armastajast jutlustada, kss üks ellatand mehhike,  ja ammogi wina söbber. Minnewa Nowembri  ku 54. päwal läks W. mõisast wina woor Tallinnasse ja se wanna wina armastaja  olli ka üks neist worimeestest. Te peal öölnud sadan wanna mehhele sallaja körwa sisse: sa käid wina wadi körwas ja põlle weel omma keelt kastnud; egga se jo rahha maksa. Wanna mehhe himmo wina peale olla kui karrul  mee peale kaswanud, ennast amist nenda täis immenud, et teise päwa hommiko linna lähhedal te-äre mahha jänud. Teed ollid sekord  soppased, siis woid ka arwata, et ta rided  selgas puhtad polnud. Ta seltsimehhed jätnud tedda senna mahha, arwates: kui wannake  omma wässtmust wälja puhkanud, tulleb takka järrele. Ses mõttes läinud teised eddasi,  wötnud wanna mehhe hobbuse koormaga kasa, tedda ennast jätnud senna puhkama. Sest on nähha, et ka nende pead uimased ollid. Kui wina linnas ollid ärraannud ja jälle koeo pole hakkasid minnema, ei märgand kegi wannakesse peale möttelda. Ohto widdewik  olnud käes, kui sealt möda sõitnud, kuhhu  wannamees mahha jänud, sepärrast põlle nad tedda mitte tähhele pannud. Taggasi tulles olla nad monnes kõrtsis ta järrele küssinud,  agga kegi põlle tedda näinud. Wersta kakskümmend wiis linnast olla kõrtsmik öölnud,  et üks külla mees, kes linnast tulnud, olla räkinud, et wanna mehhike te-äres maas surnud olnud, üks reisia katsunud tedda weel omma käega. Säh, nüüd olli paggan  lahti. Kaks kohtomeest ollid liggi wina linna wimas, ja nüüd kuulsid kikkis körwadega:  wanna mees surnud; tõttasid kohhe mõisa, sest teadust andma. Mõisa polest anti käsko, sedda weel öiete järrel kulada ja kui ta tõeste surnud peaks ollema, siis üht pusärki tehha laska, surnut sisse panna ja kohto peale wia, kus tohter tedda läbbi watab. Mehhed läinud  kohhe koeo, lasknud ülle pea kaela pusärgi  walmis tehha ja saatnud surnut tee-ärest ärrakorristama; agga ennäh, surno tulnud pole te peal wasto. Noh Postimees! Mis sa arwad: eks nad põlle keik süallused, et wanna jowastand selt- simeest te-are mahha jätsid. Kas olli neil ka wähhegi liggimesse armastust süddames? Ei ma usso mitte! Wiin, oh sa pörgo piin, Õlled hukkatusseks siin! Kes sind täiest prukuvad Neil sa surma juhhatad. Jekaterinoslawist. Pawlogradski makonnas, mis Jekaterinoslawi kubbermangus, olla kuus röwelt, kedda keik kuulsa Saitshewski wennaste rööwlite seltsist arwatakse ollewad, tulnud ühhe üksiku pissukesse  möisakesse peale, kus muid mõisa üllemid  põlle olnud, kui üks wanna 80 aastane mõisa herra Shulga üksi koddo. Kurjateggiad  wõtnud wannakesse kinni ja körwetand küünla tullega palja jalla talla al, kuuni ta piddand tunnistama, kus ta rahha warrandus  olla. Kui sedda keik ollid tasko pistnud,  ei polnud nad sellega weel rahhul, waid korristasid ka keik muud hinna wärilissed asjad  kokko, et kasa wötta; agga enne weel kui minnikut teggid, leikasid wanna kullu-peal jalla talla allused risti ja pöegeti lõhki, et omma jalge peale ei wöinud toetada ja abbi otsima minna. Nenda woisid siis omma risutud warraga  rahhulist omma tultud teed minna. Samarast olleme ka neil päiwi! kirja sanud,  kus üks armas Eesti wend, silma wees omma suurt hädda kaebab. Ta ütleb: ihho leiwaga ehk seaksime hädda parrast läbbi, agga meie waesed hinged peawad siin kõrbes ärra närtsima. Mönned meist ollid ommetige ühhe ramato kasa wötnud, kui sia tullid, agga minna  önneto ja lummalast ning armsast sündinusse  maast ärratagganenud hing, põlle middagi  kasa wötnud ja nüüd tunnen ma omma suurt pudust. Nüüd kahhetsen ma kül süddamest  sedda tundi, mil ma omma sündinusse paigast lahkusin ja sedda armo kaewo, meie armast pühha kodda ja koggodust ollen mahha jätnud, agga keik kahhetseminne on hilja, ei sa ennam taggasi, mis kord käest ollen  ärraandnud. Saatke meile ramatuid, nende järrele iggatseb meie hing. Meie nälg ja jarmo Jummala armo sönna järrele on suur, 5