ja kelepeksminne liggimesse önne on rikkunud, mis parrast kegi ennam heaks ei wöinud kehha.  Egga minnage sedda mu pärrast põlle könnelenud, kui üksi sellepärrast, et igga innimenne  se eest hoiaks, ja kus sedda kuleb töuswad,  jallaga peale astuks, nago tulle säddeme  peale, enne kui sureks tulleks töuseb. Hoidkem  kelepeksmisse eest, nago pahha haigusse eest, se on öel külge hakkama, ja on ta külge hakkanud, siis on temmast raske lahti sada. Zsseärranis õlleks mul wanna külla emmasid selle polest palluda: minge kunninga Taweti ja Salomoni käest küssima, need on ustawad mehhed ja ütlewad möllemad: „kes rahhul tahhab ellada ja häid päiwi nähhä, se hoibko omma keelt kurja räkimast zc. Se nöu passib  agga mitme noremale ka. Sannumed ommalt maalt. Willandi poolt Enne koolmeister,  pärrast körtsmeister. „Se on hirmus  rummal kuulda!" ütleb mönni. Ma ussun  kül, agga mis tehha, kui luggu nenda on? Se on kül tössi, kes „aus mees" tahhab  olla, rägib körtstst, kui almast ja pölgtud asjast ja mötleb nüüd, et ta jubba fe läbbi hopis ennam mees on kui need, kes körtsi ei söima. Körtsid ja körtsmeistrid ehk mehhed peawad ka ollema ja körtst' nimmi ei te sedda kodda mee! ammo kiusatusse koiaks. Zsseennesest  on körtsid auwäärt teekäiatte hingamisse paigad, kui neid innimeste omma kurjus mitte kurradi templiks ja kiusatusse koiaks ei teeks. Kõrtsmik wöib nisamma ristiinnimenne olla, kui koolmeister ja muud innimessed, ehk se temmal kül raskem on, kui teistel. Nendasamma  ka körts isse. Põlle se kellegi käsk, et seal kurratile, kui pimmedusse würstile peab ohwerdatama  ja liigjomist, prassimist, needmist, mandumist,  kaardimängimist ja karwopiddi kiskumist  ja muud roppud könned ja teud peawad prugitud sama. Agga kui innimenne omma hingest ei holi, Zummala sanna selja tahha lükkab ja lihha merre kätte ohjad annab, siis põlle temmal kül armsamat paika, kui körts, ja kellel körts jubba armsaks honeks saab, selle mehhe laewoke ei purjuta ennam öige wee peal. Körts ei tulle kül kellegi peale, agga ärgo mingo  ka kegi temma peale, ta on kui laukane rabba, kus ni mitto on sisse jänud ja uppunud.  Paljo jälgi lähhäb körtfi, agga wähhe kõrtsist wälja. On kõrtsmik uskmatta ja häbbematta  omma kasso püüdja innimenne, (ja parrago! neist põlle meie päiwil pudu), siis on temma kül eht sadana preester ja wöib ennam  kahjo tehha, kui mitto muud kokko. Kuleme  nüüd pealege, et üks mees on Willandi pool enne koolmeister olnud ja pärrast körtSmeistriks  sanud, siis teame jubba ette ärra, et asjad hästi ei olle. Need ammetit ei kölba mitte kokko. Kes neid ühhendada püab, ei te sedda mitte Zummala kässo peale. Körtsmeistrit  ei sa kellegist koolmeistrist, kui agga ühhest kölwatumast, üllekätte läinud komast, kes koolmeistriks ennam ei kölba. Se wöib kül kyolmeistridel raske kuulda olla, agga olgo neile sedda suremaks taggakihhutajaks, igga pääw palluma:  „ärra sada meid mitte kiusatusse sisse!" Aasta kolme eest olli seal üks nüüdne körtsMister  alles koolmeistri ammetis, istus walla lastega  koli laua äres ja öppetas neid Jummala ellosanna ja selle läbbi Ellowürsti tundma, sedda suurt laste söbra, kes olli üttelnud: „Laske neid minno jure tulla! :c." Ta olli ka teiste koolmeistridega (nende seas wöib ka unnisid  olla) selle nöumees, kuida hingesid, kes wina läbbi sadana wörko ollid jälle wöiks wälja sada. Ta teggi ja räkis ülleültse  keik sedda, mis teised ka, agga eks Zudas keik seddasamma ei teinud? Nüüd on sesamma koolmeister körtsmeister, istub körtst laua äres, ta endised kotipoisid temma ümber, kellele ta nüüd surema holega pahhema käe teed öppetab, kui enne kolis parrema käe teed öppetas! Ka näitab temma nüüdne öppetus  poistel hopis ennam pähhä jäwad; wöib wist sest tulla, et nüüdsed körtsmeistri sannad süddamest tullewad ja endised koolmeistri sannad muido mokka otsast. Jälk on kül: needsammad  poisid, kellega ta enne Ewesusse ramatust lugges: „ärge joge ennast mitte täis wina, kust üks önneto ello tulleb", istuwad nüüd laua 379