gustud, kui küünal põlema pannakse, otse nendasamma on ka ühe maa rahwaga, kus Jumala armu sõna küünal weel ei ole põlema  südatud, sääl kattab siis pilkane pimedus seda maad ja rahwast, künni ükskord küünal  saab põlema süüdatud ja sest tahame tulema  kord kõneleda. Omalt maalt. Pernust. Kaebtused. Kes ei taha tööd teha, ei pea ka mitte sööma, ütleb kiri, aga kõigil ei näita see kirja sõna mitte tuttaw  olewad, waid arwawad sest juba kül olewad,  et nad nime pärast sääl on ja kui aeg käes, peab palk koppiko pääl wäljamaksetud saama. Olime juba pitkem aeg tagasi sest kuulnud, et siin meie lähedal mõned wallawalitsused  oma kirjutajatega ei wöida rahul olla; tahta kül head palka, aga mitte tööd teha, kõik tööd seista, kuhu nad pandud ehk jäätud. Seda ei tahtnud meie esmalt uskuda, sest et neid kui noori koolitud mehi tunneme; aga hiljuti oli üks wallawanem siin meie juttul ja ta mehike tõstis kül oma kirjutaja pääle wäga raskid kaeblusi ja kuida nüüd na körwalt  kuulnud oleme, on ta kihelkonna kohut palunud, teda lahti teha, et enestele uut wöiwad  walitseda. Tuttaw asi on jo, et üks kui asjad kõik korras peawad olema, usin ning hoolas peab olema, iseäranis weel ühe suure walla pääl. Lastakse  teda lahti, siis on leib käest otsas, mis siis ettewötta. Teises maldas peab, meie pole seda mitte näinud, mees wana wiinaga kimpus olema ja see ei lasta teda midagit teha, mis ta amet ta käest nõuab. Nenda on siis ühel see ja teisel teine wiga; aga mõlemad  otsiwad uusi kirjutajaid. Ühe niisuguste waldade asjad peawad samsus ja sassis olema  , kus kirjutaja mitte hoolega oma kohust ei täida, sääl on ka kõik umbkottis, olgo walla laeka ehk ka kohtu asjade tallitust kirjad ja protokolid. Riast. Usu sa weel inimest. Juba sest on mõnda korda seitungides kõneldud ja talorahwale meeletuletatud, et iga hilp hara- kast iseäranis linna paitus, ei pea mitte us kuma, waid et nad nendega wäga ettewaatlikud  peawad olema, aga ometige ei taha see weel mööduda ja nende silmi lahti teha ja sest annab alamal seisaw sündinud lugu otsust ning ka ühtlase tunnistust, et ettewaatmist wäga hädast tarwis lähäb, sest petjate kamalus  see tõuseb juba üle kõikide peade. Waadake,  asi olnud nenda: Mõne pääwa eest tulnud  talopoeg rukki koormaga turule, marsi on ka üks kenaste ehitatud saksa moodi mees koorma juure tulnud ja hakkanud kauplema, saanud ka hinna poolest marsi ühte ja ostja käskinud enesega ligi tulla, künni tema kunturi, kus mi li wastowöetakse ja raha wälja maksetakse.  Mees, kes kedagit paha ei ole mottelnud,  läinud ligi, aga tee pääl olla mees hobuse  reega wastotulnud, keda ta oma kutsari öölnud olewad, kus ka üks noor saks ree pääl istunud ja seda öölnud ta enese selli olewad. Nüüd ola ta mehele öölnud: mis sa asjata weel seda tükki maad pead sõitma, paneme  wilja kottid mo enese ree paale, siis oled sa sest waewast lahti ja raha tasun sulle marsi wälja. Kui mees miljaft olla lahti saanud, kutsunud ta teda enesega nattuke ligi. Nenda minnes saanud nad ühe trahteri ette, saal käskinud  ta meest üks silmapilk oodata, tal olla nattuke asja sisse. Kui rukki mees tük aega olla oodanud, aga ostja mitte enam waljatulnud,  olla ta sisse teda otsima läinud, aga kes säält enam leida polnud, oli wilja ostja, wist on tema, nii kui ta eest uksest sisse, ka kohe takka jälle wäljaläinud, ja mees omast wilja rahast ilma; seepärast tuletame jälle ueste meele: Ärge uskuge igaüht, kui ta ka, kes teab, missuguses riides on, waid ärgo lasko ta teda enne omast silmast, kui raha taskus on, sest kellegi otsa ees ei seisa see kirjutatud, kas ta oige woi kelm innimene on. Onneto waras. Ärgo mingo see margile, kes selle ametiga, weel öiste tuttaw pole, selle töö ei woi korda minna ehk sigineda  ; kes ei ole õppinud kingsep, ega see häid sapaid mõista teha, otse nendasammoti on ka warga lugu. Rigas on eila enne lõunat üks auus mees üht tallomeest, nimega Juhan Bratschi, kes weske uulitsas majas, 21 elanud, waatama läinud ja säält mõnda asja, 107