ja kui meie Issanda armastus mitte tühhi mokka lobbiseminne ei õlle, siis peame neid ka armastama ja neile head sowima. üttelgo Issand isse Amen! Kulmo Andres jn Mätta Mart, ehk: kohtomehhed, kuida nad peawad ollema ja kuida mitte ollema. Jssa meie palwe on ommeti iggal ristiinnimesse!  peas ja, aitummal, mitmel ka süddames.  Et kohtud ja kohtomehhed ka Jssa meie palwe sees seiswad, peaks nisamma tuttaw  assi ollema. Neljandamas palwes, iggapäwase  leiwa seas, on nad leida, selle nimme  al: „truid üllemad, hea wallits  u s." Kes keige Jummala ande eest tännab, se tännab ka selle eest, kui Jummal neile kohtowannemaid  annab, kes tedda kartwad ja sepärrast ka öigust armastawad. Ön selle rahwale, kelle seas truid ja auwäärt kohtowannemad  wenna ja wenna wahhel öigust möistwad. Jummal taewas on isse ülle keikide  peakohtomees, kes keikile öigust teeb ja ial ühhest ennam luggu ei pea, kui teisest. Selle pühha eesmärgi järrele peawad ka ma pealsed kohtomöistjad ollema, kui omma nimme  silmakirjaks ei tahha kanda. Oige kohtomees  peab ollema nago margapu, mis söbra  ja waenlase, rikka ja waese, üllema ja allama wahhel ühhetassa kalub. Agga pattuse innimessel allati öigust tehha ja körwawatamatta  kohhe teed eddasi astuda, põlle mitte kerge assi. Meie ei sa ilma Jummala armo abbita mitte ülle ölle-körre, weel wähhem öige kohtomees oldud. Kes ilma Jummälata öiget  teed möistab, se käigo, agga ärgo sedda kohtomees katsugo. Ms öigust wöib se teisele  möista, kes isse Jummalat ei karda egga  armasta, mis jo Lutterus igga kässo jure on pannud? Mul olli se kord nöu tänna kahhest kohtomehhest teile paar sannakest könnelda,  andko Jummal, et se üsna ilma asjata  ei õlleks! Andres Kulm ehk Kulmo Andres (nen- da hüüdsid tedda temma külla ja walla rahwas)  otti kohtomees, nago ta peab ollema. Ta önnis iösa Tohwer olli jubba enne tedda  15 aastat sedda ammetit piddanud, seon: igga kolme aasta takka; agga sel aial ollid minno nokka äärsed alles koldsed ja ei mälleta  sest paljo; agga ni paljo on mul otsekui läbbi unne weel meles, et ollewat öige mees olnud, kes, kui kohtolaudus istunud, ei olle ta üht ainust omma suggulastest egga söbradest tunnud. Seal olnud temma pea seädus: „Te öigust ja ärra kohko kellegi eest;" ehk: „Armasta Jummalat ülle keige ja omma liggimest,  kui isseennast," ja siis jätta keik muud selle holeks, kes keik hästi teeb. Mis Kulmo Tohwer ütles, se olli nago Amen kirrikus, ja selle wasto ei nurrisenud kegi ennam. Nõnda  peaks minno arwates kohtomees ollema, kui omma nimme ja rahha pärrast, mis rindas  kannab, mitte ei pea ärrapunnastama. Kui Tohwer mulda olli läinud, sai ta wannem  poeg Andres temma assemele perremehheks  ja piddi ka warsi pärrast sedda kohtomehhe  ammetit omma kaela wötma, ja pandi nendasamma peakohtomehheks, nago önnis issa olli olnud. Kas Andres kohtomehhe ammetit himmustas? Ei himmustanud; agga ta wallaperremehhed, kuida allamal kuleme, ei annud järrele, waid aiasid senni peale, kui piddi jäma. Õnnis Tohwer olli nenda peast üttelda Mardipäwa ümber surnud ja Paasto kuus tulli kohtomeeste wallitseminne. Kulmo Andresse!  Olli se kord just jalg nikkatand, ja ei sanudke möisa minna. Ühheksakümnest perremeestest  ollid 65 kokkotulnud kohtomehhi wallitsema. „Egga meie önsa Tohwre sarnast ommeti ennam ei sa, kes wago wagga Samuel meile kohhut möistis ja meie rio asjad  selletas," ütlesid mönned. „Kas tal poegi ei olle? wastasid teised. Mis Andresse!  wigga on, kellest nüüd jubba keik külla rägib, et kegi walle sanna temma suust põlle kuulnud? Ta on kül alles noor mees, agga mitto on surema ammeti peale pandud, kes meel paljo noremad ollid, kui temma. Ta on meile tutwast, heast kännust kaswanud, ja eks 399