Perno Postimees ehk Näddalileht M »N 7« KUnes Wernns, kesknäddal 21. Oktobril.^ aaSta Ses lehhes seisab. Parist linna praegusest ollemisest. Ommalt ma alt: Pernust: Noor talwe. Tullekahio. Liwimaalt: Kaebtus kalli päwa palga ülle. Eestimaalt: Raudteest. Kronstattist: Tullekahjo. Keisre Herra. Narwast: Raudtee sõidu hakkatusest. — Moskwast: Kolerast. Wöeralt maalt: Saksamaalt: Söa sönnumed. Mets linna seesrpolisest ollemisest. Parisist. Karlsruhest: Söa asjust. Belgiamaalt: Söa wangidest. Brüsselist: Prantsuse ministrid sassis. Jtaliamaalt: Nitsa makond. Telegrahwi sönnumed. Kauba hinnad Intressi pabberid. Parisi linna praegusest ollemisest. Prantsuse ma kulus ja uhke pea lin „Paris"  on nüüd wahhi al ja otse kui üks söawang,  kinni. Missugguse wangi südda tunneb  kül rahho, kui ta wäljas põline prius ta käest kaddund; turtsub ja tüssab, süllitab tuld ja aeab kurja suust wälja, nenda on nüüd Parist linnaga luggo. Enne kui temma wangis piddamisest könneleme, tahhame temma  ennesest nattuke juttustada. Parist lin on üks neist kõige suremast ja tähhelpannemise  wäärt linnadest ma peal. Ta seisab  ühhe kõrge kohha peal möllem pool suurt Seine jögge, ja temma surus on 16 tuhhat morgenit, se on meie mödo järrele umbes 70 wersta ümberringi. Nago kõik wanna aegsed linnad, ei olle ta mitte sihhi egga nöri järrele ehhitud, waid ulitsad ott kowwerad  ja mönned seast ka kitsad; agga maeastd leitakse sealt, mis omma kennaduse polest, omma sarnatstd otsiwad. Linnal on tuggew müür ümber, kust kegi ni hölpsaste ei sa ülle ronnida ja nüüd on wälja pole müri, weel teised kindlused tehtud, kus tarwitawad sured tükkid peal. Sedda müratumat suurt ja kindlat  linna, on nüüd saksa söa wäed ümber piranud ja Lahtwad sedda ärrawötta. Kuida selle sure ja uhke linna luggo ta mangi pölwes,  sest konnelewad Inglased aeg aealt omma  seitungide läbbi ja siin tome üht kirja, mis üks Prantslane neile Parist lähhedalt kirjutanud. Ta kirjutab: Eila, 22. Septembril, seisime meie köwwaste  selle wasto, et rahho ei pea tehtud sama, waid sowisime et södda eddasi lähhäb, sest et ikka sedda tundi otame, mil meie onne täht saab tõusma ja wöit meie pole jama. Gambetta annab igga pole tunni parrast üht kulutust wälja, kus ta meid ennam ehk wähhem  manitseb, issama eest surra, sest se olla auus surm. Agga ma ussun, üks Prantslane  ei wöi muido ellada, ta peab ennast kiitma  ja surustellema, kui se ka sadda kord tühhi kot on, mis ta püsti aeab. Kõige selle tühja kituse peale, on ommetige paljo neid, kes sedda kõik tõeks piddawad, egga enne tulle eest ei tahha ärratulla, künni nad wöito