wälja kannatab, küsis sõber mo käest. Tea ühti, kostsin ma; olen enne nooremal pölwel wörgo püüdis laewaga kül mere peal ka olnud,  aga mis nehukest karbikest nüüd niisuguse  soido riista waSto rääkida, n'ago siin mere peal söidawad; aga see woib ka kallis olla, nehuksega Talinnast Peeterburgi minna. Oma nattuke waese inimese kohta ikka ka, ehk kül enam ei ole kui kaks rubla, siit senna ja teist kaks säält tagasi, ütles sõber ja kui sul enesel midagit selle waöto ei ole, siis tule aga täna pärast lõunat sadamasse ja lähme kahekesi  tossu laewa peale, kül m'e sellega pärast õigeks saame. Mis mul siis enqm wastopanemist  pidi tarwis olema, waid olin rõõmus, et seda wiisi üsna nago kogemata seda suurt ja kuulust pea linna nüüd näha saan, mis mo wanemate wanemad mitte ei ole näinud. See wöis ehk na kello wie aeal olla, kui m'e sadamasse ja laewa peale läksime. Aga Jumala  ilmuke oli ka kena ja wagane, et mitte piibo suitsu ä ei wiind ja meri oli tasane ja walge nago palakas. Kui kõik asjad laewa meestel toimes olid, pandi masinad wurrama ja laew läks, mis wesi kees taga, aga ta läks nii waikselt, et mitte sugugi ei olnud tunda, et laewa peal olime, na waikne oli ilm, wiimaks  jõudis õhtu kätte ja Talinna kirikute tornid olid juba amugi silmist kadunud, wötsime  siis ka oma õhtast palukest ära, mis sõbra kottist leidsime, egas mul enesel ei olnud kedagist  wötta, ostsin paari koppiku eest saija, et ka omast käest oleks nattuke wötta; heitsin laewa lae peale soja ahju lähedale pikkali maha, panin wa kübara pea alla ja olin senna magama uinunud; wöis na poole öö aeg olla kui ma jälle üles ärkasin, kabasin w'a pibo tobi järele, mis suust oli laewa lae peale kukkunud;  aga kuida ehmatasin ma, kui kuulsin laewa masinat oma lugu tööd tegewad, aga laewa ei tunnud ma sugugi edasi minewad, selle hirmo peale äratasin oma sõbra ka üles, na mis meist nüüd ometige saab, kui laew enam edasi ei lähä; kus mo wa Trutake jääb? Selle peale naerdes küsis sõber: kust sa siis seda aru saad, et laew edasi ei lähä? Eks sa seda aru ei sa? Heida aga pitkali laewa peale maha, ütlesin ma ja sae siis na, et laewa masti ots just ühe taewa tähe kohtas on, waata siis, kas täht jääb maha, jo laew siis mitte edasi ei lähä, sest kui ma üles ärkasin, jäin ma seda wiisi pitkali maas olles asja waatama, selle pärast ajasin ma sind üles, mis peale sõber naerates mulle wastas: eks wiska oma kübar üle parda meresse, külab sa siis näed, kuida ta kaugele maha jääb, sa nääd et meri tasane ja tuul waikne, mis laewa  sugugi ei liguta, kust sa siis tema edasi minemisest woid aru saada? heida aga maha ja maga rahuga ja lase teised ka magada; külab  hoome ööse puhkame Peeterburgi linnas sojas toas. Aga ä kõnele sest teistele, et ma nii hirmo täis olin, ütlesin ma temale, kas ta oma suud on pidanud ehk mitte, seda ma ei tea. Selle peale heitsime jälle uueste magama  ja päike oli juba pooles keskhomikus, kui jälle üles ärkasime. Ma 'p oleks siiski weel mitte üles ärkanud, kui mitte mo wa naljakas  sõber oma piipu ei oleks hakkanud mo pölwe wasto wälja kloppima. Lõuna hakkas juba kätte tulema, aga pea linnast weel midagit  näha, wiimaks hakkasid ometige Kroonlinna  tornid paistma wöis just poole, pääwa  aeg olla, kui säält mööda sõitsime; aga neid laewo, mis sääl koos olid, n'ago mõni suur mõisa lusti metsa tuk, eemalt naha. Säält edasi minnes, hakkasid ka aega mööda Peeterburgi linna tornid paistma, mis selge päikse paistusel serasid ja läikisid. Umbes  kaks tundi peale selle, kui Kroonlinnast mööda läksime, saime suure Newa jõkke Peterburgi  linna alla; laew pandi Nikolai silla lähedale pulwärki kinni, kus siis laewa pealt maha läksime: aga kuida tegin ma nüüd suud ja silmad pärani, seda rahwast nähes, mis sääl edasi ja tagasi käimas oli ja weel kutsarid  oma hobuste ja 'roskadega, mitte enam kümnete ega sadade, waid tuhandete kaupa ja ükski ei keelnud oma 'roska peale istumast, na n'agu meie mõisa kutsar Mihkel, kui ma weel poisike olin ja tahtsin wahest, kui ta hohobust  käitas, ka tühja 'roska peale karata, kohe andis ta mulle piitsaga selga; aga Peeterburgi  kutsarid hüütsid ikka „parin" ja „parin"  ja tõmbasid käega oma poole. Seda nähes  küsisin ma sõbra käest, mis n'ad peaksid tahtma, kas meid söidatada, woi küsida: kas meie nende sakso oleme näinud ; aga sääl olin 34