Tallinna Sõber M 11. Esimene aastakäik. Tallinnas. ill°'°' Leikusekmi pääwal 188. Ulciitdne kealtht Etstirkhivkll maal ja llnnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas Lindsors'i päriale triikimajas: aa5ta5............ 1 rubla, pool-aa5ta5............ 50 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas ............ 1 rubla 4l) kop., - pool-aastas 80 kop. Kuulutused maksavad iga rea ehk sesse aseme pealt kop. Tellimised wöetakse waSta: Tallinnas: LwdsorsU päriale trukimajas. Peterburgis -J. G. Seetandt, M 54. Hartus - W. Kust. - Peruus: K. Kudeviita. Zlakweres: L. Mattty, Paides! K. Seidewcrg. Kapsaku-: G. A. Ksssverg. Auresaares: Hh. Aange. Amvtas: A. Kr. Raudkepp. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Ktlst jaama kaudu. (Ass .^ceb.) ÕmM maalt- Malmkoknud Baltimaal ja ..Russkaja Prawda." -- Soomemaa tollipiir. - Ae,LM Praua rechst. ..Lootuse" kontsert. Zuulu-Kafsnd. Õnnetus. Rööwlid. Register . õwalt « . raudtee. Mõrust: Kõhutõbi. Libawist: Õnnetused. Petcrburgist: Wangihooned. - Kronstadtist: Torm. Moskwast: Weider õnnetus.— '?ns!kabN, - Mumill' Leidus Warnowinist: Hulgus. Solwütshegodskist: Looduse-näituS. Tshistopolist: Tulekahju. Kiewist : Surma nuhtlus.— Passiseadus.— Wöeralt maalt Saksamaalt - Elsass-Lootriuainiaa keisri-asemik. Lepingu-kauplemised paapstiga. - Austria keisri wverus Gasteiuis. Lõhkikargand suurtük. Austria Ungru maalt: ab !'u?e leuiinied.' Saras-wo tulekahju. -Prantsusmaalt: Parlamendi lõpetus. -Graf Ehambord. -Thiäri auusammas. Inglismaalt: Parlamendi tänu. ZuillmKaffri sõda.— Leiteiiant Karri. Hispaania innalt : Kuninga õde h. .lniu lehi: ~Pi>ha antd." Kirja wastused. Omalt maalt. Tallinast. Rahukohtule seadmine Vallimaale,  kuida riigiwalitsuse nõu on, ja kuida meie sellest oma lugejatele ka enne lühidelt teadust andsime, annab juba Wene aealehtedele tööd ja paneb nende kirjutajate suled wirgumalt käima. Zuba sellest aeast saadik, kus meie Suur Keisri Wenerahwa Vabadusele laiemat põhja seadma hakkas, ja ka nimelt aealehtede keelepaela lõdweudas, on Ühel jäol nendest lehtedest õige nähtaw himu, oma kodust tuska Vallimaa üle wäljapuistata. Et meie maa põllu- ja taluaöjad  parema joone peal on, kui laiemal isamaal,  seda teadwad Wene aealehed niisama heaste kui meie ise, aga need nende seast, kes ennast rohkem wahwuse tujust ja toredusest kui tõest ja õigusest kihutada lasewad, pahandawad ennast ehk just selle üle, se on meie maa mõnusama  edenduse üle. Kus ial wölmalik, seal rebiwad ja raputawad sesugused lehed meie isewiist  eln ja meie iseolemise külges. ja mõned meie maa meestest, kes uuenduse ja edenduse wahel selget wahet teha ei mõista, puhuwad nendega ühte pilli. Nenda kirjutab ja arutab siis ka „Nusskaja Prawda", et Baltimaal rahukohtule  seadmist õiete täielikult kordasaata ei wõi, kui meie mitte esmalt kõiki oma wana olemist ja elamist körwale ei tõukaks, kui ineie ennast põhjani Wene maakonna sarnaliseks ei muudaks, mis pea niisama palju tähendab : kui meie mitte oma maa-elu poolest Weuelaseks ei jääks. „Nusskaja Prawda" kirjutab teiste asjade  seas meie Vallimaa kohta: pSe maa jääb ikka weel oma wana, kitsa