untte need lnkmed iseäranis ei ole nimetatud, mis kook asutaiad pääkonnteeks walitsesiwad ja ministee- la nerd tõisi jälle iseäranis, mispärast päakonntee rse enesele abcks wõttis (õp. A. Kurrikosf op. M. Jurmann, J. Kurrik, H. Rosenthal). Sest iseenesest  on mõista, et nende wiimaste ja esimeste wahel suur wahe on, ja edespidi mitmes tükis ka healde andnnse zuures wahet tuleb teha. Aga need asjad saamad jo muidugi edespidi nii ära õiendatud, nagu igal pool haritud rahwaste juures pruuk on. Tee aga tubkste tööd, EeSti rahmas, et sinu kool pea elusse wõcks tõusta! Wiliandi maakonnast. Holstre walla koolmeister  Jaan Adamson, kes Eesti Aleksandri kooli esimene  alustaja ja elustaja oli, on 15. Aprillil siit ilmast lahkunud ja 22. Aprillil maeti tema kaduw muld maha. Peale lõunat kella nelja ajal wiisiwad leinajad, kes ligi 40 wankris tema kirstu taga sõitfiwad,  oma unustamata kaaswenna surnukeha Pulleritsa koolimajast Paistu kirikusse ja sealt peale matuse kõne Paistu surnuaida. Kui õpetaja omas matuse kõnes lahkunud wenna auusast meelest ja wäsimata tööst mitte üksi omas koolis, maid ka muial, kuhu teda tema kaaswendade usaldus ametisse oli kutsunud, nagu Aleksandri kooli ja Põllumeeste Seltsi heaks, liigutatud  südamega oli jutustanud ja näidanud, kuidas ükski leinajate seast selle mehe peale üht pattu ei wõida tunnistada, ja kuidas ta liig wara meie seast lahkunud, seal ei olnud kellegil kuuljal wõimalik, oma silmapisarate woolamist enam tagasi hoida. Jaan Adamson oli üks mees, nagu neid arwa leida on: tema süda põles armastuses oma rahwa wasta, selle armastusele jäi ta muutmata kindlaks ja see armastus  awaldas ennast kõige hoolsamas töös isamaa kasuks, nii et teda sellepoolest iga Eesti mees omale eeskujuks wõib wõtta. Meie saame tema tööst tema eluloos edespidi pitkemalt rääkima, kus meie ka tema pildi oma lugejate ette saame panema. Nii palju wõime weel täna nimetada, et Holstre wald, kus Jaan Adamson  peale 25 aastat koolmeister oli, tema mälestuseks  priitahtliku annetest üht kapitali tahab asutada, kes Adamsoni kapitali nime all Wiliandi Eesti Põllumeeste  Seltsile saab ja kelle intressid seks ära kulutakse,  et neist Wiliandis olema põllutöö näitustel weikse põllumeestele üht „ Adamsoni auuhinda" wälja jagatakse.  Jaan Adamson oli ka selle Põllumeeste Seltsi esimene asutaja ja alustusest künni wiimse ajani Seltsi esimene kassameister. Auustatud olgu tema mälestus  igaweste! Pärnu maakonnast. Keisri Herra sündimise  päewa pühitsemine. Et terme Eestirahwas tänawu meie auustatud ja kõigest hingest armastatud Riigi-Jsa 61. sündimise päewa 17. Aprillil iseäranis liigutatud tundmistega pühitsenud on, selle üle oleme mitmelt poolt teadust saanud. Meie tahame siin aga näituseks üht kirja awaldada, kuidas nimetatud päewal Hallikukiwi wabriku töörahwas seda päewa pühitsenud on. Kiri on nõnda: „Mis kellegil südames  on, sellest annab kõik tema elu ja olu tunnistust ja seda on Hallikukiwi wabriku töörahwas 17. Aprillil jälle selgeste ülesnäidanud. Nemad oliwad hulgani „Halliku mäele" kokku tulnud, meie armulise Keisri Herra Majesteedi sündimise päewa pühitsema. Neli tõrwatonni pandi põlema, rahwas kogus kõik tule lähedale kokku, kus herra A. Zöpffel (jmiior) mõnusa ja liigutama kõne pidas Keisri Herra õnnelikust  peastmisest mõrtsuka kuuli käest, ja tuletas meele, et praegune sündimise päew kahewõrra rõõmus on ja iga