sil 1820 saiwad nemad Sendwitsi saarde randa,  kus rahwas neil wastu oliwad ning hüüdsiwad:  kuningas Kamehameha on surnud ja tema poeg Liholiho on jälle kuningas. Tahu on katki, templid ja jumalate kujud mahalohvtud.  Suure hoolega hakkasiwad niihästi kuningas,  kui alamad, öppetust wastuwötma. Liholiho  ei tahtnud teistest mahajääva ja seepärast  keelas ta missionärid ära, mitte enne rahwast öppetada, kui tema ise saanud lugema  õppinud. Hakkatuses oli missionäridel kül raske, sest rahwa keel oli neil üsna wõeras  ja tundmata, siis on missionär Ellis, kes juba sellega oli järje peale saanud, tulnud neid mõneks aeaks aitama. Tema ristis aastal  1823 kuninga prouat Keopulanit tema surma  woodi peal, sest et ta seda wäga himustanud.  Aasta pärast reisis kuningas Liholiho Inglismaale ja suri senna leete töbesse ära. See oli rahwale suureks õnnetuseks; aga kuninga  ülem kohtuwanem, Karai Moku, kutsus pealikud ja rahwast Jumala kotta kokku, kus ta neile kuninga surmast teadaandis ja ses lootuses  , et nemad sääl ristiinimese südamega, neid kurwi sõnumid saab wastowötma, mis nenda ka oli, sest Jumala waim oli rahwa südamid ja nende meelt pehmestanud. Missionärisi  tuliwad ikka juure ja aastal 1828 oliwad juba 2000 saarlast ristiusu öppetuse al; aga siis tuli senna suur kiusatus, sest saadan  ei salli, et paganatele saab Jumala sõna kuulutatud. Nende hulk oli kül kaunis suur, kes ristiusu poole hoidsiwad, aga mitte südamest,  waid aga aina üksi kuninga pärast. Eurooplased,  kes senna oliwad elama tulnud, ei olnud muud, kui paljad ristiinimese nime kandjad, kes aga Jeesusest Kristusest ei hoolinud,  paniwad neid saadusi wäga pahaks, mis senna oliwad tehtud, et pühapääwa peab pühitsema, ja wiina joomine köwaste keeldud ning iseäranis on laewa madrused tulist wiha täis olnud, et ei saanud enam oma liha himude  järel elada. Seepärast wihati ja kiusati  missionärisi wäga taga ja peale selle waletadi  nende peale hirmsal kombel Amerikamaal. Sääladne walitsus saatis kohut senna, kes asja pidi ülekuulama ja seletama. Asi sai ka selgeks tehtud ja leitud, et missionärid süüta oliwad ja et kõik kaebtused sula wale oli. Missionärid ei annud endid ka mitte niisuguse kurjuse läbi, õiguse teelt ära pöörda, waid tegiwad truuiste tööd, asutasid koolmeistride  seminarkooli, kust kue aasta pärast 118 noort koolmeistert oliwad waljatulnud, ja paniwad  ka piible raamatu Kanaks keele ümber. Siis hakkati sääl ka seitungi selle nime al, „Hawaii lühter", wäljaandma, trükkiti ka palju muid raamatuid, mis rahwas wäga suure himuga luges ja õppis. Peale selle anti rahwale  uus riigi saadus, mis ristiusu põhja peale oli rajatud ja aastal 1840 wöis öölda, et Sendwitsi rahwas oli ristirahwas, kes Jumala  sõna armastas ja ka kõige oma eluga Kristust tunnistas. Üheksa aastat pärast seda, sääti kaks meest säälatse rahwa hulgast öppetajaks, kes selle ameti peale oliwad õppeta  tud ja koolitud ning selle wastu Valmistatud.  Koolisi oli neil juba nii palju, et kroonu poolest nende tarbeks 34,000 rubla ärakulutadi.  Kolm aastat pärMsseda, see oli aastal  1853, siis sai ööldud, et neil enam missionärisi  tarwis 'pole, sest iga kogudusel on juba oma öppetaja, kelle eest ka kogudused hoolt kandwad. Ehk kül ristiusk sääl sedawiisi oli wöitu saanud, siiski ei tulnud senna maale täit rahu, sest kõik kes ristiinimese nime kandwad, ei ole weel Jumala lapsed, kes teda waimus ja tões kumardawad. Walitsejad, kes igatpidi oma alamatele eelmärgiks peawad olema, pöörsiwad  wahest jälle wana pagana himude poole tagasi ning andsiwad sellega ka oma alamatele paha eelkuju, iseäranis neile, kes uskmata oliwad.  Ka katoligi usulised tegiwad wäga palju tüli; kaks jesuiti pappi tuliwad senna ja tahtsiwad  wöimust enese kätte saada ning hakkasiwad  nendega ühes, kes ka muu asja parast nurisesid, oma paha tööd ja nende läbi tuli wäga palju tüli senna maale, et neid kahele korrale säält koguniöte äraaeti. Aga nemad tuliwad söalaewadega jälle tagasi ja laewa kaptein  Laplaas, katsus wägise sundida, et neid pidi tagasi wöetama ja et ka katoligi kiriku jauks peab maad kingitama ning Prantslastel sääl luba peab olema kaubelda; aga et nemad iseäranis wiina senna kaubale wedasiwad, mis kellegile head ei tee, seepärast oli see raske lu- 360