Poolikus "uskus surnud; nemad ei keela ka püha saakMMentls^rshwsle karikast, nenda kui katoliiklased  seda teemad ning pidawad pühast kirjast  suurt lugu» Nemad on ka suure hoolega paganatele Jumala sõna kuulutanud ning nende missionärid on Hina riikis mitmes linnas juba kuuS ehk seitse sada/aastat pärast Kristust,  armo öppetust kuulutanud. Mongoli riikis ja Turkestanis, on neil mittu sada aastat  kindlad kogudused olnud, künni suured, Mongolide söad neile otsa tegid. Aga kodu tuli ZM aasta eest, se oli aastal 15?5, Nestori  koguduse sisse lahutus; nemad pidid enestele  uue patriarhi Valitsema, aga -ei saanud temaga õigeks, seepärast Valitsesid n'ad kaks korraga: Üks oli Mar Elias Elkossis, Mosuli  lähedal ja teine Mar Simon Urumias, Wanjärwe ääres. Teine palus Rooma paawsti käest abi ja see wöttis tema palwet suure rõõmuga wasto ja sest ajast saadik on muist Restoriaanlasi Rooma paawsti järel käimas ja muist on prii Nsstoriaamd. Nende hulka läkkitas suur Amerika misstoni selts kaks missionäri,  Smitt ja Duait. Need andsid kirjade  läbi tääda, mis nemad säält olid leidnud  ja walitsesid Urumia linna misstoni kohaks;  sääl olid öppetajad Drant ja Perkins Hppetamas. Kui nemad senna tulid ja rahwa  elu lugugs tutwaks said, arwasid nemad sääl ka maimu elu olewad, aga pea nägid n'ad ara, et kõik paljas Väljas pooline oli, seest posline oli enamlste walle, ahnuse ja himudega  täidetud. Aga mõne sees oli ometige weel elu tähekest leida, kes ka Vaimuliku nälga ja üht usku ülesnäidanud. Ükskord olla Perkins  näinud, kuida üht meest, selle maa pruugi ja wiisi järele jalatallade alla hirmus peksetud,  sest et tema oma tüttart ühe Muhamedi usulise mehele ei tahtnud naeseks anda, ja ehk nad teda kül olla peksnud, ei ole ta teda ometige mitte andnud. Seesuguse rahwa juures  tegid missionärid tööd ja ei mitte üks päiniS Krumis, waid ka kõrges mägede peal, kuhu ka misstoni kohad said asutud, mis aga Türgi söas aastal 1843 said ärarikkutud. Urumias täks afi kaunis löbusaste edasi. Nende esimene töö oli uut testamenti ümber tõlkida ja kui selle tööga malmis olid, wöeti wana testament käsile, mis ka pea malmis sai ja sellega oli nagu elu hallikas lahti tehtud. Iseäranis on missionar Tawet Stoddart sääl suurt kasu saatnud. Pealeselle, kui ta l 5 aastat wäsimata tööd oli teinud, suri tema aastal i 857 ara ja läks oma Issanda rahu sisse. Omalt maalt. Pernust. Wang ärajooksnud. Üht wangi wöib otse niisamma pisut uskuda, kui juut taggumesi rattaid ehk kui üht wöerast koera; ees on ta alandlik, aga mine teda silitama,  on ta warsi hammastega käes kinni. Möödaläinud nädalal on üks wang, kellele ta otsus etteloetud, et nimetatud aastade peale pegb wangi töösse minema ja pärast wangi töö aega saab küsitud, kas kogukond teda weel wasto wöttab, woi mitte; kus aga juba ette tääda, et ta saab kostma: ..Meil ei ole teda tarwis", ta siis Siberimaale peab marsima. Kaks pääwa enne teele minikut, olla ta wangi hoone ülewaatajat pallunud, teda oma wana ema juure wia, kes raske haige, et ta teda nüüd igaweste jumalaga woib jätta. Ilma midagit kurja mõtlemata, olla wangi hoone ülewaatja temaga ligi läinud. Ema juure saades  on ta kange kõhu wallu üle kaebanud ja luba küsinud wäljaminna, mis ligi oleja wangi hoone ülewaatja temale lubanud; aga nenda kuida ta läinud, nenda on ta praego alles kadunud ja ka täädmata kuhu külge ta Läinud.  Kuida kuulnud oleme, olla kohus wangi hoone ülewaatjat kastnud wangi wäljasaata, aga kus ta nii ruttu wötta on? Kui ta kord minemas oli, ega ta siis Perno linna piin peale seisatama pole jäänud. Just selsammal õhtul on ühe Sauga mehel Mokka kõrtsi juurest  hobune saaniga ärakadunud; arwawad teda seda hobust säält warastanud olewad, et kergem taga otsijate eest ärasaada. Suur wee puudus, mis praego juba siin ümberkaudo on, ähwardab, kui külm ikka weel kangemaks lähäb, ka suuremaks minna, sest mitte ükspäinis kaewud, waid ka pisukesed jõed kuiwawad ära, et tilgakest saada ei ole ja sääl on siis raske maja pidamist pidada. Teab jo igaüks isegi, kui paljo elus 405