ter ni õnnelik olnud ja sedda suurt wöito, ZW tuhhat rubla wöitnud. Selle römuga, et ta ni hulga rahha korraga wöitnud, olla ta omma seltsimeestele, se on selle koli koolmeistritele,  igga ühhele 29W rubla kinkinud. Smolenskift. Hallastamata issa. Ka se kõige surem murdaja metsa loom, armastab  omma poega ja kaitseb sedda, et tal middagi  pahha ei sünniks ja innimene, se Jummala  näo järrele lodud loom, on omma laste wasto hallastamata. Siin tahhame üht hirmust  ja tõeste sündinud luggu, mis Detsembri ku hakkatuses Smolenski kubbermangus, Zelnja maakonnas sündinud ja kellest wenne seitung  „Russ. Welt.. nenda juttustab: „Üks lesk tallopoeg, kes Snopotka külla lähhedal, Zelnja ja Mossalski maakonnade piri peal ellas, kossis jubba monni aeg üht leske tallonaest,  agga se ei tahtnud tedda wötta ja aina sellepärrast mitte, et tal kolm weikest last olli. Wimaks olla naesterahwaö mehhele nõu andnud,  omma lapsi ühhel wisil körwale sa ta, et ta neist lahti saab. 6. ja 7. Detsembril ollid selle talwe kohto issiärranis külmad päewad,  15 kradi külma, kange tulega. Se olli issa süddames üht hirmust mõttel ärratanud. Ta pannud omma hobbust ette, wötnud omma kolm last, kellest kõige wannem 12 aastane ja sõitnud nendega metsa. Senna sades teinud ta tulle ülles, pannud lapsokesed tulle ümber  istuma ja issi läinud selle wabbandamise al sealt ärra, et ta peab puid raiuma, kust ta pea jälle taggasi tulleb; agga wist on ta omma  armokese jure sõitnud. Lapsed istuwad ja otawad omma issa järrele. Tulli olli ammugi  kustunud ja ka öö pimmedus peale tulnud,  agga kes ei tulnud, se olli nende issa. Lapsed kissendasid ja karjusid, ning hüüdsid issa, agga kegi ei wastanud ja kegi ei õlle tulnud. Otse just selsammal aeal, olla nende onno koggemata sealt metsast läbbi läinud ja laste kissendamist kuulnud, ning neid ka heälest  ärratundnud, mis hundide hulgumisega seggatud, kuulda olnud. Ta hakkanud ka nende heälede peale liggimale minnema, agga korraga tõusnud tal se ebbausklik mõtte süddames: mets-waimud tewad healt ja hüawad; ta põörnud  ümber ja läinud koeo, agga ta südda lai- nud raskeks, egga põlle temmale rahho andnud.  Koeo sades olla ta omma wanna emmale  jutlustanud, et ta metsas laste heält kuulnud, emma olla tedda trööstinud, et ta rahhule janud. Ta heitnud maggama, agga unnes olla ta jälle laste heält kuulnud ja se olla tedda kõige öö läbbi pinanud. Hommiko olla ta jubba enne walged öemehhe jure läinud  ja järrel kulanud, kus ta lapsed olla; janud  waötuseks, et ta lapsed wöeraste hole alla andnud, ei tea agga nimmetada, kelle jure. Kui nüüd ta naese wend ta peale olli ajanud, ommetige nimmetada, kus küllas ta lapsed on, olla ta üht lahhemat külla nimmetanud. Onno sõitnud senna, käinud kõik külla perre perrelt läbbi, agga kussagilt ei leia ta omma öe lapsi, siis sõitnud ta taggasi, wötnud sealt külla wannemat ja ka tunnistuse mehhi kasa ja läinud  senna kohta metsa, kus ta öhto laste heält kuulnud ja sealt leidnud nad lapsed, külma wöetud maas ollewad. Kõige wannem olla ennast, et ka teisi külma-surma käest peästa, teiste peale laotanud, et neid omma rietega kinni katta, ja nenda on neid sealt leitud." Sedda luggedes tahhab südda sullada ja silmad  langemad wet täis; wannema öe armastus  noremate wasto, on ni suur ja tahhab, agga ei jõua, issiennast ja neid noremaid, sest õnnetumast surmast peästa, mis sisse mörtsuk issa neid olli lükkanud! Kuidas assi pärrast jänud, on alles teadmata. Wöeralt maalt. Saksamaalt. 60aastanc mällcstuse päew. Berlinist kirjutakse 22. Januaril: ..Tänna on meil se mällestuse päew, mil Pridrik Willem lil. prii tahtliko mehhi wäe tenistusse kutsus, sest et södda Prantslaste waöto tõelikuks  läinud ja nüüd 60aastase aea sees peab se piddo wimast korda pühhitsetud sama ja ennamiste  sellepärrast wimast korda, sest et nende arru, kes sel aea! söariistad kätte wötsid, wägga kokko sullanud ja nüüd ued wöitjad wanna pärris waenlase wasto wälja astunud. Pärris  waenlast ei peaks meil kül ialgi ollema, agga ommetige on weel rahwast ja pealegi ristirahwast, kelle süddamed allati, kui katlad 57