mis see mees kontserdist arwab. Aga tee, mis tahad, ehk ma küll kirja läbilugenud olin, ei saanud ma sest ometi mingisugust õiget aru käte. Ma lugesin teda teist ja kolmat korda läbi, aga paremaks ei läinud asi siiski mitte. ..Wist on see ehk nenda sügama tundmisega kirjatud, et see üle minu mõistuse käib", arwasin  ma ja et selle üle otsust saada, läksin ma mõne tubli Eestlase juure ja küsisin neilt kudas nendega lugu arusaamise poolest olla. Kui MK seda wastust sain, et nemad ka päris põhja käte ei saada, sain ma selgeste aru, et wiga mite lugijate, maid kirjutaja oma käes on ja seepärast tahan ma nüüd wiimase wigast  kõigile awalikuks teha. Minu kõige esimene soow ja arwamine on see, et kirjutaja ehk laitja, kelleks teda pikema  labiuurimise järel tunnistama peame, enne kirjutamise algamist Demosthenest, kellest ta oma kirja lõpetusel kõneleb, enesele eesmärgiks oleks pidanud wõtma, ja otsegu see järssust mäest ülesminnes ja mere ääres laenete kohamise  häälest oma häälega ülekäia katsudes, rindu kinnitada ja häält waljuks teha tahtis, tegema, üksi selle wahega, et mite häält tugemaks  teha, ei teeks ka sugugi kahju waid ennast selgem mõtlema ja mõtteid kirja läbi arusaadawamalt awaldama harjutada. Kui J. K.l edespidi ehk weel lusti peaks olema,  midagi kirjutada, siis tehku ta aegsaste Demosthenese tüdimata meelt enesele määratud sihiks, muidu woib ta etewöte nendasama ilmaasjata  olla kui see kord. Waatame nüüd, mis kirjutaja kõneleb. Ta ütleb: ..Laulud mihukesed (!) lauldud saiwad, oliwad mitmesugustest laulumeistritest tehtud ja üleüldse wäga kenad, aga nende laulmine oleks pidanud siit ja säält siledamaks ihutud saama, ehk seda küll juba tehtud oli." Sest paistab nüüd selgeste wälja, et laulude ihumine  (!) kudas kirjutaja nimetab, paljo suurem  oleks pidanud olema, ometi ütleb ta aga, et neid küll juba ihutud olla. Kudas passib see koku, ühe sõnaga ütleb ta, et lauludel weel ihumise puudust olla, teisega sellewastu, et neid küll juba ihutud olla! Aru saamata! Kui köigidel nagu J. K.l ihumise puuduse  mõte on, siis arwan ma, et millalgi kontserti anda ei oleks wöinud. sest, kui ka midagi hää küll on, wöib ta ometi harjutuse läbi weel paremaks saada ja sell kombel wöib surmani oodata, ilma et iial nenda hää oleks, kui ihaldaw süda seda soowib. Üks Ladina keele wanasöna ütleb: cliu <iiseen6um, quam cliu mis Eesti keele ümbertölgitud  umbes nenda on: Nii kaua pead õppima,  künni sa elad. Et nüüd kirjutajal, kudas mõista, see kindel arwamine on, et kõik waljaöpitud olgu, siis ei wöiks midagi enne etewötta, aga et seda aega kellegi silmad iial näha ei saa, ei woi ka keegi loota, et olgu niihästi laulu, kui ka muu edasi nihkumise poolest inimesed kõrgemale järjele saaksiwad. Lauljad on seda wäga hästi äratunnud, et paljugi weel puudub, aga kui hakkatust ei tehta, ega siis midagi walmistada ei woi. Mis küll wäike ja madal on, wöib aeg ajaga ometi kaswada ja wiimaks suureks saada, nagu meile Demosthenes seda selgeste näitab. Õpetajaks  ei ole keegi sündinud, igamees peab enne õppima ja kui ta wiimaks õpetajaks saanud,  ei wõi ta öpimist weelgi järeljätta, waid peab suure murega tarkuse pöha uurima. Arwab  Z. K. teisiti ja teeb ta ka seda wiisi, kudas ta arwab, siis kõnnib ta eksi teed. J. K. kirjutab edasi: ..Segakoor, wähema lauljate hulgaga, oli selle wastu nõdrem; ka ei olnud segakooris Solo (!) ehk üksikud kohad  alumistes hääledes köwaste, puhtaste ja selgeste küllalt." Siin on kirjutajal Z. K.l jälle seesama mõte olnud, mis ennegi ja et oma kirja pikendada, on ta ilmaasjata laituse pikendust sissewenitada katsunud. - On tääda, et wähem lauljaid, siis on juba isienesest mõista, et ka hääled nõrgemad olema peawad, sest, ..mida rohkem inimest koos, seda rohkem ka hääli" ja selle järel ka laulu. Et J. K. aga laulu puhtuse, waljuse ja köwaduse puudust sega koori alumistele hääledele soolo laulmises  süüks lükkab, tunnistab uueste ta wöeriti arwamist Ülesse. Tema soowimise järele oleks wist üksik laulja niisama waljuste nagu terwe koor ühes koos laulma pidanud. Särane arwamine tuleb kõik sest, kui inimene oma arwates  liig tarku mõtteid sünnitanud ja wäljaaudunud  ja nendega suurustada püüab, ehk nad küll tühja kolu täis on. Oh jõledust, ru- 154