eluwisi sisse, mille seadused seisuste põhjuse peale rajatud on; se on ikka weel maa, mis mõisniku  de ja taluperemeeste walitsuse all seisab. Ka rahukohtude seadmised saada seal - kuida aealehed  kirjutawad isewiisi asutud. Meie juures (Weuemaal) saawad rahukohtu-herrad semstwost (maakonna kogust) walitud, kõige seisuste saadikudest;  kus aga semstwod weel ei ole, nenda kui läänepooliseS kubermangudes, seal saawad rahukohtu-herraks riigiwalitsuse poolest kohtuametnikud  seatud. Baltimaal ei ole aga nõu üht ega teist sellest teha, waid midagi isewiisi aSja. Semstwod seal ei ole, ja milla seda seal seatakse, se on teadmata; nenda ei ole seal ka seda pinda, mis meie juures rahukohtule seadmise  põhjuseks tarwitakse. Teiselpoolel aga ei taheta seal rahukohtu-herra ametit ühe riigiwalitsuse  poolest seatud ametniku kätte uskuda, sest nemad on seal oma seisuse-waimuft täidetud ja pidawad selle järel oma endisest walimisekorraft  kinni. Kuida kuulda, mõteldakse seal rahukohtu-herrade walimiseks iseäranis kogust seada, kus mõisnikud igaüks oma heala auuawad, talukogudused aga oma Vanemate (tallitajate) läbi. Siin tuleks nüüd küsida oleks sesuguste kogude peal igal seisusel oma eestseisja, oleksid need wähemaltki semstwode sarnatsed? Iseenesest on mõista, et Vanemad (tallitajad) talukoguduSte eestseisjaks mitte küll ei ole. Wanemad ei ole mitte saadikud. nemad —on ülemad. Kui aga ka talupojad õigust saaksid, eestseisjaid walikogule  saata, siis ei oleks need kogud Baltimaal, ei wäljaspoolt aga seestpoolt meie semstwode sarnatsed Suuremal jäol Vallimaa maarahwast ei ole maad, seal on rohkem sulasid ja päilist, kes mõisnikude ja taluperemeeste juures teeniwad, ehk nende palga peal elawad, ja wahe ühe taluperemehe ja omanduseta päilise wahel on suur." .... Nenda kõnetab „Nus3kaja Prawda" edasi ja näitab rohket himu, meie maale midagi sigitada, mis siin ialgt tuntud ei ole olnud, mida siin küll ka peremehed ega sulased ega päilised ei himusta. Näitab aga seal kõrwas ka, et temal meie maa ja meie rahwa elu, mitte täieste tuttaw ei ole. Meie maakogudused on wauast aeast saadik kõikis omas elamises ja olemises koguni teiftwiisi kui Weuemaal. Meie maal on maa, maakohad ja talukohad ikka kõigi õiguste ja kohuste avwamise põhjus olnud; Wenemaal hinged. Balti maal olid igal aeal, ka siis kui rahwast päriseks loeti, kindlad ja seisawad talukohad  ja peremeest nimetati tema koha järel; Wenemaal ei tuntud enne ega tunta ka nüüd talukohta, ja talumaja saab peremehe järel nimetud.  Seal said maksud hingede pealt nõutud, ja iga „hingele" kes oma eri-perekonda asutas, sai üks osa küla maast antud, kuida se just jätkus, pisut ehk palju ja sellepeale waatamata, kas se osa ka perekonna ülespidamiseks mõedus ehk mitte. Vallimaal, kui igal läänepoolsel maal arwati mõisniku rikkust tema mõisade suuruse, parema ehk sandema maa järel; Weuemaal üksi hingede järel. Wenemaal ei olnud ühel mõisnikul  mitte nii ehk nii suur mõis, temal oli nii ehk nii palju „ hingesi"; millest need hinged elasid, selle järel ei saanud palju päritud. Meie tahtmine ei ole siin mitte, selle üle aru teha, mis iseenesest mõnusam on, kord Baltimaal wõi kord Wenemaal, meie tahtsime aga näidata, et maakogudused, kuida need wauast aeast saadik ennast iseeneses seadnud ja kosunud, siin ja seal koguni kaks asja on; kus talukohta ei ole, seal ei wõi ka sulasest juttu olla; sulased olid aga kõik alamad Wenelased, nende omaniku ees, kuuni Kaiser Aleksander 11. neid wabaks tunnistas.  