hes on herra südda ta peale kaebanud ja 6olnud  : „temma on parrem sinnust" ja mitmesuggused  mõtlemised ollid ta süddamest tõusnud,  mis tedda wägga mahharöhhunud; ta õlleks wõinud selle waese mehhe jure ruttata ja ta süddame kurwastust ja wallo wähhendada,  agga sedda ei teinud ta selle parrast mitte, sest ta ei tahtnnd selle ausa mehhele mitte häbbi tehha, et ta tedda warguse töö pealt leidnud, ja ta südda tunnistas temmale: ..küllap  Jummal sadab tedda jälle mo jure." Waene mees läks omma teed, agga mitte liig kaugele; tal olli ikka nago hoiaks kegi tedda seal kinni, nago ei woiks ta sest maeast, kust ta abbi lootnud, mitte ärraminna. Ta olla katsunud koju minna, agga ei olle wõinud, sest wallo käinud piste kombel ta süddamesse, kui ta selle sure hädda peale möttelnud, mis koddo olli, ja ta laste hädda kissendamine hellisenud allati  ta körwade ees: ..issa, anna meile leiba! meie olleme nätgas!" Siis hellisenud se jälle nago mattuse laul, haua äre peal. Ta lapsukeste  ärranälgind näud ja ta naese süddame kurwastus, seisnud ta silmade ees; ta jooksnud  senna ja tenna, agga ei tea kuhhu minna ja kust rahho leida. Issi middagit tenida, sedda ta ei leidnud ja se ainus mees, kellest ta abbi lootnud, se saatnud tedda tühjalt ärra;  agga kõige selle jures ei olnud ta ilma troostita, sest ta südda olla tedda ikka römustanud  ja se olnud, et ta sedda pahha tööd wöera omma ilma lubbata wõtta  teggemata  olli jätnud; se römustanud tedda ja ta olla öölnud: parrem üks auus mees omma naese ja lastega nälga surra, kui warrastud leiwaga ennast üllal piddada. Nenda külmal tallisel ööl üksi metsas kõndides, kus luggemata  hulk tähta ülle ta pea sättendanud ja seal omma häddaga wöideldes, olla ta wimaks omma pölwede peale mahha langenud, ommad käed taewa pole tõstnud ja süddame põhjast pallunud: ..Issand Jummal, kes sa nored kaarnad toidad, ärra lasse ka mind omma naese ja lastega nälga surra!" Selle peale olla ta südda waiksemaks janud, ta wadanud ülles taewa tähtede pole ja olla öölnud; „Kes on neid kõik lonud? Eks sinna Jummal! Sa õlled  igga ühyele temma teed walmistanud, mis nad peawad käima ja iggaüks teab omma tee; sinno jalge al on kõik se lai mailm omma mitme tuhhande miljoni lomaga, kes neid kõik teinud ja kes toidab neid? Eks sinna Jehowa!" Za nenda mötteldes ja issiennesega könneledes jõudnud Henri kahhe tee arvude peale, kellest uks arro temma kojo, senna mäggede pole ja teine senna mõisa pole läks, kus ta esmalt käinud, ja wata, seal seisis ärralunnastaja kuju risti peal temma ees ja se weike jutlus seal al: ..Minna ollen sind ikka ja ikka armastanud  ja ollen sind selgest armust ennese pole tõmmanud; ärra karda, sest minna ollen stnnuga;  ärra taggane minnust, sest minna ollen sinno Jummal! Kui sa weest läbbi lähhäd, siis ollen minna stnnuga, et wee wood sind ei pea upputama, ja kui sa tullest pead läbbi käima, siis ei pea se sind pölletama. Ärra karda mitte, sest minna ollen sinnuga ja sinna õlled minno omma." Ta wadanud taewa pole ja kui ta tük aega selle ärralunnastaja kujo peale olli wadanud, mis ta waimo silmade  ees seisis, olla ta ümber pöõrnud ja lossi pole hakkanud minnema; sest ta tahtnud nüüd julgeste tullest ja weest läbbi käia, Issand  olli tedda kinnitanud. Möisniko jure pean ma minnema", ütles ta «ja omma tänna ösist südi üllestunnistama ja tedda weel ükskord Jesuse nimmel palluma. Kui essimesed koido pired ülle lummise maa hakkasid paistma, olli Henri jubba mõisa õues ja astus wannast tuttawast uksest sisse; agga kui immelik teine olnud se nüüd! tener tulnud tale wasto ja terretanud kui üht wanna tuttawat, winud tedda perre kambri, tonud tale kohwi ja tük leiba körwa ja käsknud ennast  sojendada, selle peale widud tedda herra jure, kes tale wastotulles kät andnud ja sure armastusega piggistanud, ja kui Henri sest tahtnud räkima hakkata, mis tal süddame peal olnud, olla herra kohhe teist jutto teinud, egga tedda räkida lasknud, waid on öölnud: ..Ma tean kõik, mo söbber! Ma tean, et se Jummal,  kelle sönna tele ollete kuulnud, se on teile üht warrandust andnud, et teie ja teie abbikasa ning lapsed ei pea nälga surrema ja teie peate tedda kiitma ja tännama. Minge  ja ruttake nüüd kojo, al howi peal on üks hobbune koormaga walmis, kõige sellega,  mis teil pudub; minge nüüd Zummala 350