sega wöitu saada. Usin ja agar lihtlabane wöib oma püüdmisega endiste ..körgeste sündinud"  tooli paale saada, kuna laiskkörgeste sündinud" oma hooletuse läbi kõige madalama  järje pääle sattuda wöib. Sündimine on tühine ja ei maksa midagi, ja kes sest wahet  peab, eksib looduse wastu; õpetus aga on walitseja, ja kes temaga käsi käes kõnnib, täidab elu üleüldisi nõudmisi ja taewa tahtmist.  Ammugi oli seesugust olekut tarwis, aga weel ei olnud aeg tulnud. Aleksander 11. tundis wiimaks ometi ära, mis ja kudas riigi lugu olema peab ja kinkis omast armust meile seda kallist saadust. Onn olgu temaga! Ta elagu! Ja Laulikuga hüüame tema kohta weel: Laulgem, laulgem, Eesti pojad! Laulgem tuhat häälega Kiitust Kõrgel kaitsjal Keisrel Tänuliku meelega. Nii st taewa wölwist wastu Kõigel' kuulajatel' kostku. Laulgem, laulgem, Eesti mehed, Kõrges kooris kindlaste: Jumal, riigi -isal' jöuudu Jaga elus jääd'waste! Lase rohkeid päiwi näha, Armus teda tegu teha! Laulgem, laulgem, Eesti mehed, Truuid Wene alamad: Kaitse, Isa, Wene riiki, Temaga ka Eesti maad! Wene kotka tiiwe wari Olgu alamate tugi. Laulgem, laulgem, Eesti pojad! Laulgem tuhat häälega: Elagu mei' kallis Keiser, Wene, wäike Eesti maa! Elagu n'ad igaweste, Jäägu kuulsaks jäädawaste. (Taara tammik.) Shotti kuningas Robert Bruce. (Lõpetus.) „Teie olete wahwa mees, Waales", ütles kuningas mõteldes. ..Annaks Jumal, et meite wölg pea maksetud saaks." on juba maksetud; sest rõõmust, mis südames keeb, on palka küllalt!" hüüdis Shottlane  waimustusega. ..Meie wöidame, würst, Shotti maa peab waba olema!" Need sõnad liigutasiwad imelikult kuninga südant. Waimustusega tõstis ta oma söa kirwe ülesse ja hüüdis walju häälega: ..Surm ehk wöit peab iga Shottlase söa hüüdmine olema." ..Surm ehk wöit!" hüüdsiwad söamehed ja töftsiwad söariistad ülesse. Sell' silma pilgul  lautas ennast Inglaste wäe rida laiale. Juba arwasiwad Shottlased, et weel õhtu hilja wöitluö algama pidi ja säädsiwad endid wastupanemisele malmis, kui Inglased korraga hobuste seljast maha hüppasiwad ja telgid ülesse löiwad. Kui kuningas Robert nägi, et täna enam lahingist midagi wälja ei tule, sõitis ta Inglise söawäe lähemale, et selle suurust  ja ülessäädimift näha saada. Kui ta nüüd nenda mõlemate söawagede wahel edasi kihutas, tuli t'ale Inglaste seast äkiste hulk ritterisi wastu. Ka Eduard !l. oli nende hulkas. Waewalt oli see mässajat, kudas ta Robert Brucet nimetas, näinud, kui ta enese körwaö olejale Heinrich von Bohun'ile  käsku andis, kes nii häästi keha tugewuse  kui osawuse pärast kardetud oli, Shotti kuningat elusalt ehk surnult tema kätte tuua. Kui uhke nüüd ritter hobuse seljas oli. ..Mu kuningas annab m'ule ühte armu osaks, kelle pääle ma igaweste uhke olen!" hüüdis ta ja tormas n'agu maru oog Shotti kuninga kallale. Nii pea, kui Robert ritteri nöuust aru saanud oli, pööris ta hobuse ümber, et hoopi wastu wötta. Nüüd algas mõlema söawäe silme ees wöitlus, mis hoomse pääwase  lahingile tähtsat otsust wöis anda. Heinrich von Bohun oli oda otsa kuninga rinna wastu pöörnud, et teda läbi pista. Pää otseli ajas ta hobust tuhat nelja edasi ja oli juba malmis hoopi andma. Wahe aeal oli kuningas hobuse kinni pidanud. Suuril silmil  woatas ta waenlase ja ähwardawa oda otsa pääle. See oli Shotti maale hirmus silma pilk. Kudas wöisiwad Shottlaste südamed  kuninga elu eest wärisenud olla! Üksi üks ei kartnud mitte, ja see oli kuningas isi. Nüüd oli Bohun ligidale jöuudnud; ritteri  kombe järele tömmas ta oda natuke ta- 116