Sakala .U 13. WiliandiS, ZIL Märtsiluu pä-wal 187 S. u. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wSljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht: Kahjulikud liikumised IV. Poliitika ringwaatuS.  Omalt maalt. Wõeralt maalt. Kirja wastused.  Kuulutused. Lisaleht: Üks ainus tütar. Aleksandri kooli sõpradele. Wete-ema, Emajõe, sündimisest. Nalja Mart ja Kalja Part. Tuju ja kuju. Kahjulikud liikumised. IV. Äuli esiotsa palju kirju Harjumaalt Sakala Toimetuse  kätte, kus Tallinna abikomiteede koosoleku üle sellepärast kaebdust tõsteti, et üks pääkomitee liige seal wõeraid kardetawaid asju nende komiteede töö Vahele ts««ata püüdis, siis hakati kesk Jaanuari kuu sees ka punase wärwiga trükitud (litografeeritud) „tänukirju"  meie kätte saadetama, mis jälle H. Rosenthal  pääkomitee nimel Harjumaa abikomiteede kätte oli läkitanud; selle palwega, nende kirjadele nimesi alla korjata ja siis ruttu Tallinna H. Rosenthali kätte saata. Nende „tänu-kirjade" sõnad on „Eesti Postimehe" 7 sees trükitud. „Tänu-kirjadega" oli iga abikomitee kätte ühtlasi järgmiste sõnadega H. Rosenthali poolt kirjutatud: „Auüstatud kihelkonna Eesti Aleksandri kooli abikomitee  president Et Viimase Harju kreisi Aleksandri kooli abikomiteede koosolekul 28. Jõulu k. p. nõuuks sai mõetud, üht tänu-tunnistust Harju kreisi abikomiteede poolt pääkomitee presitendile herra J. HurNle tema maewa eest Aleksandri kooli kasuks, awalikult awaldada, siis usaldan mina ka Teile mõeldud tänu-tunnistust siin juures lisada ja loodan, et Teie nii lahke saate olema, ka omas paikus nii palju kui Võimalik allkirjast lisatud kirja, alla korjama, sest see saab meile auuks (!) olema, kui oskame selle mehe waewa ja muret õiete mõista, kes meie rahwa eest (!) Võitleb  ja tema eest tööd teeb. Allkirjad peawad nii selgeste kui Võimalik tähendatud ja sellega ka ühtlasi seisus ehk ammet.  Palume asja nõnda pea kui Võimalik toimetada ja minu adressi all: Dr. Rdsenthal, Langstrahe Haus v. Dehn M 104, kõige hilisemast 24. Nääri kuu p. saata. Asja rutulise  toimetuse peale lootes jään auupaklikult vr. H. Rosenthal,  pääkomitee liige ja Tallinna abikomitee auupresident." Rääkimata sellest, et eesseiswas kirjas H. Rosenthal  omale auunime annab, mis temal mitte ei ole, sest tema ei ole mitte „Doctor" (vi.), waid paljalt arst, siis on ta ka siin pääkomitee nimel asju toimetanud,  kuhu peale temal mitte woli ei ole olnud. Aleksandri  kooli komiteed on selle peale kokku astunud, et nad kooli heaks raha korjawad, aga mitte poliitikat taga ei aja. Aga juba eesseiswas kirjas on poliitikat tagu aetud, kui seal rahwa eest wõitlemisest räägitakse. Weel enam paistab aga poliitika püüdmine silma, kui tänu-kirja enese peale waatame. Oleks see kiri üks lihtlabane tänu-kiri olnud, nagu abikomiteed ka Tallinnas  wiimati soowisiwad, siis ei oleks jo kellegil inimesel  midagi selle wasta wõinud olla. Aga seesugune lihtlabane kiri ei olnud mitte tema tegijate plaani järele  waid tänu oli neile paljalt katteks, oma poliitika sappi wälja walada. Ja seks pidiwad Aleksandri kooli abikomiteed ja pääkomitee nimi abiriistaks olema. Sest kui meie selle „tänu-kirja" peale waatame, mis leiame sealt seest? Õpetajat Hurti ei tänata kõige pealt mitte selle eest, et