wabadust kaitsema. Saadikute surmamist Kabuulis  ei ole minister sõnakest lausund ja se ei tee mitte head meelt. Ka sõeawäe üleliiga kiitmist pilkawad omad ja wõerad aealehed. Teada on jo kõigil, et Inglismaa maamägi palju ei maksa, ja et se riik üksi aga oma meremäe,  laenetawa mere ja raha läbi wägew on. Türgi maalt. Uued kardetumad tülid ja segadused näitawad tulemas olema. Jda-Rnmeelia  maal ei taha asjad korra peale jõuda, ja Türgi walitsus ei ole mõistnud kindral-kubernöör  Aleko pashaga ega ka Euroopa seadmisekommissioniga  õie te kokkuleppida. Need mõlemad aga, Aleko pasha ja Euroopa kommission ei jõudnud ega jõua sealiste Bulgaariaste tahtmist taita ja leiawad wastupanemist oma seadmiste wasta, mis igakord ilma werewalamata mööda ei lähe. Juba enne olid siin asjad segased ja kirjud küll, wiimsel aeal on aga merist wägiwalda  nähtud. Sõea-aeal oli palju Mohammedi-usulist  rahwast Jda-Rumeeliast Konftantinopli  põgenend, kus kõik need tuhanded walitsuse kulu peal, waewalisest küll ülespeetud saiwad. Nüüd on nemad küladesse tagasi tulnud, kus enne isandad olid, kus aga nüüd Bulgaarlased ennast isandaks asutama hakawad. Iseäranis ümber Filippopeli linna, seal kus aastal 1875 nii mitmed tuhanded Ristirahwa seast Türklasteft  tapetud saiwad. on Bulgaarlased shandarmideft  tagasi toodud kojutulijaid sõeariistadega teretanud ja palju werd on jooksnud. Türgi rahwa seas ja Türgi walitsuse kodades on selle üle kära suur. Ühest poolt räägitakse, Türgi walitsus olla Euroopa rukist palunud, abi anda ja muret pidada, et asjad Jda-Rumeelia maal Berliini lepingu järel korra peale saadetud saaksiwad,  teiselt poolelt annawad mitmed riigid seda kõiki Türgi walitsuse süüks, kes rahwast ilma rahata ja warata pealinnast wäljasaatnud oleks, et aga kutsumata wõerastest lahti saada. Kommissioni poolt saab ka arwatud, et aeg weel tulnud ei oleks, kus Türgiwäge Jda-Rumeelia maale kutsuda tohiks. Sellest Türgi sõeawäest on aga peale seda kuulda, et lagunemine enam kaugel ei ole. Palka ei ole kolmel aastal maksetud,  riided on wiletsad ja ka toitu ei ole wiimsel aeal korra pärast antud. Esiteks teeb se wägi aga siiski weel, mis kohus on. Selle aea sees istub kuulus Osman pasha—Plewna löwiomas  uhkes majas, kogub raha raha kõrwa, laseb ennast kujutulles kangend soldatite ja ohwitseride  leskedest, kelle ülespidamise rahad maksmata  jääwad, koeraks ja igasugu roojaseks neljajalgseks  sõimata, pöörab ümber ja poeb oma uhke kambrite sisse. Nenda on need asjad Türgi maal, mille kallal niipalju kotkast Perliinis  keetmas oliwad, et toit solkimata jääda ei wõiuud. Oleks tarwis läinud, omal aeal üht tubli wauameelelift Eestlast nõupidajate sekka saata, kes nendele tähendanud oleks, mis kolmandema  kohus on, kui kaks meest kaupa tegewad. Jda-Rumeelia maalt. Filippoplist, 14. (2). Mihklikuu pääwal. Minewal Pühawääwa õhtul, umbes kell 9 oli üks bekzi (ööwaht) Hadzi-Hassan-Mahalessi linnajaos, kus enamist Mohammedi-usulised elamas  on, oma ringkäikis, kus juba kõik waikne oli. Kui ööwaht Hodza-Kara-Hafuz effendi majast möödaminemas oli, sai äkitselt uks lahtitehtud  ja üks pudel tema peale wisatud, ilma et se temale suuremat häda teinud oleks. Ööwaht pidas seda aga oma ameti teotuseks, wilistas mõne korra ja pea oliwad kaks shandarmi temale abiks tulnud. Nüüd püüti ?seaduse nimel" maja sisse tungida, kust pudel wäljalendanud oli, et süüalust kinniwötta ja kohtu ette wia. Majas tõusis suur kära, kohkund haaremi rahwas karjus ja hulk Türklasi ruttas appi. Politsei ametnikudele oli mahe aeal ka abi tulnud, Hodza sai kinniwõetud ja wangihoonese wiidud, aga nüüd sigis wõitlemine ja kiskumine Türklaste ja politseiametnikude wahel, kellele rohkest Bul-' gaarlasi abiks tõttas. Need tungisiwad nüüd igalt poolelt Türklaste peale, kes minnaks 40 haawatud mehega mosheedesse ja kindla hoowimüüride  taha põgenesid. Bulgarlaste kestis oliwad 14 meest muist surmatud, muist haawatud.  