pääwa pärast korjamine lõpetud oli. Ksik maailm  nääb nüüd imekSpmmeS, kuida Ühe Napoleoni  sugu wösule Inglismaal nii suurt anu tehakse, millega selle maarahwas muidu nii wäga karged wõeraste wasta on. Kosutud saab imekspanemine  weel seläbi, et Inglismaa Napoleon I. kõige wihasem waenlane oli, keda omal aeal Helena saare peal nii pahaSte UileSpidaS, et kõik maa-ilm selle üle pahandas ja se pahandus ka nüüd weel täieSte lõpend ei ole. Pea oleks se asi ka tüli ülema ministri ja kuningakoja wahel sigitand. Kuningakoja poolt päriti, et prinz Napoleoni surnukehale kuninglik anu pidi antud saama; selle wasta oli aga Prantsuse Vabariigi saadik ja Inglismaa ülem minister Lord Beakonsfield.  Sedawiifl on siis ka asi õige segamini  toimetud, ühes kohas surnule kuninglik auu antud, teises mitte. Selle aea seeS on prinz Lui Napoleoni sõeaseltstmees leitenant Karei kes teda põgenedes üksi jättis, sõ ea kohtu läbi oma anutu argduse eest surma nuhtluse alla mõistetud,  ülem Kindral Zuulu-Kaffri maal ei ole aga usaldand seda kohtu otsust täita lasta; leitenant Karei saada nüüd isamaale saadetud, et ülemad Valitsejad temaga seal teha Võiksid, mis ise õigeks arwawad. Uus ülem juhataja Zuulu- Kaffre maal, kindral Wolselei saadab sealt sõnumid,  et sõda otsas ja kuningas Tshetewaio Võidetud  oleks. On se sõnum tõsi, siis wõib ülem minister lord Beakonsfield ennast rõõmustada, sest alalised sõead. mida tema süüks mõistetakse ja mis kangest Inglismaa kukru peale rasusid, olid rahwa meeled nii wäga tema Vastaseks teinud, et oma anu-ja ameti iste peal juba kõikuma hakkas. Belgia maal kipub tüli walitsuse ja rahwa wahel, uue kooli seaduste pärast suuremaks minema. Kuida juba enne kuulsime, ei ole kanged Katoligi  usulised nende seadustega sugugi rahul ja olid kirjad müiride külges leitud, mis kuningast ähwardasid. Nüüd on selgest üleStulnud, et nende kirjade pesa Jesuitide seaS on, ja on nendest  ka juba üks kiuniwõetud ja esiteks luku taha pandud. Türgi maalt. Tüli ministrete wahel on nüüd küll esiteks lõpetud, ehk aga ka üheks aeaks lämmatud. Ülem minister suur-wessir Kheireddin pasha jääb ametisse, aga palju usaldust ei ole siiski, et se lepitus kauema aea peale kestaks. Osman pasha peale tõstetakse ikka ja ikka weel kaeblusi, ja arwata on küll, et ka tema pääwad oma wägewa auupaiga peal loetud oleksid. Mahmud Nedim, keda, kuida kõik arwawad, sultan suur-weSsiri järeltuliakS panna tahab, waritseb ikka weel Konstantinoplis,  kui ootaks midagi, ehk küll wastased temast selleläbi tahawad lahti saada, et teda ühe maakonna  kindral-kuberneriks wäga heaks kiidawad ja temale .seda suurt auuametid toimendada nõuawad. Sultani peetakse jälle ükskord segameeleliseks, kuida se jutt kord-korcalt ikka uueste kostab, kui muud abi leida ei ole. Sultan  arwata ennast igalt poolt tagakiusatud olema,  ja et sesugune mõte kanget tuska sigitab, on iseenesest mõista. Arwataksd et asjad sedawiisi  kaua kesta ei wõi; muutust läheks kibedast tarwis ja kindlad teadust, ka pahast asjast peetakse  paremaks, kui usaldamata olekud ja igapääwast  hirmu selle eest, mis tulemas on. Bulgaria maalt. Noore würsti sissetulik  oma riiki, on suure rõõmu-oiskamise körwas  ka õige kurwa ja haledat juhtumist sünnitand.  Anu tuled, mida 8. Heinakuu pääwal Tirnowas teretamiseks põlema pandi, on majade  külge hakand ja 450 maja on mahapõlend; nenda ka mõned kauba - magasinid. Ka olla mõned inimesed surma leidnud. Kahju on noore würSti meelt wäga kurwastand, mis kõigist  olemisest ja näost wäljapaistnud, kui rahwasaadiknte  keskis oli. Würst on oma enese warandusest rahwale, kellele kahju sündis 200,000 franki (50.000 rubla) kinkind; rahwa-saadikud on oma keskis 30,000 franki selle tarwis korjand.  