Teie kolmandamast punktist olen jo rääkinud. Ta oleks Teil esimene pidanud olema, sest tema on see pää kurjategija. Hea küll, ma olin seda torkinud, et üks nõrk kiri Eesti Kirjameeste Seltsi aastaraamatusse oli saanud, aga mikspärast Teie jälle rahwale liiwa silma Mates ütlete: ,Mst ei ole manad prohwetid enne Kristust ja Augustinus pärast Kristust Teie arust midagi määrt. Teie ei näita aimawatki, mis pärispatt ja muud pühad asjad kaaluwad, et neist nii kergemeelega üle käite. O kahetsemise määrt pealiskaudist tarkust!" Tõeste, kui mitte Teie nimi all ei seisaks, ma oleksin armunud, et Pärt Suija neid sõnu on kirjutanud. Neljandaks ütlete, et „otse ärakohkumiseks on", mis ma Saksamaa ajalehest „Daheimift" ütlen. Nagu ma Teid nüüd tundma olen õppinud, on see mäga aru saadaw. Nimetatud  ajalehes räägiti alles tänawu paapstist Pius IX. seesuguse märatsemisega, nagu oleks ta kõige suurem püha mees olnud. Seal seisis hilja aja eest tagasi kirikherra Stöckeri pilt ülemal, kes kristlik-soziallaste päämees ja temast ! räägiti, nagu oleks ta praegu kõige suurem ja wahwam mees Saksamaal. Seal ajalehes on ka neid imetegusi katsutud mabandada, mis mõned petjad naisterühmad Saksamaal Maarja nimel teemad, n. n. e. Tuttaw asi on jo, et Saksamaal  Lutheruse kirikus üks kirikherrade partei on, kes paapsti eest wõitleb, sest et ennast ise kõik weiksed paapstikesed tüünemad  olemat. Neile on „Daheim" armas ajaleht. Teile on ta seda ka, aga minu „waimule" on ta omas põhjustes „tõeste wasta", seal on Teil õigus, sest et minul „selge ewangeliumi maimu" kohta töised armamised on. Teie kostate ka „Ristirahwa pühapäewa lehe" eest, keda ma pilganud olen. Jah, seda olen ma teinud ja seda on see leht määrt. Mis Teie sinna jälle „taemariigi auustamisest"  ja „hinge õndsuse lugupidamisest" juure lisate, on niisama karwnpidi ette tõmmatud, nagu kõikide muu tunnistuste  juures. Ka seda minu sõna: „usk üksi teeb õndsaks" n. n. e., olete wiltu käänanud. Just nende sõnade ees seisab: „Et Rooma kirik neid mõtteid elusse mõis saata, selle tarwis oli ta jo ammugi rahwa sekka kindlat, tingimata usku kiriku õpetuste sisse juurdunud." Seesugust tingimata usku laidan ma just kui Lutheruse tõsine jünger, õpetagu teda Rooma paapst ehk muud paapstikesed. On Teil töised mõtted,  siis ei wõi ma sinna ühtegi parata. Lutheruse töö on suur: üks mõtab ühe jau pääasjaks, töine töise asja. Mina arwan, et ma elawam Lutheruse jünger olen, kui Teie. Kui Teil töised mõtted on, kui minul olgu! Aga ärge tulge minu peale sellepärast kiwa wiskama, et meie mõtted mitte ühte ei lähe. Sell kombel, nagu Teie siin praegu „Sakalat" kiriku müüride mahalõhkujaks olete teinud, mõite ka piiblit usu rikkujaks tunnistada. Kui ma näituseks Otepää kiriku hoowi tuleksin ja Teile Esekieli 34. päätükist 8. salmi ette loeksin, kus seisab: „Sellepärast kuulge Teie karjatsed Jehowa sõna: Nii tõeste kui ma elan, ütleb Issand Jehowa, tõeste, et minu kari riisutawaks saanud, ja mo kari on kõikide metselajate  roaks saanud, et ep ole karjast, ja mo karjatsed ei hooli minu karja pärast, ja need karjatsed söötwad iseendid, aga minu karja ei sööda nemad mitte" ma ütlen, kui ma seda salmi Teile ette saaks lugema, siis peaksite oma awaldatud waidlemiste põhjuste järele ka siin ütlema: „See raamat kipub ristiusu põhja alt ära kaewama, sest mis Teie tema seest ette lugesite, on usuõpetuse ja tema kuulutajate pilkamine ja teutamine!" Ja kui ma sellesama päätüki 10. salmi edasi loeksin: „Nõnda ütleb Issand Jehowa: Waata, ma tulen karjaste peale ja nõuan nende käest oma karja, ja tahan neid ära lõpetada, et nemad ei pea karja söötma ja need karjatsed ei pea enam iseennast söötma; ja tahan oma karja nende suust ära kiskuda, et see neile ei pea roaks saama" siis Teie peaksite oma seiemaale awaldatud  wõitlemiste põhjuste järele kohkudes hüüdma: „Sellest raamatust löön ma ennast awalikult „Postimehes" lahti, sest et ta tõeste kiriku müürist maha kipub lõhkuma!" Wiimaks ütlete Teie weel summas, mina olewat ka „kiriklaste auuaegadest", „kirikherradest", „kallist kirikherradest",  „paapstikestest", „päänorutajatest" ja „Lutheruse kirikust"  üles „maalinud." Sinna lisate aga juure: „Ma ei lausu kõigist sest sõnakest." Kahju, et Teie nii olete jätnud.  