ta Aleksandri kooli eest tööd on teinud, waid selle eest, et tema hoole labi Kirjameeste Selts ilmunud, et ta Eestirahwa wanu pärandusi hakanud korjama ja et ta meie keelt ja kirjuwse wiisi agaraste harinud. Seal juures räägitakse laimamisteft ja tänamata  olekust, ning küsitakse: „Kas Eesti rahwas Teid selle eest ka armu kaisus on kannud?" Need küsimised ei wõi mitte Aleksandri kooli heaks awaldatud töö kohta minna, sest alles mõni päew warem oli õpetaja Hurtile Tartus rahwa poolt selle töö eest wäga suurel mõedul tänu awaldatud. Siin tehakse üht jagu rahwast tänamataks,  et nad mitte praegu nimetatud muu asjade eest ei ole tänada mõistnud. Waatame järele, mis asjad need on. Esmalt olla õp. Hurti waewa läbi Kirjameeste Selts elusse tõusnud, mis eest teda rahwas mitte ei olewat mõistnud tänada. Kahju, et Sakala Väljaandja  siin sunnitud on, iseenesest rääkima, mis ta aga wäga wastu meelt teeb. Siiski saab iga mõistlik ära mõistma, mikspärast ta seda teeb ja et ta sellega enesele  mitte, kiitust ei otsi. Sakala Väljaandja on seesinane,  kes esmalt Kirjameeste Seltsi põhjuskirjad ülesseadis, siis nimesi korjates mitmed kihelkonnad läbi sõitis (Nõo, Rõngu kaudu ümber Wirtsjärwe Tarwasw, Paistu ja Suure-Jaani kihelkondades ja sealt Rannu kaudu jälle Tartu tagasi), põhjuskirjad Peeterburgis Wenekeele ümber seadis ja neid seal ka selleaegse kindralkubernäri  herra Albedinsky ette pani, kes Viimaks palujale  selle peale lahkeste kätt andis, et ta kõik saaks tegema, mis Võimalik, seda Kirjameeste Seltsi kinnitamisele  aidata. Selle Sakala Väljaandja püüdmise eest kiidawad Tallinna mehed õp. Hurti ja laimawad sealsamas kirjas töö tegijat. Aga töine asi. Õpetaja Hurt olewat Eestirahwa wanu pärandust kokku hakanud korjama. Tõsi on küll, et õp. Hurt wanu laule wasta on hakanud wõtma, mis Kirjameeste Seltsile saadetakse ja paar raamatut wanu laule ka juba wälja on annud. Aga meie ei leia selle töös midagi nii suurt asja, et rahwas kohe selle eest awalikuid tänü-kirju peab hakkama kirjutama ja et teda tänamataks Võiks nimetada, kui ta seda ei tee. Jah, tänamata on need, kes seesugust tänu-kirju kirjutawad, tänamata on nad vr. Kreutzwaldi wasta, kelle tööde kohta kõik meie nooremate meeste püüdmised midagi ei tähenda! Ehk on meie „Kalewipoja laul" Tallinna meestele täitsa tundmata? Ei ole. Aga vr. Kreutzwald ei ole nende pardist, ja sellepärast katsutakse  rahwa ees kõik auu ühe. mehe peale Veeretada, keda see partei oma õlgade yeale tõstnud ja rahwa eestwedajaks  teinud. Kui meie laulu-isa vr. Kreutzwaldi 75-aastast sündimise päewa pühitsedi ja nõuuks oli Võetud, jubilari ühe rveikese kingitusega rõõmustada, seal oliwad ka mõned Tallinna Eestlased hea summakese  kokku pannud ja seda raha H. Rosenthali kätte ärasaatmiseks annud. Tartus Kirjameeste Seltsi koosolekul  saiwad nad aga. kuulda, et Tallinnast mingisugust osawõtmist Tartu pidul näha ei olnud. Paar nädalat hiljem hakkasiwad nad oma raha järele pärima, ja seal ütles neile H. Rosenthal, tema olla ära unustanud, seda raha Tartu saata, ja pakkus teda nüüd andjatele tagasi. See on Tallinna „eestwedajate" tänu-awaldus Eestirahwa wana-wara kuulsa korjajale tema korjamise  eest! Meie wõiksime ka weel Eestirahwa keele harimisest  ja harijatest