õiget riigi-alamat õnnelikuks teeb, n. n. e. Nüüd kõlas wali kolmekordne huraa-hõiskamine, kelle järele rahwas mütsid maha wõtsiwad ja muusiku koor mängis  „Jumal Keisrit kaitse sa." Siis alustas suuretüki  laskmine, mis süda ööni wältas. Sinna sekka mängisiwad ja laulsiwad kordamisi muusiku- ja meeste koor, nii kui: „Onn Wene Keiser Sull", „ Eestimaa, mo isamaa", j. m. Kõik koos-olejad oliwad ütlemata rõõmsad." ö. k. Tartus, 15. Aprillil 1879. Meie talwe paelust peasnud Emajõgi woolab kaunimal paisul kui piduehtes mõrsja peigmehe suwele wasta, aga lilled pärja peal ja lusti laulud lepikutes puuduwad alles, sest et tänawune kewade wäga pikamiste  sammul edeneb. Paar lahket päewa minewal nädalal olekfiwad wõinud rändamist kiirustada, kui mitte nulu wihm igal ööl ja wankumata põhjatuul wahele ei oleks tulnud. Toonaeile õhtu oli esimene Kõu müristamine rahe ja wihmaga. Lumewaip on siiski ärakoristatud, nõnda et arwast siit ja sealt üks walge lapike silma ulatab, pool häbendes kui tahaks paluda: andke andeks, et kogemata pikale wiibisime. Tänäse päewa palged seisawad ähwardes pilwekortsus, et õhtul ehk hiljemine öösel jälle uut lumekatet wõik- sid tuua. Taara mäelt Wete-ema waadates tärkawad tahtmata muiste jälgede mälestused meele, igatsust sünnitutes, luuletuse mäel pilti kujutada: mäherdune nägu neiukesel paar tuhat aastat warem, enne historia  aega wõinud olla, kus ümberringi luhadel weel inimese jalga tallamas ei käinud. Kalewipoja laulude  sünnitajad pajatawad, kuda rahwaga täidetud laewa parwed Pihkwa poolt wõeraid suwepidude ilule oliwad wedanud. Meie põlwe Jaani kuul on jõgi kidur ja kitsas, kui oleks hõbekarwa lint kõwerite rohelise seeliku alla õmmeldud, mispärast need, kes Emakest sell ajal näewad, seda ei mõista, miks ennemuiste  jõe ilu nii laialt olla kiidetud. Aga juba üks wana rahwalaul ütleb: „Ei- kõigele ei õnneks antud, Ei õnneks antud palgaks pantud Ema jõe jälgil käia, Ema mahtu waadataie Ema kohkumist kuulada, Ema seljas sõiteledes, Ema silma waadatel, Ema silmas ennast näha." Kahju et jõe uhkuse päiwil, põhjata kewadised teed kaugemal asuwa inimestele Tartu tulemist takistawad  ja neil wõimalik ei ole, wete-ema*) tundma õpida. Kes õnnelikult raudtee ligidal elawad ja kelle kukrud seda kulu kannatawad, iseäraliste ärksad noremad  mehed ei peaks säherdust lustisõitu tegemata jätma. Kuda lugu talwe-seemne põldudega on, teadwad talu- ja põllumehed maal enam kui meie linnanikud, nii kaugele kui meie silmad üle linna piirte ulatawad, ei nähta kuskil talwest ülejäenud kahju jälgi. Maa ei olnud sügawalt külmetanud ja hiljem tuli rohke lumekatte marjuks peale, aga praegused winged tuuled wõiwad, kus eluidad ärkamisel oliwad ja metsa mari puudus, ehk mõneS paigas orast näpistada. k. ' Tartumaalt. Wastameelne toit. Tartumaalt  tuleb meile kiri, kelle seest järelseiswad kohad oma lugejate ette paneme: „...t on waewaks wõtnud,  Eesti Postimehele hagudest ja risust silda ehitada,  mis peal ta üle kaewanduse wõiks mäe otsa ronida, kelle marjust omal ajal lubati Sakalat tulepommidega.  