häddast on tarwis keige wahhemast üks kord näddalas puhhaö särk selga panna ja kellel se ja! wöimalik, se tehko musta tö jures sedda weel saggedam. Seal ei tohhi selle peale wadata,  et rie pestes kullub; terwis on kallim, kui rie. Olleme omma silmaga näinud, et wannemad ja lapsed mustad, kui rongad, kes wist aastal korda wet omma ihho peale, egga puhhast särki selga põlle pannud. Ägga kuida teggi üks kaunis jõukas tallo perremees? Panni ta kord ühhe ue särgi selga, siis ei wötnud ta sedda enne seljast ärra, künni tükki  d ihho peal rippusid ja tallukad tagga kölkusid.  Za kuida olli ta ihhuga luggo? täis kärnast' ja walged kirbud ronnisid, kui nuum põrsad moda särgi kraet. Mitte wägga liig kaugel sealt, ellas üks waene lesk omma kolme lapsega ühhes weikesses sauna urtsikus ja neil ei olnud sure waesuse pärrast rohkem, kui iggaühhel üks särgi hilbuke, kus emmal parremat nõu ülle ei jänud, kui kattis iggal laupäwal lapsed sängi ride alla, künni ta issi nende särgid puhtaks pessi. Pühhapäwa hommikul  jooksid jälle, kui walged luiged kas möda öuet ehk külla wainul teiste hulkus. Holetus armastab rojust ja roppust, holus agga puhtust ja kasflnust. Ei olle agga sest weel kül, et selgas kannetawad  rided puhtad peawad ollema, waid otse nendasamma on ka tarwis, et maggamisse rided saggedaSte sawad tulutud ja puhtaks pestud. Jnnimesse ihho aurab ösel paljo rohkem, kui päwal; maggab ta ühhe musta pallaka woi linna peal, siis on marsi karta, et terwis seal jures kahjo saab, mis eest wägga tulleb hoida. Ei tohhi ka maggamisse õlled kaua ühhed ja needsammad olla, waid need peawad saggedaste uendadud sama; sedda ei woi kegi ebbaussuks egga pahhaks laita, kui sängid wahhete wahhel ennast ka soja wee ja nuustiko alla allandawad ja nattuke öeruda lubbawad, mis läbbi l utti ka d mahti ei sa siggineda;  need ellukad on pahhad lomad, kuhhu nad kord sigginewad, neist ei tahha kuidagi ennam lahti sada; nende kuppu laskmist  põlle innimessel otse mitte tarwis, raiskawad  agga und ja muud middagi. Weel on meil üks assi, mis wirgo perrenaese  au igga küllalisse silma kulutab, mis weel tahtsime meletulletada, et ka sedda ei jätta teggematta ja se on: keik pengid, lauad ja muud ello-maea-riistad olgo allati puhtaks küntud, agga issiärranis sögi ja pima riistad,  nenda kui waägnad, püttid, lüpsikud ja kappad, neid panne sa allati liwa - künna ja nuustiko wallitsusse, agga mitte karja krantsi ja poisi kele puhhastusse alla. Et meil saggedaste tallorahwa keskes teggemist, sepärrast juhtub silm mõnda näggema ja körw kuulma, mis ülle öigussega sünnib nurriseda ehk isseärranis mönne perrenaese puhtust ja kassinust immeks panna. Mitte wägga liig ammo juhtusime ühhel kewwadisel aeal üht trui ja ussinat perrenaest, kelle koera kutsikast hunt talwe olli ärrakossinud, omma üllewägga sure õnnetusse ülle kaebawad ja kahhetses ni wägga, et se kallis koer sesugguse õnnetusse  sisse sattunud, ta olla tal allati, kui wirk tüdruk abbiks olnud; ei põlle tal ial leme waagna, lussika egga pima pütti lopputamist tarwis olnud, sedda tallitanud krantsiks keik omma kelega ärra. Olleme nüüd mönne pahha ja haisewa muhhu külge, mis meie armsa Eesti rahwa külges weel kaswawad, putunud, mis neile ehk wahhest suurt wallo teinud, agga pallume andeks, kui wallutawad ja anname head nou nende pahha többede wasto rohto prukida, siis kauwad wissist ärra. Leiate jubba mõnda rohho seddelid sestsammast kirjast, mis wägga head selle wasto, sepärrast ütleme: ärge wänage  selle ülle mokka, egga kortsutage kulmo, seläbbi ei lähhä assi pissutki parremaks, waid katsuge holega järrele, kas se tössi woi walle, mis praego olleme könnelenud. Leiate wahhest, mis teitesse putub, siis olge nobbedad parrandamas,  muido, kui haaw koggoni haisema lähhäb, siis on raske sedda wigga aidata. Siin woib mönne! wahhest koggematta mele tulla ka Postimehhele öölda: pesko esmalt ommad silmad puhtaks, siis tulgo teisele ütlema.  Sedda ei sa meie ka millalgi pahhaks pannema, kui kegi meile ütleb, kui silmad juhtuwad  räppused ollema, waid pealegi tedda 92