Tallinna Sõber M 14. Esimene aastakäik. Tallinnas, M Mihklikuu pääwal 1879. Ultöldne aealtht Eestirahnillle «aal ja linaades. Tuleb ükskord nädalis wcklja. Maksab Tallinnas Liudfors'i päriote trukimajäs: aastas ............ 1 rubla, pool-aästas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 40 kop., pool-aastas 80 kop. Knnlntused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised Võetakse wasta: Tallinnas: LindforsN päriatc trüki majas. H'eteröurgis : J. G. Seelaudt, oa.uu.eyeka» 54. Tartus: W. Just. - Aer,ms: K. Audewiita. Zlakwcres: L. WatW. haides: A. Seidelöerg. Kapsakus: H. A. Kossöerg. Knresaares: W. Lange. Amõtas - A. Kr. Aaudkepp. - Maak: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F- Eich horn. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Kilst jaama kaudu. (Ass Register: Omalt maalt.- Kõne „Linda" seltsi üle: Tallinnast: Kroonimise puha. Tulekustutajate seltsi nöupääw. Leitenant B Suur wesi Peterburgis. Tartust: Kõigekõrgem tänu. Warshawist: Keisri Majestäti sealolemiue. Kuuramaalt: Heinast ja põlluwiljast. Moskwast: Siberi saadetud mängid. Nowgorodist: Näljahäda. Odessast: Keisri Majestäti teereis. Wõeralt maalt: Saksamaalt. Austria-Nngru maalt. Inglismaalt. Rootsimaalt. Türgimaalt. Egüptuse maalt. Ameerika maalt. Kohalisel, sõnumid. Jutu leht: „Püha Dawid." — Kirja wastused. Omalt maalt. Söbralise käe läbi on meil wõimalikuks saanud  allseiSwat awaliku kõnet oma lugejate ette panna, mis muutmata ja lühendamata teeme kui ka mõned wäljaräägitud mõtted meie mõtetega  ühte ei lähe, kuida lõpetuses ligemalt seletama  saame. Anstud kõneljast loodame kindlast, et meile meie isewiisi mõteid ja nende awalikku mitte pahaks ei paneks. Aealehed on jo selletarwis maailmas, et nende läbi mitmesugused  mõtted sõbralikult läbiräägitud, üksteise wasta kaalutud ja selgitud saaksid. Kõne Eestirahwa Aleksandri-kooli kümne-aastase! asutuse pääwal Eestirahwa kaubalaewa-ehk meremeeste  seltsi ühenduseks. Tallinnas 19. Leikusekuu pääwal 1879. „Austud Eestiwennad ja tähtsamad wanaaegse  Eestirahwa MeUulijnv! Tänan? vääw on meid seia kokkukogund üht pääwa mälestama, mis kõige erguma Eestipoegadelle tähtjas küllalt on; sest et kümne aasta eest —Liiwi-Eestlastest — sell aeal Eesti-Aleksandre koolile otse kui nurgakiwi  pandud sai; ja ehk oleks wistift praegusel pääwal—kuna koolmeistrid jälle toolidesse ja lapsed pinkidesse, oma koerakuu puhkuselt ustumad—ka  juba Aleksandri-koolis õpetuse häält kuulda olnud, kui mitte selle alustusel niipalju wastaseid ja waenlasi ei oleks tüliks ja risuks ees olnud. —Siiski on wõit meie poole jäänud, nenda et se asi juba tänapääwal niigi kaugele jõudnud: Et koolimaja ja kaunis rahasummale ka juba kooli omandus on. - Aitaks Jumal! et Aleksandri-kool pea oma õpetuse-tööd Eestipoegadega  saaks algama! Aga armsad Eestiwennad! Et tarkus ja tundmus  meie rahwa juures juba kaunis edenend on ja suur hulk isamaa poegi äratatud saanud uuema aea asutusi ettewõtma ja elule seadma, mis eestulewal aeal terme rahwusele ja ka suure Weneriigile kasuks ja tuluks saamad tulema, nenda kui Aleksandri-kool, Põllu-, Kirja- ja muud seltsid; siis on se nüüd kõik wäga kena näha ja lõbus kuulda, siiski, kui meie sügawamalt terwe Eestirahwa  igapäiwise elu sisse waatame siis leiame, et terwe rahwuse uuenduste õiewartel mardikad ja mahaleikajad külles näriwad ja pealegi mitmed terwed  rahwuse oksad kuiwandusse sunniwad. Küsime: kuida seisab lugu Eestirahwa igapäiwises  elus? Siis kostab enamist iga tundlik Eestimees: „ Kirju küllalt! Ei tea, kuida se kõik wiimaks läheb." Sest talumaade müimine on enamist seisma jäänud: rendid tõusewad iga pääwaga kõrgemaks. Rahwa koolid ja kohtud on paiguti weel kaunis madala järje peal ja saamad sagedaste meestest juhatatud kellel Eestirahwa  püüdmised tundmata ehk wastu meelt on. Niisugused asjad talutawad meid jälle wana aeale tagasi ja ähwardawad meie rahwa edastas  lumist takistada. Aga waatke wennad! Nenda kui jõele küll tammi ette tehakse ja wett seisma sunnitakse se aga ennasele pealerõhudes uued teed sisse sööb ja lahkeste oma wana tuntud joont mööda edasi jookseb, ikka peale edasi —ja oma suure ema hõlmas, se on meres, waft täielist ühendust, tuge ja rammu leiab. Nenda on ka meile, armsad Eestiwennad meri, nii kui ennemuiste meie isadelegi, tänapääwani kauba ja meresõidu ja ehituste tarwis priiks jäänud. Ja meie wõime mere peal endid weel kindlamalt ja suuremal