põrutada. Kurb on aga see lugu, et Postimees  sell kombel omi lugejaid palja kõlu jg haganatega toita tahab, ning ise mõtleb seal juures, et Eestlaste kere jo ammust aega on harjunud niisugust toitu ära seedma. Mina ei usalda küll enam töiste inimeste nähes Postimeest lugeda, sest juhtub mõni küsima: mis see ...t seal täna jälle kirjutab? siis pean otsekohe  wastama: ma ei tea! Wäga ilus trükk, palju suuremad ja selgemad tähed kui Sakalas aga mis ...t kirjutab, mikspärast ta Sakalat laimab, ja üleüldse,  mis ta tahab, sellest mina küll aru ei saa. Olen ka mõnda töist meest sellepärast küsinud, aga kurwa meele suuremaks kurwastuseks wastuseks saanud, et ka nemad Eesti Postimehe wiimaste numrite juhikirjas  niisamuti tühja hõlgi on puistanud kui mina. Kahju! Wiimati oli ommeti Nalja Mardile mõni sõna Ladina keelt, nüüd pole seda ka mitte. Ajalehtede ja nende kaastööliste wahel tuleb küll sagedaste waidlemisi  ja mõtte lahkumisi ette, kust aga lugeja olgu ta kummast parteist tahes ei ialge nii kerge kotiga koju ei lähe, kui ...t kee-weskelt," n. n. e. 0. «l-Z-n. Sarnatseid kirju on meile wiimaste postidega igalt poolt sisse saadetud, mis meie, nagu isegi mõista, ruumi puuduse pärast mitte kõik trükkida ei wõi. Eesseiswa  kirjast oleme aga paari kohta nagu näituseks ülesse pidanud panema, kuidas rahwas ...t kirjadest praegu mõtleb. Tallinnast. Eestihobused. Tallinna Saksakeele  ajalehe järele on seal järgmine juhtumine sündinud.  Üks mõisnik oli ühe Tallinna kaupmehega kätt löönud, et ta oma kolme hobusega, mis puhaswerd Eesti tõugu, Tallinnast künni Traani kõrtsini (20 wersta) 70 minuti sees saaks sõitma. Hobused oliwad  selged Eesti tõugu hobused, kõige suurem 1 arshin 11 wershokki, ja traawel paljalt 1 arshin 10 wershokki  kõrge. Ja mõisnik wõitis, sest tema hobused jooksiwad selle tee, 20 wersta 6 minutiga ära, ehk küll uulits mõnes kohas õige sopane oli, ja ühes *) Uks wilets mehike wai pool toorelt koolist jooksnud poisike on „Sakala" lisalehes 13 ja 14 toobrist paja täie lahja körti keetnud, kus soola terakest ega raswa raasukest sees ei ole ja kannab seda nüüd „Wete-ema, Emajõe sündimise" nime all turule, mis kuda ta ütleb: „Rahwa suust kuuldud jutude ja laulude järele kirja pandud" olla. Kes nii kaunist ennemuistest juttu, kui meie Eestirahwa Emajõe sündimine on uuest tahab, sellel peab tarbliku osawust nuppus ja rohke luuletuse annet Looja poolt olema. Kes sedaanist mana põlwc elu solkima läheb, see teutab oma sugurahwast! Kui need were waewaga ilmale toodud lühikestes ridades kirjutud sõnad „rahwa laulud" peawad olema, siis tuleb uskuda, et „kirjanik", kes neid selleks nimetanud, meie rahwa laulust  ei tunne. Kadund unustamata vr. Faehlmann oskas muiste juttu kirja panna, temast wõiksiwad töised õppida, ja kui neil õppimine tühja läheb, parem wait olla kui ronka ja warese healitsemist lauluks nimetades. Kui wäljaspool abielu sündinud kristlaste lapsed risti; misel altari eest tagasi kihutatakse, siis wõiksiwad ajalehtede toimetajad wist suurema õigusega kirjawärdjaid oma lehest eemal hoida. L. kohas wersta maad-sammu pidi sõidetama. Sellest wõime näha, lisab Saksakeele ajaleht juurde, kui tugew  ja püsib meie Eesti hobuste tõug on ja kui wäga tarwis läheb, teda puhtalt edasi sugutada. Hea oleks, kui seda igal pool enam ära hakatakse tundma. Tallinnamaalt. Köstri 25 aastane ametipäew.  