Perno Postimees ehk Näddalileht õ. t» 74 IWes neljapäew 31. Januaril.^ aasta. Ses lehhes seisab: Mällestus. Ommalt maalt: Pernust: Pulma sönnumed. Wina surm. Pernomaalt: Kirriko sönnumed. Riast: Õnnetusest. Peterburgist: Surma sönnumed. Odessast: Rahwa waesusest.  Wöeralt  maalt: Saksamaalt: Waimolik södda. Prantsusemaalt: Mitte head. Inglismaalt: Testament.  Amerikamaalt:  Kaksikud surnud. Mällestus. Wanna tuttaw assi on, et igga suggu rühmas,  omma heateggijaid, alles tundma ja nende tööst arro sama hakkab, kui nad jubba siit mailmast ärraläinud ja surm neid nende ello waewast lahti peästnud. Kuida meie ka wahhest  kuleme, on mönnele meel saea, kahhe ja kolme parrast ausambad ja mällestuse märgid ülles ehhitatud, et nende nimme mällestus ärra ei kustuks, kes omma ello. aegas, omma rahwa heaks ja kassuks mõnda kassoliko ehk kunstliko tööd on allustanud ja teinud; agga sel aeal, kui nad meel, omma pölwe rahwa seas ellasid, ei pantud neid surest tähhele, ollid ehk wahhest  waesed ja maddala pölwe mehhed, teistest ärrapölgtud, sest et rahwas sel aeal weel wägga harrimata ja arrosamata olli, agga nüüd teise kolmandama pölwe rahwas, sawad weel sest arro ja tundwad sedda head ärra. Ma ussun,  meil Eestlastel on selle polest wanna ussuissa  Latterus kõige tähtsam, sest temma ei olle ükspäinis mitte omma suggu rahwa kassuks, tööd teinud, waid kõige rahwa ja mailma kassuks ja walguseks. Ka meie Eestlasedki, olleme temma töö ja waewa lähbi, pühha kirja walgust ja selle wägge tunda ja selle ossaliseks  sanud. Agga, ei siiski mitte Lutterusele  ei anna meie üksi au, waid Jummalale, kes Lutterust, kui üht sündsat meest, töö riistaks  prukis; agga siiski ommetige jäeb Lutte? ruse nimmi kustumata tähtedega igga Jummala  sönna armastaja süddamesse, künni mailma  otsani. Ja nenda on ja saab ka meie waese Eesti suggus mehhi ollema, kes kui tundmata ja ilma  auuta mehhed omma rahwa heaks ja kassuks,  omma nõdra jöudo ja mõistust möda, on püüdnud head tehha. Nenda kui meie wannä söbber ja wend Mihkel Jürgens, kes nüüd omma iggawese rahhusse on läinud, ja omma waewalist teekonda siit ellust löppetanud. Temma mehhike on kül tööd teinud, waewa näinud ja omma Eesti wendade suuks ja kassuks  murret kandnud. Za ossawötlik olli ta kõiges häis asjus, olgo laulo ehk mängo kõrides,  ehk kus middagi rahwa walgustamiseks arwas tarwis ollewad, ei pudund ta ial mitte. Meie ei tahha mitte kõik temma ellu luggu selletama hakkata, mis läbbi jut liig pitkaks wenniks, waid tahhame agga lühhedalt nimmetada,  et temma holeliko murretsemise ja kullu