Kui würst oma wande teinud oli, on rahwa-saadikud kaks saadiku-kogu walitend, üht Keiser Aleksandrile teist würst Dondukow-Korssakowile  tänutunttistuft wiima. Würst Dondukow  Korssakow on ka ühe Bulgaaria rügemendi  auu-ülemakS nimetud. Ggüp t us e maalt. Uus kediiwe on ka juba midagi teinud, millel nii suur wägiwalla nägu on, et kõik Euroopa maa kohkudes küsib, kuida sel kombel asjad seatud korra peal seista wõiwad. Üks endine minister, Nubar-pasha. keda endine kediiwe ametist lahti laskis, on Parisis elamas. Sellele on nüüd kediiwe käsku saatnud, mitte isamaale tagasi tulla. Iseenesest oleks se käsk ehk wähem paha meelt sigitaud; kediiwe et ole seda aga mitte, kuida riikide kombe on, Türgi-saadiku läbi toimetand, waid ühe Prantsusmaa senatori läbi. kellel awaliku riigiasjadega midagi tegemist et ole. Sellega on kediiwe Tefurik-pasha näitada tahtnud, et tema sultanit koguni oma pea-wanemaks ei arwa. ja peale seda oli Nubar pasha selle miuisteriumi  ülem. mis Eurvopa riikide pärimise peale seati ja mille lahtilaskmise pärast endise kediiwe ja Euroopa wahel tüli tõusis. Kohalised sõmumid. Tallinnas on ööwahid 6. selle kuu pääwal kaks warasi kinniwõtnnd, kes woorimehega spirituse-wabriku  ette sõitnud olid ja sealt waatisi waljaweeretasid. Selle kuu 8. pääwal on üks wang Toompea wangihoonest waljapugend, omale teised riided toimetand ja woorimehega sõitma läinud. Kui aga pärast peentraha woorimaksuks ei olnud, sai mehike politsei-ofiziri ette wiidnd, kes linnukest  tundis ja puuri tagasi saatis. Selle kuu 7. pääwal, ehk selgem öösel, 7. ja 8. selle kuu pääwa wahel on Stroomi kõrtsi juures suur tüli olnud. Mõned kodadikud olid seal aedas istund, kui äkitselt maantee peal kära kostis... mille wahel akuaruudu kõlinad kuulda olnud. Üks neist herradest läinud wantama,  mis seal on, saanud aga pea täie õllepudeliga  hoobi pähe, et mahalangend. Teised kolm läinud temale appi, saanud aga kõik wähem ehk rohkem haawatud; ühel ka knld-uur ketiga taskust kistud. Ühe kodaniku pojale, kes akna all seisis, on kiwiga silma wisatud, ja teine kiwi on sängi ette langend, kus üks tütarlaps magas. Kavatsejad, keda umbes 20 olnud, on pärast töö lõpetust kõrtsi läinud, ennast kinnitama.  Tallinna aealeht „Revalsche Zeitung" arwab. et aeg oleks, seal midagi puhastust teha, kust sesugusi asju ka enne kuulda olnud, ehk koguni Stroomi kõrtsi kinnipauna, millest üleültse  head ei räägita, kuida ka nüüd kõrtsi pereuaene tülilegijate nimest ülesanda ei taha. Jutu leht. Siiraki raamat. (Mis polele jäi.) Pitk ja paks protokoll sai paiga peal üleswõetud,  allakirjutav ja pitseritud, ja rahulise meelega läks kõrge kommission raekotta tagasie Ursel lasti wangikambrist ettetua ja loeti temal protokoll ette, pitkalt ja laialt, kuida seda selaeal  toimetati. Ursel, kes ennast ilmasüüta teadis, oli wahwusega  kindlat meelt kinnipidaud, kus koledad piinamise riistad ja teotaw surm silma ees seisid.  tundis oma wõimu nõrkuma, kui Siksti süüd kuulis. Silmad läksid kirjuks, wäristus jooksis läbi keha, pidi ennast kohtulaua samba wasta toetama. Laternid said köie otsas allalastud ja tumedal paistel nähti kaewupõhjas midagi, mis inimesekehaks  pidada wõis. Mõned arwasid Siksti halli mantclt selgest nägema, teised tema kuju, mitmed koguni ka nägu ja kui kohtuteener kooguga  ühe mütsi wäljatömmas, mida igaüks Siksti omanduseks tunnistas, näitas asi selge olema. Kõige raskem teotus mis ühe inimesele ja tema suguseltsile juhtuda wõis, oli Urseli peale langend, Urseli peale, kes ennast ikka nii uhke näitand, kelle Varandus tema toredust kaswatand,  kui seda aast-aastalt kosuma nägi. Mis selle teotuse wasta esimene kaebtuS tähendas, mille tühjus ikka ükskord pidi ilmuma, kui üks Sumal taewas elas! Ei olnud üksi mehe teatan?  