Sakala .N S WiNandis. IL ApriMm Mwal 1878. I. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja pöllutöö ajaleht Waswtaja toimendaja ja wäljaaadja C. N. Jakobson. Meie tütarlaste kaswatamine. ui. Ä!eie nõuu peale, et peremehed omale ülemaid tütarlaste koolisi asutaksiwad, on meile sagedaste ka mõistlikud  mehed wastuseks annud: „Mis kasu meie neist ülema tütarlaste koolidest saame? See kasu on jo nähtud! Tütar käib mitu aastat koolis, räägib ka 50 kannab peenikesed riided seljas ja mõistab ka oma Katekismuse wiis päätükkigi Saksakeeles pääst sorinal ette lugeda. Aga kuidas karja söödetakse ehk sigu nuumatakse, kuidas head wõid tehakse  ja maitsewat leiba küpsetatakse, sest ta ei tea ühtegi ja need asjad on halwad tema meelest; mõistlir majapidamine on ka temal tundmata asi ja temal ei ohe mitte seda osawust,  talu elu antud piiride sees lahkeks ja armsaks teha, ehk haritud olekusse ümber muuta, maid ta katsub aga sealt elu seest ära põgeneda ja on ennma kusagil „ Sakste" teener  ehk linna õmbleja mamselite<Mmbluse-masin, kui talus prii walitseja. Sagedaste läheb ta ka täitsa kergemeeleliseks  ja on omas nurjatumas elus wanemate silmadest ja woli alt jäädawalt kadunud." Nõnda oleme palju mõistlikuid  mehi kuulnud rääkiwat, ja nimelt sealpool maanurkades,  kus jo ammugi tütarlapsi kihelkonna koolides koolitatakse.  Aga kui ka mõni koolitatud talu tütarlaps nurja on läinud ehk tema wanematel mitte temast loodetud rõõmu ei ole saanud, tohime sellepärast ütelda: „Meie ei taha oma tütreid enam sugugi ülema koolides koolitada!" Ei, see ei tunnistaks ilmaski meie mehist meelt. Koolitamise ja koolitamise wahel on suur mahe: koolitamine wõib kasulik, wõib kahjulik olla. Kui meie omast koolitamisest kahju oleme tunnud, siis peame järele pärima, mis läbi see kahju sündis  ja peame tema wasta abi otsima. Kui'sa liiwa põllu sisse nisu külid ja sest kiilist ühtegi wälja ei tule, kas sa siis ütled: „Põlluharimine toob üksi kahju, ärgem harigem enam sugugi põldu!" Ei, sa külid omad nisud edespidi üksi sawimaa peale ja jätad liiwase põllu selle wilja jauks, mis seal sigineb. Nõnda teeb mõistlik põllumees ja nii teeb ka mõistlik laste wanem. Nüüd küsime aga, kes meie oma tütreid kihelkonna koolides oleme koolitanud ehk weel koolitame ja kes meie nende koolidega mitte rahul ei ole: Oleme selle üle järele mõtelnud, kuidas meie tütarlaste koolid nii ära saaksiwad seatud, et naad meie tarwituste kohta head on? Oleme sellest hoolinud ja seda pärinud, et meie tütred koolides meie maja ümber ja maja sees olewaid asju sügawamalt ja teaduse  ülemast seisukohast tundma ja oma rahwast ja isamaad kalliks pidama õpiksiwad? Oleme nõudnud, et meie tütred meie maja tallitust neis piirides, nagu talul wõimalik on, armastama ja osawaste toimetama harineksiwad, ja oma wanematest päritud kombeid ja riideid ilustada teaksiwad?  