kapitaal ära arwamata suurel möödu! ja sai nende ebajumalaks, mille ette n'ad nüüd ihu ja hingega kummardawad. Riigi walitsuse kord on Inglis maal mitmed moodi olnud; aga nüüd: ..Inglis walitsus on waene: Nende kuningas on naene." Nimelt kuningaana Vittooria walitseb sääl ja t'al ei ole muud midagi teha, kui seda kästa, mis nöuu mehed temale ette sosistama  d, ja selle järele waadata, et kõik mis riigi parlament on hääks arwanud ja ara kinnitanud,  korralikult täidetud peab saama. Parlament  jagatakse kahte palati (jakku). Ülemine  palat, kus suurte ja rikaste meeste ja piiskopide saadikud istuwad, ja alumine, kus linnade, rahwa ja ka kahe uniwersiteetide saadikud  istuwad. Kõik tähele panemise wäärt asjad ehk kasude wälja andmised ja muutmised  saamad sääl parlamentis läbi räägitud, kinnitatud ehk körmale lükatud, kui seda tarwis  leitakse olewat. Et parlamentis ikka suuremast  osast suured jämeda kõhuga miljonäärid  istuwad, siis purjetab ka Inglase politiika  alati nende tuule järele ja teeb nende auu ja ahnuse soowi täitmiseks kõik, mis n'ad aga iial hääks arwawad. Inglis maal käies paistab küll iga sammu päält küllus, toredus, rikkus, wabrikute wägewus ja töö armastus silma. Aga saal leiame ka miljonide  mi isi rahwa st, kes maa-alustes keldrites, kuurides j. m. ara rääkimata waesuses ilma enese pää-warjuta ja kohata elawad ning täielikud  kapitaali orjad on. Isiaranis imelik elu on weel liri saares. Alam rahwas on sääl kõik liri sugu, töö armastajad ja kannatlikud.  Ülem jagu aga kõik Inglis maalt sinna sisse rändanud, kes muistest Anglo- Saksi ja Prantsuse Normannide sugu on. Wiimasid ei ole sääl küll mitte palju, aga siiski, n'agu meil mõisnikud, kõik sisse tulnud wöitjad ja selle maa walitsejad. liri maa päris rahwas on kõik Rooma katoligi, aga mitte Inglise, see on: anglikaani ja pii skopi usku ja Inglastest nii ära pölgtud,  kui aga iial üks rahwas wöib olla. Paale seda mõisnik ehk maa walitseja on sääl igal pool oma rahwa täielik were imeja. Olgu ta maa ehk mere eest, kus aga wähe wöimaliku näeb olewat, wautab ta oma tahtmise  ja hääkö arwamise järele nii suured rentid  ja maksud oma alamale selga, et see üsna häda waadata on; ehk ajab teda jälle pool muidu n'agu looma eest, pääwad ja ööd oma põldude paal, mõisate ja wabrikute sees taga. Talu rahwa edenemise pääle waadata, ei tule t'ale iialgi meele. Mõisnikud elawad sääl ära rääkimata rikkuses, aga ära pölgtud talu rahwas otsatumas waesuses. Raha ei saa t'al iialgi tagawaraks üht krossigi jääma. Tänagu Jumalat, kui mõisnik nii paljugi jätab,  et ta kaks korda pääwas kartuhwlid ja hapud piima süüa saab! Et rahwas sääl nenda pigistatud on, siis peab ta, ehk küll südame  waluga, kas mässamist oma walitsejate wastu tõstma, ehk kui wähe wöimalik juhtub olema, wälja, Ameerika maale rändama ja ahastusega oma armsa isamaale selga pöörma. Hilja aea eest sai sääl saare pääl üks graaf, nimega Leitrim ära tapetud, mis niisama haästi liri maal, kui ka Inglis maal wiimaste  kuude sees kaunis suurt kära sünnitas. liri maa aealehed seisiwad kõigest wäest tapja poolt ja näitasiwad, et Leitrim tõeste maa ja rahwa rööwe! olnud. Kui ta Dublinis maetud  saanud, olla rahwas tuhantete wiisi kokku jooksnud ja tema puusärgi ehk kirstu taga lõpmata suure kära ja wilistamisega käinud ja wiimaks koguni weel mässamist teinud, kus juures politsei! wäga palju tegemist olnud, enne kui kõik jälle waiki jäänud. See tapmine  ajas aga asja nii kaugele, et ka Londonis  Inglise parlamentis liri maa küsimist jälle arutama hakati. Pärast seda, kui kõik paalt kuulaja rahwas saalist wälja aetud sai, wöeti suurema hulga parlamenti liikmete otsuse  järele nöuuks, liri saare rahwale weel kõwem walitsus ja järele waatamine pääle panna. Nenda möistawad siis Inglased oma kodust kohut, ja nenda palju pidawad n'ad oma alamate eest muret; aga isi ei häbene  n'ad maailma ees Wene wastu endid sõtta walmistades ja kiites, et rahwaliku elu edenemise ja wabaduse eest tahawad wälja astu. Eks oleks sada korda parem ja õigem, kui silmad oma koduste asjade pääle lööksiwad,  kõik Eüroopa rahu rikkumatta jätaksiwad  ja ka meie walwatud söawäed ükskord 134