sest on, kas tumedamad wai heledamad. Meie kodupaigas,  põhja küllelisel maal on talw juba loomulikult  pitkem, sinna juure langeb igakord tükike komadest ja sügisest, nõnda et üleüldisel armul ühe tuttawa nalja-hambaga wõiksime ütelda: meil ei ole rohkem talwe, kui kaheksa künni pool üheksat kuud, mis sellest üle jääb kõik lausa suwi. Sealt ep see tuleb, et öö walidus pääwa kipub katma; sellepärast ära unusta: 3) Kui kodust lähed, laterni küünla - otsaga kaasa wõtta, sest et kõige tugewam silm pimedas teelt wõib eksida. Iseäranis hoia ennast nende eest, kes sind kõrge palga eest wõera teenistusse püüawad meelitada.  Seal peaksid sa, kui lipuke tuule õhus, peremehe  pilli järele tantsima. Kolmandaks ja wiimseks: Mis sinule mõtete armul ja elu õpetusel küpsetud täieliseks omanduseks saanud, seda pea kinni, künni töised targemad sinule on selgeks teinud, et sa looduse seaduse wasta olid eksinud. Oled sa nii kaugele saanud,  siis jää kui mees oma paika ja räägi, kuda sa mõtled, ei mitte nõnda mõtlemise masta, et Lori Laur ja Krapi Kai sind selle eest tünawad. Ja nüüd soowin tuttawa lauliku sõnadel, kohalikult muudetud:  Et rõemu kella helinaga Sind rahwas lahkelt teretab, Kus koidu piirel esi-rada Sul nõder jalg mast alustab. Nüüd puhkawad weel aja kaisus, Mis elust must, mis lahkelt paisus: Sest isa walju kepi hoolel Ei näita kõik sul kuldsel koorel. X. Tartu linna kolmandama kl a walitse - jad on järelnimetätüd mehed linna wolimeesteks waliiMud:  R. Umblia, G. Königsfeldt, J."W. Zannsen, W. F. Semenow, K. J. Tshernow, Dr. G. v. Oettingen, P. H. Walter, Fr. Knochenstiern, ve. C. Erdmann, A. M. Kordt, H. Hartmann, B. Bartels,  A. Fuchs, E. Brock, F. G. Faure, G. Riik, P. Alexejew, F. Daugull ja W. Rohland. Töise klassi walitsejad on 13. Weebniaril  järelseiswad" kodanikud wolimeesteks walitsenud: 1) E. J. Arndt, 2) G. Lieven, 3) P. Schultze, 4) W. Müller, 5) G. Fischer, 6) C. Braun, 7) E. Drost, 8) F. Breeks, 9) vt'. G. v. Bröcker, 10) C. Hackenschmidt, 11) C. Reinwald, 12) R. Rech, 13)Emmerich,  poeg, 14) H. v. Samson, 15) J. Feldmann, 16) C. Hauboldt, 17) A. von Oettingen, 18) A. Schmidt, 19. P. Popow, 20) C. Kröger. 14. Weebruaril  on I. klassi walitsejad wolimeesteks walitsenud:  1) F. Bärtels, 2) C. Bokownew, 3) A. von Brasch, 4) A. von Pehn, 5) C. L. Meyer, 6) M. Stillmark, 7) vr. E. Toepffer, 8) Ed. Fleischhauer, 9) E. Freymuth, 10) R. Hausmann, 11) C. H. Laakmann,  12) A. Oberleitner, 13) I)r. H. von Sahmen, 14) R. Stillmark, 15) B. Frederking, 16) Nng. E. Johannson, 17) E. J. Falkenberg, 18) W. Schwartz, 19) M. Rötscher, 20) Joh. Kurrikoff. Nende seas on 20 wolimeest, kes oma waimuharimise uniwersiteedil  saanud (6 on prosessorid, 7 rüütli soust); töised wolimehed on suuremaks jauks kaupmehed ja käsitöölised. Tartu Sillakohtu jauskonnas on aastal 1877 kurja tegust"'36B' etie tulMd, nende seas 73 hobuse märgust (a. 1876 oli 104 hobuse wargust), 62 muud wargust, 19 lõhkumise wargust, 15 metsawargust,  14 ametnikude teutamist n. n. e. Peale selle on Tartu sillakohtu jauskonnas 20 tulekahju olnud, kus 38 hoonet ära põlesiwad, mis kokku 36,621 rubla maksiwad. Ka hundid on selle jauskonnas mullu palju kahju teinud, sest nemad on 228 kodulooma maha murdnud, ja Laiussel on üks hull hunt ka üht meest kiskunud, kes 234 pääwa pärast hulluks on läinud  ja ära surnud. WõNMgalt.. üks Ale ksan d r i kooli^wastalitte.  