Sakala Wiliandis, sell' Märtsil 1878. I. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Kust tuleb, et praegu nii palju warguse pattu meie maal leida on? i. Ä?eie oleme Eesti ajalehtedes ja ka raamatutes sagedaste seeüle kaebdusi leidnud, et praegusel ajal nii palju märgust, uimelt hobuse märgust meie maal leida, mis manast mitte ei olnud. Sest kui meie minewikusse maatame  ja omi eeswanemaid tähele paneme, siis leiame, et Eestimees manal ajal raud lukkusi ei tunnudki ja ei teadnudki,  mis tarwis seesugust riista tarwitatakse. Soomemaal on praegu meel seesugune lugu. Ka omal maal tunneme meel mõned üksikult metsades seiswad külad, kus puu-lukud aitade ees. Kust see nüüd tuleb, et uuemal ajal margade hulk meie maal nii wäga suureks läheb? See ei tule tõeste mitte sest, et ihu nuhtlust enam ei ole. Nii palju kui meie teame, nuhtlewad kogukonna kohtud wargaid ka nüüd meel wäga kangeste. „Kiriku sambas" seda küll enam ei tehta, aga Jumal kaitsku iga maad seesuguste „kiriku sammastes" nuhtlemiste  eest, keda üksi meel kõige pimedama ja metsalisema paganate juures leiame, ja sealgi mitte püha templite juures,  maid ise kohtades, keda roojaseks peetakse. Meie wõiksime palju asju nimetada, mikspärast meie maal Marguse patt iga aasta kaswab, aga olgu täna ühest asjast alustuseks küllalt. Ja see asi ei ole muud ühtegi, kui teadawa koolide puudus meie linnades. Wanast ei läinud  nii palju talurahwast linnad sse elama, nagu nüüd; kõik alewikud on neid praegu püsti täis. Aga kui küsime, kuidas koolidega lugu on, kuhu need Eestlased omi lapsi wõiksiwad saata, siis peame kurwa meelega mustama, et seesugust koolisi suurema hulga kohta ei olegi olemas. Häid koolisi linnades, klrs Eestikeel läbikaudu õpetamise keel on, meie üksi Pärnus ühe teame olewat, aga näituseks Tartus ja Wiliandis mitte üht ainust. Ülemal nimetatud alamad Eestlased ja Eesti töömehed linnades ei wõi sellepärast muud Ühtegi teha, nemad saadawad omad lapsed Saksa „elementar"-koolidesse,  ja et nende jõud kauem omi lapsi ei kanna koolitada, kui paar aastat, siis need lapsed ka muud ühtegi ei jõua õppida, kui natukene Saksakeeli podrama. Et wõeras  keeles õpetati, on nende laste maim koolis täitsa harimata  jäänud, ning mida rumalamad nemad on, seda toredamad  on nemad oma puudulise Saksakeele tundmise peale. Töömehe amet on seesuguse „noore Saksale" liig „prostoi", harimata mõistus ja puudulised tundmised ei kanna ülemat ametit pidada hulgus ja hobuse waras on malmis. Waadake suurem jagu meie hobuse wargaid, eks nemad kuued seljas ei kanna, kelle „saba lõhki", eks neil ka oma jagu Saksakeeli suus ei ole, ja kui küsid, kust naad päris, siis saad enamiste ikka wastuseks, et selle ja selle linna alewikust. Tõeste, kui need mehed omas lapsepõlwes koolis oleksiwad käinud, kus nemad omas emakeeles Jumalat ja oma isamaad oleksiwad tundma ja armastama õppinud ja kus nende waimutegewust sell kombel ülema asjade poole oleks juhitud, mis iga noorusele nii kergeste omanduseks wõib anda, jah tõeste, mõni waras oleks nüüd üks auus mees. ;Head Eesti elementar-koolid linnadesse on sellepärast  praegu kõige hädastlikumad asjad, mis oma rahwale peame soowima. Seega meie aga mitte ei ole linna alewiku Eestlaste peale tahtnud kiwi wisata. Kes seda arwab, see on wõeriti tee peal. Linna alewikudes elab-mmga palju kõige auusamaid  Eestlasi. Aga oma laste koolitamise kohta on neil niisamasugune waene lugu alama koolides, nagu maal elama Eestlastel ülema koolides. On aga maal elawad Eestlased oma puudust ära hakanud tundma ja „Aleksandri kooliga" ülema Eesti koolide seadmises aluDlust teinud, siis peaksiwad linna Eestlased ka selle peale mõtlema, kuidas neile Eesti elementar-koolid linnadesse saamad. Sest olgu neist ka küll üks jagu nii nõuukad, et nemad omi lapsi aastate kaupa koolis wõiwad lasta käia, siis oleks ommeti ka nende laste suuremaks kasuks, kui need lapsed oma esimese õpetuse Eesti keeles saaksiwad, kus juures^ nemad ikka ka Saksa ja Wene keelt wõiksiwad õppida, kui seda soomiksiwad.  