pool ja igas asjas uuendused ning parandused,  meil pea uus linna säädus tulemas j. m. Riigi walitsus nõuab iga sammu pääl meie edanemist ja kasu; ta soowib aga muidugi ka, et peaksime seda hääd ise mõistlikult wastu wötma, seltslikult labirääkima ja auustama, ja sest on Endlal praegu kõige sündsam sündimise  aeg ja kõige mõnusam hakatuse pääw. Olgu küll, et meil Balti maal praegu mitu tuult puhuwad. Tormide wastastik wöitlemine  toob igal pool asjata laenetamist ja meeletumat möllamist. Laenetamine sünnitab üksi õnnetust ja kahju. Aga mis ladus ja rõõmus on see, kui üksi tasane tuule wirre meie rahwa seas edasi nihub ja ühe tasa mere purjude sisse puutub, et wöiksid kõik üks teise tõttu, üks teise naeal, üks teise juhates oma rahwalikuis radades edasi astu. Üksi siis on Zehoowa meie karjane, üksi siis asutab ta meid noore rohu maade paale ja wiib meid uuema aea elawa mee hallikate juure. Wana aeg oli wasnu aega. See on nüüd muidugi täitsa mööda. Siis Söötis maa pidi meida söötma, Kanarpik meid kaswatama, Haganik meid awitama. Sest ei maksa nüüd enam juttugi teha. Kõik kastid on lõhutud. Kõik andkem üks teisele kat ja õitsegem ning edenegem üks teist auustades lahkelt edasi. Kõik hakatus on raske elu radal. Iga taim on esite wäike ja nõder; aegade teel laiendab ta end ja kannab oma wilja, künni jälle üks kord kukkub ja tulewatele ning parematele aset annab. Niisama sugune lugu on muidugi  ka meie Endlaga. Ta saab aga siis üksi oma õiget wilja kandma ja eesmargile jõudma, kui kõik ta liikmed ja ka seltsi wöerad  wäsimata temast osa wötawad ja teda awitawad.  Kui kõik ühel meelel ta puudusid parandada  püüawad ja teda juhatawad. Kui kõik ta liikmed wennalikult kokku lepiwad, olgu seisusest ehk sugust mis tahte j. n. e. Olgem siis nii, näidagem, et meie sees weel wana isaisade waim, kes kõik ühel meelel hakkasiwad ja löppetasiwad, alles täitsa walitseb ja ärge tehkem oma Pärnu Eestlaste nimele häbi. Meie maa on õunapuu, mis Wene riigi, kui suure tamme warju ja kaitsmise al seisab. See tamm on tugew, ja juured köwad ja oksad  laiad. Ta laseb meile keelmata waba õhku ja walgust. Ta peal on wilja, nii hästi ihuliku, kui waimuliku. Elagem siis ja pöörgem  omad silmad südamest ja tänuga sinna poole. Selle tamme südameks ja hingeks on meie Armuline riigi isa Aleksander 11. kes ka sel praegusel rängal ja raskel aeal meid iialgi ära ei unusta, waid kõigest südamest soowib  et peaksime rahus ja õnnelikult edasi sammuma.  Meie ei jõua tale seda tänu iialgi ära tasuda, kuid saadkem omad palwed igal aeal Tema eest ülesse ja naitkem, kus woime, Tema ja Ta riigi rahwa wastu auu ning palawat armastust. Hüüdkem igaüks: ..Jumal  keisert kaitse Sa!" Elagu meie Armuline auujärje pääl istuja Aleksander 11. Hurraa! Elagu meie ..Endla"! Walitsegu temas  üks meel ja sõbrus, töö armastus ja oma rahwale truuks jäämine nüüd ja ikka. Hurraa! Omalt maalt. Pärnu maalt. Äkiline surm. Meile kirjutakse: Kesknädal! 24. Mail läinud Tahkuranna  mees Kardi Mart Kuulmann'i poeg Aleksander 24 aastat wana, Pärnust 22 leisika  soolaga kodu minema. Aga et wihma sadanud, jäänud ta sellepärast wäga hiljaks; olnud ka kaunis wäsinud, (üks kõik, mis moodi, see on meil täädmata) ja jäänud koorma otsas  magama. 5 wersta olnud t'al meel minna. Madise Jüri sauna kohas läinud ohjad ratta ümber ja kiskunud hobuse wägise kraami kaldale.  Koorm läinud ümber, mees kukkunud maantee kraami ja soola kott just mehe pää pääle, wautanud pää mee sisse ja lämmatanud  nenda mehe ära, et surm temale osaks saanud. Olnud wanemate ainus poeg, mispärast  neil ka suur kurwastus olnud. Õnnetu  saanud auuga maha maetud. Aga sinna kohta, kus see õnnetus sündinud, lasknud manemad  ühe risti mälestuse ja maanitsuse märgiks  tulema pölwe rahwale panna, et igaüks peaks teed käijes ettewaatlik olema. Teine asi, kellest kirjutakse on nenda: See 209