puhkawad. Senna on läinud wannad halpead,  kes selle ello koorma al aggasid ja pitki silmi selle rahho tunni järrele otasid, mil ommast  ihho waewast lahti sawad; senna on läinud  paljo kesk-ealesi, kes kui öitsewad puud, kange tormi ja marru läbbi mahha murtud ning kaddunud, nenda, et nende asse ennam põlle tunda; kui paljo wäetimaid lapsokesi on taewa Jssa, kui lillekesi, siit mailma kõrbest arra noppinud ja omma iggawese õnnistuse sisse winud; kõik need puhkawad ommast waewast  ja tulletamad ka meile mele, et tund woib pea tulla, et sedda mailma peame Jummalaga jätma. Woib ka olla, et selle aasta wimased  päewad, meie wimased päewad on ja et meie ka tullewase aasta wimasid päiwi ennam ei sa näggema. Siin ei woi meie siis muud öölda, kui: Sündko selle tahtmine, kelle ramatus  meie päewade arru on üllespantud. Jätkame  siis se aasta ühte teist Jummalaga! kingib  Jummal termist, siis terretams uel aastal jälle armsa käe andmisega, head õnne ja kallist  termist sowides. Jummala rahho jägo teiega, armad sõbrad, mannast aastast ue aasta sisse! Ommalt maalt. Pernust. Zouls pühhad, on sured ja kallid pühhad, mis meie omma Õnnisteggia sündimise ja innimeseks samise mallestuseks pühhitseme. Sea! peaks kül iggaüks, ni noor kui wanna, oige kennaste ehhitud temma sõime are astuma ja tedda mani kummardama ja tedda ta innimeseks samise parrast tännama; sest meie waeste pättuste ja Jummalast ärralangenud  innimese suggu ärrapeästmise parrast saab ta innimeseks ja wöttab ossa meie innimese  ollemisest, et meid nenda arraneedmise alt ahti peästa ja Jummalaga jälle ühhendada ja temma lapsiks tehha. Kas olleme siis oige maimus ehhitud temma sõime äres, möda läinud  pühhil käinud? Kas olleme tedda, kui targad, kummardanud ja omma süddant temmale  ello assemeks pakkunud? Oh parrako! Tahhab kül waene olla. Kui paljo on ni ütlema  kui allama suggu seas meel neid, kes neil kallil päiwil kül omma lihha on mõistnud  hellitada ja temmale sedda kõige parre- mat anda, agga waene hing lükkatakse, nago waene laps, körwale ja jäetakse nälga; surem ossa ristirahwast ei tea weel oige, mis need kallid pühhad tähhendawad ja kulda need peawad  pühhitsetud sama! arwawad sest jubba küllalt ottewad, kui parremad hilbud ümber pannakse  ning parremad sutäied suhhu pistetakse. Oh parrako! Kui paljo on weel, kes arwawad siis neid kallid päiwi õige pühhitsewad, kui kange jomaaeaga pead hästi pallawaks kütnud, mis ka neil möda läinud päiwi! olleme omma silmaga näinud, kus siis kõik suggu roppa sönnu suust wälja lobitakse ja monned seast ka porri sees pikkali maas rübbelewad. Millal lähhäb assi selle polest perremaks? Selle peale on raske kosta! Pernomaalt. Margast. Söbber kirjutab:  Pean sulle, armas Postimees, jälle ühhest  wägga pahhast asjast weel aasta löppul kirjutama ja se on Margusest, mis mödaläinud päiwil siin liggi lähhedal ärra tehti. Se olli 6 7 Detsembril öse, olli auus küllamees ühhe talluniko kambre hakna eest ärrawötnud ja sealt sisse läinud watama, kas perremees temma jauks ka senna middagit walmis pannud, agga temma  sureks pahhanduseks, olla perrenaene kollina  peale ütles ärkanud ja kambre ukse pealt küssinud: kes seal on? wift mönni warras? mis peale warras kostnud: Warras jah! Perrenaene  rurtanud perrerahwast üttes ajama, et warrast kinni wötta, agga selle wahhe sees olla hiir jälle haknaft walja karranud ilma, et middagi õlleks sanud liggi wötta. Selle pahhamelega läinud ta teise tallusse, mis seal lähhedal ja otse seddasamma teinud, mis essimeses.  Kui kambre olli sanud, wötnud ta omma  pallito mis umbes 26 rubla wäärt seljast ärra, et lahkeste woib tööd tehha; agga kärwa immet, seal ärkanud perremees kollina peale ülles ja läinud kambri watama. Sedda kuuldes et kegi tulleb, karranud mees jälle haknast wälja ja jätnud sure ruttuga pallito  senna samma paika. Siin kössid sa wahhest: Kas koer omma sagi püüdmist järrele  jätnud, et kaks korda ninna olli körwetand? Ota senni! Sellesamma walluga olla ta lähhema  küllasse, mis umbes paar wersta sealt emal, jooksnud, kaks aita ärralöhkunud ning mees- 417