Weel ei olnud hirm lahkund ja wiha jahtund, kui Aidoft sõnumid tuliwad, et ka seal werd jooksnud on. Kuida sealine politsei kuulutab,  olla Konstantinoplist tagasituliad põgenejad kätt wöera wara külge pistnud ja Bulgaarlased neid sõeariistadega peletama läinud. Ka seal olla Jda-Rumeelia shandarmid abiks läinud ja endised põgenejad nende peale tuld annnd. Selle peale olla ka shandarmid oma söeariistu tarwitand,  ja kui üks kompanii miliitsid abiks tuli, sigis wõitlemine, mis miliitsidel 28 surnut maksis. Türklaste seas olla kahju suurem. Teine poolt aga üteldakse, et miilitsid teisi ärritanud  ja Bulgaarlased naeste ja laste kallale läinud olekfiwad. Kindral Steker olla ka juba kindral-kubernööri poolt pärinud, et rahurikkujad nuheldud saaksiwad. Bulgaaria maalt. Sofiast, 10. Mihklikuu  pääwal. Koledad tülid Jda-Rumeelia maal näitamad ka Bulgaria maal rahwa wiha kihutanud  olema, ja on siin mitmed Türklaste külad lõhutud. (Ligemad sõnumid tulemas nummris). Jutu leht. Linnuwarga lapsuke. Jutt Baierimaa mägedest. Enne kui juttu ennast alustame, on paremaks arusaamiseks tarwis lühidelt maa ja rahwa, selle isewiise elamise ja seaduste peale waadata, niipalju kui meie jutt nende külge puudub. Lõunepoolne Baierimaa on mägine. Suure Alpi mägestiku arud jooksewad Tirooli maalt sügawasse Baierimaa sisse. Mõned kõrgemad mäeharjad ulatawad siin igawese lume piirest saadik ja üle selle, se on peale 9000 jalga üle mere pinna. Mägedes elab rahwas enamist lehma-karjadest,  mis rammusa mägirohu mõnul wäga heaste sigiwad ja kosuwad. Karjad saawad kõigiks suwiks kõrgemale mägedesse aetud, künni sügisel rohi lõpeb ja wali talwe tulemas on. Piim saab mägedes paigal juustuks tehtud, mida kui otsitud ja kõrge hinnaga maksetud kaupa laia maa-ilma wee takse. Juustu tegemise tarwis on mägedes iseäranis hooned sennehooned ehitud. Nende hoonete sees elawad karjatsed fenned ja karjatüdrukud senneneiud —. läbi suwi, ja kurjal ilmal leiawad ka karjad siin warju. Rahwas hoiab kange sitkusega Katoliigi usutunnistuse  poole; pea kõik on hoolsad kirikukäijal)  ja teeniwad Jumalat oma tundmist ja teadmist mööda kõigist südamest. Peale rohupaikade on mäed kena metsadega kaetud ja metsades on rohkest kallimat jahilindu. Hirwed ja metskitsed elawad alamal metsades, mäekitsed (gemsid) suwe aeal kõrges mägedes, talwel tulewad ka alamale. Sulilindu on wähem, metsades leitakse aga ikka ka meel metseid ja mõnda teisi, alamal, põldude peal sigib rohkeste põldpüisi, kui igal pool Kesk-Euroopas. Metsad ja jahid on rohkemalt osalt kuninglikud ja saamad  suure hoolega kaswatud ja hoitud. Jahiseadused oliwad õhtupoolsel Euroopa maadel,  nimelt aga Saksamaal manast aeast saadik wäga karmid. Üksi würstidel ja suurematel mõisnikudel oli jahiõigus. Linnuwarguse peal seisis mitmes kohtas wanal aeal surma nuhtlus. Talupojad tohtisiwad küll metssigu, hirwesi, metskitsi ja jäneseid oma põldude pealt peletada, mitte aga surmata. Kahju mida need loomad põldudele tegiwad, oli sagedast suur küll ja peale seda oli pärispõlwe aeal, ka meel pärast seda talupoegade kohus jahtide juures ilma palgata  ajaja teenistust teha ja mitmed teist wiisi abiks olla. Need seadused ja koormad olid keskaeal nii karmid ja rasked, et osalt nende pärast aastal 1525 se suur mässamine tõusis, mida pTalupoege söeaks" nimetakse. Uue-aea maim on need teenistused ärapühkind ja ka linnuwarga nuhtlused