iggawesed uksed lahti teinud ja neid armuga wastowötnud, senna, kus kõik önsad tedda pallest pallesse näewad, agga kül on ka paljo uskmatuid siit ärraläinud, kes wast seal sedda hirmust sönna temma suust peawad kuulma: minge ärra minnust, ma ei tunne teid! Meid on temma omma helduse katte peal kandnud ja kalli terwise jures hoidnud; oh kas olleme ka mõistnud tedda selle sure armo eest kita ja tännada  ja temma nimme sureks tõsta? Kas olleme  tedda ka mõistnud sel mödaläinud aastal maimus ja tões kummardada ja ennast temma ette maani allandada, woi olleme wast uhked ja surelised ta wasto olnud, kes lihha ommaks käewarreks pannud? Need, kes Jesuse nimmel sedda aastat hakkanud, temmaga sedda aastat ka ülleellanud, samad ka wist sedda temma nimmel löppetama, ja kes sedda on teinud, kes sedda pühha nimme ennesele teejuhhiks ja keppiks  ning toeks mallitsenud, löppetawad ka sedda aastat tänno ja kitusega ja tulletawad selle aasta löppetusel meel ükskord, kõik sedda head, mis ta wastowötnud, mele ja pällud ka tullewase aasta peale ennesele jöudo ja wägge ning tarkust temma teede peal kõndida ja temma  tahtmises ellada. Agga mis tulletab üks aasta lõppe meile mele? Eks ta ütle meie iggaühhe wasto waljo healega: otse kui minno päewad lõppemad, nendasammoti lõppemad ka stnno päewad ja aeg tulleb ning nidab sind kui haljast rohto ja sa kaud nenda, et so assetki ennam põlle leida. Jgga aastaga astume meie iggaüks, olgo noor ehk manna, hea pitk sam omma haua lähhemale. Jgga aasta löppetus ütleb: „Kes tänna terme punnane, kül Home haige surreb se!" Sepärrast, armsad sõbrad! walmistage  aegsaste, sest meie ei tea mitte millal meie kellegi ello ots tulleb ja millal meie ellokünal  kustub. Olleme nüüd jälle üks aasta sõbralikult läbbi käinud za teie ollete sõbralikult lubbanud, et Postimees teie uksest on woinud sisse astuda ja sedda, mis ta siin ja seal kuulnud  ehk näinud, teile omma jöudo moda juttustanud.  Ärge pange siis pahhaks, kui wahhest  toit magge olnud, se ei olle tõeste melega sündinud ja kui wahhest okkaline olli, siis põlle se ka melega sündinud, maid, kui sedda olli, siis on se nödruses sündinud, mis süddamest andeks pallume. Tänname ka wägga süddamest  neid, kes meie parrast waewa näinud ja siit ja sealt sönnumid sisse saatnud; agga kurwastame  selle parrast wägga, et targem rahwaö  meie pärrast põlle tahtnud waewa nähha ja mõnda öppetliko asja aeg aealt ka meie postitasko sata. Pallume agga neid, kes tärmini meid omma jöudo ja tarkust möda awwitanud  ja meie pärrast waewa näinud, ka eddespiddi  mitte ärra tüddineda, waid ikka, kui middagit kuulwad ehk näewad, meile sedda teadaanda; wägga sure tänno jwäärt õlleks, kui ka mehhed, kes eesti rahwa eddasi samist jowiwad, ommalt poolt teeks, mis seks tarwis,  sest aealehhed peawad ommetige eesti rahwast  eddasi awwitama ja nende räppused silmad  lahti kiskuma, kellest näewad, missuggune tee kõige otsem käia. Löme nüüd siis aasta lõppu! kaed kokko ja hakkame uel aastal ühhendud  jõuga tööle, mis ta ees, et ta ei lähhä eddasi. Meie kallid Zöulo pühhad, meie armsa Issanda  Jesuse Kristuse sündimise päewad, on nüüd modas ja parremad suutäied ärrasödud. Kõik wägga hästi, Jummal olli kallist termist kinkinud, et woisime rõõmsad olla; agga nüüd küssime: Missuggune olli meie rõõm, kas ilmalik  woi waimolik? Kas käisime maimus Issanda  ja Onnisteggia sõime äres, tedda otsimas,  woi käisime muial kohtas, kus sedda sõime leida ei olle? Wast piddasid mönned Petlema lauta liig alwaks ja läksid sealt möda, teist römo paika otsima ja on sellega õige teelt liig kaugele körwa läinud. Meie, kui ristiinnimesed  peaksime-kül häbbenema, kui omma Issanda  sõimest olleme möda läinud, ja ommad kallid Zöulo pühhad agga ainaüksi sömises, jomises ja ilmalikus lustis ja römus ärrapiddanud.  Need kallid päewad peaksid meil, kui taewa ingli kori heäled körwades hellisema ja meid meie pattu unnest üllesärratama, et meie ka hakkaksime küssima: ..Mis pean ma teggema,  et ma wöiksin önsaks sada." Oh, et kõik ristikoggoduse liikmed nende kalli päewade läbbi õlleks sanud üllesärratud, et kõik rõöwled ja margad, nago tölner omma rinna wasto õlleks lönud ja öölnud: ..Olle mo waese pattusele arm õline!" Oh, kui paljo soggast ja solge wet on meel kesk ristirahwa seas? Kui paljo eb- 426