.'*) Saksakeel on P—ma kihelkonna koolis õpetuse keel ja auus keel; Hestikeete rääkimise eest, kui mõni seda juhtuv tegema, pannakse süüalusele (!) kand kokk kaela, *) Kirjasaatja eksib siin wist natukene. Kui „Eesti Postimehes" kuulutatakse, ct „tarwilised õpetused" (Sestikecles antakse, siis ei pruugi sellega weel walet öeldud olla, sest wõimalik on jo ka, et kirjasaatjad kõiki Saksa keeles antud õpetusi mitte tarwilikuks ci arwa. Siin oleksiwad siis Maurachi Piibli lood üksi tarwilised. Sakala Toimenous. kelle peate pitlla kõrwadega Oeset oa maalitud, ehk sunnitakse teda 10 kopikut „tindipoii trahwi" maksma. „Aga waatame pisut õpetuse andmist lähemalt. Usuõpetus  antakse ka Saksakeeles. Nagu waesed tummad, kelle heaks head inimesed Wändxasse kooli on ehitanud, istuwad lapsed ja pea täis kosunud õppijad laua ääres ja kuulawad mis neile ühes keeles, Ms nad ei mõista, Moosesest  ja Kristusest räägitakse, parast koolituudisi algab muidugi wõerakeele „wärside" päMtPppimine. Ommeti on lastel luba, kui tahawad aru saada, mis Wangemanni Saksakeele  Piiblilugudes ja Lutheruse weikses Saksakeele katekismuses,  mis nad pähä peawad Mima, seisab, P —ma kirikherra Maurachi „Piibli lugu" katekismust osta, kuid mitte neid tunnis tarwitada. Rehkendus on alamast klassist ülemani Saksakeeles, sest see harjutada heaste keelt. Maade teadus, n. n. e>, peawad muidugi ainult Saksakeeles lastele körwa ja pähä pugema. Wenekeele õpetus peab ka Saksakeeles sündima. Laste alandlik palme, Niggoli raamatut õppimiseks pruukida, on tänini täitmata jäänud. Saksakeel ise kõlab laste suus, nii et kui pealt kuuled, kohe aru käes on, mis uus nimi „Saksakeelega Setukesed" tähendab. „Aga mis tarwis nii kange saksastamise tuhin? Selle küsimise peale annawad kihelkonna rahwas kaks waStust.  Esimesed ütlewad seda nurjatumat olekut kooli eestseisuse,  see on kirikõpetaja poliitika süüks; aga töised ütlewad,  et pääkoolmeister selle läbi „linna-kooli" tühjendada tahta, ja oma kooli, kus kooliraha odawam, täita, et ta alewi lapsi, kes Saksakeeli pursiwad, muu mõistuse peale waatamata sedamaid üleumsse klassi wasta wõtab: rumal istugu ees, targemad kuulaku tummalt taga seinas. Aga oleks lugu nii, siis ei ole aru saada, kuidas kihelkond, kes oma lastele hariduse hoone ehitanud ja teda üles peab, seda kannatab, et neid tema lapsi nagu waeseid patuseid umbkeelselt seuni wahtida lastakse, künni nad saksakeelega  Setukesteks" saanud." Siin on nüüd see P —ma kiri terwelt. Süda tahab lõhkeda, kui teda loeme. Kuidas wõime siis wait olla! Meie teame wäga heaste, et mõnelt poolt jälle suurt kisa meie peale saab tõstetama, aga meie ei wõi mitte üht kirja sellepärast laua alla wisata, et tema awaldamine meile maenlasi sünnitab. Kirjutaja on wist ka palju iseenesega enne wõidelnud, kui sule kütte wõttis, aga rahwa armastus ei annud temale enne rahu, kui oma kohust oli täitnud. Loodame, et see awaldamine mõjuks ja ühes aitaks, et sarnatsed patutee suured teud ikka enam meie kodumaa pinnalt kaduksiwad! Töine kiri on ühest Kalliste kihelkonna kooliwanemast  kirjutatud, kes aga mitte seesuguse waimu laps ei ole, nagu Pärt Suija. See kiri on kaunis pitk, ja sellepärast mõime temast täna paljalt ühe jau üles panna. Halliste kooliwanem K. W. kirjutab meile: „Halliste kirikumõisas peeti 29. Mail s. a. koolide lõpetuseks konmenti, nõnda kui seda mist igas kihelkonnas tehakse; aga seekord oli ta palju weidram kui ta iga aasta on olnud. Ja