awaldanud ja see kallis mees oli ?öö«vD minu ümbert'. kivnihakkateS ütelnud, et tema, kui- mina tema tütre surmaahelatest ärapäästaK,  enesele suuremat-ega kallimat rõõmu ei Wöista soowidagi, kui et mind omaks poeaks wõiks nimetada ja oma kallist warandust (tütart)  minu kätte uskuda, et ma teda siis ka weel edespidi kaitseks ja hoiaks. Sell' õnnelikul  silmapilgul ei tulnud minul enam meele midagi hoida ega salata; ma wötsin oma armukese  käe oma käte wahele, pigistasin seda oma südame wastu ja ütlesin: anna andeks, kallis Kordeelia, anna andeks, et meie pettust oleme abiks wötnud, seega Sinule näidata, et see kõik tühi oli, kelle ohwriks peaaegu Sinu elu oleks wöinud langeda. Sinu isal on õigus, täna on meil tõeste reede, Juunikuu  kuues pääw. Minust walmistatud ja Sinu sõbrast osawalt kätteantud unerohu abiga, on meil kordaläinud, Sind, ilma et Sa seda ist täädsid, kahest pääwast üle wiia. Mustlase ettekuulutamine on häbisse jäänud. Eila oli see kardetaw Juuni kuu wiies pääw, ja Sina öitset täna weel lillekese kenadusel; peaks see päikene, kes nii selgeste ja armsaste Sinu tagasi  kingitud elu esimesel pääwal paistab, ühte pitka õnneliku tulewiku Sinule ehk parem ütelda: meile walgustama. Wiimaks jäi Kordeelia ometige uskuma, et see kardetaw pääw juba möödas oti, et see uss, kes tema elu kallal näris, wöidetud ja temale tema elu jälle tagasi kingitud on, ja et tema siis maa pääl ka onne wöib leida, mis ta siiamaale weel mitte 'pole tunnudki. Ja see õnnetundmine nähti tema sees ka wägewamaks  kaswawat, sest tema ei tömbanud oma kät minult mitte seepärast, et ta ehk isa rinnale tahtis minna, waid seepärast, et ennast  öiete minu kaenlasse tahtis heita. Suure armastusega surusin ma teda köwaste oma südame wastu ja isa pani omad käed õnnistades  oma laste pääde paale. Kordeelia terwis kosus nüüd pea jälle, ja ühe kuu aea järele ei oleks keegi õitsemast, seda endist kahwatanud, närtsinud, haua poole ruttawat inimese kuju wöinud tunda. Kolm kuud pärast seda wiisin mina oma pruuti altari ette ja juba ligi 30 aastad on tema minu elu õnnelikuks teinud. Ksedeelia. on srmaßtUseMärt abikaasa, ja emade eeskuju; tema oa omad. lapsed pa-W enam hää eesmärgi ja maanitsuste, kui walju karistamiste läbi kaswatanud ja õnnelikult oma ettesäetud - piirile jõudnud. Kui lapsed midagi püüdsid' wsrjata ehk salaja üksi oma tääda pidada, siis ei jätnud tema mitte järele, waid käis köwaste selle paale, et ka teistele seda pidi/awaldama; see paneb mind igakord siis öiete südamest, naerma ja tuletab m'ule Mustlase ettekuulutamist meele. Noh, armsad lugejad, olete sest jutust wist küll' srusaanud, kui suurt kahju niisugused tühjat ettekuulutamised teha wöiwad, kui inimene  neid uskuma jääb, n'agu praegu kuulsime.  Seepärast ärge uskuge mitte, mis mõned  käewaatajad ja kaardipanejad memmed joriwad,  waid lugege kuninga Taawet'i Laul. raam. 19. laulus 16. salmis, kus ööldakse: ..Sinu käes on kõik mu aeg." Üks surelik inimene ei wöi teise surmstmM iialgi täada ega ettekuulutada. Selle pääle olge julged. (See jut saab edespidi ka ühe raamatusse trükkitud.) Omalt maalt. Riia'st. 26. Juulil. Telegrammid. Liiwimaa kubermangu tseitung swaldab säreb tulewat taädust: Suure Keiserliku Majestäti proua ja keiserliku  kõrguse troonipärija proua Tsesaarewna nimepääwaks, Balti kubermangu kõige seisuste nimel läkitatud alandliku önnesoowimiste pääle, on auustatud Kindralkuberneeri härra, würst Bsgratsioon'il see on olnud, järeletulewaid telegrammist'  saada: Keiserliku kõrguse proua käest: „Ma palun  Teid, minu südameliku tänu kõige Balti kubermangu inimestele nende önnesoowimise eest tääda anda Mariia." Keiserliku kõrguse troonipärija proua käest: ..Ma tänan südamest selle läkitatud onnesoowimise  eest Mariia." Knuramaalt. Muhu -tö hi. Mitaw'i poolt kirjutakse.Latw. AwiMe", et loomade 259