Sakala tl. WiliandiS, 2L. Tctscmbrilm Melval 1878. i. aastakäik. Uks poliitika, kirjandust ja põllutöö ajaleht Wastutaja toimmdaja ja wAjaimdja C. R. Jakobjoa. Sissekord. Poliitika leht: Koolmeistrite tunnistused. Poliitika ringwaatus.  Omalt maalt. Wiliandis: Awalik kiri. Wiliandi  maakonnast: Koolm. A. Aawiku tunnistus; hirmus õnnetus; walla laekate ja raamatute rewideerimine. Pärnumaalt: Koolmeistrite konwerents; Wändra tummade kooli rahad. Tartust- Riia näitus ja Tartu laulupidu. Tartu maakonnast: Kahekordne röõmupäew. Läänemaalt: Ilmad ja teed. Saaremaalt- Kiri Hurdi-Sakala tülist. Riiast: Läti töine laulupidu. Peeterburgist: Kingitus; mis räbala kaup sisse toob; wangihoonede komisjon; tulekahjud. Moskwast: Trükimajade arw. Wõ eralt maalt. Konstantinoopolist: Kuidas Türklane ennast walmistab. Makedooniast: Hirmsad tapmised;  Bulgaarialaste mässamised. Dobrutshast: Rumäänia würsti kuulutuse-kiri. Jtaaliamaalt: Passamento hirmsast teust. Hispaaniamaalt:  Mõrtsuk Moncasi. Prantsusemaalt: Mis ultramontanlased  tahawad; waimulikud seltsid ja nende kloostrid.  Inglismaalt:  Laewa õnnetus. Kirja wastused. Kuuluwsed. Lisaleht: Üks pehme kewadine öö. Juhan Wikliffe. 11. Natukene Hommikumaa rahwaste sündmusest. Egiptuse rahwas. Nalja Mart ja Kalja Part. Koolmeistrite tunnistused. 3B. numris rääkisime Paistu kooli konvendist, kus koolmeistrid sunnitud olnud, omad nimed ühe kirja alla panema, mis Eesti ajalehtedes avaldada taheti. See asi tulnud koolmeistritele nii ootamata kaela, sissejuhtiwad  kõned olnud nii käredad, et koolmeistrid nagu uimased olnud ja isegi ei teadnud, mis nad tegivad. Pärast on nad oma teM kahetsenud, ja mõned on ka „ Sakala" väljaandjat palunud, et ta sellest asjast kirjutaks  ja allakirjutajaid ka kangeste noomitaks, nagu nad ära teeninud. Meie saime sellest konvendist kohe töisel päeval teadust, ning omas 38. numris andsime nii palju asjast  seletust, et sellega teda arvasime lõpetatud olevat. Aga „ Eesti Postimehes" U 44 sees on see Paistus alla kirjutatud kiri kõikide nimedega ära trükitud, ja kooli valitsus on omalt poolt veel juure pannud, et „auusad koolmeistrid selle kirjaliku tunnistusega oma nime ärapuhastada tahavad". Seesugused kirjad toodi ka „ Sakala" toimendaja kätte, aga et nad õigusega ühte ei läinud, ei ole neid võimalik trükkida olnud. Oli meie soov esite, seda asja mitte suureks ajada, siis peame nüüd, peale selle kui „ Postimehes" kirja avaldati, tõele tunnistust andma ja eksitusi õiendama. Esmalt ei ole mitte sugugi lugu nii, et koolmeistrid  selle pärast omad nimed alla on kirjutanud, et ennast  „vale mõtlemisest ära puhastada" tahtnud. See on täitsa wõeriti ja meie paneme imeks, kuidas üks koolivalitsus seesugust wõeriti tunnistust avalikult maailma  sisse julgeb saata. Kuidas peavad koolmeistrid seesugusest valitsusest edespidi veel lugu pidama? Meil on. liig head mõtted Paistu koolmeistritest, kui et meie seesugust tegu nende juures võimaliku arvaksime  olevat. Sundimise tuhinal omad nimed kirja alla kirjutada, kus üteldud on, et mitte „Sakalale" ei ole kirjutatud, seda ei või keegi suureks süüks arvata,  ja mis seal süüd on