Wõ?umaal, kooliwaneUH.MW,7kU jo aasta Eesti Postimehes oma jagu kätte sai, kellest meie arwates tema kõrwad mitu aastat oleksiwad pidanud  uugama, on jälle oma tarkusega wälja astunud  ja Eesti Postimehe 3. numbris pitka kirja ära lasknud trükkida. Nagu iga tundja kohe ära näeb, ei ole see kiri temast enesest kirjutatud, pealegi meel, et ta oma nimegi, nagu meie kuuleme, hästi ei peawat üles mõistma kirjutada; siiski jääb see üheks haledaks louks, et üks Eesti mees ennast seesuguse teule on alandanud. Et õpetatud mehed selle tüli Aleksandri kooli pärast jo Eesti ja Saksa ajalehtedes otsa on wõidelnud, kus Aleksandri kooli sõbrad wõitu on saanud,  siis ei kõoirwanema kirjal muud eesmärki olla, kui aga seda asja ühe jau tundmata rahwa silmas teutada ja kardetawaks teha, mis seal ka sell kombel sünnib, et meil teda läila lugeda. Ja kui ta Aleksandri kooli omas kirjas wiimaks iga pidi ära on teutanud ja see ommeti mitte korda ei lähe, et tema heaks sisse tulnud raha omale ehk oma sõpradele  pärib, siis annab ta lõppeks selle raha kohta nõuu, tema eest „üts perris täwweline prohwessor" Tartusse ametisse panda, kes mööda maad ümber käib ja Eesti keelt korjab, et kui ükskord aeg tuleb, n agu ta ütleb, „et Eesti rahwas töises rahwas saap, sis kuulutap temma auwusammas, ne omma ne kirja Eesti rahwast nink keelest, märäne rahwas siin om ellanu nink märäst keelt nemma omma kõnnelnu." Meie ei mõista, mikspärast see kooliwanem parem seitungis nõu ei ole annud, et Aleksandri kooli asutajad  oma raha kiriku pekkidesse wiskaksiwad ja tema eest laseksiwad Jumalat paluda, et Jumal ka Eestlaste  peale niisama päikest laseks paista, nagu iga muu rahwa peale meie maal. Niisugused kirjad oleksiwad wäga naljakad, kui naad Eestlaste ja Sakslaste  wahel mitte uut wiha waenu ei sünnitaksiwad, mis meie omal maal jo arwasime kadumas olewat. Kes seda ei usu, see waadaku üht weikest raamatut, selle pealkirja all: „Awalik kiri H. von Samsoni härrale, Tartus, trükitud A. Ainti juures 1877" kus seda 76 talupoega tõeks tunnistawad, kes omad nimed sinna alla pannud. Tuli on hea asi, aga teda ei anta laste kätte. Kirjad Aleksandri kooli üle on ka head asjad, aga kui neid „kooliwanemad" kirjutawad,  kelle käes sulg selle asjas nagu lapse käes tuli on, siis peaks iga seitung nende eest lukus seisma. Tallinnamaalt. Jõelehtma kihelkonnast dWM?Wylim aj ast jjärelseiswal kombel: „AMMa (K. wallas?"ei ole meel mana, aga weike, W teMt on aga 4 sülda pitk ja 3 sülda lai (6 jalast sülda) ja seal magawad, söömad ja saamad õpetust 40 last. Kooli pidamise ajal on koolituba paksu õhku täis ja sest ml koolmeister haigeks saanud ja lastele pole see ka mitte hea." Töine J. walla koolimaja olla mädanud, nagu mõni „wana heina küün ja iga õhtu kardab koolmeister lastega magama heites, et wõib öö ajal nende pähä langeda." See koolimaja olewat 5 sülda pitk, 2 sülda lai ja 6 jalga kõrge. Siis ütleb kirjasaatja: „Siin on nagu K. koolimajas aknad madalad ja weikesed ja koolmeister tahab mägise kiduraks  ja põduraks minna." See kiri tunnistab üht haledat lugu. Kui seesugustes hoonetes, mis elajate lautadeks liig waesed on, koolilapsed talw otsa halwas  õhus peawad elama, siis ei ole imeks panna, et