Jmelikuid asju olete jo nüüd ette toonud, kõige imelikumaid  jätate oma teada üksi. Kõige wähemalt ühest tükist „Sakalas", keda Teie siin tähendate, oleksite pitkemalt pidanud rääkima, sest et teda oma üteluste ja kaebdustele kõige selgemaks tunnistuseks oleksite wõinud wõtta. See son see tükk „Sakala" päälehes 17 ringwaatuses, kus ma j „paapstikestest" räägin. Seal ütlen ma jo kõik omad kurjad  mõtted selgeste wälja, kellega ma Teie kiriku müürisi lõhun. Kuulge ommeti, mis seal seisab! Seal loete : „Meie ei räägi siin mitte neist auusaist preestritest, kes tõeste oma koguduste karjatsed on ja neid hea õpetuste ja auusa nõuuga igal pool toetawad. Seesugust hinge karjatseid  auustame igal korral ja nemad on igale maale õnnistuseks.  Meie räägime neist, kes oma auu ja rahwaste waimu maharusumise eest wõitlewad, see on paapstist ja kõikidest paapstikestest." Waadake, selle koha oleksite minu „Sakalast" ülesse pidanud panema, see koht teed meie wahel  selget wahet. Teie arwate minule süüks, et ma paapstikestest"  olen kirjutanud, mina ise arwan seda enesele auuks. Meie arwamistes usu ja kiriku asjades on sellepärast suur mahe. Kes peab otsust andma, kellel õigus on? Ma arwan, seda wõib rahwas teha! Teie ei räägi jo mitte usu ja kiriku sügawama õpetustest, keda teoloogijad üksi arutada wõiwad ja kellesse minu ajaleht ei ole puutunud,  maid sellest, et minu ajaleht omas õpetamise kombes usklikutele pahanduseks ja kristliku elukombetele rikkujaks on, ning sell kombel ümberkaudselt kiriku müüride kallale kipub. Selle üle wõiwad lugejad wäga heaste otsust anda ja minul on nende poolt imemaale jo 29 kirja meie tüli kohta tulnud, kellest mõstele künni 50 nime alla on kirjutatud.  Kirjade saatjad on koolmeistrid, kiriku wöörmündrid, päriskoha omanikud, talu rentnikud, mõisa rentnikud, mõned köstrid ja muud lugejad. Terwelt ma küll neid kirju trükkida  ei wõi, sest et enamiste kõik pilkad on ja Teid wäga käreda sõnadega hukka mõistawad. Kirjasaatjaid tänades, palun neid, seda mitte pahaks panna, et neid kirju paljalt jau kaupa trükki panen. Muud meie jo kõik ei soowi, kui et asi selguks, ja seks ei ole siin sugugi tarwis, palju sõnu teha. Teie, auus kirikherra, ütlete, et Teile ka kirju olla tulnud, aga lisate juure: „Ma ei arwa neid tarwiliseks. Otsus peab asjast enesest tulema." Sellega olete tunnistanud,  et Teie kirjad mitte asjalikud ei ole. Isegi on mõista, et seesugused kirjad midagi wäärt ei ole. Minule saadetud kirjad on aga wäga asjalikult kirjutatud ja sellepärast  pean ma Teile siin mõned tükati ette panema. Kabala wallast tulnud kirja esimene alla kirjutaja on üks ka eemal auustatud kooliõpetaja ja seal kirjas sersawad  töiste seas need sõnad: „Meie all nimetatud ei tnnne mitte, et meie südame tunnistus meie sees ütleks: Hoia „Salalat" lugemast, tema riisud sinu käest Jeesuse armu ja pattude andeksandmist! waid rohkem kisendab meie sees ööd kui päewa: Walgusta oh helde Issand Jumal seda meest, kes meie rahwa edasi saamiseks tööd teeb, et tema läbi meile selgeks saaks, mis hea ja mis kuri on, et ka meist alamaisi alla rõhutud Eestlastest wõiks saada igaweseses  elus Jumalale ja ajalikus elus Keisrile