Selle wabadusega ei siginend aga ka mitte talukohad, ehk koguni koha-omanikud talupoja sugust, kuida se meie juures on. Maa sai koguduse  maaks, ja kuida enne mõisa- ehk rahwa - omanik „ hingedele" oma osa maast andsid, nenda annawad seda nüüd kogudused. Nendest osadest"  mahub aga tosin, poolteist, sagedast ka kaks, ühe Vallimaa keskmise talukoha sisse, ja nendel, keda „Russkaja Prawda" päiliseks nimetab,  se on meie maa wabadikud, nendel on siin sagedast kaks kord niipalju maad, kui üks os a Wenemaal suur on. Seal on siis koguduse-liiked  kõik ühe maksu all, nendel on ühewörra  kohust täita, siis on ka õigus, et nendel walimise-kogus ja igas awalikus toimetuses ühewõrra õigust antakse; kohus ja õigus peawad aga Hewäärilised olema, peawad ennast wastastikn  katma, kui asjad korralisel wiisil edasiminema  peawad. Taluperemees on meie maal kohuse kandja, mitte sulane ja päiline, taluperemees  olgu siis ka se koguduse liige, kes seadust mööda asjade-seadmisest osa wõttab, mitte sulane ehk päiline. Ka ei ole „ peremehed" ja sulased" mitte mitmesugusest seisusest, kuida Musskaja Prawda" arwama näitab, need sõnad tähendawad aga üksi igaühe igakordsed elukorda. Wõtab sulane ühe talukoha, siis on tema „peremees", kannab peremehe kohust ja kannab peremehe õigust. Kui nüüd meie maakogudused Wenemaa maakogudusteft koguni teistwisi on, siis on iseeneselt  mõista et üksiku liigete tallitused nende koguduste keskis ka teistwisi, oma wiisi olema peawad. Mis aga „Nusskaja Prawda" Vanematest,  se on meie tallitajadeft räägib, et need mitte saadikud ei ole, waid ülemad on, sellest meie ei wõi sugugi aru saada. On kogudus ühe mehe kätte oma asjade tallitust ühel poolel uskund, siis peab se jo üks ustaw mees oma koguduse silma ees olema, ja tema kätte peaks ka teise asja tallitust uskuda wõima. Usume meie ühe mehe kätte oma aida wõtme, siis wõime küll ka oma kohtu kambri wõtme sellesama mehe kätte anda, kartuseta, et tema seal ehk meile mingil wiisil ülekohut teeks. Kohtumõistjateks walitakse iga mõistliku rahwa seas need mehed, kellel mõistust küll on, auutundmist küll on, kes aga ka niipalju oma enese jalge peal kindlast seisawad, et neil teiste abi tarwis ei ole, et neid ehk kord mingi abi tõotus õiguse tee pealt kõrwale ei eksita. Mida rohkem walikoguduse liiked kindlast oma enese jälge peal seisawad, seda rohkem on ka nendest loota, et neid mingil wiisil oma kohusest kõrwale eksitada ei wõi. Seda kindlust wõime meie aga ikka rohkem peremeeste kui sulaste ja päiliste juures leida oodata, pealegi nende peremeeste juures, kelle kätte juba enne kogudus midagi awaliku tunnituft uskunud on, ja nenda näitawad meil siis ka kõrgema ameti kandjad koguduse keskis, kohtuwanemad ja tallitajad, sündsamad walikoguduse liiked olema, kui asi niikaugele jõudnud on.