Üleüldse, et naad igas asjas sügawama ja istlikuma osawa mõtlemisele jõuaksiwad? Ehk oleme lubanud ja pealegi weel ise soowinud, et meie tütred koolis Eestikeele täielise tundmise asemel waewalist Saksakeele rääkimist õpiksiwad  ja nende ilusa näputööde astmel, mis jo meie wanademad  ammust põlwest imelikul osawal kombel mõistsiwad teha, „prodeerimise" ja „eekeldamise" kunsti kätte saaksiwad? Et naad oma wana särama seelikute asemel „sitsi kleidid" ja kauni kalewi kampsonite asemel „sitsi kuhwtad" selga ajaksiwad hooled Juudid, pooled Mustlased" —, ja et neil küll Mooses ja kõik prohmetid kõige oma wooruste ja pattudega tuttawad on, aga isamaa sündmusest, looduse teadusest,  majatallituste seaduste tundmisest ei ole juttugi? Waadakem järele, kuidas ja mis asjades meie tütreid õpetatakse,  ja pangem siis meel imeks, et meie neist peale koolitamist  seda ei saa, mis meie soowikstme. Jah, tõeste, üleie tütarlaste koolitamine ei ole mitte üksi seeläbi puuduline,  et meil alles wäga mähe ülemaid tütarlaste koolisi on, maid ka seeläbi, et see meist seiamaale nähtud koolitamine  mitmes tükis palju muudatusi nõualx'; Kuidas aga meie talurahwa tütarlaste ülemad koolid õiguse pärast peawad  olema, sest räägime tulewal korral. Poliitika ringwaatus. Kõige pealt on Berliinis, .peetcnykongress nimetada, Mest kaua aega palju juttu oli ja praegu Ehk küll esiotsa kõik selle kongressi nõuus oliwad,  nii et arwata mõis, kõik riigid saaksiwad ennast ruttu ühendama, siis tuli ommeti pea awalikuks,et lugu mitte nii ruttu edasi ei saaks minema. Näitas ka peagi, kui ei tahaks sest nõuust ühtegi wälja tulla, ehk kui ta korda saaks minema ja kongress tõeste elusse astuma, siis ommeti temast mähe kokkuleppimise edendamist saaks loota olema. Wenemaa tegi kõik, mis ta wõis; ta andis enam järele, kui temal kunagi  tarwis oleks olnud. Aga see ei aidanud kõik kedagi, sest mida enam ta järele andis, seda wähem häbenesiwad tema wastalised ennast, meel enam pärida. Nimelt kes oma pärimistega  kõik kahtlaseks tegr Tema tegi eestingimiseks, et kõik rahulepingu punktid Wenelase ja Türklase wahel kongressile läbirääkimiseks ette saaksiwad pandud. Ta ei tahtnud küll mitte, et kõik punktid kongressile kinnitada saaksiwad, waid et kongress need punktid wälja walitseks, keda kinnitada tulla. Seesugune koosolek  ei oleks aga mitte enam üks kongress olnud, waid üks paljas eeskäija nõuupidamine, kellest Wenelasel suurt rõõmu ei wõinud olla, ega ka Sakslasel suurt auu. Bismarkil ei olnud mitte lusti, üht koosolekut juhatada, kellest muud loota ei olnud, kui palju waidlemisi  ja uut waenlust. Sellepärast wenis asi ühest pääwast töise, ja räägiti jo, et kongress ilma Inglismaata  kokku saaks astuma, ehk Wenelane üksiku riikidega  iseäralikult ja üksikult kokku saaks rääkima ja kokku leppima. See wiimane tee oleks wist ka see kõige mõnusam ja Euroopa rahule kõige kasulikum. Peale selle, kui San Stesanos tehtud rahuleping  Peeterburgis alla oli kirjutatud ja wiimaselt kinnitatud, on see leping ka wäliste riikide kätte saadetud,  et iga riik need punktid wälja otsiks, kelle kohta temal läbirääkimist tarwis näitaks olewat. Sell kombel  on siin igal riigil priius, ette tua, mis tahab, ilma et sellepärast kinnitatud rahu uut kinnitamist tarwitaks. Ühtlasi on aga Wenelane selle asja poolt kindlaks jäänud, et ta