olnud, seda on hiljem kahetsemine täitsa lepitanud. Aga kui lugu nii oleks, kuidas Paistu koolivalitsus ütleb, et sellega tema kihelkonna  koolmeistrid oma nime „ ärapuhastada" tahavad,  siis oleksivad nad sellega avalikult tunnistanud, et kõik need koolmeistrid ja neid on peale kolmkümmend  —, kes Hurdi teu hukka mõistva kirjade alla omad nimed oliwad kirjutanud ja „ Sakala" toimenduse kätte saatnud, ennast seeläbi roojastanud on. See ei ole mitte wõimalik, seesugust inetumat tunnistust ei wõi mitte Paistu koolmeistrid terwe rahwa ees ilmutada tahtnud olla, ja nemad ei ole seha ka teinud. Nende auuks wõime seda rõõmuga tunnistada. Aga ka see tunnistus, mis Paistu koolmeistritest alla kirjutatud kirjas seisab, et nad õp. Hurti kahe kirjaga „taieste ühes nõuus" olla, ei tähenda midagi, sest sunnitud tunnistus ei ole kellegi tunnistus. Et aga tunnistus sunnitud olnud, seda leiame Paistwwallawanemate  kirjas, mis omas 41. lehes trükkisime. Ka on paar koolmeistrit neist, kelle nimed selle kirja all seisawad, juba enne ja pärast awalikult tunnistanud, et nad kellegi poole Hurti - Sakala tülis ei ole, waid leppimist soowiwad. Aga Paistu kooliwalitsuse kirjas leiame weel enam, mis mitte sünbnmsteg» ühte ei Hänni. Ka koslmeister A. Aawik olewat ennast „ puhastada" tahtnud, ja tema olewat soowinud, et tema kirja -iseäranis trükki pannakse.  See ei ole mitte tõsi. Kui see tõsi oleks, siis oleks ta ühtlasi tunnistus, kuidas koolmeistrit malele sunnitakse. Konwendi peal ütles koolmeister A. Aawik, et ta mitte oma nime kirja alla ei wõi panna, sest et ta küll „Sakalale" olla kirjutanud, ehk küll mitte selle kirja alla, mis „Sakalas" Paistu kihelkonnast juba awaldatud. Ei aitanud ükski sundimine, A. Aawik jäi kindlaks, et ta oma nime mitte alla ei wõida kirjutada.  Siis sai ta käsku, et ta töisel päewal, see on pühapäew hommiku, kooli wöörmündri herra juure mõisa pidi tulema. Seal pandi temale kiri ette, mis ta alla pidi kirjutama ja llis paljalt seisis, et ta oma nime mitte selle Paistu. kirja alla er ole kirjutanud, mis „seni ajani" õp. Hurtile wastuseks on antud. Kui auusad meie koolmeistrid on ja kui wähe nad kõigest sundimisest hoolimata oma nime rikkuda  lasewad, tunnistab A. Aawiku kiri, mis ta pärast selle asja kohta ise awaldanud. See kiri peab jälle rahwa usaldust meie koolmeistrite sisse kinnitama, kui ta ehk jo kaalumas oli. Aga mis peale oli seesugust kirja tarwis, nagu Paistu kooliwalitsus walmis teinud ja awaldanud? Seda oli jo ette arwata, et rahwas ennast seesuguse kirja läbi mitte pöörata ei saaks laskma, waid üksi Paistu koolmeistrite nimi selle awalduse läbi rahwa silmas halwaks saaks saama. Ja miksparast oli seda kirja ka siis weel tarwis awaldada, kui ~ Sakala" juba ära oli seletanud, kuidas lugu nende kolme koolmeistriga  oli, kes omad nimed Paistust tulnud kirjade alla kirjutanud? Nende küsimiste peale saame wastust, kui selle peale waatame, kuidas Saksakeele ajalehed seda asja „ Sakala" kahjuks on mõistnud pöörata ja käänata. Rääkimata sellest, et see Paistu kiri seal Saksakeele ümber on pandud, siis on teda ka nii seletatud, et temast Sakalale teutust sünniks. Näituseks