meie noor sugu oma terwise poolest ikka kiduramaks läheb. Meil oleks selle asja kohta kaks soowi. Esimene  soow on see, et Tallinnamaa kooli walitsused suurema hoolega seesuguste puuduste parandamiste peale käiksiwad, nagu seda Liimi maal jo täielikult tehakse, ja töine soow, et ka koolid ise selle eest tööd teeksiwad, et inimese keha loomus ja tundmine rähmale  nii kaugelegi selgeks saaksiwad, et sest aru jõuab saada, kuidas paha õhk inimese terme keha ära wõib kihwtida ja inimese terwise jäädawelt nurja ajada. Kooliõpetaja J. Kunder on nüüd ühe wüga mõnusa „looduse õpetuse" raamatu wälja annud, mis igas koolis kui pruugitud kooliraamat laste käes peaks olema. Aga mitte üksi lapsed ei pea seesugust õpetust saama. Koolmeistrid peaksiwad lauluseltsides ja muial ka wanematele sest kõnet pidama, kuidas inimene oma termist wõib hoida ja rikkuda ja kuidas paha õhk see kõige suurem terwise rikkuja on. Kui nõnda iga mees oma kohust täidaks, siis ei saaks tõeste pea kellegil liig kitsa koolimajade üle asja olema kaebdust tõsta. W-iõ-M-aaTt. kiMtataAe Jaanuaril  M Weikse-MauM koolimaja kurja käe läbi põlema pandud ja seda tööd olla saunamehe Abram Ränka 13. aastane poeg teinud, keda koolmeister noominud ja trahwinud. Õel pois olla tule toa ümber pandud õlgedesse pistnud, kui töised inimesed maitselt majas hõiganud. Inimesed  tõtanud küll igalt poolt ligi ja Müüritult toodud  ka pritsid appi, aga maja põlenud siiski täieste ära, ega pole muud wälja saadud, kui wanger, saan, kapi ja osast jahu; kõik muu kraam jäänud tule ohwriks ja koolmeistri kahju üksi on 200 rubla juur." —r^. See on üks waene lugu, kus koolilapsed mitte rõõmuga koolis ei käi, maid seesugused hirmsad teud nende seas wõimalikud on. Seie meie muud juure ei wõi lisada, kui et wanemaid noomida, laste kuuldes  ilmaski koolist ehk koolmeistrist paha rääkida, ja koolmeistritele südame peale panna, oma ametit sedawiisi  täita, et lapsed mitte wasta meelt koolis ei käi, maid rõõmuga. Kus seesugused hirmsad asjad sünniwad,  seal on ikka kas manemad ehk koolmeistrid kaassüüdlased.  Haapsalus. Siin on Zl. Jaanuaril linna, wolikogust  Baron Pilar von Pilchäu linna pääme- heks ehk wanemaks, raeherrad Kusnezow ja Friedberg  linna ameti liigeteks ja Rosenbaum linna sekretäriks  walitsetud. l linn a ljnM_.w o liksg u on 9. Weebruaril omg esimese korralise istumise ura pi- Uus linnawanem O. Riesemann alustas Ma istumist ühe pitkema mõnusa kõnega, kus ta linna mööda läinud lou peale tagasi waatas ja ka tulewiku töö kohta mõned tähtjad põhusmõtted üles awaldas. Nimelt ütles ta: „ Kuidas ka iga üksik liige meie seast selle asja (uue linna seaduse) kohta mõtleb, kas ta täiest südamest ennast temast rõõmustab, ehk teda üksi raske ohwertega oma meele mõtetega ühendab, ühes tundmises läheme wist kõik kokku: Püha on meile meie Keisri Herra armastatud tahtmine ja selle tahtmise wasta sõnakuulelikud läheme kõige oma jöuuga oma uue tööde täitmisele. Tõeste, see asi on wäärt, et igaüks meist täie tõsiduse ja terwe truuusega tema teenistusse astub. Tee on lahti meie ees, kelle peal meie oma jõuu prii tallitust ja osawõtmist linna kasuks  wõime awaldada. Astume tugema ja jäädama edasijõudmiseks kindlusega seda teed käime!" Tallinnamaa kubermangu koolidirektor  Vr. Leopold Gahlnbäck on 6. Weebruaril