Inglase tahtmist mitte ei tee. Kui nüüd kongress wiimati ommeti tulemata jääks, siis oleks seda üksi Inglane oma kangekaelusega teinud. Waheajal on 9. Märtsil ka rahuleping ise terwelt ametlikult kuulutatud. Terwelt meie teda oma lugejate ette ei wõi panna, sest et ta täitsa ühe meie trüki poogna ära täidaks, aga tähtjamad punktid on järgmised: Serbia on suurendatud, nimelt on ta Wana-Serbia juure saanud. Monteneegro on õige tugewaste suurendatud, ning langeb ka Niksitshi kants tema kätte. Bulgaaria würstiriik on õige suureks saanud ja on peale Donau-Bulgaaria peaaegu terme Rumnlia üksi Adrianoopoli on wälja arwatud ja Makedoonia künni Tessaalia piirini Kawala sadamaga  Egeei mere ääres tema päralt. Wene sõawüed jääwad  kaks aastat Bulgaaria maale. Serbia, Monteneegro  ja Rumäänia on Türgi ülemwalitsuse alt täitsa lahti ja ise riigid. Bulgaaria on üks tribuuti maksja würstiriik. Bulgaaria rahwas walitseb omale ise ühe würsti, keda Türgi sultan Eüroopa riikide lubaga kinnitab. See würst ei tohi aga kellegi suureriigi walitsejate  suguwõsast olla. Türklane maksab Wenelasele sõakulude tasumist 1410 miljon rubla. Selle maksust  tasub Türklane 310 miljoni rahaga ja töise jau eest annab ta Wenelasele Dobrutsha maa Eüroopas,  mis Wenelane Rumäänia Besaraabia wasta soowib  wahetada, ja Aasias üks jagu wõidetud maast Ardahani, Karsi, Baatumi ja Bajasidi kantsidega.  Nii hästi Wene kui muu riikide kaubalaewadel on luba igal ajal Dardanellidest läbi Wene sadamatesse  tulla. Donaui laewasõidu priius on seeläbi  kindlaks tehtud, et kõik Donaui kantsid ja kindlused  maaga tasa tehakse, mis ka kõikide muu Bulgaaria  kindlustega sünnib. Need on lühidelt rahulepingu  punktid Wene ja Türgi wahel. Tõeste, Weneriigi  rahwaste meri ei ole ilmaaegu jooksnud, maid rahu on igapidi Weneriigile nii auus kui wähegi  wõimalik. Ehk küll Austria lvklitsus sõakulu on saanud ja pärinud, siiski ei ole sellega weel öeldud, et ta tõeste Wenelasega sõda tahab pidada. Meie peame ikka selle peale mõtlema, et Ungrialased Slaawlaste waenlased on ja minister Andrassy sellepärast mitte kõik nii wülja ei wõi ütelda, kui La ehk mõtleb. Austria  on liig palju rahwaustest kokku liimitud, kellest mitmed oma südametega wäljasmaal enam on kui kodu, ja sellepärast ei ole walitsemise amet seal ministritel  mitte kerge. Seal pilgutatakse sagedaste ühe silmaga „ja" ja töise silmaga „ei", et kõik rahuli jääksiwad ja pealtwaatajal on sellepärast mitmedki asjad  tumedad, mis muidu selged wõiksiwad olla. Tuleks kongress tõeste kokku, siis ei saaks temale Kreeka wähe pääwalu tegema. Kreeka kubermangudes Türgi maal läheb mässamine ikka suuremaks.  Ehk küll mässajatel meel wõidu lootust ei ole, siiski ei ole ka Türklasel lootust, mässamist nii pea lämmatada, ehk küll Hobart-Pashaa ja Ali-Saib- Pashaa kahe sõawäega nende wasta on saadetud. Aga werd on seal jo palju woolanud ja woolab meelgi. Siin wõiks Inglismaa appi tulla, kui ta Kreekamaa tõsine sõber on, nagu ta kiidab. Kongress omalt poolt wõiks aga üksi seeläbi jäädawalt abi saata, kui ta need maakonnad Kreekamaa külge mõistaks. KaS