ello kroon palgaks antama ning meie parrast sedda waewa ello, Abraami, Jsaki ja Jakobiga taewa rigi öhto-sömaaea laudas woiksime istuda ja keige önsatega taewa önniötussest ossa Võtta. Wiska ärra, mis sind koormab, Kristus on so abbimeetz!- Armust La'so poleHörab,  Wäggew on ta sinno sees. Sulle jöudo rammo annab, Ja sind ommas sülles kannab. Ebba-ussust. Siin woib kül jälle mönni mees mokki wäända ja ninna kärtsutada, agga kes sest woib holida, sest meie armas Eestirahwas, on isseärranis mönnes waldas, kus kolid weel sedda põlle, mis nad peaksid ollema, ja rähmas  ka issi kolisi ei armasta, ehk neist kül paljo head woiks tulla, wägga ebbausklik ja tühja kunsti armastajad. Kes koddo istub, ei kule egga näe paljo, agga nago Postimehhel  igga näddala, olgo ilm missuggune tahhes,  tuisako, et suud egga silmi woi lahti tehha, ehk wallago wihma kui oa-wardast mahha, pikkalt ja laialt käimist; sepärrast kuleb  ja näeb ta ka mõnda, mis tedda oksele tahhab aeada; egga põlle siis ka immeks panna,  kui omma hädda teistele kaebab, mis läbbi lodab poritawa süddamele ohto ja rohto samad.  Kui meie keigist tühjaist tenWudH tahhaksime kärra tehha, siis õlleks meil neist igga näddala kõnneleda ja se tütaks meie sobrad  ärra, agga ommetige peame wahhete wahhel  neist konnelema, muido woiksid nad pea möttelda, et meie ka ebba-usko ja muud sellesarnast  tempo armastame, mis wahhest siin ja seal näeme. . Mönne pöllomehhel olleme sedda pruki näinud  ollewad, wastla päwal pöldo äästata, sõnnikud wälja weddada ja mis weel muud; wastla-pääw on siis pärris ebba-usso pääw ja sedda nihästi linnas kui maal. Essimenne assi, mis warst ennamiste iggast maeast leida, on se, et sea jallad ernestega paeast leida peawad  ollema; agga se aasta tahhab assi selle polest waene olla, sest pissut on neid, kel ernid  on; nüüd ei tea meie, mis nad nende assemele patta pannud? Se õlleks weel pissuke  assi, egga ni immeks pannemisse wäärt; agga mis tehhakse weel peale selle? Parrako! monnes maeas tenitakse wanna sarwilist üsna lausa, kuida sedda minnewa aasta U. waldas K. küllas ühhes kallus tehtud. Seal touse- wad kül harjaksed püsti, kui selle peale mõtleme,  et kesk ristirahwa seas weel ni pakso pimmedust leida» Perremees läinud sullastega kõrtsi liugo laskma nago se wiis on, ikka peab nattuke söidetama sedda tehhakse linnas  ja maal; saksa ja tallorahwas piddawad sedda nago ühheks asjaks, mis järrele ei tohhi jada, ja wibinud kaunis kauaks senna. Selle wahhe aea sees wötnud perrenaene,  tüdruk ja üks mannuline kätte, winud toowre täie kewa wet ülles toa otsele, ja pannud  karja poisi rihhale, toa otse alla üht suurt nelja wakkast tühja kotti kinni hoidma, künni nemmad wastlat üllewelt sawad mahha aeanud;  pois piddand käsko kuulma. Kui keik nenda walmis seatud, olla perrenaene heina ango, tüdruk sõnniks hargi ja mannuline  tuhha labbida kätte wötnud ning hakkanud  toa pealt õlle sassid ja liwa selle kissen-diMissfga  mahhaaeama: wastla mahha, wastla mahha! Kui nenda tük aega ollid möllanud ja kissendanud, kallanud toowre täis wet karja poisile kaela, kes sure kissendamissega rihhalt tuppa ahjo peale jooksnud. Selle peale olla naesed ja tüdruk hakkanud kui hullud,  õlle wihka ühhest ärra lopima ja seal jures ikka kissendanud: wastla mahha, wastla mahha! Ennäh immet! wanna must perre kas olla õlle wihhude wahhele warjule puggenud  ja kui wihhude lopijad ikka lähhemale tulnud, karrand ta järsko sealt wälja ja rabbinal  olgo peale, mis m'e lähhäme sedda nimmetama, ta sai häbbistud küllalt. Sedda nähhes jooksid naesed ees ja tüdruk, oeh! ja oeh! takka järrele üllewelt mahha ja kambri ahjo tahha nurka; sil- mad häbbi täis ja tüdruku! läks monni pääw aega hawasid parrandades. Waat, seal olli nüüd wastla! Läksid keik paljo surema römuga  ülles toa peale, kui taggasi tullid, ja meie ussume, et need kolm se aasta mitte jälle põlle ülles läinud wastlat mahha aeama. Häbbi ja hädda on üsna, sest könneledes, 58