pea aego weel hirmsam õlleks ühhe laggeda peal sedda kardetawat tundi odata, kus se raske tund keige omma ahhastussega laiale lautud ta silmade ees seisab, wöttis ta nõuks ühhe trahterisse minna, mis paar tundi sealt emal ja kelle perremees temma wanna tuttaw, et seal ehk nisuggust parrajat kohta leida, kus ta nattukesse kergema süddamega omma ello otsa woiks odata. Sesugguste ja mitme mu selle sarnaste mõttega  läks ta omma teed. Ilm olli wasto õhtut kaunis willuks läinud ning seläbbi keik linnud ja lomad endid nattuke waggusi hoidnud,  mis temma jubba hoomse päwa tössiseks eesmärgiks arwas ollewad. Senna jõudes küssis ta nüüd perremehhe käest üht kortert seks ööks ja kui tarwis, ka hoomseks päwaks, agga selle köwwa kässuga, tedda mitte enne ärratada, kui ta issi üllestöuseb. Kui lemmale  nüüd kindlaste töötati keik temma tahtmisse  järvele tallitada ütles ta: ..Agga ma tahhaks, kui teil peaks ollema, üht sesuggust kammert, kus akkent põlle." «Justament on mul üks nisuggune," wastas  perremees; ..agga mikspärrast tahhate siis üht sesuggust, kus akkent ei õlle?" ..Selle hoomse päwa pärrast, teie teate jo ommeti, et Home essimenne Juni ku pääw on ja ma ei tahhaks sest middagi nähha, kui se mürrin lahti lähhäb!" Nüüd laskis ta ennesele weel ühhe kannuga öllut anda, jöi sedda pikkamöda wälja, maksis õllega ühhes ka üri-rahha ette ärra, sest ta ei tahtnud wölladega siit mailmast ärraminna; kui nüüd perremees temmale ta kolme taalri tükki peale, mis üllelia olli, wälja andis, lükkas  ta märja silmadega rahha taggasi ning käskis sedda teenritele kinkida, temmal ei olla ennam keddagit tarwis. Perremees, kes temma hirmo iggapiddi püdis  waigistada, wöttis küünla kätte, et tale sedda maggamisse kammert näidata. Ühhest pikkast eestkoeast läbbi minnes, teggi perremees seal ühhe ukse lahti, temmale head ööd sowides  ja künalt pakkudes, teggi ta minnikud, agga Meier tännas nuttulisse heälega wimase eest, ütteldes: ..Minnul põlle künalt tarwis, ma woin ka pimmedas surra!" „Kuida woite ommetige ni arg ja kartlik olla" kostis perremees, „kes teab ehk näme Home teine teist jälle!" -.Jah, kes teab, kus meie teine teist jälle näeme! agga ma pallun weel ükskord, mind mitte ärratada!" Selle kindla lotussega, et ta nüüd rahhoga ennast selle wiimse tunni wasto woib walmistada,  läks ta pimmeda kambri, teggi ukse lukku,  leidis ka warsi kässi kaudo üht wodit kuhhu.  ta, nenda öolda, keige rietega sisse kukkus. Sel wisil olli ta hambid löggistades tükki aea pärrast maggama jänud ja unnes näinud, et üks suur tullise sabbaga täht taewa al ütles  ja allas pole "tantsinud, ka mitto kord temmale sabbaga möda körwo lönud ning ta ue kue üsna ärrakörwetanud. Kui kaua ta üht sesuggust rnaggust und magganud ei tea ta mitte; ülles ärkades olli ta higgine märg nago jõest wälja tõmmatud. Essiotsa arwas ta jubba keik mödas ollewad, agga ennast läbbi ja läbbi katsudes, siit ja sealt nappistades, leidis ta waimo assemel weel neid wanno pattusid lihha ja luid. Selle järrele tahtis ta ülles tõusta, et ennast nattuke  lahhutada; korraga putusid temma sõrmed  ühhe akna külge. Pahha melega mõtles temma perremehhe peale, kes tedda ni lausa petnud; olli agga kord üks akken seal, siis tahtis ta tedda ka lahti tehha ja wadata, mis ilm õues teeb. Pilkane pimmedus kattis maad ja taewast; ei tähhekest kussagil nähha, mõtles ta issienneses,  ja üks hais, mis temma arwates üsna ellusa pörgo tulle ja weewli järrele lehkas.  Häddast jõudis ta sest surest ehmatussest ni paljo ronnida, et ta jälle wodisse taggasi sai. Omma arwates, na kue woi kahheksa tunni järrele, hakkas ta jälle pissut aimama, kus ta on; nüüd tulli tal se tahtminne teist korda weel akna jures omma õnne katsuda. Sedda lahti tehhes tullid temmale hais ja pimmedus weel pakseminne kui enne wasto; senna jure tulli nüüd weel wäljaspoolt aeg aealt üks kange mürrin, mis kui kaugelt mür- 68