Perno Postimees ehk Näddalileht M 8. t«77. 2R"e reede 25. Weebruaril.^ sasta. Register: Üks Amerikas sündinud lugu I. Omalt maalt: Peruust: Rohkest lumest. Pernumaalt: Uus kogudus.  Riast: Mõrtsuka ja rööwle tööst. Eestlased wangis. Wäljapandud laps. Tartust: Õnnetustest. Linade saagist. Liiwimaalt: Kiriku riisumisest. Peeterburgist: Midhat pasha langemisest. Rahu asjust. Telegramm. Wöeralt maalt: Berlinist: Kuida asjad Türgimaal tahtvad. Parisist: Wastusest Gartshakowi kirja peale. Londonist: Lord Russel. Semlinist: Austria priitahtlikud mehed. Kalkutast: Püssirohu wabriku õnnetus. Kiriku sönumed. Kuulutus. „Perno Postimehe" toemetuse poolest saab seeläbi teadaantud, et sest aealehest Isest saadik numred weel saada on ja tellimesi selle peale weel Wastowöetakse. Lehe hind on juba ammustki tuttaw. Peruus  1 rubla 30 kop. ja postiga kätte saates  2 rubla aasta pealt. Üks Amerikas sündinud lugu. z. Noor, enam raha taskus, kui mõistust peas, üks hea seltsiline, tubli politiker ja julge ning ühe wäga kena naese mees, kellest maa ennast ilma kohtu abita olin julgenud lahutada: - seisin ma üksi sääl. Seda ei ole minust pahaks panna, et ma täiel möedul kõik maitsesin,  mis rahwalik elu siin ühe noore inimesele  pakkuv, ja juba sellepärast, et ma üksi olin, ega kellegi eest 'polnud muretseda. See oli aastal 1870, sügise poole suid, kus taewas wiis kuud n'agu lukkus oli, et wihma  piiska maha ei tulnud ja kõik maa oli kui ärakörwend. Kõik põllud, mis muidu rohkeid  audid andsiwad, olid taieste kui põlend, ja suur palawus ka wiimast niiskust maa seest ära,menud ning tolm, mis õhtune tuul laiale lautanud kõige loodusele halli tuha karwa tekki peale lautanud, mis ka öösine külm udu ei jõudnud ärapühkida. Et minu päewane töö tehtud oli, siis sammusin  ma, üht peenikest Hawanna sigarit löppetades,  Jumala ja maailmaga rahul olles, Lewis'i salongi poole. Sääl, ülemaga kenaste ehitatud salongi eesmise peale astudes, leidsin omad sõbrad eest, kus nendega läbirääkisime, kuida seda õhtud tarwilikult koos olles äraelada.  Aeg oli meel kaunis marane, sest siis pisut rahwast koos. Ma rüüpasin saal ühe tubli snapsi südame kinnituseks ja et meite jut ja sigarid löppetud oliwad, läksime tuppa ja istusime senna ühe laua ümber olema toolide  peale, et sääl üht mängu ettewötta. Minu ön õitses ja mis ma ettewötsin, see korda läks. Senna tuliwad meel palju meie tuttawaid,  kes lühikene aeg pealt waatsimad ning imeks paniwad, kuida ön üht dolaari teise järele minu tasku toppis. Kuida see ikka.