wötsin teist nöu. Meie söameeste wihha töusis  igga minnutiga. Nad olleksid silmadega ketseri-pappid ja nende kaitsjad müri tagga purruks närrinud. Ma lasksin kaks massinat  walmistada, misga auk müri sisse murti, ja nüüd tihheda kulisajo al: hurra! tungisid meie söamehhed pajonetti ja palja möegaga ketserikohto howi sisse." „Ollin ma enne pappide Jesuiti hädbematta  metest ja salla kombedest mönda kuulnud,  siis wöisin nüüd omma silmaga nähhä,  miösuggused ussid need ollid. Üllem ketserikohto pap ja muud teised pappid astusid  omma kambridest walja, ammeti rided selgas, ni wagga ja ilmasüta näoga, kui ei õlleks nemmad keigest meie tüllist mitte sönnakest  teadnud, ehk kül mönni minnut enne sedda  kesk soldatide seas ollid olnud. Nad taplesid  weel oh teie peakelmid! omma söameestega: „Miks teie meite Prantsusse söbradega tüllisse lähhäte? Kui nemmad sisse tahtsid, miks teie ei lasknud? Waatke nüüd, mis sest teie rummalussest on tulnud! Kes möeka tömbab, peab möega läbbi otsa sama. Siin maias peab rahho ollema, agga mitte werrewallamist." (!!!) Nenda rääksid nemmad. No muidogi, se on eht Jesuiti wiis: pibel suus ja kümme nugga taskus. Nad püüdsid iggawisi meile tuhka silma wiskada ja isse ärralippada, agga malle! seks olli nende nimmi  liig kulus, kui et meie neid olleksime piddand  uskma. Ma ollin köwwa käsko annud, et ükski hing sealt pörgo pessast ei piddand ilma minno lubbata wälja lastud sama. Se panni meestele kammitsed jalgo. Nende soldatid  said keik wangiwöetud. Nüüd hakkasime  meie sedda pörgo wangikodda, kus ni mitto saddatuhhat innimest ilmasüta ollid kannatanud, Läbbi otsima. Meie käisime kammer  kambri järrele läbbi, altarid, ristid, wahhaküünlad, rikkust ja illo iggas nurkas küllalt. Seinad ja pörmandad keik poleritud  marmorikiwwist ja ni illuste tehtud, et kunningal põlleks häbbi olnud seal sees ellada.  Keik ni puhhas, ni waikne ja tassane, et innime nago kirrikus olli. Agga meie olleme  jo ketserikohto maias, kus ollid siis nende pörgo pmsmitzss riistad, kellest ni psljo ollime  kuulnud? Kus ollid need korkad, kus innimesse lomad ellamalt maetud, keddagit ennam ei wöinud appi hüda? Meie otststme holega, agga ei leidnud; kahmatand pappid ütlesid ka, nende peale olla mannast sadik, nago ikka Jummala teenride (?!) peale, mallejutto  töStetud, nende maias ei olla middagit  pahhemat, km meie olla näinud. Ma piddin jubba järrele otsimist löppetama, sest et middagi ep olnud leida, ja mõtlesin ka: nende peale on paljo wallet rägitud. Agga ota meel nattuke. Oderst De lille, kes minnoga kasas olli, se ep olnud mntte ni ussin  uskma. Ta ütles: „Kammerad, se assi ei õlle mitte õige, ja meie laöseme ennast pappidest petta. Wallame pörmandud wet täis, siis same marsi nähhä, kas nad alt öned on ehk mitte." Nenda tehti, ehk kül pappid oh! ja ah! karjusid omma pörmandude parrast, ehk paljo ennam settepärrast, mis seläbbi  näggid tullemad. Ristis küttega seisid nad meie ees ja pannid Jummala nimmel immeks ja paituks, et meie neid kui preestrid ja Jummala jullasid mitte ennam ei llsknud; egga nende seisus ja ammet ommeli ei lubbada walletada :c. Agga mis sündis? ühhest kohhast pörmanda kimmide mahhelt hakkas messi wägga rutto alla jooksma. Warsi said kimmid sealt kohhast üllesse kängutud, ehk kül preestrid nago rongad karjusid, et nende illus ja „pühha maia" rojastud saab. Üks soldat löi püssilaega ühhe weedre pihta, warsi tulli trep ma alt üllesse, et wöisime alla minna. Nüüd oliime jälle otsa peal! Ma wötsin ühhe sure wahhaküünla laua pealt ja tahtsin alla minna. Uks pap astus wagga  näoga mo ette ja ütles: „Mo poeg, Teie ei peaks selle wahha küülna külge mitte putuma, sest se on pühha." No sedda parrem, wastasin minna, mul on pühha tuld tarwis, et ma seal al pimmedusse teggusid  wöiksin üllesleida ja läksin treppist alla ühte sure tuppa, kellel muud ust ei olnud,  kui se, kust meie sisse läksime. Se olli suur ketserLkohtotubba. Seal olli keik nenda, kui minnewa kord olleme kuulnud. Siit toast 274