Tallinna Sõber M 19. Esimene aastakäik Tallinnas, õ-- Wiinakuu pääwal 1879. Ulenldne aealeht Eegtirahlvale Maal ja linnades. Tuleb ükskord nadalis wälja. Maksab Tallinnas Lmdforssi päriate trükimajas: aastas 1 rubla, pool-aastas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 40 kop., pool-aastas 80 kop Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wöetakse wasta: HaMunas: LindforsN päriate trükimajas. H^eterõurgis: J. H. Seelandt, o»«uepo«au 54. Hartas: W. Just. peruus: K. Kndewiita. Makweres: L. Wattty. haides: A. Seidewerg. Aapsatus: H. A. KoWerg. Aurcsaares: M. Lange. Kmklas: A. Kr. Waudkepp. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor l W. F- Eichhorn. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass .Vcei'.) klikis Omalt maalt: Tallinnast: Liunasaadikute nõud. - Uued rahad. - , Russkaja Prawda". Paidest: Tuleknstntajate selts. - Peterburglst: We-leriigi stsse- Reglster: Kooliõpeta.a Obroszow. - Torni kuldamine. - Kirjakandja Aleksejew. - UnS sild. - Tammerfors'ist: Lmnapidu. - MohM.rnu - WaraM - WiÄ waug -Nowomoskwast: Lambakarja-wargus. - SidlezeP - Tulekahju.- Mur°om'stt: Tulekahju. - Kotfhetowka'st: Tulekahju - Ustust , DUelahm. - Odesia'» - Kiuuiwõetud waraad. - Neiuw argus. - ~Puuase-risti seltsi abi sõeapaikus. - TMis'st: Koolid-kiumpanemme. - Kicwist: Õnnetus. - Woeralt maalt: Tal,ammlt. - Austria-Üngru maalt. Prantsusmaalt. Inglismaalt. Türgimaalt. Ameerika maalt. Kohatised sonmmd. Haugid kalatiikis. Suures looduses elab iga loom iseoma parast ja teiste pärast, iseoma rõõmuks ja teiste kasuks. Looja seadis kiskjad loomad waga loomade sekka eluergutajaks, tõrjujaks laiskuse wasta, mis üleliiga  raswa ja tõbe sigitaks, ja kihutajaks, et loomad ühtes kohtas üksi paika ei wõtaks ja mõned jäod suurest ilmast tühjaks ei jääks. Kus loomad omas loodud wabaduses elawad, seal muretseb looduse wägi ise selle eest, et üks sugu liiga wõimuft ei wõta ja teist sugu ei häwita. Kus aga inimene elawaid loomast oma sundimise alla ja nende walitsust oma kätte wõttis, seal peab tema nende igawiisi tarwituste  eest hoolt kandma. Ligemad koduloomad on maaloomad ja need seisawad inimese ligema walitsuse all, nende rahu ja nende liikumise eest peab peremees otsekohe muret; toimendab neile tarwituse järel toitu, tarwituse järel liikumist  ja tarwituse järel rahu. Inimene on aga mitmes paikas ka juba weeloomasi, on kalu omaks koduloomaks teinud, hoiab ja sigitas ja kaswatab neid suuremates ehk wähemates järw.edes,  jõgedes ja tiikides ja saab weeloomadest sagedast sedasama ehk ka waheft rohkemat kasu kui maaloomadest. Aga inimene ei ole ise weeloom,  ei taha ega wõi kalakarja korda mööda hulgutada ehk koguni köie otsas ringijooksta lasta, kuida hoolsad kutsarid seda tallihobustega tegewad. Kaladele kipub siis kitsas tiikis sagedast  laiskus peale, kui toitu ilma suurema otsimiseta  küllalt leida ja wõtta on. Seal kosutab liialine rahu siis ülemäära raswa ja kosutab laiskust, mis korralise elu wasta ja terwisele kahjuks läheb. Et nüüd peremees ise