waks läinud, sest wallitsus on omma ketuga jälle wahhele tulnud. — Wi lipini sared on Hispania wallitsuse pärrit ja sealane rahwas wägga kowwa katoligi ussu rahwas, kuhhu ewangeliumi ussulesi liggi ei lasta, woi tehks nemmad wiis wanna immet.Borne o sare peal on luggu wägga mitmesuggune. Seal on Buggi rahwas ja otse nendasammoti ka teised, allati Jummala armu sönna wasto seisnud;  ühhed omma köwwa süddame ja teised omma kange Muhamedi ussu parrast; agga Dsjakid, ehk nemmad kül kõige roppumas pagganate  pattude sees ellawad, on ommetige kahhes  kohtas ewangeliumi sönna römuga wasto wstnud. Essimene koht on selle saare põhja poolne ots, senna olli üks Inglise kaupmees assunud ja ka ühtlase selle maakonna wallitsejaks  sanud ja et ta issi Üks usklik ja Jummala  kartlik mees olli, aitas ka igga piddi, et assi piddi parremaks sama ja Jummala riik seal kaswama, ja aastal 1827 ollid seal jubba 200 ristitud Dajakki. Agga aastal 1865, kui Huopi kütta paggana preester, ommast pimmedast ebbaussust ellawa Jummala pole pooris, siis on kõik temma külla rahwas ta jarrele läinud ja ommast paggana pimmedusest walgufe pole pöörnud. Nenda on siis se pimme maa nurk, kus enne muud kuulda polnud, kui röwimist, risumist ja tapmist, kennaks  Jummala rohhu ajaks sanud. Lõuna pool on Hollandi wallitsus; nende pealin on Banjer-Massing, mis agga ennamiste Banjeriks  nimmetakse. Sure waewaga said Reini missionarid lubba seal Dajaklastele armo öppetust  kulutada. Läbbisamine olli seal wägga waene, sest teesid seal suggugi ei olnud, sepärrast  wotsid nemmad paadid ja nendega söutsid nemmad moda jögge üllesse, kaugemale maa sisse, kus rahwaga kokko sada ja rahwa küllad  ollid ka ennamiste jöggede äri möda. Neid wöeti iggal pool sure lahkusega wasto ja aastal 1838, olli neil jubba 8 öppetuse paika. Agga sedda nähhes pahhandasid Malaiid  ja kaddeduse ning wihha pärrast hakkasid nemmad missionäride peale walletama, et nemmad  olla kui sallajad moakulajad senna tulnud,  et sedda maad ja rahwast Hollandi wallitsuse  kätte anda, agga mitte Jummala sönna kulutama. Essi otsa arwasid Dajakid asja ka nenda ollewad ja nad läksid missionäride wasto imme pahhaseks ja missionärid ellasid Mati sure kartuse sees, kihwtiga surmatud sada, agga peagi said Dajakid arro, kes nende õiged sõbrad ollid, ei mitte kawwalad Malaiid, waid need, kes neile armo sönna töid ja sest sadik hakkas Zummala armo sönna jälle iddanema,  kaswama ja rohket wilja kandma. Banjeris ollid 399 ristitud Dajaki, kes ellawat  Zummalat tenisid. Dussoni, Kapua, Kahaiandi ja Pulupetaki jöggede äres ollid kennad koggudused, kellest suur lotus olli; agga kõik se illu rikkuti ühhe korraga ärra. Otse kui raske rahhe üht kenna wilja põldu arrapurrustab,  nenda, et senna muud järrele ei jä, kui kõrre purru, nenda olli ka nende koggudustega  seal luggu, ja sedda hirmust tööd teggid Malaiid. Nemmad piddasid sallaja nõu, Hollandi wallitsust ja rahwast sealt saare pealt koggoniste ärra kaotada ja nende hulka arwati ka kõik missionärid; Dajakid heitsid mässajate nõusse ja 1. Mail läks mässamine lahti. Essimene ristiinnimene kedda mahha lödi, on surres öölnud: ristiinnimene ma ollen  ja seks ma ka jäen ja ses tahhan ma ka surra; seitsme päewaga ollid kõik missioni kohhad löhhutud, wiis missionäri lödi mahha ja nendega ühhes 239 ristitud Dajaki; teised pöggenesid metsa, warjo paika otsima. Seitse kuud turis mässamine, siis sai wallitsus jälle woimast mässajate peale ja wöttis kõik neist wöidetud maid nende käest jälle ärra; agga missioni töö olli seks korraks rikkutud. Dajakid  pallusid kül ennestele jälle missionärisi saata; agga wallitsus ei lubbanud sedda mitte, waid kelas ühhest aeast kõik öppetust koggoniste  ärra. Aastal ?865, kui Banjeri missioni  maea ärra põlles, tahtis wallitsus ka sedda krunti ärra wötta. Mönned usklikud kaebasid asja Hollandi kunningale, se ei lubdanud  sedda mitte, waid krunt jäi missioni kätte; agga töösse hakkamist keeldi weel ühhest aeast ärra; sellegi pärrast on missionär Tsimmer  Kapua jöe äre läinud ja seal ueste missioni  töö järge jälle ülleswötnud. Aidako Jummal ommast armust head eddasi samist. Selebesi saare missioni luggu on wägga immelik kuulda, agga siiski löbbus ja armas. Assi ei olle ka ühhe jonega läinud. Kord 394