Tallinna Sõber AS 25. Esimene aastakäik. Tallinnas, IM Zalwekun pääwal IBN. Uleiildut aesleht Eestirahvale maal ja liunades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas Lindfors'i päriate trükimajas: aastas t rubla, pool-aaStas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aaStaS 1 rubla 40 kop., pool-aaStas ... 60 kop Kuulutused maksavad iga rea ehk selle aseme pealt 5 Kop. Tellimised Võetakse wasta: Tallinnas: LindforsU päriate trükimajas. Keterkurgis: J. H. Seelandt, o»nuexcaaa 54. Harkus: W. Just. - peruus: K. Kudemiita. Aakweres: L. Wattlp. Kaides: A. Seidewerg. Kapsalus: H. A. KollSerg. Kuresaares: M. Lange. AmStas: A. Kr. MaudKepp. - Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass .^CCK.) Register: Kuida uue-aca lastele wana-aea lngusi õpetakse. Omalt maalt: Tallinnast: ..Liudu-selts — Wastastiku Tnlekahju-assekuranz. Kiri Samaarast. Uus tee. Würst Suivorowi wõeruskaik. Petcrburgist: Sunrwurst Auujärjepärija reisist. Keisri kodutulik. - Laevasõidu lõpetus. Laadoga jääd. Njeshinist: Wilja-putukad. Bogurusslan: Koledad külalised. Odessast: Torm. Wõeralt maalt: Saksamaalt. Austria-Ungruiuaalt. Prautsusinaalt. Inglismaalt. Türgimaalt. Kirja wastused. Jutuleht: Linnuwarga  lapsuke. Kuida uue-aea lastele wana-aea lugusi õpetakse. „OH mina waeue wabatnaene, Sandikene, saunanaene!" Wana rahwa laul. Kurwad aead ja nende mälestused flgitawad kurwi laulust, mis lugejate ja kuuljate südames wägewad liigutusi äratawad. Kurwa aegade mälestust tarwitawad siis ka tuletajad sagedast oma laulude ja luuletuste põhjuseks. Mõnel kirjasepal näitab aga kahju olema, kui kurwad aead möödaläinud on ja kui paljast mälestusest uksi oma liigutuse-riista sepistama peab, mis nii wägewast mõeduda ei taha, kui igakortseks iseäranis tarwituseks kuluma näitab. Need mehed kedrawad siis ülejäänud sõnadest kõit, millega wana aega ja uut aega nii kawalast kokkusõlmiwad,  et waeue lugeja sagedast aru ei saa, kas möödaläinud aeast wõi käesolewaft aeaft jutt ou. Sesuguste pehastand ohelikude otsas püütakse siin ja seal ka Eestirahwast ninapidi wedada. Meie küll loodame, et rahwa wärske waim nendest sala-kõitest hoolimata otsekohese seadusliku tee peale jääb ja lahkel sammul edenduse, rahu ja rõõmu poole astub, kuida wiimsed aead seda iga tõsise inimese-sõbra rõõmuks  näitawad, siiski arwame nõdrema wendade pärast tarwis olema, mõnda sesugust kõiekest salapaigaft paistele rebida. „Tartu Eesti Leitung", se noorem wõitleja meie maa seltnlikul waimul, näitab kanged himu waua leent soojendada ja kui uut keedust oma lugejate lauale kanda. Pealkirja all: Kodumaalt" jutustab se aealeht „Eestirahw  a st" kui ühest „s eisuse st", ja jutustab teesillutamisest, lumerookimiseft ja teistest awalikuist maa-koormatest kui „orjuseft".  Kus körwalise maanurga külatanawas se leheke oma Eestikeelt õppis, seda meie ei tea, seda aga teame, et need sõnad õpetud Eestlaste juures ja igal poolel, kuhu teaduse kiirud ulatasiwad,  koguni eri-asju täheudawad. Kõik se Tartu Eesti Leitungi" kätetöö, mida selle lehe F° 17 toob, lehkab nii kanged tülikihutuse haisu ja seisab nii kitsa, ühepoolilise silmaringi sees, et rohkem kusagil unustud maa-nurga talgupidul, kui ühes näitab sünnitud olema. Esiteks pahandab Leitung" selle üle, et Eestirahwa!  sedasama õigust ei olla, kui teistel seisuste!"  (!) kes kohtu ees oma asja wolinikude ehk kirjade läbi tallitada wõiwad, waid et oma kaebtust ja kohtu-asja seletust ise suusönaga tegema peawad. Niipalju kui meil teada, maksab se üksi alamate kohtute juures, mida ka juba suusõna-kohtuks nimetakse. Kui aga seal luba oleks kirja ja wolinikude läbi kohtuasju tallitada, siis oleks se enamist nende meeste kasuks, kes küll mähem ehk rohkem kirjutama õpinud on, iga muud tööd aga raskeks ehk oma kohta alwaks pidawad, ja kes iga auusa töö ja kodaniku-ameti tarwis kõlwatumad on. Juba uüüd teab mõni mees sellest rääkida, kuida teda sesuguste nurga-adwokacide läbi wäljakurnati, kui kord nende kuist sattus. Rõõmus wöis se mees pärast weel olla, kui suurema häda ja õnnetuse  sisse ei langenud. Kellel oleks teadmata, kuida mõni auus ja nõukas mees tühja tüli pärast sesuguste wereimejate läbi ärritud ja kangemast ja kangemast mässitud.sai, kuuni waesus  ehk koguni teekond Siberi voole õnnetuma kiusteasjale kurwa otsa tegi. Tahab „ Tartu Eesti Seitung" sesugust roomikuid