Kes oma lapsele tema esimest kooliõpetust wõeras  keeles laseb anda, see surmab oma last ihu ja hinge poolest. Ärgu ta siis ka imeks pangu, kui pärast mõni seesugune  aegsaste surmatud laps mehe põlmes oma rahwa külles üks surnud liige on, keda, kui ta terme elawduse haigeks ei pea tegema, maluga sealt ära peab lõigatama, kus ta õiguse pärast toredaste oleks wõinnd õitseda. Meie tütarlaste kaswatamine. Naiste riisumise pruuk ei tähendanud meie eeswaney mate juures ka muud midagi, kui seda, et nemad kõik mi,A gerdamist ja alanduse tegusi häbiks pidasiwad. Seda näemejo  sest, et sealgi, kus mitte riisumise teel mõrsjat ära ei tuldud tooma, ommeti nii toredaste kui mõimalik seda asja ära katsuti tallitada. Kui wiimaks Tähtepoeg ommeti Salme käest wastuseks oli saanud, et ta temale oma kätt tahta anda, kui mehiselt ei näe meie seda kosijat siin ikka meel ette astuwat. Meie loeme (Lugu I. 273 —292): „Tähte tuppa katsutie, Sööma lauale paluti. Eit aga leske pajateles: Sööge, tähte, jooge, tähte, Elage, tähte, rõõmulan! Tähte mõekada täristas, Kulda helkuda helistas, Kannus kardada käristas, Rauda kandada raksatas: Ei taha süia, eidekene, Ei taha jua, eidekene, Ega ei rõõmulan elada; Tooge mo omane tubaje, Saatke Salme põrandale Nn ühendab siis Eestlaste, nagu ka kõige muu Soome seltside juures, mees tugewust ja wahwust oma sees naise auustamisega, kes teda selleks kaswatanud, ja naised teadwad  jälle omalt poolt wäga hästi, mis nende kaunim töö on. See kõige kallim Eesti pärandus on künni uuema aja emadele  osaks jäänud; nagu oleksiwad nemad omas südametes ette tunnud, mis tulewik Eestirahwale wõiks tuua, on nemad  meie rahwa kõige kallima wara, meie rahwalaulud, omas südame salauses tallel hoidnud, künni see aeg tuli, kus neid sealt jälle awalikult wälja tohiti matta ja jäädawaks  üles kirjutada. Eesti truui emadest tulewad Eesti wahwad pojad, sellepärast õpetasiwad nemad neid laulust oma tütartele põlwest põlweni edasi, künni need oodetud pääwad saakstwad tulema, kus nemad jälle iga Eesti poja suus tohiksiwad kõlada, ilma et teda hukatuse sisse saadak- fiwad. Ema-armastus et lasknud neid emasi kaua aega nende laulude tuld oma poegade põue süidata, kes pärisorja  põlwega ühte ei sünni; sellewasta aga ütlesiwad nemad oma tütartele: kandke teie üksi seda kallist kulda omas põues ja hoidke teda seda ellamine, mida enam teda wastalised tuuled ja uuled ära soowiwad kautada, künni ükskord jälle aeg tuleb, et Kalewipoja teud Eesti poegadele armsad tohiwad  olla. Wana-aja Eesti naised ise merisest sõaft osa ei wõtnud;  aga nemad kaswatasiwad omad pojad nii inimesteks, et need ennema oma elu waenlaste wasta kautasiwad, kui temale kudagi selga oleksiwad pöörnud. Ja nii peab ka ikka ja igal pool olema. Ka meie ajal walitsegu Eesti emad jälle õnne ja rahu sünnitades omas majas ja kaswatagu oma poegi nii, nagu neid nende isamaad armastaw süda õpetab. Eesti isad walitsegu, õnne- ja rahu-korda sünnitades,  omal kodumaal, ja mõtelgu selle peale, et nemad oma mabaduse armastust oma emadelt südamesse on saanud istutatud, ning et need emad sellepärast aun ja kõrgekspidamist  ära on teeninud. Kui meie aga oma tänase kirja lõpetusel küsime: Seisamad  siis ka meie praegused emad üleüldse seesuguse waimujärje  peal, et see kaswatamine neil wõimalik oleks? Ehk on neilt meie rahwa raske aeg ka selle mana omanduse jo ära wõtnud? Siis wastame: Maa on ikka meel omas manas headuses ja kaunist seemet puhkab meel küllalt tema sees, aga tema pinnal rusub üks raske umbrohu kest, kes seda seemet nii idanema ei lase minna, et ta oma täie jõuuga päikese ette ja kasuma saaks ja umbrohu jälle ära lämmataks. Üht kitkujat kätt on tarwis, kes seda umbrohtu natukene wähendaks, et hea wilja eod pääwa ette saaksiwad tungida. Seesugune kitkuja käsi on aga meie koolid, ajakirjad  ja raamatud. Tulewiku kohta on tütarlaste koolid kõige tähtjamad. Meie tütarlaste kaswatamist koolitamist, kes neid asju ei mõista suureks ja kalliks pidada,  see ei mõista meie rahwa tarwitusi; kes neid aga ei taha suureks ja kalliks pidada, see ci taha ka meie rahwa õnneliku põlwe. Neist mõistmistest ja tahtmistest saame edespidi pitkemalt rääkima. Poliitika ringwaatus. Mõni hea pääw saab weel mööda minema, enne kui praegused Hommikumaa asjad enam selgima hakkawad ja lootus rahu ja sõa wahel enam edasi tagasi ei pruugi kaaluda. Praegu tahawad asjad ennema kirjuks minna, kui selgida, ning ei ole sugugi wõimalik ütelda, et wiimati sõda otsust ei saa andma. Inglismaa sõalaewade wägi on jälle Konstantinoopoli ligidal, ja temale on weel uusi laewu juure tulnud. Et nüüd Türgi walitsus iga uue sõalaewa tulemist Dardanellidesse ära on keelanud, sellepärast ei ole mitte teada, kas nende laewade sissetungimine üks uus wäewalla tegu Inglismaa poolt on, ehk üks sala järele - andmine Türklase poolt. Ka weawad Inglased suured tagawarad  moona Besika sadamasse Tenedose saare peale, mis tunnistab, et naad oma soomuslaewu Marmoramerest  mitte nii pea ära ei taha kutsuda, waid uue segaduste peale loodawad.