ärasurnud. Riiast. „Riigiw. Teadustaja" annab teada, et seiemaalne Riia piiskop Seraphim Samaarasse saab minema ja Umani piiskop Filaret Riia ja Miitaui piiskopiks on nimetatud. Mitauist. Sell' 21. Detsembril m. a. wannutati  Miitaui raekoja saalis linna uued wolimehed ära. Juudi usku wolimehed wannutati sinagoogis ära ja neist sõnadest, mis nende preester Pucher seal juures  rääkis, tahame siin mõned lugejate ette panna. Tema ütles: Meie usuliste astumine linnakodanikude ühendusesse, kes enne ühe weikse jau linnarahwa üksine eesõigus oli, n. n. e. täidab kõikide südameid õnneliku  tundmisega, mitte üksi nende õiguste pärast, mis meile seeläbi osaks saamad, waid nende kohuste pärast,  mis meie oma peale wõtame. Need õigused, keda meile ikka weel kitsal mõõdul osaks jagatud, on jo nii loomuliselt meie omandus, nii isemõistwalt, et meie, kes meie oma tänast rõõmu mitte rikkuda ei taha, ennast ruttu kõrwale pöörame sest olekust, kes meile üht kurba aega meele tuletab, kellest meile püha kiri jutustab: „ Minge, tehke oma tegu, aga õlgi ei pea teile mitte antama, ja telliskiwide aru peate teie täis saatma." (2. Moos. 5, 18.) Koormat peate kandma, aga nendega ühendatud õigustest peate ilma jääma. Need kohused aga, mis meile see uus seaduskord  on sünnitanud, need on nüüd, kes meie waimu ülendawad, meid kitsa wäljaheidetud piiride seest selle õnneliku tundmisele tõstawad, mis seltskonna elu annab.  Meie tunneme jo ette seda õnne, mis isamaa armastus annab, see isamaa, kelle päralt meie truuus on ja keda armastada meie omaks kõige suuremaks õnneks arwame. Meie tunneme ennast õnnelikud, et meie auusaid eesmärkisi oma ette näeme seatud olewat,  et meile woli antud, kohuseid täita, ilma kelleta inimene ennast suure maailma sees nagu lese seisuse sees tunneb olewat, nagu surnud liige keset õitsewat elu n. n. e. Peeterburgist. Ametliku aruandmise järele on hulk, mis Wenemaale toodud, 120,000 meest, ilma nende haigete ja haawatuteta, mis Karsis, Sosiias ja muialt eest leiti. Ardahanis wõeti 1000 Türgi sõameest mangi, Nikoopolis 7000, Aladsha kõrgustikudes 7000, Karsis 17,000, Gornõi- Dubnjakis 4000, Teelishis 3000, Plewnas 44,000, Shipkas 32,000 ja Belestitsa juures 3000 meest. Suuretükkige arw, mis Wenelane Türklase käest ära wõttis,  on umbes 1000, ja wangi wõetud pashaade arw 30. Peeterburgi uniwersiteedi peal on Z 4. Jaanuaril  s. a. järelseisaw lugu sündinud: Peale selle kui üks herra Ditjatin awalikus waidlemises oma kirja eest oli kostnud, mis ta tohtri auunime saamiseks oli kirjutanud, ja uniwersiteedi poolt riigiõiguse teaduse tohtriks oli nimetatud, astusiwad tagast saalist mitmed alamat sugu inimesed ette, kes seiemaale waikselt pealt oliwad kuulanud, astusiwad herra Ditjatini juure, langesiwad temale ümber kaeta ja soowisiwad temale kõigest südamest õnne. Kõige liigutawam oli ühe wanamehe õnnesoowitamine, kellel woorimehe kuub seljas  oli ja kes töiste ees kais. See manamees oli noore tohtri isa ja temale oli poja auupääwal luba antud, sugulaste seltsis uniwersiteedi saalis ligi olla. Kui pealtwaatajad herrad seda pilti nägiwad, kust isa armastus ja poja wanemate auustamine wälja paistis,  hüüdsiwad naad hõisates hurraa ja kiitsiwad omas südames wist igaüks manameest õnnelikuks, et temal nii auusa meeleline poeg oli. '