rääkida, aga olgu eesseiswa näitustest kullalt. Mitte tänu tunistus ei olnud stis „tänu-kirja" tegijate eesmärk, waid ühe partei hoop töise parteile. Ja selleks püüdmiseks tarwitadi meie Aleksandri kooli abikomiteest! Aga kas need ennast seesugusel kombel pruukida lasksiwad? Ei lasknud, nii palju kui meie teame. Kui ehk ka mõned üksikud liikmed „Eesti Postimehes"  awaldatud „tänukirja" alla omad nimed kirjutasiwad,  abikomiteed omas täiuses ei ole seda mitte teinud. Ja see on suureks auuks meie abikomiteedele, et nad ennast omast äramääratud tööpiirist mitte kõrwale  ei ole lasknud eksitada. Missugust wastusi H. Rosenthal abikomiteede käest on saanud, tunnistab järgmine  kiri, mis Juuru abikomitee temale saatis: „Auustatud pääkomitee liige ja Tallinna abikomitee auupresident vr. Rosenthal! Teie auupakliku soowimiste üle Juuru abikomiteele kirjutades, 6. Jan. s. a.  palume  auupaklikult endid wabandada, et meie Teitest soowitud  „„tänu - tunnistust pääkomitee presitendi õpetaja herra Hurtile"" mitte nii rutuste, kui Teie soowite, ei niõi ära toimetada. Meie oleme Sakala wäljaandjat, C. R. Jakobsoni  herrat, omale abikomitee auuliikmeks palunud, sellepärast  peame seda nimetatud „„tänu-tunnistust"" temast ka alla kirjutada paluma. Nõnda saab siis loodame meie see kiri sealt rutemalt õpetaja Hurti kätte minema ja mitte enam Teie kätte tulema." (Allkirjad.) Nõnda oli lugu nimetatud „ tänu-kirja" walmistamisega!  Ja need mehed, kelle töö ja toimetus terwelt  wale põhja peal seisab, julgemad jälle kiu Aleksandri  kooli toimetajad „Eesti Postimehes" 7) awalikult „Sakala" peale tunnistada, et ta „walet, kiusu, iseenese kiitust, kadedust" rahwa sekka külida ja „üleannetust" õpetada! Laimata ja sõimata, selle tar wis ei kulu suurt mõistust ära. Näidaku need laimajad,  kus ja kuidas „Sakala" seda teinud, mis nad temast tunnistanud. Tegudest tunnukse tegijat, ja meie ojeme oma wastaliste tegudest neid tundma õppinud. Meie wastalised küsiwad: „Mikspärast wäriseb Sakala niisuguse tänu - tunnistuse eest õpetaja herra Hurtile nii wäga, et neid rahwale nii kangeste keelab?" Palja tänu-tunnistuse eest ei ole meil mingisugust asja wäriseda, aga kurja püüdmiste eest, mis ennast nende „tänu-tunnistuste" nime alla warjawad, wäriseme selle kahju ja häbi pärast, mis neist rahwale tuleb. Seiemaale  ei wõinud meie wastalised Aleksandri kooli komiteest  kuidagi wiisi kardetawaks teha, aga ei olekstwad mitte meie Harjumaa abikomiteed nii tugewaste wasta pannud, siis oleks nüüd neist wõinud ütelda: „Waadake,  need ei ole enam mitte rahakorjamise seltsid, waid on poliitika wõitlemise kogud!" Jumalale tänu, et meie wastaliste paha nõu korda ei ole läinud! Meie arwame, et Eesti rahwas mitte selle poolt kaksipidi ei saa mõtlema, kus pool tema tõsised sõbrad seisawad. Selle aja sees, kus „Sakala" igapidi omi lugejaid Aleksandri kooli tööle äratada püüdis ja ka mitu sada rubla selle kooli heaks kokku kogus, korjasiwad  „Eesti Postimees" ja tema kaastöölised „tänutunnistusele"  nimest. Seesugust nimest on temal ka juba mitu sada ja ta saab neid ehk kg weel juure saama, aga et need nimed meie Aleksandri kooli palju edasi saawad aitama, seda wist keegi ei taha uskuda. Kui meie seesugust .tänu-kirju" oleksime awaldada taht-