tagakihutajaks  kalatiiki astuda ei taha ja sulast senna saata ei wõi, siis lastakse paar haugi kihutajaks  waga kalade sekka ja see on hea, niikaua kui neid liiaks ei sigine. Tuleb seda, siis..peawad  juba noodad ja ahingid abi saatma. Ühest ehk kahest haugist on weikema kalatiigi tarwis küll; on neid rohkem, siis kaotawad teiste kalade  sugu ehk peletawad neid ühest nurgast teise, et tarwilist rahu ei leia, ehk et ka mööda weesoonekest põgenewad. mis aga ülespidi minneS  ikka kitsamaks ja madalamaks jääwad, künni lõikudes ja lompides lõpewad, mida päikese  kiirud kuiwatawad ehk talwe-külmad põhjani  tarretawad, et kalakesed kuiwal ehk rusuwa talwekatte all wiletsad otsa leidwad. Inimestel on oma enese sees kihutajad ja ja kui asjad kordas, siis on ka nendest kihutajatest  küll. Iga kord ei ole aga asjad kordas; fiis tõuseb siin ehk seal üks kihutaja, kes inimeste  seas haugi ametid oma peale wõtab, nen.da kui näituseks wanal aeal Makedoonia Aleksander ja uuemal aeal Napoleon Bonaparte; need kihutawad laias ilmas inimesi läbisegamini, kui haugid kitsas tükis kalu. Need on muidugi suure Jlmameistri käes tarwilised tööriistad, aga täielised inimese-sõbrad nemad ei ole ja liiaks ei tohi need ka sigida, muidu kaob rahu, mille all meie sugu üksi kosuda ja waikses kodutöös  ja waimutöös edeneda wõib. Aga suure haugide kuulsad tööd ja kõlawad nimed, mis weel tuhandete aastate järel uurijaid mõtlema ja koolilaste päid kihisema panemad, need läikiad  asjad ei anna mõne wähema mehele hingerahu,  kes siis wähemates ringkondades ka haugi ametid ja peahaugi nime igatsewad, et ka nendest  omal eluaeal ja pärast seda kõlawad juttu oleks. Sesugused ei päri selle järel, kas ka kihutust tarwis oleks, niisama wähe, kui haugid seda kalade terwise pärast, waid üksi aga oma enese neelu himu pärast tegewad. Kõige kardetawamaks  lähemad kutsumata kihutajad aegade sees, kus uned asjad seadmises on, mitte aga weel õie te juurdund ja kindlust saanud ei ole, et kihutuste ees seisma jääda wõiksiwad, kuida ka mõistlik tiigiperemees haugi uuesti puhastub tiiki ei pane. Sesugusi haugist sigis ka meie maal mõne aasta eest nii rohkest, et mõni Eestipoeg omast kodupaigast petetud sai. Mõni leidis küll pärast suure waewaga wõeraste keskis peatoidust ja elab seal, kui ka poolmurtud ja surmatud südamega;  mõni jõudis kahanewad weesoonekest mööda wana tiiki tagasi, kui ka kistud ja sasitud  soomustega; suurem hulk aga närtsis ja kõrwes hägedaS pääwapalawuses ehk sai külma jääkatte all lämmatud. Käesolewail päiwil on meie maal ja Eestirahwa  seas palju uut seadmist ja palju liikumist  ; rohkemast liikumisest oleks karta, et selle läbi tarwiline rahu riisutud saaks, mis kosumisele  ja sündsa edendusele tarwis läheb. Kadunud  ei ole aga kihutaja haugisugu meie maalt mitte. Hiljuti tuli meile jälle üks kaunis häbemata  kiri salanime all, mille sigitaja ja saatja reisu peale minna tõotab, Muhumaale, Saaremaale,  Lättimaale ja Wenemaale: „rahwast tundma õpima". Se oleks iseenesest õige hea ja oleks