Peetri kihelkonnast tulewad meile sõnumed, et seal 14. Märtsil köster A. Luck oma 25 aastase ameti päewaks koguduse poolt palju kaastundmist ja tänuawaldusi leidnud. Mitte üksi koolmeistrid ei ole teda lauluga ja kingitustega teretamas käinud,' maid ka muialt tulnud kihelkonnast õnnesoowitusi ja kingitusi,  kellega armastust ja lugupidamist ülesse soowitud  näidata, rohkeste kokku. Hoolekandmine koolmeistrite eest. Ühes Tallinnamaa kihelkonnas, kus Sakala lugemine koolmeistritele ära on keeletud, on nende armas õpetaja  sell kombel koolmeistrite eest muretsenud, et ta kirjapauna walmistada lasknud, millega neile kaks Saksakeele ajaleht: „Revalsche Zeitung" ja „St. Peeterburger  Ewangl. Sonntagsblatt" igas nädalas kord kätte saab ja ühe koolmeistri juurest töise juure edasi laseb kanda. Lehtedega ühes käib ka raamat, kuhu iga koolmeister üles peab panema, et ta tõeste need lehed läbi on lugenud. Selle heateu eest ei ole koolmeistritel  muud maksa, kui igal ühel 1 rubla terwe aasta ehk kahetõistkümne kuu kohta. Mitmed koolmeistrid  ei mõista küll sõnagi Saksakeelt, aga sellest ei ole ühtegi wiga, sest kui koolmeister seesugust tarku lehti igas nädalas korra läbi nuusutabgi, siis ta ehk ka juba mõne aastaga nii kaugele jõuab, et külalapsi Saksakeeles õpetama wõib hakata. Nõnda kirjutatakse  meile Tallinnamaalt, aga kihelkonna jättame nimetamata,  sest ega seesugune waikne heategu maailma awaliku kiitust ei soowi. Orenburgist. Hirmus tulekahju on 18. Aprillil suurema jau Orenburgi linnast ära hukanud. Üleüldse on 949 maja, 2 kirikut, 1 moshee, 14 meskit,  292 poodi tagawara kammertega ja palju muid hooneid ära põlenud. Kahju on lõpmata suur ja waeste inimeste häda ütlemata. Seestpidiste asjade toimetaja minister on kohe suure raha summa häda waigistamiseks sinna saatnud. Peeterburgist. Keiserlikud Majesteedid Ke iser j a K eiserina on, nagu „ Walitsuse teadustaja"  teada annab, 12 Aprillil Peeterburgist ära sõitnud  ja 15. Aprillil peale lõunat kella 5 ajal õnnelikult  Liwadia lossi peale Krimmis jõudnud. Keiserliku  Majesteediga ühes on ka Suurwürstina Aleksander  Josepowna ja Suurwürst Konstantin Konstantinowitsh  Liwadiasse jõudnud. Ka Kunninglil Majesteet Kreeka kuningana Olga on 16. Aprillil Kreekamaalt Liwadiasse Keiserliku Majesteeti teretama tulnud, kuhu ka mõneks ajaks saab jääma. Nüüd Keiserliku Majesteedi  õnneliku peastmise järele on iga truui riigialama  mõtted sagedamine meie armastatud Riigi-Jsa juures wiitmas, kui muidu kunagi. Meie arwame sellepärast ka oma lugejatele rõõmu tegewat, kui tulemas  lisalehes Liwadia lossi pildi nende silmade ette toome, kus meie armuline Keiserlik Majesteet praegu elab. Krahw Loris-Melikow on 17. ja kindral vonTodleben 18. Aprillil Peeterburgist ära sõitnud,  igaüks oma uue ameti peale. Kõikide Weneriigi wangihoonete walitsuse  ülemaks on endine Liiwimaa ja praegune Saratowi  kubernär M. Galkin-Wrasski nimetatud. Uus Kroonu maks õlle peale pidads, nagu „Golos" jutustada teab, Riiksraadi poolt juba kinnitatud olema ja 1. Juulist saani elusse tõusma. Hulkuja Mustlaste wasta olla üks uus seadus  kinnitamise all, kelle järele kõik wallad trahwide alla langemad, kes ümberhulkujaid Mustlasi oma piiride  sees salliwad. Liwadiast. Keiserlik Majesteet on omalt poolt Orenburgi hädalistele 10,000 rubla kinkinud niisama ka Moskwa hädalistele kes weeuputuse läbi kahju saiwad, 10,000 rubla ja 5000 rubla Moskwa waeKtele. Saratowis on üks uus ususelts ülestõusnud. Nemad nimetawad ennast „tuikesteks" ja kannawad selle tuwikese mälestuseks, kelle näul püha waim maha tuli, üksi walgeid riideid. Nemad tahawad ka wäljast  ja seest walged tuwikesed olla. Kirjud riided olla Antikristuse märk, ja mida kirjumad, seda hirmsamad nende meelest.