meid näijewa, ütliwa, et meije hääd nöuwo olleme wötnu, Keisrit terwitama tulla. Sinna tulliwa ka paljo preilid, kas Keisri suggust, wai muist, kedda meije es tija, ne panniwa immes meid sääl nätta, olles meijega paljo könnelnu, olles meije möistnu. Nemma olliwa kallin, kulla ja purpuri röiwin. „Nüüd perran ütte tunni ootmist tulli Keisri Herra taggast ussest sisse, üts suur üllemb olli temmaga ütlen, kes meel lemma eest könnel, egga ütte jao man, siis koste Keisri Herra lühhidelt meel peale, nink kiik rahwas hõikas hurra! mitto körda, jäiwa wahhel waiki, ent kui Keiser jobba kesk sali olli sanu, kos tolle kubbermango sKostroma)  sadiko olliwa, kost se Keisri arrapeästja perri om, saal olli pikka könnet, ja Keisri Herra tennas neid, nink siis tulli suur hurra höiskaminne, ja kübbaridega üllewan pä kohhal rapputaminne, nink jalguga pörrotaminne, et arro ei ka otsa es olle, ja rahwas tüksewa, Keiri ümbre kokko, nink Keisri piddi tükmissega läbbi rahwa ussest töist sali minu ema, kos jälle paljo rahwast koon olli, nink Keisrile hurra wasto höikasiwa. Meije -jäime nüüd weel perra, sedda illo kaema. Sis tulliwa, säält ussest, kost Keisri tulli 4 Morama innemist, musta näoga, kes ka Keisri teendre olliwa,  meije lätsime neide pole neid kaema, nemmä kutsiwa meid sinna, lassiwa usse wallale, ja meije saime, mes imme olli, ülte kuld sali, mes ütkeldi Keisri Prowwa saal ollewat. Sääl olli kiik ennambaste kullast, ne saiua, tooli, sobwa, lawwa, kroon-lühtre nink üts au-järg kullast kesk sali, ütte illusa mitmel karwa teklika ülle kattetu. „Nink sääl tulli meil meelde, kui jo siin ma pääl, neide kunningide maijun kiik ni illus om, mes ommete ärra löppep, ent km paljo illusamb saap sääl taiwa kunninga maijun ollema, kellest kirri ütlep: Et sääl paljo ennamb om, kni meije silma  siin näggewa nink körwa kuulwa. «Mönne minnuti kaemisse perra, tullime säält ärra, ja lätsime oppetajaga ütlen töisele pole mit- met sali kaema, kes kiik sure ja kalli ehtega taidetu ollitva, ent lühhikesse kaemisse perra ei möi neist middagi könnelda. „Nnüd kanime taggasi, ja treppist alla. Kui me walja olli selle maja een, ni paljo rähmast  koon, et soldati piddiwa teed wallale hoidma neile, kes wälja tulliwa. ..Nüüd kuts meie oppetaja omma maija, olli meile lasknu lõuna söömaja walmistada, ja meije viddime nüüd oppetaja ja temma prowwa, nink üts noor oppetaja (Masing), kes takkast Perno lina Saremaalt perri olli, ent nüid omma wannembiga Peterburgin ellap, ütten söma. Nüüd sai lamwa man mitmist asjust könneldns, essierralde könnel oppetaja, kuis meije armolisse Keisri wallitsusse al kiik asjo parremba korra pale saetas, ni häste ihhulikkun kui waimulikkun pölwen, kuis rahwast orjusse alt, pästetas, nink kuis ka soldati teniStus ja toidus ui säetas, et nemma römoga woima tenida,  nink et nüüd kigel rigi nink ka Eestirahwal kül asja om, Keisrit terwitada, talle õnne somida, nink lummalat tennada, et ta Tedda õnnelikku» abbiellun om lasknu 26 ajastaiga ellada, ja nüüd mimatsil päiwil kurja mõrtsuka surma noli eest om hvitnu, meije kiki rvmus. ..Perrast sedda lätsime omma korteri. Oddangul  tullime jälle wälja, nüüd näime kuis kiik Peterburgi koddanigo omme maiju olliwa sissest nink mäljas poolt tulledega walgustanu. Kuis kiik sure kõrge treppi, palkoni nink pikka torni, mitmasuggutse  kroni wisil tettu, nink mitma karma lippudega  olliwa ehhitedu, kohhe sisse ne kaits tähte, A ja M. olliwa kennaste rammast tettu, mes meije Keisrit Aleksandrit II ja temma Promwat  Mariat tähheudima. Ne tähhe ollima ni säetn, et nemmä luhwti (mai gasi) tullega ümbre zöri pallima, et imme olli kaeda. ..Rahwast olli ulitsede pää! ni paljo, et üts töise ümbre kinni piddaden maimalt mõis läbbi sada nink siski piddime mitman paigan mahhel saisma, et minna es sa. Mitman paigan ollima ka pasiuna mango - mehhe, kon rahmas ümbre kui pilw sais, nink mitto körda römo parrast hurra! hõikas. Ka meije sedda kiik kaeman, midime aiga seni kui poleni öni ärrä. „Sel ZBmal käisime sedda lina laijembalt kaeman,  ka sedda summe-aida, kelle wärrasa een se kurri mörtsuk meije kallist Keisrit pistoliga taht mahha laske, ent sinna aida es lasse ne wahhi soldati meid sisse, enge meije näime läbbi wörresuggntse  aija, sedda iÜusat ehhitust, mes aijan olli. ..Säält tullen möda Keisri maija, näime jälle omma kallist Keisrit, kui Temma ussest wälja tulli, kon kutsar tedda oot. Temma iste mahhalastu tõlla sisse ütsinda. Kui rahmas tedda terret, wöt Temma termist wasto, se läbbi, et Temma omma hääd kät päkörguseni ülles tõst, mes pale rahmas jälle hurra! hõikas, nink Temma  sõit nüüd lina möda sinnä nink tänna. .-Sel 19mal naksime jälle koddo pole tullema, kel 5 pale lõuna tulli mässin ärra, ja saime kel l hommungo 20. Aprillil Pihkwa. Nüüd tullime jälle posti hobbestega, ja saime pale lõuna kel 4 Wörro lina. ~Wörrost olli meil tahtmine jälle Kuikatsi pale tulla, ent sääl Wörro jaman tulli meile Tarto kreiskohtoherra wasta, kes minno seltsimeest, kes kreiskohtomees olli, kohto asju perrast Tarto kask minna, meije söitime Tarto pole, ja saime öddango kel tv liggi Tarto mimast ent olliwa söido pääl kiik hobbese wäljan, piddime sääl ööd maggama.  Lätsime saältsis hommungo Slmal Tarto, sääl leisime jo mitto omme sõpru, ka meije armsat op- 165