Perno Postimees ehk Näddalileht Zs. 1»72 KGms neljapäew 7. Septembril^ aasta. Ses lehhes seisad Mönni sönna nõia tarkusest. Ommalt maalt: Riast: Keisre Herra reisist. Tallomade mümisest. Tallinnast: Õnnetustest. Lõikusest. Peterburgist: Tallorahwa ollemisest. Rabha wöidnde numred.  Moskwast: Näitusest. Nowgorodist: Tänno wäärt nöu. Wöeralt maalt: Saksamaalt: Söa kullust. Berlinist: Mele pahhandufeft. Augsburgist: Saksama kroonprints. Jtaliamaalt: Mannast paawstist. Uemad sönnumed. Mönni sönna nöia tarkusest. Kuida ööldud, olli klaas kahheksa kandiline, vealt ülle serwa wilto sisse wadates, näitas nago posl innimese suu ja alt püggala ots Mi kui koon ja üllewelt poolt, kui innimese pea ots. Ma wotsin nõela kätte ja pannin wälja pole klasi, kesk püggala kohta, nõel olli pöegeti warga suus. Nüüd olli assi selge, et hakna walgus, mis pool wilto klasi püggalasse  paistis, teist modi walgust teggi ja kandist sadik pool näggo wälja paistis, just nago ühhe halja nodi peale wadates. Se olli nüüd se näggo, mis ülle pommiseja ennast  ni wägga kitis ja miks tedda ülle ilma targaks kideti. Kas näete nüüd armsad sobrad  ja waenlased, kui tuggew usk pimmeduse wöimusel; ühhe minuti aeaga ollin walmis tuderitud ja walle prohwet walmis. Nüüd tulli ka nõid tammatades kögist sisse ja kössis:  „kas nüüd ükskord näed?" mis peale tale kostsin: aiman kül selle kohha, agga wist on Varras mo rahha ää prukinud, sepärrast häbbeneb  nurga taggant pead wälja pista. Ma seal jures kaua ei möttelnud, laksin podi, ost- sin ommale ka ühhe nisugguse klaasi, wallasin wet sisse, waat: näggo wäljas weega, põlle wina tarwiski, ammet selge, kas las seista. Nüüd läksin nõia jure taggasi, et nähha, kuida õnne andmisega luggo. Taggasi tulles leidsin teadma mehhe jurest õige rohkeste innimesi,  kül mehhi, naisi ja nori neiukest ja kellele õnne anti, sellel leigati sõrme küünde otsast tükkid ärra ja mässiti pabberi sisse, wist wanna nõia perremehhele märgiks waja ja pandi hakna peale, kust aega möda pörmandale  mahha puddenesid ja pühkmetega wälja läksid, kellest ka pühkme unniko sees just pudust  polnud; ka juukse karma topsist olli sealt leida, mis kõik ollid wälja pühhitud ja kellest ei mingi suggust headust tulnud. Waat, kas põlle teine tük jälle selge ja kassolik, sest küne  leitus maksis 35 koppikad. Agga kolmas temp, mis prohwet meel teggi, olli kaunis naljakas ja sedda teggi ta ennamiste kõige wöerama innimestega, et ta neile nende ello luggu ülles rakis ja mitmele ka ettekulutas, mis asja pärrast ta temma jure tulnud. Eks wanna sonna ütle: «Kes otsib, se leiab." Ma