Perno Postimees ehk Näddalileht 1873 KDnes rede 4. Aprilil.^ aasta. Perno Postimees tuleb nädalas ükskord wälja ja nimelt iga rede. Lehed saamad nimetud pääwal ükspäinis enne lõunat wälja antud, ja ei ole see mitte wöimalik ühel teisel pääwal neid kätte saada. Hind on Peruus 1 rubla 3D kop. ja postirahaga ning pakimise kuluga ühtekoku 2 rubla. Ses lehes seisab: Ida Jndiamaa päris rahwast. Omalt maalt: Peruust: Kaebtused. Riast: Usu sa weel inimest. Õnneto waras. Talinnast: Ametist lahti. Peeterburgist: Pidu söömaaeg. Wene söawäed Amu- Darja jöe äres. Suured külalised. — Pensast: Wiina joomise wasto. Wöeralt maalt: Saksamaalt: Keisre sündimise pääw. Jtaliamaalt: Wana paawsti turtsumine. Prantsusemaalt: Karlistlastest. Baionnist: Don Karlos. Hispaniamaalt: Mõnda. Ida Indiamaa päris rahwast. Paneme siis täna jälle üksikuid maid ja nende rahwast tähele. Orissa maa lääne poolne jagu kutsutakse Radswara maaks ja sääl elab Kündi rahwas. See maa on iseenesest  üks mägine metsamaa, aga üks hea wiljakandja maa, kui hästi haritud saab. Ilmade poolest on see maa wäga paha, sest et liig palaw on ja see liig audaw palawus sünnitab paljo kurje tõbesid, mis ka wäga paljo inimesi kappab, iseäranis neid, kes wäljast  senna tulewad. Kündi rahwas on ales 1836 aastast saadik tuttawad, enne põlle keegi neist midagit täädnud. Nemad on wägewad  föamehed, elawad külades, hariwad pöldo ja kaswatawad elajaid; oma naisi pidawad  nemad nattuke auusamaks, kui Indu rahwas.  Woeraste wasto on nemad lahked ja sõbralikud, aga siiski kange südamega ja hirmsad  jooma mehed. Kõige hirmsamad asjad nende hulkas on nende inimeste ohwerdamised. Neid ohwerdawad nemad enamiste külwi ja leikuse aeal, aga ka muul aeal ja nimelt kui mõni iseäralik tõbi rahwa seas möllamas, ehk muu õnnetus nende paale tulnud. Neid, keda ohwerdamiseks wäljawalitsetakseja mõistetakse, pannakse esmalt nuuma pääle ja kui siis suur Tonki püha tulnud, siis tuakse neid ette ja tappetakse Meria iiede jumala auuks ära. Neid waesid pannakse enamiste lõhutud pambust  pilliroo wahele kinni, siis astub nende preester ette, loeb omad sõnad, teeb omad kombed ja siis lööb neile esimese haawa ihu sisse, selle pääle kargawad teised nende kallale ja raiuwad neid tükkikö katki. Igamees katsub  siis, et tükki liha ehk werd kätte saab, wiib seda kooju ja matkab oma põllu pääle maha, seda lootes, see anda wilja kaöwule jöudo ja wäge, aga paljo enam önneliko sigivust;  teine hirmus ja koletu pruuk on nende juures weel, et nemad need lapsed, mis nende