ja jääb kindlaks, kisendago Prantslased sääl nii paljo, kui ise tahtwad, ei woi nad nende raho' rikkuda. Otse nendasammoti ei woi ka see wäike tüli, mis Saksa- ja Belgia walitsuste  wahel oli, midagit pahemaks teha, kõik on jälle oma joone pääl ning koralikult hääles ehk toonis, säält ei ole midagit karta ega seda wähemadki pahandust oodata. Siin ei olnud muud tarwis, kui sõbralik nõu andmine  würst Bismarki poolt, siis oli asi kõik jälle haa ja nokka punastamine möödas. Ka on asi, kellest Prantsuse seitungid paljo tolmutasid,  löppetud. Kui Prantslased seda nüüd kül suure suuga kiidawad, et nemad rahu armastajad  inimesed olla, ei woi selle paale midagit  panna, ega neid uskuda, ja selle poolest kaksipidi mottelda, et neil tõeste lust on Sakslastele  kätte maksa; aga nende praegune elu lugu peab neid kamitses, et ei saa teiste tutti karata ja neid sakkistada, see neil praego paljo enam, kui iial enne, wöimata on, söatülisse ennast anda; tahtmine on kül sääl, aga täitmine  puudub; wabandamata tõsi on, et nende alaline walmistamine seda tõeks tunnistab, et süda täis, aga ramu weike ja seepärast peawad  wagusi koju jääma. Söa kõla on siis sedakord waigistud, kui kauaks, kes seda wöib ette tääda! Kauem ei wöinud see ka enam tüürida, et neile nende pää-palawuse tõbe pärast, külma mee sisse kastetud  nartsud ümber pää pandud, mis seda palamust wähendas, kuida seda nüüd igalt poolt hääks kiidetakse. Saadan oli oma seemet  igale poole külmanud, mis kõik wäga uhkeste  kaswas ja priske ning kena wälja näitas.  Söa plaanid olid odawad, nago mõni aasta povlga marjad, kui need hästi kaswanud.  Kolmekümne aastase söa ja wana enemuistse  Prantsuse usu-söa hirmud, ähwardawad  neid merisid pilta, mis selle aegsed mehed  on näinud, nende silmade ette ja neile, kui jälle sõda hakkawad, selle aegsid hädasid kaela tua, seepärast jätwad kartuse pärast seda merist tööd seisma; need haawad, mis nad wimase söa aea! saanud, peaksid alles meel walutama  ja see hirmus merine pilt nende silmade  ees seisma, mis siis näha ja käppuga katsuda oli; aga see ei ole neid meel targaks teinud, jälle on neil himu olnud üht hirmust ja merist pUma ettewötta. Noh, tänu, suur tänu sellele, kes kõik meie asjad sääb, nenda kuida nad meile hääks peawad tulema, et ta seda hirmust mere walamift ja inimeste tapmist  ei ole lasknud ilmale sündida. Sõda on hirmus ja koletu ning toob mõnda häda ja wiletsust ühe maa ning rahwa pääle, aga otse niisamma on ka sõdimine leiwa puuduse  wasto raske. Kus töö ja teenistuse puudus wöimust wöttab, nago praego Berlinis  lugu on ja kisendamine leiwa järele, iga pääwaseks kisendamiseks saanud, sääl peab siis ka kõik kunst oma suud kinni panema ja wakka jääma. Seitungide wälja andjad, lasko seda päälkirja ..Kodused jonumed" üsna paigal seista, sest sääl on iga pääw midagit sündinud, mis sünnib seitungi sisse ülespanna, nenda kui: ..iseenese tapmised", ..röwimised", ..lukkude lahtimurdmised"  :c. tuleb iga pääw ette; wäga pisut on neid päiwi, kus üht ehk teist paha asja ei ole sündinud. Ärgo üttelgo ..seesugusid asjo tuleb igas suures linnas ette." Ei see pole tõsi! Jah, kui ka peaksid ettetulema,  ega meie pole sääl waatamas olnud, siis ei pea nad nii sagedad ja igapäised asjad olema,  kui praego Berlinis. Nii ühe teise järele  ja nii hirmsal moel, kuida see nüüd wiimasel  aeal Berlinis olnud, ei ole see Londonis  ega Parisis ka mitte nenda olnud. Tuleb  wahest üks wali torm, wihma sadu ehk muud, siis ööldakse ikka: kõige wanemad inimesed  ei ole üht seesugust ilma näinud. Üht seesugust hirmust elu, nago praego Berlinis on, ei ole ka tõeste kõige wanemad inimesed mitte näinud. Oma rohke annete wäljajagamise  poolest kuulus Berlin, ei ole ka praego oma kassi rusikasse pannud, waid jagab andid  rohkeste wälja, aga see ei ulata seda suurt puudust, mis sääl praego olla, mitte mahendada.  Töö on, mis asja woib parandada, ja sest on suur puudus; ükski muu asi ei woi ega jõua seda paremaks teha; töö on nago see halikas, kust igaüks alati oma tarwidust woib saada. Kuida on siis lugu saal, kus igapääwane toiduse mure nii wäga ei pigista? Oh, saal pole muust juttu , kui teatrest ja selle andjatest,  neid nimetakse künstleriks; teised ametnikud,  kus paljo rohkem kunsti juures ja keda 154