Austriamaalt. sMinnestusse Sedda juhtub wagga saggedaste, et innimenne minnestusse surma surreb, sepärrast on siis wagga tarwis surno matmissega mitte ni wagga  ruttata, waid tedda sõnnist lahtise pusärgiga  ühte tuppa jätta, kus parras soe sees, künni lehkama hakkab, siis on selges te teada et ta surnud on; kes matmissega wagga ruttab,  woib pea ellust innimest matta. Meie loeme, kuida hilja aego luggu Wini linnas olnud.  Noor innimenne surnud ärra, pandud pusärki ja widud surno kambri. Siin pean agga ütlema, et nende surno kammer nenda on, et teises toas ellab surno aea waht ja seal on kaunis suur kel ja kella nöör lähhäb seinast labbi surno kambri. Se surno pandi pusärgiga senna ja kella nöör anti temmale peusse, et kui peaks ehk wahhest ärkama, siis kohhe kel hettiseb. Korraga kuuldi kella hellisewad,  waht jooksis senna ja leidis surnud pusärkis istuwad. Innimenne sai sealt kohhe jälle haige maeasse witud, ja ööldakse, et loiust  olla, et ta ellusse jääb. Se õlleks ka meie jures wagga tarwis, et meil sesuggune surno kammer õlleks, ehk et meie mitte omma surnuid enne matta, kui tõeste teame neid surnud ollewad ja keige selgem  tunnistus on, kui lehk jures. Nalja nattukessed. Üks wannadlane herra, kes ommale üht perreemmandad otsis, ütles: kui minna üht sesuggust head innimest leian, kes omma tööd heaste mõistab ja wisi parrast ellad, woib ikka seia jada, ehk kui ta tahhab, ka weel kauem. Urmas söbber! siin pudub igga naela jures nelli lodi, ütles üks kaupmees, kes tallopoea käest wöid ostis. Siis on se teie sü, sest minno naene on sedda wöid minno omma silma ees teie ende sebi järrele kalunud, wastas  tallopoeg. Üks wanna emmake sai wöeralt maalt omma poea käest üht kirja, kes isse luggeda ei mõistnud ja pällus sepärrast omma nabert sedda ramatut temmale ette luggeda. Et agga kirri wägga seggane, olli ta sepärrast raske luggeda. Kui ta nüüd need sonnad: „Minno  armas mamma!" olli luggenud ja siis seisatama jäi hüdis wannaktz: «Nüüd tean ma selges te, et se mo poea kirri on, sest temma  kokkutas ikka." Mul õlleks nenda, nago olleksime jubba ühte teist näinud, ütles üks noor kergats naesterahwas  ühhe tössise näoga mehhele, agga mul ei tulle mele, kus se wois olla? Wägga woimalik, kostis mees; sest minna ollen jubba kakskümmend aastat wangitorni üllewaatja. Mitto meelt sul on? küssis üks koolmeister  omma koli poisi käest. Nelli, wastas pois, kui ta nattuke aega olli järvele möttelnud. Kuida nimmetad sa siis neid? küssis koolmeister.  Näggeminne, kuulminne, maitsminne ja tundminne. Agga mis sa teed siis omma ninnaga? Keddagit, wastas pois. Kas sa haiso ei tunne? Ei tunne, mul jubba mõnda näddalad sulg. Ühhes sures linnas jäi üks wang, kes kohto polest olli surma mõistetud, akkiste haigeks, misläbbi sus temma hukkaminne järvele jäi ja mees piddalisse tohtre holeks sadetud. Mönne näddala pärrast sai kohhus tohtre käest kirja, kus ta nenda kirjutab: ..Minna, kui üks seadusse  järrele tru tener, annan seläbbi sure kunningliko kohtule teada, et se wang N. N. omma parremaks samissega ni kaugel on, et ilma kahjuta temma eddespiddi terwisele, julgeste  sedda ärrahukkamisse tööd woite ette wötta. üks tallo tüdruk läks lauldes ja hüppatas linna pole ning sundis omma eselt, kellel omma pima koorm kanda olli tagga. Te peal tullid monned naljakad nored mehhed Lemma wasto ja tahtsid tedda pilgata ning ütlesid: ..Noh, armas laps, tänna on so peigmees  sulle wist õige paljo muiso andnud, et sa ni römulinne õlled? Kas sest stis kegi lus- 271