tunnnen ühte, kes 1. Oktobril ka sedda päwa näggi ja omma nödrust ja wiggadussi tundes ommeti laulis: „Eks mo kohhus tänno tehha, Zummalale ilma peal :c." Seddasamma on wist Woro koolmeister ka teinud. uyndamissest ja piibli- On meil ikka alles puhhas Zummala  sönna kantsli peal, kolides ja maeades, ehhitakse ja uendakse kirrikuid ja petakse piiblipühhasid,  noh, siis põlle Issand meid weel waeseks lapsiks jätnud, egga meie küünla jalga ümbertöukanud; agga siis õlleks ka wägga  tarwis, pühhaste, kui Zummala lapsed, sedda möda ellada. Põltsamaalt tulli meile sõbra käest kirri ja on nenda sees: «Armas Postimees! Mul on sulle middagi üttelda. Minnewa aasta räkisin ma meie kirriko  uendamissest, mis sel aeal hakkas. Esmalt  torn, altar ja kõrid (meie kirrikus on 4 kori ja wies orrelikoor). Need on nüüd malmis  ja taewakarwa sinnise wärwiga wärwitud ja postide otsad, liistud ja ristid kullatud; laggi on plekkiga ärralödud ning ka sinniseks wärwitud; aknad on kõrgemaks tehtud ja mitmet  karwa klasid sissepandud ja wimaks weel ued orrelid sisse tehtud, ja neid pühhitsesime 17. Nowembril piiblipühhaga ühhes. Esmalt lauldi: „Nüüd paistab meile k." ilma orrelita,  ja pärrast altari könnet ja orreli pühhitsemist  orreliga: ..Oh, wötkem lummalat." Jutlust  teggi meile Willandi õppetaja Hörshelmann  nende sönnade ülle, Koloss. 3, 16: ..Kristusse sönna ellago rohkeste teie seas :c." No muidogi olli se otsego lodud piiblipühha kirjatunnistus. Pärrast räkis nimmetud õppetaja  meile kuulsaist waimolikko laulo teggiatest  ja wahhete peal said illusad korilaulud  lauldud. Kirrik olli ka rohkeste kenna lillede ja kusepudega ehhitud, mis süddant ja silmi römustas. «Ehk kül päwake muido römus olli, siiski teggi se meile kurbdust, et meie omma õppetaja  sel rõõmsal päwal ei wöinud meie keskes  olla. Jummal olli tedda haigussega katsma  tulnud, et ei wõinud toast walja tulla. Saksa jutlusse piddaja olli Tarto prohwessor  õttingen. Wöis kül wahwa mees olla; sest meie opmann rakis mulle, et temma  jutlus olla keik saksa süvdamed likuma aeanud. Noh, kui jubba opmannid pehmeks teggi, siis wöis kül köwwa jutlus olla. Aitummal,  sedda läks ka tarwis ni hästi Eesti kui Saksa rahwale. Wennemaalt. sMeie Keisri Herra  kirri Prantsusse keisrile.^ Mo issand wend! Eüropama süggawat rahhotumat luggu ja sedda  kasso ärratundes, mis keige üllema wallitsejate  ühtlasest melest tulleks, kelle kätte rahwa ön ja õnnetus on ustud, ütlete Teie üht möttet wälja,  mis allati minno süddameson likunud. Selle mõtte seest ollen minna keik omma wallitsusse eestkirja  wötnud. Keik minno wallitsusse teud tunnistawad  minno iggatsemist, mundres rahho assemele,  mis rängaste rahwast röhhub, pärris tössist  rahho panna, kellel wastastiko leplik, õiglane meel ja truus alluseks on. Minna ollen ni pea kui ial wöiksin, omma söawägge wähhendanud; kuus aastat ollen ma omma riki nekrudi andmisse koormast lahti hoidnud ja ollen seal jures suri uendussi ja muutmessi ettewötnud möllemad ei tähhenda muud, kui seestpiddise asjade parranemist  ja wäljaspiddises asjus rahhonöudmist. Üksi siis, kui asjo sündis ja sündida mõis, mis mo rigi julget seisust ja temma piride kindlust ähwardas muta, piddin ma teist teed astuma. Mo süddamelik sowiminne on, jälle manna tee peale taggasi pöörda ja omma rahwast ohwride eest hoida,  mis nende issama armastus kül ennese peale wöttab, kus al agga nende hea käekäiminne kahjo  saab. Middagi ei tooks sedda silmapilko ruttem  lähhemale, kui Eüropama ülleüldine waggusi jäminne. Ärrakatsuminne öppetab, et mailma tössine  rahhokindlus mitte selle sees ei olle, kui keik wanna likumatta jääks, ei ka selle sees, kui igga rahwa pölw ommä iggakordse himmude ja kasso järrele middagi mahhalöhhuks ehk üllesehhitaks, waid selle tarkusse sees, mis iggaühte õigust sunnib  tähhelepannema ja keikile nöuannab rahhoseadussi  tehha, et sündinud asjo, kui mödaläinud aea pärradust, ue sammudega ühhendada, mis nüüdse ja tullewase aea seadus on. Sel kombel näitab mul õiglane würstide nõu- 390