nüüd, wanna söbber, mis tembud aastal 1873 weel ristirahwa seas sünniwad, ihhokarwad töusewad püsti sedda kuuldes ja üks külma wärrin tõuseb teine waub, nugga peab aitama  rahho tehha. Eks olle nüüd luggu lahti! Selle wisiga on nad ühhe noremehhe pool surnuks tapnud, assi on praego kohto järvelkulamise  al. Mo südda ei kanna ühhss awwalikus  lehtes asja ni põhjani ärraselletada, mis tembud seal ettetullewad, waid igga luggeja  arwako issi muist senna körwa; on jubba  ello raiskus, siis on ta igga piddi raiskus. Teine assi, missest ka tahtsin könneleda, et mannad külla eided selle põiest wägga paljo süüdlased on, et noor rahwas ni häbbemata. Nende seas on ka monned ausad kunsti naesed,  tembo teggiad ja neid petakse sure auu sees, nende jurest otsitakse  abbi, kui omma noos ei hakka. Üks on nago teiste pea, ja se ajab kõik meie walla nore rahwa raisko; temma on nago wanna sarwilene issi ja teised temma käskjallad, kes temma tahtmist peawad teggema. Omma wallega  pettab ta ühhe nore innimese pea ärra, et ta tedda hakkab uskuma ja ta pilli jarrele tantsima. Mul õlleks sest innimesest paljo räkida, temma tempudest pitkad juttud könneleda,  agga mis se kõik aitab; ta suu on tõest laiem, kui ta kört alt ja ta südda surem kui wee-pang, sest sedda ei jõua kegi tatsutava. Ta mees, kes ka kõik ärrakatsunud, on üsna päiwis ja mis öppetusi samad lapsed? Parrako! Jägo parrem nimmetamata; waid ütleme agga ni paljo: kuida känd, nenda wössad, egga ohhaka  jurest woi nisso tõusta ja kibbowitsad, wigi marjo kaswatada. Anname tedda parrem  selle holeks, kes innimeste süddamed, kui mee ojad woib käända. Egga meie walla nore rahwa ello ka enne woi parremaks minna,  kui se ohhaka pöesas ei olle ärra närtsinud ja maa pealt ärrakaddunud. M. S. Mis auus kirjasaatja sealt ranna ärest wallast  könneleb, on ennam ehk wähhem iggalt leida; noor rahwas ei karda Zummalat,  egga häbbene innimesi, waid ellab ommas tahtmises, lihha kimaluses ja häbbemata ellus,  ja otse nenha samma õitseb ka nõidade ja sola puhhujate roht-aead ja nende põld kannab  head wilja; ja miks se ei peaks neil korda minnema, kui rahwas weel nende jure jookseb  ja neid kummardab, ning nende peale lobab.  On kellegi! middagist wigga, siis on warsi soola puhhuja se issimene  ütles  otsitakse; arwa on neid leida, kes kohhe öppetud tohtrs jure lähhäwad. Ehk neid küt nomitakse ja kästakse sedda Jummalat teota- wat tööd mahha jätta, ei holi nad sest, waid söidawad omma wirtsast teed eddasi, künni ükskord iggawese kohtomöistja ette astuwad, kus siis ommast tööst ja teggemisest peawad otsust ja arru andma; agga Jummal ei anna ennast mitte pilgata. Kõik need praego nimmetud pahhad asjad olleksid paljo wähhemad ja ehk ka koggoniste kaddund, kui perrerahwas ommast kohhast teeks, mis nende kohhus ja wallawallitsused jälle ommalt poolt, mis nende kohhus, mis ta ees peaks ollema, et assi parremaks ja innimlikumaks  ei lähhä. Esmalt on tarwis, et perre wannemad selle ülle köwwaste walwawad, kus nende lapsed ja leiwa lapsed on, ehk käiwad ja kellega nad seltsiwad ning läbbi käiwad ja ka selle ülle walwawad, et kegi ösel nende maea ümber ja pealtsid möda ei jookse; kui mönni nattuke näppistada sanud, siis hoidwad ka teised  sealt emale. Ka wallawallitsus woib seal paljo tehha, et assi waldas iggapiddi parremaks  lähhäb ja peab minnema, nihästi norcrahwa  ellu kui nöiade ja soolapuhhujate poleft,  ja ta ei prügi selle jures mitte suurt waewa nähha, egga päewade kaupa aega wita, waid tehko ommas kohtomaeas köwwaks seaduseks, mis trahwi üks omma ja teine omma sü eest peab maksma, luggegu sedda omma wallale ette ja pärrast piddago köwwaste sönna, et se ka tõeste täidetud saab, mis kord kinnitub, mis ta ees on, et assi ei peaks parranema. Wallawallitsus on, nago suur maea issa, kes selle ülle peab walwama, et kõik asjad maeas head ja kõikide ellowisid ausad nind laitmata on. Kui kässo ülleastujad korra ehk kaks trahwitud  sanud; kui nõiad, lausujad ja köiksuggu kuntstimehhed nattuke piggistada sawad, mis ta ees on, et assi ei peaks parranema ja kõik suggune roppus ja rojus ning Jummala nimme  teotamine kurjaste prukime kadduma. Meie ommalt poolt ei woi muud kui sowida ja palluda, et iggaüks teeb, mis ta kohhus, 10