Perno Postimees ehk Näddalileht 5S AS tBk« Neljas , kesknäddal 30. Märtsil.^ assta. Sure redi-laul. Wisil: Se aeg on toest ukse ees. — 202. Dh Jesus sinno ahhastus, So waew ja sinno  wallo, Mul seisko ikka silma ees Ni kaua kui mul ello, Et hoian keige patto eest. Ja nõuan sinno surma mäest Siin udes ellus käia. 2. So magga hinge hirmus piin, So werrehiggi  saatko. Et patto hopis jättan siin, So peäle silmad waatgo. Kül ollen üllekohto teind, Kül õlled patto minnust näind, Et sago nüüd keik ueks! 3. Keik hawad mis so küljest nään. On minna  pattud lönud, Mis minna ollen, minna teen. On maewaks sulle sanud: Keik minno mölga kannad  sa, Oh anna andeks armoga. Et sind ni hirmsast waewan! 4. Sa tullid önsa taewa seest Mo patta hädda  sisse, Ja kandsid surest armo mäest Keik minno nuhtlust isse. Sind risti külge naelati. Sind pinati, ja tappeti, Et minna önsaks saaksin. 5. Sest tahhan sulle süddamest Nüüd kites tänno anda; Ja kui sa ommast heldussest Mind wöttad taewa kanda. Siis tahhan taewa hulgaga Ja ue kele lauluga Sind iggaweste kita. 6. Oh, Jesus, sinna ahhastus, So waew ja sinna wallo, Se alga minno römustus. Kui lõppeb  minno ello. Uut ella anna mulle sa, Kui minna lahkun rahhoga. Oh anna önsa surma! („Uest laula - ramatust" .N 62.) Jummala lodud lomadest. Kül neist saaks meil könneleda! Kus on nende hakkatus, kus löppetus? Kes mõistab ärraluggeda, mis Jummal on lonud, kes ärraselletada,  kuida ta iggaüht ellawat ja ellota loma sel kombel lonud ja senna pannud, kus ta parris paik on? Kes jöuab tedda keige rakimatta  armo ja tarkusse eest kül tännada, misga temma keige omma lomade eest ni issalikkult  murretseb? Wata taewa ehk ma, merre  ehk maggede, öllekörre, liwaterra ehk rohholible  peale: iggalt poolt paistab Jummala issa-heldus ja tarkus meile wasto. Inglid ta aujärje ümber ja maokesed tolmo sees, luggematta  tähhed taewa lautusses ja kastetilgad rohho peal, päike ja ku, mis taewa al hiilgawad  ja Jani -- ussikesed, mis ösel rohho sees sättendawad: keik hüab melemötleja innimessele  wasto: taewas ja ma on tais Zehowa au, tarkust, wägge ja issa-heldust! Ja immet, oh immet! selle iggawesse Loja ja waggewa Jummalale tohhime meie muld ja pörm julgeste  ja kindla lotussega üttelda: „Meie Issa  , kes sa slled taewas!"