«htes. Õhto olnud wanna Sultani jures suur au-öhto söma-acg ja peale selle särranud keik lin au-tulledest. Mönnesuggused sönnumed. Se olli aastal 1662, kui Prantsusemaal paljo surem nälg olli, kui meil, issiärranis minnewa aasta olli, ja sel aeal ei kaebanud ka sures Parist linnas, issiärranis allam suggo selle ülle, et koht liig rohket toito olli sanud, waid kyhhud ollid rihmaga kokkokistud, et rinna kondid pea jalg maad ülle köhho käisid. Otse sel aeal , ühhel suisel õhtul, kui parlamenti  nöumees von Sallo omma toapoisiga olli aeawiteks käima läinud, saksa rahwas nimmetab sedda patserimiseks ja kui parrajate  koeo olli minnemas, astus üks mees temma  ette, panni püstoli ta rinna wasto ju ütles:  ..anna rahha seie?" agga wärrisesid  käed, nago mönne kassitapjal, mis sedda tunnistas, et ta essimest .korda sedda tood olli teggemas. - „Teie põlle õige mehhe kohta juhtunud", ütles von Sallo herrs, minna ei. te teid rikkaks;  sest mul põlle rohkem taskus, kui kolm kuld penningid, mis ma heamelega teile tahhan  anda." Mees wöttis neid wasto ja läks omma teed, ilma et rohkem õlleks nõudnud. Sallo herra andis toapoisile käsko, näggemata  stlm-silmalt ta järrel käia ja tähhelpanna,  kuhhu ta piddi minnema. Toapois käinud  mitto ulitsad temma järrel ja näinud tedda ühhe paggari jure sisseminnewad, kust ta üht leiba ostnud. Sealt wäljatulles, läinud ta weel kümmekond maeasid eddasi, kus ühte maeasse sisse ja ülles neljandama korra peale läinud, kus ta muud walgust toas põlle näinud,  kui sedda, mis ku andnud. Seal leiba laua peale pannes ütles ta nuttes omma naese ja lästs wasto: ..Säh sõge! se leib tulleb mul wägga paljo maksma!" Naene nuttis  nisamma ja katsus tedda trööstida, ni hästi,> kui ta mõistis; wöttis leiwa ja hakkas sedda lastele jaggama, kes sure nälja pärrast ennam odüta ei jõudnud. Kui toapois sedda, mis tal tarwis teada, olli näinud ja kuulnud, läks ta waggusi treppist alla ja otse omma hsrra jure. Temma jure sadeö, könneles ta keik selgeste,  mis silm näinud ja körw kuulnud. Teisel päwal, jubba warra hommiko kello wie aeal, laskis von Sallo herra omma toapoissi ennast senna maeasse juhhatada. Maea jure sades, kössis ta kahhe tüttarlapse käest, kes seal maea ees seisid, kas nad kül wöiwad öölda,  mis mees se on, kes siin maeas üllewel neljandama korra peal ellad?" ..Se on", kostsid möllemad, ..üks kingissep, üks wägga auus mees, kes agga wägga waene, nenda et waesem kegi ei woi olla ja kellel suur lapselik perre tagga. Sedda kuuldes läks von Sallo herra treppist ülleS ja kloppis ukse peale. Waene kingsep, kes alles wodis olli, kargas wälja, wiskas ride narrud ümber ja teggi ukse lahti ja tundis ni kohhe herrat arra, kedda ta öWo enne olli risunud. Siin woib iggaüks arwata,  kui suur olli temma ehmatus; ta langes  temma jalge ette polwede peale mahha ja pällus armo ja temma laste pärrast mitte tedda õnnetumaks tehha. .Lrge kartke", ütles pon Sallo herra, ..sepärrast  põlle minna mitte tulnud. Agga ni paljo ütlen, põlle se mitte auus tö, sel kombel  ommale pea toidust murretseda wöite pea õnnetumaks sada. Ma tean, et üks kingsep  ollete, siin kingin teile 30 kuldtükki, ostke selle eest nahka ja toitke ennast ja ommaksid ausaste. Sellega olli jut aetuh, poris ümber  ja läks omma teed, enne kui kingsep tedda sai tännada. 337 Wastaja Redaktor: C. F. Lorenzsonn. Sensuri polest lubbatud. Rigas, 12. Oktobril 1869. Teadaandmised. Perno wogtei - kohhus annab seläbbi teada, et raekohto lubbaga 10. selle ku piimal M 2362, worimehhe  Ado Apolli parralt 111. allewi kwartalis M 334» al seisaw pu ellomaea, keige selle parralt körwaliste honetega awwalikult ärramütud sawad ja wälja pakkumise päwad on 3. 5. ja 9. Nowembril  s. a., neljas ja wimane termin on, kui ssdda peaks nõutama 8. Nowembri ku põlva peale kinnitud,  ning samad siis keik need, kes sedda maea osta tahtwad, nimmetud põimil ja iggakord kello üksteistkümmend enne lõunat nimmetud kshto ette kutsutud omma pakkumist ja üllepakkumist pakkuma