kirjutab ,Zeitung sür Stadt und Land": „Kui meie ütelda ei taha, et Sakala meelega walet on rääkinud, siis on ommeti selgeste ülesse tunnistatud, ütelus" (see on: kolmest koolmeistrist, kes omad nimed alla kirjutanud) „wale on. „ Sakalat" oli sell korral kasuks,  suuri rahwa hulkasi omate tunnistuseks wõtta ja seal ei ole mitte wõimata, et mõni sõber, kes neid tunnistuse kirju temale muretses, talle halba teenistust on teinud, seeläbi, et ta kirjade alla inimeste nimed kirjutas, kellel meelegi ei tulnud, neist osa wõtta." Nõnda teutawalt kirjutab „Ztg. für St. u. Ld." ja sarnatsel kombel awaldawad seda asja ka mitmed töised ajalehed. Seal näewad nüüd Paistu auusad koolmeistrid,  mis peale ycnde nimest on tarwitatud. Olgu see sündmus edespidise ajale kõikidele õpetuseks. Meie aga oleme nüüd sunnitud, meel kord ütlema: Paistust on meile kolm kirja Hurdi-Sakala tüli kohta tulnud. Uhe kirja all on töiste nimede seas ka Lutheruse usu kooolmeistrite nimed A. Aawik ja J. Pausk (wiimne Tartu Lutheruse gahwakoolmeistrite seminari kaswandik), ja töise kirja all J. Laane (Lutheruse usu kihelkonnakoolmeister  ja Walga seminari kaswandik). Meie loodame,  et nüüd Saksakeele ajalehed seda saawad tegema, mis ajalehtede auu nõuab, ja onn ütelust õiendama. „ Sakala" peale ei wõi keegi tunnistada, et ta kusagil auutumat teed on käinud. Aga wäga kahetseda tuleb, et auusat teed igal pool mitte ei käida ja meie seeläbi sunnitud oleme, enese eest kostes tolmuste piiride stsse astuma, kellest meie ennast hea meelega eemal hoiaksime. Ja mis wõime nüüd wiimaks sellest juhtumisest õppida? Tõmbame parem pildile, mis siin küsimise juures meie silma ette astub, liniku peale. Kuidas see pilt wälja näitaks, kui teda täitsa päewa ette tõmbaksime,  sellest saab meile juba Paistu wallawanemate kirjast natukene nagu udu läbi selgeks. Meie ei wõi enam muud ütelda, kui hüüda: Jumal aita, et mõned asjad pea paraneksiwad! Poliitika ringwaatus. Waewalt on Eüroopamsm nädal rahulootuses sõa hirmu alt peasenud, seal kogMvad ennast uued paksud pilwed Aasiamaa poolt kokku, lähemad iga päewaga paksemaks ja on juba esimised Mälgud ära löönud, Uus sõda on alustanud.  Ja mikspärast on iJUglismaa seda sõda Afghanistaaniga  alustanud, kelle läbi ka Euroopas kõik rahulootus korraga otsa on lõppenud? Inglane tahtis  Afghanistaani emiiriga lepingut teha, sell kombel et ta emiirile iga aasta ühe teadawa summa maksis ja see selle eest luba pidi andma, et Inglaste saadikud mitmes kohas tema maal elada mõiksiwad. Pealtkaudu waadatud, näitab see asi emiirile wäga kasulik olewat, aga siiski tahtis emiir ennema sõda pidada, kui seda lepingut alla kirjutada. Sest see leping ei oleks muud olnud, kui sõariistade ühendus Inglismaa ja emiiri wahel Wenelase wasta, ühtlasi aga emiiri allaheitmine Inglase ülemwalitsuse alla. Emiir oleks selle lepinguga seesamasuguse oleku sisse langenud, nagu palju Jndiamaa walitsejaid, kes Inglismaa wiitsekuninga ülemwalitsuse all seisawad; seda ei tahtnud aga emiir mitte. Nagu uuemad sõnumed kuulutawad, on Inglased  jo mitu „wõitu" Asghanistaanlaste üle kätte saanud. Lugu on nii, et Inglased mõned piiri