rawötma, kui sa terretad, ei olle tarwis „saks" olla, waid sedda teeb igga harritud innimene, sest meie kohhus on jo teisele ikka iggas asjas au pakkuda ja siiski, ei auusta meie vmma mütsi kehhitamise läbbi innimest, kedda meie terretame, waid paljo ennam lummalat ja temma pühha nimme, mis meie seal jures prugime;  sest meie, kui ristiinnimesed ei peaks jo middagit ilma Jummalata hakkama egga löppetama.  Jggakord, kui meie omma wenna ehk armsa sõbraga kokko same, on issimene too terretamine ja ühtlase nago tänno andmine, et teine teist jälle Jummala armo läbbi terwisega  nähha olleme sanud ja otse nendasamma ka Jummalaga jätmise jures sowime, et teine teist jälle hea terwisega woiksime nähha sada, sest selle sönnaga: „jäe Jummalaga" sowime tedda nago Jummala jure ja Temma warjo ja kaitsmise alla. Nüüdsel aeal ei olle ennam  sedda köwwa käsko egga sundmust, nago se ennemuistsel aeal olli, igga herra ja issanda ees mütsi mahha wötta, jätsid sa sedda teggemata, siis teadsid kül, mis selle järrele tulli. Siin tulleb meil wäggise mele, mis wanna kaddund ah egga ta jo weel surnud põlle Mäekülla Jakob meile ommast norest pölwest  juttustas, kuida temmal mütsi wötmisega luggo olnud; et kuulge siis: ..Jssa kuita mind poisikese pölwes mõisa satis, ehk kui olli tarwis  mõisa õuest läbbi minna, kinnitas iggakord  köwwaste, kui sa mõisa õue wärrawast sisse lähhäd, siis wötta müts peast ä, muido saad opmanni käest peksa. Se ajas mulle ni sure hirmo peale, et ma ammo enne mütsi kue kullita toppisin, kui wärrawa liggi sain, otse kui õlleks mo müts mõisast warrastud olnud. Kui ma issimest korda issaga linna läksin, sa tead jo, se olli lada aeal, kui hobbuske suusid  rogiti, kähmasin omma mütsi ni kohhe peast ärra, kui linna wärrawast sisse läksin, ehk kül külm talline aeg olli, sest ma näggin na illusaid maeasid, mis nago mõisad ollid, sellepärrast kartsin mütsiga neist möda minnes ma kartsin pekso agga kui issa sedda näggi, ütles ta, et sedda linna paikus agga üksi siis tarwis, kui saksaga rägid, muido woid müsiga, nago omma külla tannawas käia." Se olli nüüd wanna Mäekülla Jakobi jut; agga sedda lissame meie senna jure, et se mm- dogi paljo misakam ja näggusam on, kui meie teise tallo perresse lähhäme, siis mütsi peast mahha wöttame, enne kui terretame. Üks harritud  Eestlane teeb sedda ka ikka ja se on timmal  nago wöeras assi, olgo ommas ehk wöeras  toas mütsiga olla ja jutto ajada ja otse nendasamma on ka se ühhes tullus ehk maeas tundmata assi ühte teist hommiko terretada ja Zummalaga jätta, kui ühhest teisest lahkuwad ja töö jure lähhäwad. üsna immeks on panna, kui nad hommiky tööle walmistawad, siis on nad nago ühhe teisega wihhased, üks ei rägi ühhega  egga teine teisega sönnakest, ükski ei ütle teisele ..Jummalaga," kui ta ka pariks päewaks peaks kotto wäljaminnema, mis sakste jures ommetige wägga prügiks on. On kegi saksus teninud, ehk muido rohkem harritud ja teeb sedda, et Jummalaga jättab, siis pannewad teised sedda nago naljaks ja ütlewad: ..egga sa ommetige iggaweste ärra lähhä, et Jummalaga  jättad;" egga sa ommetige kellegi saks põlle, et sa päewas mitto kord Jummalaga jättad,  nago peaks se ükspäinis sakste kohhus ollema, sedda tehha. Mis siin ial wähhe penem ehk parrem mood, woi mis ehk puhtam ja kassinam, olgo se sömises ehk jomises woi muis asjus, kas se peab siis ikka üksi sakste assi ollema, eks siis Eestlased innimesed ei olle, et nad ikka muddas ja porris peawad ellama  ja seal pöörlema? Noh, manna söbber ja külla wadder! Egga se jo meie kummagi sü ei olle, et assi weel põlle parremaks läinud, agga ni paljo on ommetige  tössi: ..Aega möda asjad käiwad ja aega möda sawad ka need wead parrandud. Kus ollid enne, kui meie weel nored ollime. raud wankred ja rautud reed, mis nüüd jubba iggas tallus prugitawaks? ja kes näggi enne laas haknaid ja korsnaga ahjusi, mis nüüd jubba mitmes kohtas Eestirahwa kattukse harjast  wälja watawad ja sesuggusid suitso torrusid kaswaks meie päiwil missist paljo rohkem, agga neil on omma takkistus ees ja se on: lühhikene rendi aeg. On nüüd nende asjade polest luggu teiseks läinud, küllad siis ka aega möda ellu luggu targema öppetuse ja õppimise labbi saab teiseks minnema. Andko agga Jummal meie öppetajate ja koolmeistritele kallist termist, head tarkust ja kannatliko meelt, Issanda mina mäel 342