Perno Postimees ehk Näddalileht M 2. t» 66 Kümnes kesknäddal 12. Januaril.^ aasta. SeS lehhes seisab. Missionär Tismanni kirri Niast. Ommalt maalt: Peruust: Kirriko sönnumed.  Mürristaminne  ja wälgo heitminne. Leetre többi. Losiminne mõdas. Riast: Ministeiriumi käsk. Leitud asjad. Tartust: Kingitus. Tallinnast: Kolera komnnssion. Peterburgist: Kolidest. Waesest talwest. Tukast: Pöllomeeste  kaebtus. Wöeralt maalt: Preisimaalt. Jtaliamaalt. Prantsussemaalt. Inglismaalt: Tormid. Amerikamaalt. Uemad sönnumed: Pernust. Riast. Peterburgist. Missionär Tiismanni kirri Riast. Mo süddamest armastud issama! Weel ükskord  watan ma süggawa süddame ligutamissega  Jummalat kannades so peale taggasi ja mõtlen nende kalli aegade peale, mis mulle sinno rüppes ilmale sündimissest sadik tänna päwani Loja armust on ossaks sanud. Kui üks kuldne unne-näggo, lehhib se selgeste praego weel mo silmade ees, kui ma Tuiso toa-pörmandal kannidega mängisin ja kerrise nurkas ennast soendasin ning kui wie aastane poisikenne armsa emma wokki körwas kolitud sain. Oh kui kuldsed ollid mul armsa lesusse  sonnad ja teed ma mängisin neid mönni kord omma lapse rummalusses keik järrele.  Ning kui wägga immeks pannin ma sedda, mis ma pühhapäwa wahhe luggemisse ramatust luggesin, et weel üks otsata pagganate  hulk mailmas ellamas, kes sest armsast Zesussest weel ühtegi ei tea, ning et neil sedda kallist pühha Zummala sönna käes põlle, mis minnul käes on ja se tungis, kui terraw möek mo süddamesse, waese paggana rahwa appihüüdminne:  Jummala parrast ristirahwas! saatke meile öppetajaid! saatke meile ramatuid!"  Ei ialgi läinud need sönnad ennam süddamest, ei lämbus käies, ei karja hoides, ei ka mitte pöllo peal äästates, egga waimo pölwes mõisa wälja peal; agga teo-mehhe pölwes  tahtsid nad mo sure pattude pärrast minnust  kadduda, ommetige olli Jummal mulle mo kodduse sullase pölwes armulinne ja ärratas  mind armust mo pattounnest jälle ülles. ..Kui ta armus weel immelikkul wisil mind wee-uppumisse ja warst selle järrele tulle-legi surmast omma wäggewa käega ärrapeastis ja mind otse kui parrast surma weel ellama panni." Ma sowin sulle mo kallis issa-ma onne ja õitsemist, sest sinno põuest töuswad weel tänna mo önsa issa öppetussed mulle mele, mis kui hiilgawad kujud mo silmade ees köikuwad, kuidas  ma, pagganate jure sowides, esmalt kui lambrine õue peal kirjutama hakkasin ja kuida ma ennast õhtuti ja hommikuti ning ka löuneti,  kui teised puhkasid ja mo tö - lomad su-