on pehmemaks läinud; et inimese elu kallim on kui jänese elu, seda on seadus juba ammu kinnitand. Karmid on aga ka nüüd weel sealised jahiseadused. Tuhthoone  ja pitkem wangipõli ootawad ka nüüd weel linnuwarast. Ülemad ja alamad metsnikud förftred kui ka nende käsualused jäägred ja metsawahid on kõik wannutatud kroonu ametnikud,  kelle ametlik kohus metsa ja linnu kaswatamine,  ja kaitsemine wargate ja teiste kahjude  eest on. Linnuwargatega on nendel muidugi  palju tüli. Linnuliha kõrge hind ja jahihimu,  mis mitme inimese sees suur on, ekfitawad  mõnda selle keelatud ja kardetawa tee peale ja kartus karmi nuhtluse eest on nendest mõnda mõrtsukaks teinud, kui metsnik waikses kõrwalises  metsas wastatulema juhtus, kuida ka mõni linnuwaras metsniku kuuli läbi wiimse tee peale saadetud on. Niipalju lugejatele juhatuseks,  kellel ehk need asjad tuttawad ei ole. Mis se on? Kes paugutab minu karjamaa peal ja laseb püssiga just minu lehmade sekka? Selle üleannetumale tahan õpetust anda!" Lüpsik käes, kargas Kaewualmi senneneid käratsetes  laudast wälja, ikka üle kõrge nurme, mis möirgajaist ja ammu jai st sarwloomadest kihises. Lüpsikut kui sõeariista wangutates, näitas neiul himu olema, seda riista sellele wasta pead paisata, kes tema mäletsema hoolealuste  rahu rikund oli. Pahanduse sõnad jooksiwad kange kärinaga noore priske senneneiu suust, aga nägu ei tahtnud  sõnadega ühtemahtuda. Pehme palgepuna ei näitanud wihast sigitud olema ja otsa-ees, paksu juuksepatsi all ei tahtnud ainus kortsuke kordaminna. Noorel õitsewal Susannal oli nägu, mis üksi lahkusele ja rõõmule näitas loodud  olema. Kui edasi jõudeS mäeweerust alla waadata wõis ta pahategija tema silma puutus, läikis ka juba lahke rõõm üle kõige näo. pOn se tõsi, wõi paljas wari?" hüüdis neiuke  rõõmsa häälega. „se on jo Metsniku-Bertl, kes laskis!" Rõõmsal sammul ruttas tema mäeweerust  alla, ühe kena ja priske nooremehe wasta, kes jäägre-riides ülespidi tuli. „ Bertl, oled ehk Sina lasknud?" hüüdis senneneid jäägre wasta, kes wihast punastand näoga oma koera kutsus, ilma et sellel suur himu näitas olema, ligemale tulla. Kui wana tnttawale, sirutas Susanna kätt nooremehe poole ja waatas lahke silmaga tema kübara alla. pHuu, mis nagu! nii pilwine, kui tahaks piksenool paigalt wäljakarata! Bertl, kui Sina mind ei karda, siis karda seda seal", ütles neiuke  nali-ähwarduseg ja tähendas noore paksupeaga  härja peale, tollel ehmatus weel kehas näitas olema „ei 5e laskmist salli. Kas näed. kuida tema sarwedega maad lõhub, kui tahaks meid mõlemid läbi ja läbi kaewata. Ütle Bertl. mis Sind nii pahaseks tegi?" „Se koera-risu seal, ei sellele ole muud maja, tui aga kuuli!" urises Robert ja tõstis ähwardes püssi. Mra tee mind wihaseks, lase püss peista!" käskis neiuke ja lükkas tuleriista kõrwale. ,Mina ei salli, et Põldmehele häda teed, ja peletad Sina minu sarmikuid, siis wöib meel õnnetus juhtuda." „Sul on õigus neiuke, ei se juhm krants maksa laengit!" naeris jääger, kelle tõmmustand  näoft rõõmuläik läbilehwis ja pahandusepilwe  pelgu kihutas. Lahkest waatas tema senneneiu  punastand palge ja wälkuwa silmade peale. Mis siis waene Põldmees teinud on , et Sind nii kangeste pahandas?" Mis ta tegi?" ütles jääger, sirge, tugewa neiu kõrwas mäeweerust ülespidi minnes. „ Juba ükskord enne on tema minu jahti solkind ja täna jälle. Homiku wara oli püi-pesakond seal alamal, Sepa-Jörjeli põllu peal. Mina saadan koera otsima, se wõtab haisu, kuida peab olema ja astub targu, korda ja kohust mööda edasi, minul oli saak silma ees. Korraga kargab jänes magude wahelt wälja; nüüd oli pagan lahti, ei koer kuula kutsumist ega wilistamist. "