matame, siis leiame, et essimessed Eesti-kele kirjad  wägga waewalissed ja pudulissed ollid, agga aeg aealt ikka mehhi olnud, kes kelemurrete tundmise  põiest terrased, ka Eesti kele ja kirja ülle järrele möttelnud, ja sedda püüdnud parrandada ning õige korra peale seada. Matame siis lühhikeste  sönnadega-Eesti kele kirja-eddenemist kord ülle. Essimest Eesti-kele katekismust laskis Tarto öppetaja  Mitte Lübeki linnas Saksamaal trükkida aastal 1530. Sellest põlle ei ainustki ennam sada. 1632 kirjutas Sangaste öppetaja Rosinius pühhapäwade  epistlid ja ewangeliumid Tarto makele, ning ka Lutterusse katekismust selsammal aastal. Sedda on üksnes Ria linna ramato koggus nähha.  1630 kirjutas öppetaja Stahl Tallinna kele katekismust; 1641 andis ta pühhapäwade epistlid ja ewangeliumid trükki, ning parrast meel jutlusse ramat. Ka olli temma mitmed laulud saksakelest sönna sönnalt makele ümberpannud, mis parrast tedda Kullamäe öppetaja Göseken, Tallinna öppetaja  Salemann, Kadrina öppetaja Brokmann parrandasid ja 1657 aastal „Koddo ja kirriko ramato"  nimme al wälja andsid. Sesamma ramat on ni maene omma kele ja kirja polest, et meie päiwil wägga raske on luggeda. Selle aegsest kirjutusse wisist anname siin üht tükkikest luggeda. Öppetaja Stahl kirjutas 1641 Tallinna kele murdes  ewangeliumi neljandamal pühhapäwal pärrast  kolm aino Jummala pühha nenda: „Seperrast olcket Armolisset, kudt kahs teije tai„wane  Jssa armolinne on. Erra sundket mitte, „sihs ep sahte teije kahs sunditut. Erra huckaket „mitte sihs ep sahte teije huckatut. Andket andix, „siis sahp teile andix andtut. Andket siis sahp „teile andtut, üx töis wahotut puddistut, ning „kuhjapeh kahs Möht sahp teije Rüppe sisse and„tut  sahma j. n. e. Mea neht sinna agkas ühe „Pindo omma Welja Silmas, nincke se Palki „omas Silmas, ep tunnet sa mitte?" Eks näe meie siin mitto Saksakele tähte seas, mis koggoni tarwis põlle. Siiski olli sesinnane kirjutusse mood ommal aeal kidetud ja wallitses liggi poolsadda aastat keige omma pudustega meie rahwa ja öppetajate seas. Neid wiggadusi tundsid  mitmed öppetajad sel aeal, se on jo liggi 200 aasta eest, ja püüdsid kirja modo parrandada; issiärralikkult  siis, kui nöu peti piible ramato ümberkirjutusse  pärrast. Agga olli jälle neid kül, kes ilma Saksakele tahtidega koggoni ei üttelnud läbbi sawad. Kül koggus Rootsi kunninga kässo peale Ria piiskop Fischer Eesti-kele kirriko öppetajad Lättimale Lindenhowi mõisa kokko, et kirjutusse wisi pärrast nöu piddada ja ennast ühhendada aastal  1686; agga se olli asjata; iggaühhel olli omma  arru. Aastal 1687 Januari kuul kutsuti neid teistkorda Pillistwerre kirriko mõisa kokko; agga ei läinud nõud siin ka kokko, waid tülli läks meel suremaks ja m kidbedaks, et ta muido -ei löppend, kui kunningas käsko andis, wait jada. Parrast Stahli ollid monned öppetajad Eestitele  ramatuid kirjutanud, mis jo parremad ollid, kui Stahli kirjad, agga siiski weel pudulissed kül. 1690 aasta ümber ellas Karola kirriko peal öppetaja  Hornung, kes Eesti - kele tundmisse palest keigist teistest üllekäis. Sesamma olli 1687 aastal,  enne weel kui La öppetajaks sai. Uut Testamenti  Tallinna kele murde järrele ümberpannud; 1693 laskis ta Ria linnas Eesti-kele gramatika se on: kele öppetusse ramato, 1694 Katekismuse  ja 1695 Laula ramato (Koddo ja Kirriko ramat) trükkida. Keigis temma kirjades leitakse selget Tallinna ma keelt ja õiget kirjutamisse wisi. Temma Ue Testamenti järrele anti 1715 Tallinna  kele Uus Testament wälja; agga ööldakse, et wäljaandjad sel aeal Hornungi õiget kirjutust ja keelt rohkeste solkinud. Sedda wärki seggatud keelt ja kirjutuse wisi prugiti Wanna Testamenti ümberkirjutuse  jures ka; ning nenda on meie tännine  õige kirjutuse wiis omma järjele sanud, ning ommal järjel seisnud. Hornungi kele ja kirjutuse wisi wasto agga södditi sealatsel aeal nisamma wäggewaste kui meie päiwil õige kirjutuse parranduse  wasto. Pärrast sedda aega ei tahtnud (sest endised tüllitsemissed ollid alles meles) kegi ennam omma kät ei kele egga kirjutuse wisi külge panna ja liggi sadda aastad olli piible ramato kee! ja kirjutuse wiis nisamma likumata õige, kui pühha Jummala sönna isse. Eksi öppetaja Masing  (surri 1832) ussaldas omma wälja antud kirjades wannast kirja kelest ja kirjutuse wisist lahkuda.  Ta räkis sesuggust makeelt, kuida tallorahwas  koddo paikas rägib ja püdis kirja täiust parrandada,  nimmelt seadis ta tarwilist kirjamärki K meie A. B. D. ramatusse ja jättis mond liga tähte kirjutuse jures mahha. Agga mis palka ta sai? Keik krooksusid ja wakustd selle udistuse ülle, just ni kui Hornungi aeal. Selle pärrast kaebab ta õigusega Wändra metsa pätsi jutto löppetusses: „Sedda iggal aeal nähtud, „Et sel ikka waewa tehtud, „Kes kui targem töga, „Rahwast püüdnud walgusta." Ommetige ei suutnud ta wastasedki mitte hopis sallata, et temmal õigus olli. Temma kirjutusse wiis sai armast seal ja teal kolides prugitawaks ja wöttis pissut hawal möimust; (ommetige põlle V märk, otse kui pühhitsemata loom, meie kirriko ramatute kaante wahhel meel maad leidnud); agga temma aegsed kirjatundjad arwasid nüüd iggamees ennast woiwad kirjutuse wisi parrandada: ning sealt ep se on tulnud, et meie pea aego iggas ramatus  isse wisi õigest kirjutusest leiame. Kindlat seadust selle polest polnud kussagil. Kui nüüd öppetud  Eesti-selts Tartus sesuggust seadust on teinud,  siis ep olle se koggoni hopis uus assi, maid 200