üks truu ja uStaw rahwas." Wõnnu kihelkonnast, Tartumaalt, on minule pitk kiri tulnud, kus 25 nime seas ka kolme koolmeistri ja ühe konwendi saadiku nimed all seisawad. Seal kirjas loeme: „Aga suure mure ja pahase meelega peame tunnistama, kaebama ja otse imeks panema: kuidas ühes ja töises ajalehes  Teie peale suurt walekaebdust on tõstetud, nagu oleks Teie ajaleht usupõhja ning kiriku müürist maha lõhkuma kippunud. Sellest aga ei ole meie midagi Teie ajalehest leidnud. Kui Teie omas lches suu ehk seal mõne sõnaga usu külge puuiuwaid asju olete nimetanud, siis ei ole meil talupoegadel seal jnur's meelegi tulnud, et see pidi usu teatamine olema. Küll aga nägime meie, et Teie tahtsite mõne meie kiriku õpetaja wõeeiti tegu ja mõtteid laita. See oli õige, hea ja kasul k; seda teha oli Teie kohus!" n. n. e. Läänemaalt tuli kiri, kus 11 nime all, enamiste koolmeistrid. Seal seisab: „See eest" (Nistirahwa ptthapäewa  lehe wastuse eest 26 numeis ja wastuse eest õp. HurNle.V? 27 sees) „wõtke meie südameliku tänu wasta, mis alanduses toome ja olge julged, et see sõira: „Ehk läheb nende lootus tühja", mis Hurti herra kirja peale wastasite,  saab tõeks minema. Üks terwe koor narrist saab küll hõiskama, aga iga terwe meeleline Eestlane, kes ise omale pakutud waimu-rooga ära seeda jõuab, ei saa ialgi enam iga tühja sõrmenäituse järele pimeduse riigist tantsima." Pärnust tuli minule kiri, kus peale 25 linna kodaniku  ja kaupmeeste nimede seas ka kolme koolmeistri nimed leiame. See kiri on nõnda: „Meie allnimetatud „Sakala" lugejad oleme imeks pannes ja südame waluga „Eesti Postimehes" lugenud, kuidas õp. Hurt Otepääst Teie peale kaebdust tõstab, et Teie usku pidada lõhkuma ja kiriku müürid  maha kiskuma. Meie arwame enesele kohuseks, seda awaliknlt Teile tunnistada, et meie kusagil Teie ajalehes õpetusi ei ole leidnud, millega meie usk mitte ühte ei sünniks  ehk millest temale kahju oleks tulnud, waid oleme pealegi  sagedaste oma usule nende meeste eesmärgi läbi, kellest Teie ajaleht sagedaste rääkinud on, kinnitust leidnud. Meie palume Teid sellepärast, ennast mitte ilmaaegse kacbduste läbi eksitada lasta, waid kindlaste käidud tee peal edasi tõtata." Narwast „Jlmarine" seltsimajast on 23 nimega üks kiri „Sakalasse" trükkida saadetud, mis sealt poolt üks awalik wastus peab olema. Kui ma mõtlen, kui wäga Teid rahwas auustas ja kui wäga Teie oma kirjaga nüüd rahwa wiha enese peale olete põlema süütanud, siis tahab minu süda lõhkeda. Ma ei wõi seda awaliku kirja, mis Teile saadetud, mitte täitsa trükki panna, ta oleks Teile liig walus.  Aga nii palju seisku ülewal: „Teie awalik kiri, mis „Eesti Postimehe" sisse saatsite, on uuema aja Eestlastele oopis aru saamataks jäänud, ning temast „Sakala" ajaleht sedasama kasu saanud, mis Pärt Suija waidlemised Aleksandri  koolile tõiwad." Paistust, Tarmastust ja Helmest on minule seitse kirja tulnud, kus peale kakssada nime all. Ühes neist kirjadest  seisab: „Sakala on mõnest weast rääkinud, mis seal awalikuks sai, kus kiriku ja poliitika piirid kokku puutusiwad. Seda on ta ikka selge tõe põhja peal teinud. Kes wöib siis seda temale süüks panna ja terme kristliku kiriku ja usu häwitamiseks arwata? Ons siis Jumal, usk, kirik ja ühe ehk kahe kirikõpetaja inimlik nõdrus üks ja seesama? Ei ilmaski!" Selle kirja all Paistu kihelkonnast seisawad ka kolme koolmeistri ja kolme kiriku wöörmündrite nimed, kes oma seisuse ja ameti ühtlasi üles pannud. Saarde kihelkonnast tulnud kirjas seisab: „Meie peame tunnistama, et meie „Sakala" kohta nii suurt süüdi mitte ei leia. Palju enam paistab sellest õpetaja ütelusest üks Eestirahwa wastaline poliitika nägu mälja, mis rahwale mitte ei luba, seda ütelust tõeks pidada. Et „Sakala" seda süüd ei kanna, mis tema peale on tõstetud, selle tunnistaja wõib kõik Eesti rahwas olla; aga see on meil arusaamata, kuidas õp. Hurt selle male tunnistuse on julgenud awalikult ja koguni wõeras kohas rahma sekka mälja kuulutada," n. n. e. Jakobi kihelkonnast tulnud kirjas seisab: „Teie kirjast, auustatud õpetaja, paistab mälja, et Teie omas südames  Sakala toimetaja wasta midagi kannate, kellega armastusel  ja söbrusel nutte palju tegemist ei ole." Wiimaks panen meel üheTarwastu lirja seest järelseiswad  sõnad üles, kus otsekohe Teiega räägitakse: „Kui meie ilusal isamaal midagi head ja anusat uimetadi, siis nimetadi ka Teid. Kui isamaa meil kurjuse ja kamaluse masta wõitles, siis mõitlesite ka Teie. Sellepärast oliwad meie silmad alati tänuliku armastusega Teie poole pöördud ja meie ootsime Teie läbi oma isamaale ja Eesti wendadele palju kasu. Aga nüüo olete Teie oma isamaale ja Eesti mendadele selga pöörnud! Teie olete sinna „emalttu sülle" istunud, kus juba patju meie rahma paremaid poegi enne Teid on istunud. Meie teame küll, et Teid suure armastusega  ja hõisates masta on wõetud. Sakala peale kiwi roiskumisega olete nüüd otsust annud ja nüüd lauldakse: „„Saul on löönud oma tuhat, aga Taarvet oma kümmetuhat.""  Meile on aga see suureks õnnetuseks ja meie kodumaa leinab Teid walusaste taga! Meie palume, oh waadake kord meel tagasi oma ilusa minewiku peale ja mõtelge  siis, kuidas Teid armastadi ja nüüd taga nutetakse!" Waadake, suguwend, see on rahma heal, ja nii on ta igal pool! Kõik need kirjasaatjad ja palju muid on ühtlasi  soowinud, et nende tttelused kõige nimedega ühtlasi awalikuks tunnistuseks trükki saaksiwad pandud. Kõik mõis- Lawad Teie tegu hukka: minewiku juhtumised, Teist enesest ette toodud tunnistused ja terme rahma otsus. Ma wöiksin ka meel nimetada, mis Wene ajalehed Teie teust kirjutamad, aga seda ei arwa ma tarmis olewat. Sellepärast palun ma Teid meel kord ja ka omalt paolt: Waadake tagasi oma ilusa minewiku sisse, mõtle oma awnlik kaebdus awalikult  tagasi ja tehkem söbms s oma isamaa heaks tööd'. Auusam on eksitust ül.s unnismda, kui kangekaelselt eksituse sisse jääda. Teie näete jo nüüd selgeSte, kuidas asjad seisawad ja et Teie eksinud olete. Kui anus mees peate oma eksitust tunnistama, ehk muidu on kõik need kartused tõeste õiged, mis mina ja rahwas oma kirjades Teie wasta oleme awaldanud! Wili andis, Aaüoõsou, 20. Septembril 1878 Sakala toimetaja. Poliitika ringwaatus. Kõigi tähtjam asi poliitika piiridelt on praegu ikka meel Afghanistaani juhtumised. Inglismaalt tillemad sõnumed, kes näitawad, nagu tahaksiwad ennast  Aasias uued söapilwed kokku koguda. Et Afghanistaani  emiir Inglaste saadikud oma piiri pealt tagasi  saatnud, seda ci arma Inglased endale mitte üksi suureks teutuseks olewat, maid nad kardawad ka, et nende aunpaistns India mürstide juures, kes praegu nende malitluse all seisamad, nii kangeste nüüd lõppeda  wõiks, et terme Inglaste walitsus Aasias kardetumaks  läheb. Ka oli kaks India würsti saadikute seltsis, keda Afghanistaani piirilt tagasi saadeti. Sellepärast  kirjutawad nüüd Inglismaa ajalehed, et India wiitsekuningas enam ei tohigi Afghanistaani würstiga lahkeste leppida, mis läbi Inglismaa walitsus oma auupaistuse India mürstide juures ära kautaks. Inglased  soomiwad Afghanistaani walitsejat nuhelda. Et aga Wenelane selle walitseja sõber on ja Wene saadikud  praegu weel Kaabulis elawad, sellepärast arwawad Inglased, et neil Afghanistaani tülis ühtlasi ka Wenelasega  saab tegemist olema. Aga ehk küll asjad nii pingul seisamad, siiski ei ole karta, et Inglane nüüd sügise jo Aasias sõda peaks hakkama pidama, mis temale ütlemata raskeks läheks. Inglismaa aja-