maga näinud. Nüüd tulli eksitus walge ette: sullane olli kül linnad ärraannud agga mitte sellele, kes neid tellinud. Parrast satis kaupmees Peetri käest omma linno pärrima, jah, kust ennam  wõtta? Sullane aeas omma jutto: Lemma olla linnad linna winud ja rahha koeo tonud, mnud temma ei teada. 2 rubl. „ käerahba " olli kad-» dunnd. Nenda lähhäb, kui innimenne ilma peata middagi teeb. Kuida sassis lõng Parrast arrutud sai, on meil alles teadmatta." Nm maKannast. s Merreõnnetus. Peetri-kabbel, Krimaldi abbikirrik Ria lähhedal merre kaldal, on üks paik, kus merri saggedaste ohwrid pärrib. 3. Detsembril on seal jälle suur õnnetus olnud. Wiis meest läinud wagga ilmaga  merre peale wõrkosi wälja wõtma, et jeä alla ei jääks, mis jo kaikameeste surem warra on. Wõrgud olla 7—B wersta kaldast kaugel sees olnud. Seal tulnud äkkiste kange põhjatõusme tuul ja lummesaddo peale, mis läbbi waesed kallamehhed ennam suud egga silma ei näinud. Wasto tuult kaldasse sada, ei olnud neil ennam mitte woimalik. Nad piddid minnema, kuhho torm neid aeas. Weel lootsid koddosed rahwas, et alla tule Ria pole kaldale piddid sama. Agga ohto hakkas kätte tullema, torm olli waiksemaks jänud, agga merre peal ei paistnud purjukest kusgil pool. Kui agga teisel hommikul ka weel parremaid sõnnumid ei tulnud, seal hakkas koddose  rahwa südda würrisema. Ilm läks külmale ja mehhed ollid eile kerge rietega wälja läinud. Nüüd tõttasid naesed isse mödamerre kallast otsima. Oh ehmatust ja leinamist! Koiwa jõe suust leidsid nemmad kül tutwa padi, wõrgud ja kompasse  selle eest, agga - mehhed hingasid merre Põhjas! Kolmel jäid naesed, lapsed leinama. Wägga halle luggu! Mannast. sGaastullestj, sedda põlle on nüüd Tallinnas, kui uest asjast,  keige ennam jutto. Kuida ööldud, 5. st k.p. said essimessed awwalikkud gaaslatrid põllema pandud ja selle järrele tullid õhto õhtult need gaaslegid jure, mis koddanikud onima kullo peale assutada lasksid. Klubbimaeadest peab kaupmeeste  „mustpeamaea" keige rohkem walgustud ollema, nendasamma ka „Kanutimaea" sögisaal, et silmad üsna kirjuks aeada. (Ja jah, kui kaua aega marjus ehk wähhe walgnssega, uago wang keldris, olleme harjunud ellama, siis ei kannata meie silm korraga selget pämawalgust ja panneb sedda li aks. Se on nihästi ihholikkus kui waimolikkus asjus ikka nenda. Olleme elloaea suitswa piro ehk pritsuja  raswaküünla walgel omma asjo tallitanud ja tulleb korraga gaastulli, mis igga nurka walgustab,  et keik meie head ja wead ilmsiks sawad ning pühkimatta ja korristamatta nurgad ka teiste silma paistwad, siis on walgusse süüd ja meie kissendame: se on liig! mis tarwis ni paljo Mälgust? Mailmas ellab peale selle meel innimessi küllalt, kes kuud ja Päikest ülletõrmaksid,  kui wõiksid. Nendasamma on ka luggu mele ja süddame walgnssega, mis prius ja õppetus annab» On innimessed kaua aega ühhes Põlwes eltanud, kus neid õigussega ehk üllekohto pool lojukse assemel peti, kel jo mingisuggust melewalgust tarwis ei olle, km Prugitawaks  tölömaks peawad jama, siis pannewad uemmad ka seddamaid ueks koormaks, kui neile ennam õppetust ja parremat selletust pakkutakse. Nemmad on manna ehhawalgel ärraharjunud, kus neil olumeti nigi paljo Priust olli, et rurumalaks  wõisid jada, kui tahtsid. Ehk arwate, et ma sedda muido ommast peast unnistan, ja musta mustemaks teen kui ta on? Oh, et se nenda õlleks! Agga ma tunnen üht auustusse määrt kirrikute üllemat, kellest ma tean, et temma  Eesti kolide eest õiglasest süddamest hoolt kannab. Kus kirrikuid ja koggodussi üllewatab, seal kulab ka koliasjo järrele ja püab neid parrandada.  Selle eest peaks jo rahmas, kui Mälgust  armastab, süddamest täunama ja head asja hea melega mastowõtma. No mmdogi. Agga kas ta sedda iggalt poolt leiab? Jummal parrako!  Weel mödaläinud suil astusid ühhes koggodusses  ma ei hakka neid nimmetamisse läbbi teotama — Eestimehhed —oh hädda ja häbbi! Eestimehhed, isse ka weel kirriko wöörmlindrid,  temma ette ja tunnistasid rummala julgussega: „Meie koli ei tahhal!"—Sähke, nutta wõi naera, agga nenda on loud ja nenda pannewad innimessed isse puhtusse ja walgusse wasto, kui nemmad pimmedusse ja kõntsa sees 426