gisuggust wahhet: möllemad wärrisesid, ja Boks isse ka ühhes. „Sa näed nüüd, mo kallis Boks  ütles  kübbarsep eddasi ma peaks jo pimme ollema, kui ma mitte ei möistaks, et mo maeaperremeeste  õnnetus minno pärrast tulli; ja ommeti ollin ma nende surmast, nago sündinud  laps, ilma süta. Prantso maeast läksin  ma tisler Linn jure. Temma ellas sel aial Sirgo ulitsal nurga peal maeas ning ma sain omma korteri ka nurga peale ja wöisin kahhele  pole külgi kilbi wäljapanna, ja se olli essimenne  wäärt tük. Sia jääksin ma elloaeg ellama, mõtlesin minna, ja andsin hea melega, mis Liim küssis. Agga wötta näppust! Werend  aasta olli möda, Liim hakkas mind linuma,  panni üri jure, mõtles: egga ta wälja ei lähhä; agga minna läksin. Mis sündis näddala pärrast? Kirriko kellad hellisesid, surnud  widi mahha. Kesse olli? Kegi mu, kui tisler Liim. Ta olli ühhe ue maea jures kolmandama  korra peal aknaid ette passimas, jalg libbises nattuke, kukkus üllewelt kiwwi ulitsa peale walmis! Pea lõhki ja luud, kondid purruks. Ütle nüüd isse, armas Boks, kas se mitte inneto ja halle assi ei olle? Keik need mehhed olleksid tahtnud ellada, ja piddid keik õnnetumat äkkilist surma surrema, et kegi neist naese lastega ei sanud lumma-» laga jätta. Kust ma ial wälja läksin, seal läks maeaperremees tagga järrele hauda. No agga sinna, Boks, ollid tuggewa kehhaga mees, ehk sa jääd ellama, kui ma so maeast ollen wälja läinud. So önniS onno, no se mees olli middagi tähhelepannud. Kui Liim maeti, teggi ta minnoga kümne aasta peale kontrahti, ja se olli temma ön; kui ta hea mees mitte ep õlleks ärrasurnud, ta ellaks praego alles. Sepärrast ütlen minna, armas Boks, sa ehk peäsed hõlpsamalt läbbi, agga et meie keik surrelikkud olleme, wöiksid sa omma  testamenti ikka walmis kehha, sest kes teab "" Ja nüüd jättis Zummalaga ja laks uksest wälja." - „Ma ollin higgist märg nago kassipoeg. Teate issegi, sõbrad, lapsed, surmaga ei pea kegi kurni mängima, ja se paggana kübbarsep räkis ni waggusi, nago õlleks ta ennemuistset jutto aianud ehk surnud kärblast kokkopühkinud.  Praego, kui selle peale mõtlen, kui liggi ma sel korral surmal ollin, tahhab mul hing kinni jada." Kui Boks mönnk lonkso kannust olli wötnud, puhhus ta eddast: „Ma tundsin üsna selges te, et surm mind jubba kuklast kinni piddas. Mo ainus troost olli weel, et kübbarsep werend aasta omma korteri piddi jäma, sest ta olli omma üri ette maksnud, ja kui siis öiete hädda kaes 011i,5 wöisin jo ikka weel iv rubla küssitud hinnast alla jätta. Agga temma surma jut teggi mind ni hirmus rahhotumaks, et ma silma kinni egga  leiwamarja sisse ei sanud, enne kui teadsin, kas ta lähhäb wöi jääb." „Miks sa siis klubbi peale ei tulnud meelt lahhutama ütlesid teised kuhho meie keik tulleme, kui koddo w'a käddistaja teise pplega tüllisse lähme, ehk meil muido mönni pahhandus juhtub?" „Söbrad, sapsed, kostis Boks kes tahhab ennam meelt lahhutada, kui tal surm käppoga katsuda on? Kes wöib teiste stlksis waggusi istuda, kui tal tulli pöueks körwetab? Kui kolm päwa nenda hirmsas surma hirmus ollid möda läinud, ei wöinud ma ennam wälja kannatada, waid lasksin surma - kübbarseppa nattuke ennest jure palluda. Ta tulli ka ja olli kuklast kannuni lahke. Oho, mötlestn ma, mees hakkab head korterit tagga kahhetstma ja annab keelmatta 130 rubla; agga möttelge  minno ehmatust, kui ta korraga ütles: „„Öissa pois, minnul on hea ön olnud ja tahtsin issegi sinno jure tulla. Mul on uus korter jubba kääs. Nago sa issegi tead, allewil  P- platsi äreS ellab kaupmees Künar ja temma pisstm maea seisab tühhi, on mul kümme  kord mönnusam kui siin ja on paljo oddawam;  ma saan sedda 60 rubla eest ja tahtsin  üllehome jubba sisse kollida, kui sa mulle mo ettemaksetud ürirahhast muist wöttaksid taggasi  maksta."" „Nüüd on surm praego käes! mõtlesin ma, kui sedda kuulsin; agga ma piggistasin Hambad  kokko ja ei tahtnud omma hirmo temmale näidata. E —ei, mo söbber, ütlesin minna, kont- 254