tõrjus. Kuna see sündis, lükkas ta jalaga Kirkpatrik'u külge, et teda ülesse äratada. See töuusis püsti, öerus silmi ja hakkas uniselt  mööka otsima, aga sattus saal juures mõrtsukate kätte. Üks neist lõhkus õnnetuma pää mõõga hoobiga lõhki, kes waljuste soigudes  maha langes ja hinge heitis. Äh, see ärikas kuningat hirmsaste wihale. Wuhisedes langesiwad mõõga hoobid ja mõrtsukad saiwad  pea aru, et neil mehine wastane oli. Kui üks neist langes, paniwad teised plagama.  Kuningas pööris ennast nüüd sõbra poole, ja õhkas südamest, kui nägi, et Kirkpatrik  tõeste surnut oli. Ta tegi temale haua ja mattis maha. Selle paale sammus ta, kui ilm walgemaks läks, metsas edasi ja mõtles kõiki juhtumist järele, mis ta truu seltsimehega  näinud oli. Ta tundis ennast nüüd üksi olewat. T'al oli sell' silmapilgul üks kõik, kuidas minema pidi. T'al oli koguni mõte Shotti krooni teistele jätta ja üksikult metsas  elades elupaiwi lõpetada. Sügamas Garrik'i metsas, mitu penikoormat  lähemast külast eemal, oli üks üksik talu maea, kelle ümber kõrge aid oli, nenda et õue n'agu mõni kindlus wälja näitas. Nii häästi uksed kui aknad nähti enam kaitsemise  tarwis sisse saetud olewat, kui muidu pruuk oli. Ohtu oli katte jõudnud ja maea rahwas suure tamme laua ümber kokku kogunud. Praegu tegi kõige noorem kolmest poeast öhtusööma  palwet ja teised, maea peremees ja pere paniwad käed risti, kui korraga koer öuues waljuste aukuma hakkas. ..Mis see on?" küsis peremees ja tömmas kirwe kätte. ..Hakake sööma", ütles ta teistele  ja ruttas isi wälja. ..Wait!" käristas ta wäljas koerale. ..Kes sääl on?" ..Üks eksija, kes öömaea palub", kostis wöeiras  ja astus peremehe juure. Silma pilgu waatas wiimane wööra riiete ja mõõga paale ning küsis siis kärmeste: ..Mikspärast tulete siia üksikusse kohta?" ..Ma olen jahi pääl ära eksinud", kostis wööras. .Ma olen üks Garrik'i maakonna rüütel." .Siis tere tulemast", ütles talumees ja pakkus  wäörale kat. „Meie elame seesugusel aeal, kus inime ei wöi julge olla ja sellepärast  ei pea Teie minu ettewaatamist pahaks panema. Alles eila on kolm kelmi, keda ma küünis öömaea pidada lubasin, minu ühe lamba ära waraStanud. Õelus läheb paaw pääwalt ikka suuremaks, nii kaua kui Inglased meite maad walitsewad. Tulge ometige ligemale." Wööras täitis käsku ja astus tuppa, kus kõik perekond teda teretas. Perenaine kutsus teda sööma ja wööras ei lasknud ennast kaua paluda. (Tulema kord edasi.) Omalt maalt. Pärnust. Midagi Eesti Aleksandre kvjoli st. Selle üle on wiimasel aeal jälle õige rohkeste kirjutatud ja räägitud. Nöu õpetaja  M. Jürmann on hilja aegu Tallinnas Kaanut'i gilde saalis nimetatud kooli üle pitkemat  kõnet pidanud, tema kasu ja tulu selgest?  üles näitanud. Mis kool see on ja missuguse nöuuga ta smette wöetud, seda teab wist igaüks lugeja isigi. Selle kooli sõbrad, tõsised ja auuwaärt Eestimehed on juba enam kui aastat tema kasuks suu, sule ja eesmärgiga  wäsimata tööd teinud. Enam kui kuus aastat on juba raha korjatud ja üle 27,000 rubla kokku saadud. Ka on selle kooli tarwis juba Põltsamaa alewiku ligidal kena maea maa - tükiga ostetud ja wiimasel pääkomitee koosolekul nöuuks wöetud, nii ruttu, kui wöimalik, kas küll tulewal aastal sääl õpetust algada. Iga hakatus on raske ja iga uue asjal waenlased. Meie Aleksandre koolil aga neid weel õige rohkeste! ..Mis asi see on, Eesti rahwas tahab ka isi midagi teha? Ei mitte! See rahwas ei pea oma jalge pääl käima. Ta ei pea meheks saama. Ta peab igaweste eestkostmise ja eestwedamise alla jääma." Nenda mötlewad ja ütlewad kooli wastased. Aga tee mis tahad: kool tikub wägise jalale töuusma. Sääl karjuwad wastased  nüüd: ..Koolist peab Põllumeeste kool 83