kiita; reisumehe kirja järel peame aga kartma, et se ..tundmaöpimine" palju muud ei tähenda kui üksi haugiameti pidamist kalade seas, kellel muidugi juba kihutust küll on. Kiri tunnistab igas reas sigitaja õiguse ja seaduse põhjusalustuse tundmise puudust ja puudust kõigist  sellest teadusest mida „rahwamajapidamine" nimetakse. Et meie sellest kirjast ja kirjasaatja „heast nõust" suuremad lugu pidama ei saa, waid seda „paberi korwi wiskame", seda arwab tema ise juba ette, ja oma enese pärast teeksime seda ka tõeste, aga se on ikka üks täht" mida tähelepanna tuleb ja sellepärast ei wõi meie sellest täieste waid olla, kui meil ka himu ei ole, selle pöesatagusega iga tühja sõna üle waidlema hakata. Se waenewilets, kes kuida näitab, käesolwail päiwil awaliku lehte ei leia, mis tema tarkust tarwitada wõiks, ehk kes ka omast urkast wainule astuda ei usalda, katsub salamahti teotust tõsta ja meid ettewõetud  sihi pealt kõrwale eksitada, seda ei pea aga meie sõbrad kartma ega meie wastased lootma. Se mees, kes meid juba teiftkord oma kena käekirjaga ja oma paha sõnadega rõõmustab ja tülitab, nimetab ennast „Karel Mustkuk, pärisperemehe  poeg Wigalast" ja kiidab ennast rohkem  Läänemere kubermangusid jala läbikäinud olema, kui „Tallinna Sõbra" redaktor postwaukris  ehk aurntõldas. Üks on wale, teine wöib isewiisi seisupaigast waadatud, tõsi olla. Wigala mõisad ja Wigala rahwas on meil tutawad küll. Seal on aga rahwa seas niisama  wähe sesugusi nime leida, kui majoratmõisade  talukohtade peal pärisperemeest; se on, pärisperemeest ostetud maade peal Sellegipärast  wõiksiwad peremehed ennast seal pea kõik „pärisp ere meheks" pidada, kui ka mitte nimetada,  sest wäga wähe wöib seal neid talukohtasi leida, kus kohapidaja sellest aru anda wõiks kui kaua tema sugu koha peal aset pidamas ou. Kõik teised kohad on niikaua põlwest põlweni isa käest poja kätte tulnud, kui eide-eitede jutud ulatawad, mida need omal aeal wana-eitede suust kuuluud on. Ka wiimse suure muutmise aeal, aastates 1857 künni 1863, oli aga wäga wähe kohawahetamift, et küll sel aeal kruntipanemine  koguni uus asi ja Wigala mõisad Eestimaal esimesed olid. kus seda Põhjani tehtud  sai. Aga ka need mõned kohad, mis sel aeal mahajäätud saiwad ehk mida koguni wast siis uuesti usutati. kõik need langesiwad Wigalapinna  poegade kätte; Mustkuke" nende seas aga ei olnud ja wõerast wallast ka pärast seda peremehi ei ole tulnud. Nimetame meie maanteed ja mõnda „kõnemaja  maaks, fiis wöib meie Mustkuk" ikka Baltimaad rohkem jala läbikäinud olla, kui selle lehe redaktor ehk aurntõldas". Maa ja rahwa tundmist ei leita aga mitte tee peal ega õpita kõlamas kõnedes; seda leitakse üksi tõsises töös rahwaga ja rahwa kasuks. Juba waratselt omas noores põlwes sai nüüdne „Tallinna Sõbra" redaktor tõsise tööle Eestirahwa  elupõhjuse uueks seadmiseks kutsutud, on seda kutsumist rohkem kui kolmkümmend aastat kõige oma jõuga ja Jumala käest saanud waimuwäega  täitnud, ja tänu Jumalale, kes oma õnnistusega ligi oli, wähem ehk rohkem käisiwad