Eestirahwa, nimelt aga talurahwa sekka sigitada, siis wõidelgu  alustud wiisil edasi ja wastaku ise sünnitud  tüli ja õnnetuse eest; meie tahame sellega rääkinud ja oma hinge peastnud olla! Ülemates kohtutes on talumehel kui igal teisel õigus ja kohus, omale opetud, ametisse seatud ja wannutatud  õiguse-abilist wõtta. Tartu Eesti Leitung" laulab aga eksitamata oma leina-laulu kosuma Eestirahwa rõõmulaulu  sekka: „ Orjuse ajal andis mõisa kõige amaliku maksu „puud, kui kiriku õpeta'ale ja köstrile omalt ppoolt ja wald pidi medama. Nüüd sunnitakse  pärisostjaid neid ostma ja medama. ,Mõisa kelle maad suured ja laiad on ei „anna omalt poolt vulkagi ja kui mõne mõisa „ omanikud seda weel teemad, siis on se armu „asi. Niisamoti on töiste kiriku maksudega. ju mõisa sulased niisamati kirikus ,kui tõisedki walla rahmas". Rohkem, rohkem weel, auustatud, „Leitung!" Meie loodame, mõisa omanik ise ja tema oma enese perekond tallab ka kiriku põrandad! —- Aga auustatud Leitung"! Teie oma üks jägu seletab jo Eestirahmale „ Vallimaa era-öigust". Kas Teil seal körwaS iseenese! „üleüldine õigus" selgeks ei saa? Teie püüate jo ka oma lugejate silmaringi laiendada, miks Teie siis siin tolmu pilweid puhute? Üleüldine õigus ütleb aga, et igaüks ostetud asja sedawnsi ja selle õigusega tarwitab, millega seda ostnud on. Ostis nüüd ükskord taluperemees ühe koha, ilma õiguseta wõeras metsas puid raiuda, siis peab tema seda küll ka ilma selle õiguseta pidama. Se õigus oleks aga teisel poolel, se on mõisa poolel üks wäljaspidine teenistus (Sermitut), mis seda igal poolel takistaks, ja mis uuemal aeal üksi aga siis maksab, kui se kohtu raamatus ülespandud on. Olekflwad ostjad sesugust õigust pärinud, meie arwame, et siis saeast kaubast üheksakümmend-üheksa  oleksiwad tegemata jäänud. Aga weel rohkem: On se küll „Tartu Eesti Lei- tungil" teadmata, et enne ostmist kõik puud, mis talukoha rajade peal kasmasiwad, mõisa määramata  omandus oliwad, nüüd aga kohaga ja maaga ühes ostja omanduseks saiwad? Mõisa walitsus mõis neid puid enne tahtmise järel raiuda ja oma kasuks tarmitada, kui seda ehk ka armast küll tehtud sai. Wõib olla, et mõni ostetud talukoht ilma metsata on, läbisegamini on aga nende heinamaale peal ikka niipalju puid. et wähesest maksu-puudest juttu olla ei wõi, kui omanikul rahuline süda on, ja kui teda wäljapoolt  mitte ligemise omanduse, ,suure ja laia" mõisa maade peale ei assetata. Wõi armab „Tartu Eesti Leitung", et mõisa-omanik talukoha-omaniku  l gemine ei ole ja Jumala käsud tema kohta ei maksa? Talukohtade omauikude enese suust ei ole meie puude-maksu üle weel kusagil kaeb tust kuulnud; seda leidsime esiteks „Sakalas" ja nüüd „Tartu Eesti Leitungis", kes kuida näitab, kutsumata „woliniku" ametid oma peale mõtamad, sellega aga küll muud ei saada, kui et rahwa rõõmsad ja lahked meelt pahale kihutawad. Eemal saamad teesikutamised, lumerookimised, walla kohtumajade ehitamised ja parandamised ja kõik kohtade awalikud koormad, mida meie maa harjutud kombel tööga öieudakse, „orjused" nimetud, kellest lumereokimiue jüba üksi „kõik waldade üdi wälja kurnaks". Meie ei saa aru kust se leht julgust wõtab. sesuguse ülekaela sõnaga oma lugejate ette astuda. Kurnaks se üksiue te»;u juba kõiki üdi wälja, kust siis suuremad  maksud wäljatulewad? Kust tuleks se rõõmus  Eestirahwa ja talurahwa edeudns, mis iga inimese-sõbra südand kergitab? Arwab se „ Leitung", et sesuguses laiasõlmises wörkns oma lugejaid püüda wõib, siis on se a walik rahwateotamine!  Meie kohus on aga ka, rahwast sesuguste „ wolinikude" eest kaitseda, kes tema rõõmust meelt lämmatawad. ja seda kohust tahame täita, kui iga teist. - Meil ei ole sel korral rohkem aega, ega mahu selle kitsa lehe sisse, kõiki seda arutada, mida „T. E L". oma A» 17 sisse pannud on. Seal töötatakse aga ka „ armudega näidata, mittu wõrt wald aw aliku maksusid ja koormatust enam peab kandma kui? mõisa". Neid „ armust" meie uüüd ootame ja neid meie tõe ja õiguse uimel pärime. Saame näha, kas pTartu Eesli Leitungi" arwu-õpetaja rohkem kooliraha teeninud on, kui tema keeleõpetaja.  Meil ou talumaade maksud ja mõisamaade  maksud tuttawad küll, meie ei ole aga leidnud, et talumaa maksud üleültse palju kõrgemad  on. Lõppeks ütleb „Tartu Eesti Leitung": Meie teame et selle kõne läbi meie otsa peale „noore Eestlase" „soziaaldemokraadi" ja mõned