mikspürast? Jerelseiswa punktide pärast, mis ülema koolikohtusse saadetama protokolli seest ette loeti: 1) wallawallitsustele peaks üks sundimine tulema, et nemad oma koolimajade ehitamiste juures puremine ette maatakfimad,  kas majad ka ehitajatest meistritest heaste tehtud saamad  ehk ära raisatud, et jälle marsti parandamist tarwis ei oleks." Kirjasaatja näitab nüüd, kuidas kibelkonna koolimaja kooliaialitsnse ülewaatmise all ülesse ehitatud saanud, aga kuidas jo töisel aastal põrandaid uueste tarwis  olnud teha ja parandada, ning ka edespidi igal aastal muudatusi tarwis läinud. Aga kolme aasta eest tagasi saanud  Abja Päraküla koolimaja uueste ja kaks Wana-Kariste koolimaja walla walitsustest ümber ehitatud, kus seie maale weel ühtegi parandamist tarwis ei ole olnud. Halliste  konwendi kaebdus tahtwat sellepärast ilmaasjata wallawalitsuste  ülcwaatamist ehituste juures kardetawaks teha ja neid wist oma walitsuse alla saada. Waled teed ei wõida aga meie ajal mitte eesmärgile wiia. 2) „mööda läinud talwel on ka Halliste küla koolidest Saksakeele õpetamine käsile wõetud, ja nimelt selle pärast, nagu protokoll ütleb, et ära on tuntud, et Saksakeett õppides ka „maakeete" lugemine selgemaks on saanud. Weider minu arwates jälle küll ja weider ka terwe kihelkonna targema wanemate meelest. Meie kardame wäga, et meie laste õpetamine ja harimine mäest alla. hakkab weerema, aga meie oma aruga ei leia praegu mingisugust teed üleS, kelle peal ennast hukatuse  poole weeremise eest peasta wõiksime. Wana-KariSte koolmeister oli Saksakeele õpetamise wälja jätnud ja paljalt  neile õpetanud, keS EeStikeele lugemises täielikumad oliwad. Seda kooli laideti aga awalikult, et „maakeele" lugemine seal wäga puuduline olla. SiiS kutsuti koolmeister  tõiSte seast wälja ja üteldi temale: Kui tulema aasta kool weel sellepärast nii puuduline „maakecle" lugemises on, et mõned õpetused wälja jätad, mis kooliwalitsuS ette on seadnud, siis saad sa ametist lahti lastud.  Koolmeister  wabandas ka, et laste wanemad ei olla laStele Saksakeele  õppimise raamatuid ostnud, maid nõuda, et lapsed enne Eestikeele lugemise selgeks pidada õppima, seda ei wõetud  aga mitte kuulda. Aga kui keegi küsib, kaS siis Wana-Kariste kool tõeste nii puuduline omaS Eestikeele lugemises oli? siis wastan: ei olnud sugugi. Nagu siin pruuk on, küiwad koolmeistrid talwel 2 ehk 3 korda talwel ükstõisest  läbi, kas nad wastastikn ka laste edasijõudmist õppimises  järele katsuwad. Seal on minule nüüd mitmed minu küsimiste peale ütelnud, et Wana-Kariste koolmeister, kes esimene aasta oma käe peal l>o kuuni 60 lapsele õpetust  annab, wäsimata ja wäga tubliste tööd on teinud ja uimelt Eestikeele lugemises paremine, kui mitmed töised koolid." Kirjasaatja lõpetab oma kirja nende sõnadega: „Jumal andku, et meie koolid ja kooli-walitsused pea seesuguse  järje sisse jõuaksiwad, kus praegu näidatud ja sarnatsed  olekud niõimatumaks saaksiwad!" Sellesama soowiinisega  lõpetame ka meie täna oma kirja „suurtest tegudest". Poliitika ringwaatus. Nagu lugejad meie tänases mõeramaa sõnumetes leiawad, on Türgi walitsus ühe ringkirja Eüroopa walitsustele saatnud, kellega ta süüd oma pealt ära püüab weeretada, et igal pool, kus Berliini kongressi otsust täitma hakatakse, Türklased ühes Türgi sõameestega  mässamist teemad. Lugu on Türgi maal praegu küll nii, et terme Eüroopa tähelepanemist enese peale tõmbab; aga ehk küll Türgi walitsus pealt näh«