Perno Postimees ehk Näddalileht 52 t»7S KMnes sPernus, rede 31. Märtsil.^ aasta. Perno Postimees tuleb nädalas ükskord wälja ja nimelt iga rede. Lehed saamad nimetud paamal ükspäinis enne lõunat wälja antud, ja ei ole see mitte wöimalik ühel teisel pääwal neid kätte saada. Hind on Pernus 1 rubla AO kop. ja postirahaga ning pakimise kuluga ühtekoku 2 rubla. Ses lehes seisab: Ida Ahwrikamaast ja rahwast. Omalt maalt: Pernust: Mis kegi otsib, seda ta leiab. Talwest. Pernomaalt: 25 aastane ameti pääw. Willandist: Elajate näitus. Tartust: Pettus. Talinnast: Abikomitee aruandmise kiri. Eestimaalt: Pearaha suurus. Peeterburgist: Tuwide post. Ümbertölkimine. Wöeralt maalt: Saksamaalt: Keisre kiri. Jtaliamaalt: Kokko andmine. Holandimaalt: Sönumed Atshinist.  Baionnest: Laemdus. Hispaniamaalt: Wäljamaa saadikud. Jeä minikust. Ida Ahwrikamaast ja rahwast. Memba saare wastu elawäd ranna äärt mööda Su ahi rahwas, aga nende' taga Wanika ja Wa kamba rahwas. Neil on wäga ilus, haljas ja hea maa, ilusa metsadega,  mis aga wähä haritud. Rahwas on niihästi himude kui tegude poolest wäga paha ja suured joodikud. Nende söariistad on rauast, mis kihwti sisse kastetud, nenda, et ka see kõige wähem haaw, mis sellega teisele teewad, surma toob. Wanika rahwas heidab juba lapse pölwes abielusse; aga naeste elu on sääl wäga waene ja raske, üsna päris orja põli. Lapsed, mis wigased ilmale sünniwad, puakse kohe üles ja nendasammoti ka need, kellel pealmised  hambad esmalt wäljatulewad, neist saada kurjategijad, kes rahwale raskeks nuhtluseks  olla. Saawad nende noored mehed täie ealiseks, siis pidawad nemad suurt pidu ja sääl juures pead ka werd näha olema, muido ei ole pidu mitte pidu. Sagedaste tewad  ka seda, et üht waest orja selle tarbeks ostawad, et teda pidu pääwal äratappa; nago meie juures ühe pidu tarbeks mõni wasikas ehk lammas tappa loomaks ostetakse, et wärske liha suutäis wöerastele ette panna. Surnuid kardawad nemad, seepärast ohwerdawad nad nende maimudele ja oma mattusid pidawad nemad suure hulgumise, trummi löömise ja rohke söömise ning joomisega. Nemad ütlewad  kül, et Jumalat ei ole kogoniste olemaski, sest teda ei olla kusagil näha, ometige on iga külal oma jumalakoda, kus nemad oma nõiduse ja kunsti tükkid ärategewad. Juhtub ühe koha pääl suur õnnetus olema, siis ütlewad seda ära nöiutatud olewad, jättawad seda nii kohe maha ja lähwad teise kohta. Et Monika  rahwas kül wäga kanged maletama ja sääl juures suured joodikud ning liha himude orjad on, kidawad nad endid ometige wäga heaks, kellel sugugi pattu ei olla ja ütlewad: