Sakala 14 ja IS. WMmdis, 27-L Maikuu päeval 1878. l. aastakäik. ms poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Meie noorte inimeste elust maal. Postimehele" kirjutab üks A. K. noorte inimeste elust T. kihelkonnas järelseiswa sõnadega: „Tule, armas lugeja, minuga kaasa ja waatame, kuidas mõnes majas  Kristlase nime teutised elawad. Naad käiwad sagedaste küll kirikus ise ka ja näitawad seega wäljastpoolt magad ja maga kiiduwäärt eluwiisidega ristiinimesed olewat. Aga kodusest, iseäranis noorte inimeste elust ei sünnigi rääkida! Iga Laupäewa, Pühapäewa ja Neljapäewa õhtul käiwad seal kutsumata külalised, ja mõni kord nii suures karjas, et ei jõuagi neid ära lugeda. Küsid sa ehk: mis need sinna otstwad? wastan ma: mis muud, kui noorte inimeste lusti pidama, kes seal mõni kord öö otsa möirawad (kirjasaatja on'wist „laulawad" tahtnud ütelda), mängiwad ja tralliwad, kus juures ise rõõmu pärast südamest naeramad! Siis on seal ka kõik mõeraste woodid üles tehtud, kuhu neid aru järele magama saab wõetud; niisugune on siis noorte inimeste  rõõm!" Kirjasaatja maenitseb siis noori inimesi, et naad neid kombeid maha jätaksiwad. ja ennema laulu kooridest ja mängu seltsidest osa mõttes omale rõõmsat lahutamist  otsiksiwad. Selle kirja masta ei ole meil ühtegi ütlemist. See pruuk, mis meie noorte inimeste juures walitsemas on, et noored mehed teadawail öösetel tutwa peredes wõerusel käiwad,  mõiks küll kaduda, aga hukka mõista meie sellepärast rahwaft mitte ei wõi. Meie oleme selle asjast noorte meestega  juttu ajanud, kellest meie wäga palju lugu pidasime, aga neid siiski seda pruuki ühes nägime tegewat. Nemad mastasiwad: „Mis meie peame tegema? Päewal meil aega ei ole seltsi pidada, see oleks ka Eesti talupoja loomuse masta, kes üks usin ja kange töömees on. On päewa töö lõpetatud, siis nõuab ka maim tööd, ja meie käime paar korda nädalas tutwa majades koos. Paha seal ühtegi ei tehta, aga jutt woolab seal nagu mesi ja maimu sädemed käimad särinal töine töise masta. Mõnigi ilus wanaaegne jutt, laul ja sõna tuleb seal awalikuks ja leiab uusi alalhoidjaid,  ja osast on just need öösised kooskäimised meie rahwa maimu omas ärksuses alal hoidnud." Nõnda rääkisiwad  need noored mehed, ja kui ma ütlesin, et jo sagedaste ka tüli ja roppu tööd seesugustel koosolekutel pidada tehtama,  siis naad mastasiwad: „Tüli tehakse üksi seal, kus mõned perewanemad, kes noorte inimeste suus Püha-Jürideks  kutsutakse, seesugust kooskäikusi omas majades ei salli ja oma peret ka töiste majadesse ei luba minna. Seal tulewad siis ka noored inimesed sagedaste nelja silma all sala kokku, ning seesugusel loul tehakse wahel ka mõni ropp tegu ära, mis suures seltsis ilmaski ei sünni. Sellepeale waatawad jo poisid ise, et midagi paha ei tehta, ja kui keegi häbematuks läheb, siis saadetakse ta kohe majast mälja!" Nõnda on meile noored mehed meie küsimiste peale wastanud,  aga kui palju nende sõnade juures tõtt on, teadwad mitmed meie lugejad ehk paremine, kui meie. Meie tunnistasime, et meie ettenäidatud pruuki oma rahwa juures mitte heaks ei taha kiita. Aga kui „Eesti Postimees" eesnimetatud kirja „Pärnu. Postimehest" ka ära trükib ja sinna juure lisab: „Kui „Pärnu Postimehe" kirjasaatja mitte üleliia musta prilli läbi noorte inimeste elu pealt ei maata, mis mõnikord ka wõib juhtuda, siis on asjad nimetatud kihelkonns küll raisku läinud ja nõuawad hädaste natuke „urwa- plaastrid" siis peame seesugust ajalehe tarwitamist Eestirahma häbiks täitsa hukka mõistma. „Eesti Postimehel" on oma register sõnu, mis ta nii suureks  ja kalliks peab, et teda õige sagedaste arwab tarwis olewat tarwitada. Nende sõnade seast on tema kõige armsamad  : „kase-oksad, kase-urwad, kase-plaaster, urwa-plaaster, urwa-oksad, kase-ropsud, kaseoksa-plaaster, püksi-mõet n. n. e. Õnneks, et töiste keelte ajalehed mitte kõik kirjad ümber ei pane, kus peed sõnad sees seisamad, ehk seda ka sagedaste küll sünnib, muidu arwaksiwad töised rahwad, et Eestlased  meel palju Paapuate all seisamad. Terwes maailmas wõitlewad auusad ajalehed see eest, et ihunuhtlused igal pool kauksiwad, üksi „Eesti Postimees" wõitleb selle eest, et Eesti rahwa juures selle rahwa häbiks ihunuhtlus nueste õitsema hakkaks. Meie ütleme meel kord, et meie seda sugugi ei kiida, et noored mehed öösite ümbex käimad, aga tõsi on ka, et seda pruuki sagedaste kirjuma karmadega ette on maalitud, kui ta tõeste on. Need inimesed käiwad igas nädalas paar korda koos, aga siiski juhtub terme kihelkonna kohta aastas paljalt üks ehk paar korda kahe partei wahel tüli ehk riidu. See ei tähenda näituseks linna seltside kõrwa seatud midagi, kus eestseisjate järelwaatamise all enam haritud inimesed koos käiwad, kus aga siiski ka Saksa rahwa seas mõnikord õige sagedaste riidu ja peksmist leida on. Aga kas sellepärast  kellegi Saksa ajalehel meele tuleb, nöuu anda, neid riidlejaid ic. „urwa- plaastriga" parandada. Seda ei ole sugugi wõimalik. Aga Eestirahwale pakutakse seesugust rohtu peaaegu igal nädalal ja rahwas peab seda jõledust kannatlikult lugema ja wasta wõtma. Et noored inimesed koos käiwad, see ei ole seiemaale iseenesest mitte seaduse wasta, ja sellepärast ei ole kellegi wallawalitsusel ega kohtul õigust, neid selle pärast trahwida, weel wähem ihu nuhtlust anda, mis üksi suured kurjategijad saamad. Wallawalitsused ja kohtud peawad seaduse järele käima ja mitte selle järele, mis üks ehk töine mustaprillikandja  ja päänorutaja heaks soowib. Nii kaua, kui need noored inimesed ühtegi seaduse wasta ei ole eksinud ja keegi seaduse põhja peal nende peale kaebdust ei ole tõstnud, nii kaua ei ole ka kellegil luba, neid nuhelda. Külap siis kena lugu meie maal oleks, kui asjad tõisiti läheksiwad! Juhtuks näituseks kogemata mees wallawanemaks, kes hea arwab olewat, et kõik wallarahwas ristis käte ja jõllis silmadega ümber käib ja terwe Pühapäew otsa põlwili maas seisab, siis temal ka luba oleks, igaüht kohe nuhelda, kes tema tahtmist  ei teeks! No jah, külap seesugune lugu mõne mehe meele järele oleks! Aga Jumalale tänu, meie ei ela Aafrikas,  ei ole ka üksiku timukate orjad, waid priid inimesed, kellel omad kindlad riigi seadused on. Aga mill kombel wõime neid paha asju, mis oma noore rahwa seas leiame, ära kautada? Katsume selle küsimise  peale mehisel kombel wastust anda. Igal rahwal, kellel weel elu sees, on omad lustid ja rõõmupidud. Wanaaja  Eestlastel oli seesugust pidust ka küllalt, kus kõiksugu mängudega aega wiideti. Mõningatel mängudel wõisiwad seal laulikud oma luulemise osawust awaldada, töistel jälle tugewad mehed oma suurt jõudu katsuda, nagu näituseks maadlemistel, wägipulga wedamisel, rattalöömisel n. n. e. Neid mängust on kadedus, rumalus ja maimu-toorus ikka enam ja enam meie rahwa seast ära katsunud häwitada. Ja mis on nende asemele tulnud? Kus noored inimesed mööda kõrtsaid ümber ei hulgu ja kõrtsmikutele tuhande rublaseid renta kokku ei kanna, seal otsiwad naad omale rõõmu öö warju katte all. Kus rahwas oma lustipidu enam mõistlikul kombel päewal ei tohtinud pidada, seal ei lasknud ta oma iseäralist elu siiski surmata, waid awaldas teda töisel kombel ööse. Päewal hoidis teda pealt waatajate silm toore tegude eest eemale, ööse aga ei olnud temal enam ühtegi määra tarwis ta langes oma haritud oleku seest sagedaste  toore oleku sisse tagasi. Ja kui täide läheks, mis „Eesti Postimees" soowib, ning meie noort rahwast „kaseurwa-plaastri"  abiga sünnitatakse, kudagi wiisi enam walju healt teha, siis oleks see üks wiimane löök meie rahwa elule, sest alles siis hakkaksiwad kõik salajad ja ropud patud täitsa õitsema. Meie arwates on meie noore rahwa toore oleku wasta ainult siis wõimalik abi leida, kui neid sell kombel auusama asjade poole jõuame awateleda, et naad rõõmuga ja priitahtlikult  nende poole pöörawad. Seesugused paremad asjad on aga nimelt ka laulu- ja mängu-koorid, rahwa awalikud lustipidud (kus ka noored mehed oma rammu wõidu-maadlemistes,  rattalöömises n. n. e. wõiksiwad katsuda), laulupühad  kõnede ja mängudega (mitte nõndanimetatud kontserdid)  ja muud. Soomemaal on suur rahwaharimise selts „Suomen Kansanwalistus-seura" omas programmis seesugused  rahwa pidud üheks pää punktiks teinud. Et aga rahwa waim üleüldse enam haritud ja nende meel parema asjade peale juhitud saaks, peaks iga kooli juures raamatukogu  olema, kust. igamees paarikümne kopiku eest terwe aasta otsa kosutawat waimutoidust wõiks leida. Ka wõiks noor rahwas Pühapäewadel koolimajasse ehk muu kohtadesse lugemise  seltsi kokku tulla, kus mõni hea lugeja tulusaid juturaamatuid  ette loeks ja töised pealt kuulaksiwad. Seesugust asju wõiksime weel palju nimetada. Kes neid meie rahwa seas elule äratab, see on meie rahwa tõsine sõber. Need asjad on päris mõnus rohi meie rahwa haiguste wasta, ja kes neid mõnusal kombel meie rahwa kasuks tarwitada mõistab, see on üks osaw tohter. Kõik sortsinaised ja muud mutrid aga, kes rahwale päris rohu asemel urwa- ja muud ebausu-plaastrit kauplewad, jäägu rahwa auuks peagi oma kaubaga neile ükst ülesotsida, kelle keha tarwitus ja järg seesugust rohtu nõuab. Poliitika ringwaatus. Kui wahel suwel kõue pilwed taewast katawad, ikka mustemaks ja mustemaks pää kohal kokku lähemad,  ning wälku ja müristamist igal silmapilgul oodatakse  kas lööb sisse, ehk läheb mööda —, siis on kõik loodus mait, linnud ei laula, puud ja wõsad ei kahise, ja mis elus loom, julgeb waewalt hingata. Sarnane lugu on praegu poliitika maailmas. Wene Londoni saadiku würsti Shuwalowi peale, kes praegu Peeterburgis oli, waatab terme Eüroopa. Missugused aga need Inglismaa uued tingimised on, mis ta sealt Peeterburgi linna toonud, seda hoitakse täitsa sala, ja sellepärast paneb praegu terme Eüroopa seda teekonda  niisamasugusel kombel tähele, nagu wahel suwel kõuepilwist taewast waadatakse. Keegi ei julge enam waljuste hingata ka mitte, ja kui asi kaua meel nii edasi läheb, siis on karta, et hingamine mõnes kohas