matus, mis Urseli wärisema pani; ilmaliku  kohtu otsus näitas temal Varjutust tulema elu üle laotama, näitas taewaliku halastuse ja armu ette jõudma! Uhkus ja kindlus kadusid järsku; kange, raudne naene, kes tänine nii uhkest püsti seisnud,  langes kohtumõistjate pölwede ette maha ja palus oma maja ja oma suguseltsi teotuse eest kaitseda; palus armu, mis mõnikord ka nendele anti, kes teotawa surma alla mõistetud olid. Siin aga näitasid kohtumõistjad walju meelt. Waimulikud mehed panid kang es te wasta, sesuguseid surnuid õnnistud maa sisse matta; sellest üteldi maru. häda ja kõiksugust koledust sigima. Kaelakohtu seadus heitis kül nende peale armu: iseennast hukkanud ihu haiguse,  hingekurwastuse, segatud waimu ehk teiste sarnaliste nõrkuste pärast", aga üksiku juhtumiste  kohta oli se seadus raske moedutada. Suure waewaga leidsid wiimaks Urseli palwed,  tema austud suguwõsa ja tema õndsa isa ausa nime pärast kuulmist, ja temale sai täheudud  seadust mööda lubatud oma meest, kui ka mitte õnnistud maale, siiski .ausaste" mahamatta;  aga kahe pääwa sees pidi kõik tehtud olema. Nüüd lasti Ursel waugisi lahti. Sirgel kaelal astus Ursel läbi. raeteenrete hulga, raekoea uksest wälja ja läks õhtuaeal läbi tühja uulitsate koju, tegi pool teadmata ukse lahti, pani külmas toaS küünla põlema ja langes siis wäsiud ja nõrkend laua ääre; raske pea langes käte wasta ja silmad wahtisid  liikumata ühele poole. Liikumata ja healeta rahu oli ümberringi, uuistaw tarretus punus salamässed üle hinge. Sikft oli siis nüüd põgenend, läbi selle pimeda  wärawa, mis ühegi eest enam lahti ei lähe, kes ennast selle taha peitnud! Oli põgenend  tema eest, kelle ligidus raskem oli, kui kole wägiwaldue lahutus. Waluline üksiolemise tundmine tuli Urseli üle, kes ilma armastuseta inimeste hulga keskis seisis, ja rusus tema hinge. Sügawamas südame põhjas oli tema ikka midagi liigutust tunnud, kui tahaks Siksti armastada; nüüd aga sai aru, et teda tõeste armastand oli. Nüüd sulas külm tarretus, ja mis Ursel teinud ei olnud oma isa haual, ei oma koduse õnne ja rikkuse langemise juures, ei ka seal kus wöllas ja teotaw surm silma ees seisis, seda tegi tema nüüd siin üksikus koleduses,  kus kadund mehe mälestus igast nurgast paistis; tema nuttis, nuttis ja leinas surnud mehe järel. Mis ka Siksti poolt rasked ja walutawad kannud ja kannatanud oli, se kustus mälestusest, üksi parem olemine, kenam kuju seisis  waimu silmade ees. Ursel sai raskel tunnil tunda, et haud kõiki möödaläinud häda katab ja et kalmu alt üksi kenamad mälestuseõied wäljakaswawad. Kostis lahke mälestuse-kujutuste  wahel wastast healt, siis oli se kaebtus enese peale, oli alustaw südametunnistuse äratus  ja kibe kahetsus. Aga tarwiline tallitus kiskis Urseli armsa kurwastuse kammitsast ja päris usinad täitmist. Teada oli kül, et raske rahwaft leida, kes roojase  „wabamehe" tööd teha wõtaks; sel aeal oli kindel piir ausa ja teotawa tööde wahel ja sai kartliku hookusega kinnipeetud; wähemgi liigendus  selle piire poole wõis teotust tua ja mõni töö seisis teotuse all, mida meie selgitud paiwil igaüks kartmata ja rõõmuga teeb. Linnas ei leitud meest, kes ennast sellega roojastada  tahtis, et enese-hukkaja keha külge oleks puudutand, ka need, kelle omagi igapääwane töö wähem ehk rohkem põlgduse all seisis, ei tahtnud  ennast selle tarwis palgata lasta. Ei olnud  muud nõu, kui waeseid päilist kutsuda, kes aga ka, kuida selleaegsed kirjad tuuuistawad,