hulgal, ja rutuiisema ..ja rohkema tuluga kui maa peal ühendada. Ühendud laewa-ehk meremeeste  selts puudub täitsa meie rahwa seaS, mis rahwale ja riigile suureks kasuks saaks olema. Nenda siis, armsad Eestiwennad, ühendagem  ennan lnnnn Eesti meremeeste  wahwuse mälestuseks ja alustagem Eesm Meremeeste seltsi, mis kõige teiste seltsidega  käsi-käes peaks käima. Pangem omad waprad pojad meremeeste koolidesse, mis meile Keiserlikust armust soowitud on, ja koguge omad waewaga korjatud kopikad, weikemal ja suuremal summal kokku ja ehitagem ehk ostkem auru-ja purjulaewn ja saatkem neid oma eneste juhatuse all, ligidal ja kaugel merede peal teenima ja kauplema. Nende teenistus saab meile rohkeste tööd ja leiba andma ja meie raha saab üle kümne wõrra nüüdseist protsentidest sissekandma.  Ja selle tee peal kaSwab Eestipoegade waprus ja jõud rikkus usinaste ja mõnigi tükike meie kallist isamaa pinnast saab ostu teel lühema aeaga, kui tänisel wiisil meie EeStirahwa omanduseks langema. Selle asjaga on ka juba hakatust tehtud. Selle aasta 14. Jaanikuu p. andsid mõned Eestipojad Keiserliku Kõrgusele ja ülema.kohtule palwekirja sisse, selle palwega: Et wõiksime meie Eestirahwa seas ühte kaubalaewade seltsi (Compagnie) Tallinnas asutada, mida meie „Linda" nimetasime. Et selle seltsi laewad seaduse teel oma teenistuse läbi Balti- ja iga muu mere peal, Cestirahwale ja kõige suure Weneriigile kasuks ja tuluks olla wõiksiwad. Meile sai kõik se palwe Keiserliku Tallinna Kubermangukohtu läbi lubatud: Et wõime seda seltsi asutada, laewu osta ja ehitada, nõupidamisi!  selle asja pärast igal pool, olgu maal ehk linnas, koos käia; nõupidamised kirja protokolli  ülespanna ja aealehtede sees kuulutada, et se selts selle läbi rutuste wõiks kaswada ja pea oma kasuliku mere-käiki alustada. Põhjuskirjad saawad peale seda, kui kõik selts juba täijusel on, riigiwalitsuse kinnituseks saadetud, Selle- pärast palume kõiki Eesti koolmeistreid, wallaametnikusi  ja ergumaid Eestipoegi sesse seltsi astuda ja kõigile, kes sest weel tundmatud on, seda elawalt ja osawalt ettepanna. Lõpeks ütlen weel „ Elagu Eestirahwa laewameeste  selts ja kõik tema uued asutused! ja astugu põdra kärmusel meie kalli armulise Keisri warju all edasi! Koolm. G. Eslon." Kõigest südamest korrata me meie omalt poolt selle kõne wiimseid sõnu, kuida meie iga ausa seltsiliku nõutuse eest, meie maa ja rahwa kasuks, igal aeal rõõmuga ja kõigest mäest wäljaastuda ja seda kosutada tahame. Mis meile aga üksi kurwastuft teeb on se, et juba mõnest aea st saadik enamist iga waimustud awaliku kõne sekka wähem ehk rohkem wiha tilkasi langeb. Nenda on siis ka siin. Esiteks saab se mana jutt Aleksandri-kooli ja uu es te ülessojendud ja kuuljate ette pandud. Meie arwame, et sellel nõutusel otsekohe " waswgMasi"  ei olnud ega ole. Kulda aga lga tahtsa, awailrn üle rahwa seas mitmed mõted mõnusama kordasaatmise  üle olid, nenda ka siin. Aga üks wihane paha tuul, mis meie noore aea-kirjanduse sees ühel aeal kangest puhus, oli neid mitmesuguseid mõtlemisi ja soowitusi ilmaasjata ülespuhund ja wihawaenu sigitand, kus muidu hea sõna head paika leiduud oleks. Meie rahwa alamaid koolisi ja nende „paigati weel kaunis madalat järge" nimetes, näitab kõnelja selle wasta abi üksi wäljapoolt pärima, kui nende koolide „ juhatus"  wäljapoolt tuleb. Kui palju muretseb aga ka tänine Eestirahwas is e oma koduse koolide eest. Raha on nüüd ükskord siin puudulikus  elus ja ilmas ka edenduse kandja. Eks pea aga meie walla koolid enamist ikka weel sellega elama, mis neile mõisa poolest antud on, ja räägime meie kord Eestirahwa püüdmistest,  siis peame tunnistama, et püüdmised koduse koolide eest, mis wiimaks ometi kõige edenduse põhjused on, wäljapoolse käe hooleks jäätakse. Sellest käest ei wöi meie aga õigusega pärida, ei ka koguni oodata, et se aeg-aealt seda kooli ja koolmeistri ülespidamiseks lisama peab, mida uuema aea suuremad tarwitused päriwad. Meil on weel suured wallad ja kogudused  teatud, kes omalt poolt midagi anda ei taha, kus aga siiski sagedast küll selle käe peale lüia soowitakse. kes rahwa kooli ülespeab, ja et se head tahtmist ei kosuta, on mõista küll. Kõige laiema ja kõrgema nõutuste kõrwa, mis rohkest meie rahwa seas liiguwad ja mida meie kiidame, peame aga ka hüüdma: „Üht teha teist mitte jätta!" Teeb rahwas ise jõudumööda midagi oma põhjuSkoolide eest, küll need siis pea ka kõrgema järge" peale tõusewad.