teise wasto käima ja pW Mid ka' m Kauges et kattega töösse hskkastd. 'Oh sa kallis aeg! Ma ei wöinud sedda kauem pealt wadata, laksin  wälja, wisin omma w'a körwi kaewo are, atzdstK seal raandaga kaemust wet kuiwa heinde peale, pannin ette ja läksin omma teed, egga põlle ma ka selgemat otsust sanud, kes need nored mehhed ollid. Tee peal Mõtlesin weel selle peale, mis sa ükskord räkisid, et seal teie pöllomeeste seltsis selle ülle olli könnet petud, et meie aegse nore rahwa ello on raiskus, se ka tõeste tossi on, sest se on pea laest kuMM jalla tallani raiskus. Ma piddin kord süddame  rindo wötma ja neid augutama hakkama,  kartsin agga, et kõik kolmeksi mo kallale tullewad, mis ka teistwisi ei õlleks olnud, sest mul tulli weel aegsaste se manna sonna mele, et üht roja unnikud ei pea jallaga ligutama, siis hakkata ta weel ennam haisema; teggin et agga emale sain, tappelgo manna taewa tädike issi nendega ja katsugo neid parranda, woi ehk wöiwad wallawallitsused neid nattuke kasse urwa piritusega märida, ehk awwitab se wahhest. Tee peal kaebasin omma w'a runale,  et se mitte minno sü ei olnud, et ta lõuna ilma kaerota jäi, lubbasin tale öhto kaks ossa anda. Ohto jõudis kätte ja jubba paistis korter emal, kuhhu ömaeale tahtsin jada. Senna sades leidsin mönned teised omaealised eest, kes ühhxs istusid ja maggust jutto puhhusid.  Ma wötsin ka omma w'a körwi eest ärra ja pannin kõrtsi howi paigale; wiskasin jälle, nago lõunagi peoga Heino ette ja läksin kõrtsi tuppa, kus teised jubba enne istusid; seal leidsin ma paljo parremat seltsi, mehhed ollid mul kül tundmata, agga nende kõnne sundis mind lähhemale nihhutama ja nendega sõbrust teggema. Siin küssid sa wahhest, noh, mis asjast nad siis könnelesid? Ä olle na ZärssiLo, ota . agga, tahhan sulle warsi juttustada; panneme enne pibud pähhä. Nüüd eddasi! Wata, mönned neist ollid Perno eesti pöllomeeste seltsi liikmed, kes juhtumise kaupa teiste tee- Matega seal ollid kokko sanud. Nenda istudes  ja ühhest ning teisest jutto aeades, läinud jut wimaks pöllomeeste seltsi peale ja just kui sisse astusin ja neid lahkeste terretasin , olli neil jut pöllomeeste seltsi kassust. Pallusin M MeW omma jutto nattuke uendada ja sedda mis zubba ollld tönnslenud, weel ueste könneleda, et sedda ka kuulda. Mehhed ei olnud ka kaddedad cgga laisad, wäid könnelesid,  mis issi ollid, kuulnud ja näinud otsast otsani ärra; kiitsid omma seltsi präsitenti, kes üks wägga tubli pea ja kelemees olla; ta oskada  wägga mönnusaid ja kässulito könnesid piddada, mis rahwale üht Üllust ja ommaliko eddasi famist ommast mannast kammitsast ellust  annab. Ellan kül tük maad Pernust emal; agga ommetige ollen ma nõuks wötnud, ka seltsi liikmeks heita, sest ma tahhaks ka ommast  mannast wannematest pärritud pöllo - ja maa tõde harrimise wisist wälja astuda ning parremat õppida. Kui nenda weel tük aega risti ja rästi ollime jutto puhhunud, tulli aeg kätte, et piddime maggama heitma. Selle tullusa jutto peale ollin sedda surmaks ärraunnustanud,  et w'a runale õhtuks kaks wodert  kaero lubbasin, läksin siis ni kohhe wälja, puistasin kaerad künnasse ja käskisin tedda nüüd holega jahmatava; selle peale läksin tuppa ja sirrutasin omma wässind kondid, õlga terwe kõrtsmik w'a auus mees laskis tee käiatele puhhud sisse tua põhkude peale ja uinusime marsi maggama> Hommiko ollime jälle kõik warrased, igga üks omma loma kormitamas  ja kui issi ka- hommikust pallukest saime wötnud ja hobbused ettepannud, jätsime siis ühteteist sõbralikult Jummalaga ja lahkusime  ärra. Wata nüüd w'a söbber ja kassowend,  mis innimene tee peal kõik peah ärranäggema  ja mis ta körw peab kuulma. Essimese  kõrtsi ollemine kohhutas mind nenda, et mul hirm plli teise sisse minnes; agga kuida olli luggu jeal paljo parrem ja löbbusam;  jut öppetlik ning kassulik, õige nago solaga  solatud. Ma ei kahhetse ial sedda, et nende meestega seal kokko sain, sest nende könne kiskus mo unnisid silmad lahti ja körwad kikki, ja wöin öölda: sain paljo targemaks. Ollen sul, manna söbber, nüüd hea tük aega omma juttuga ärrawiitnud, agga mis sa teed ä, sanm armaste kokko, siis kullub ka aeg üsna  löbbusaste käest ärra ja ollin sedda julgem, sest et tean, et sa pahhaks ei panne, maid armastad, kui tegi sülle lõbbust jutto puhhub; egga m'e nüüd ni rutto jälle kokko ei sa, sest 332