Uhkus istub Mati ette laua otsa ja lükkatakse  tahha; allandus otsib allamat paika ja kutsutakse keige ette uhkusse assemele:c. ?c. Nenda on loud ja iggal mehhel tutwad. Ka meie Eestirahwa huikas ei olle se pahharetti juur weel ammo mitte närtsinud, waid näeme  temma kibbowitsa wösso hopis saggedam, kui tahhaksime. Jsseärranis haiget teeb ta meile neist omma suggu wendest ja öddedest, kes satterkuega saksa modi wötnud, ja nüüd ue hilpude sees ka uut werd arwawad soonde sees jookswad. Neil istub saggedaste uhkus kukkil ja aiab neid isseenneste hirwitamisseks, ülle ötta nende kattukste peale watama, kus al nemmad on sündinud. Uhked jäwad ikka teiste naeruks, agga uhkus teeb neid ni pimmedaks,  et nemmad sest paljo enne arro ei sa, kui hiljaks on jänud. Ni paljo peame omma rahwa polest ütlema: ni mitto kui neist, olgo ihholikko warra, ehk surema mõistusse ja parrema öppetusse polest teistest ette on jõudnud ja neil on ühhel hobil ka uhkusse liig-lihha süddame külge kaswanud: need on tühjad pähkled ja neist põlle meil omma rahwa  heaks mingisuggust kasso lota, waid enneminne  weel kahjo; agga kes allandusse ja omma suggu armastusse sisse jäwad, wöiwad iggas keles, rides ja ammetis Zummala abbiga  meile sureks abbiks olla. Kautago Zummal  ka meie hulgast keik uhkust ja kõrkust, mis ial tarkus ei õlle, meid ial ei üllenda egga walgusta, waid pimmedaks teeb ja allandab.  Kui mönni selle tükki jures nattuke  nukra mele haiso peaks tundma, siis on tal üsna õigus; sest mul on saggedaste, nago ma omma selja tagga kuleks ütlewad: postimees,  ärra waewa ennast ilma asjata;  tallorahwas on liig tuim ja rummal, neist sa parremat ei sa. Za saab mönni paar pulka kõrgemale  ehk mõistab paar peatükki ennam,  kui teised, siis ei näe ta omma  ninna egga tunne omma issa! Parrako! mönnest õlleks se tössi kül ja sünniks  mitme kohta; agga aiad ei olle ennam endised, waid ma tean, mis ma tean:c. ?c. Se teeb mulle kül haiget, agga ei nihhuta mu lokust, waid Zummala nimmel ikka eddasi! Pikk ö ei kau ühhe tunniga, agga mitmega wimaks ommeti. Sönnumed ommalt maalt. Perno saksa laat on minnewa neljapäwaga  lõpnud. Kuida nüüd igga kaupmees  temmaga koiominnes rahhul on, sedda ei wöi meie ni selgeste teada; agga ni paljo kui meie körwa on putund, ollid neil suud kaebdussi täis, et ei olle mönnel mitte leiwawet  ärramaksnud; piddada jälle ennamist taggast  weddama, mis sia olla tonud, ja mis müdud sanud, piddand ka omma hinnaga arraandma.  Se on kül kurb troost, siiski meie silmad ei üllata kaupmehhe kukrusse, weel wahhem  temma süddamesse; peame sellega rahhul ollema, mis ta ütleb. Ommeti tännawuse kaupmeeste hulga kohta nende seas olli igga suggu rahwast wöime kül arwata, et nende kaöso, kallid ürid ja worid, mitte L«g raswane ei wömud olla. Narwa trükkimata. Sedda peate isse  tunnistama, et Narwa linna nimme arwa meie lehtis ollete leidnud. Mis tehha, polnud sealt paljo middagi kulutada, olgo siis paar korda nende uest wabrikust. Wanna sönna kidad sedda perrenaest keige parremaks, kellest keige wahhem rägitakse. No agga tänna jälle  nattuke. Narwa lm olli tännini ilma trükkimaiata  ja mis neil tarwis trükkida olli, piddid  Peterburgis ehk muial linnades tehha laskma.  Nüüd peab üks trükmeister senna ellama  assuma ning arwatakse, et linna ja sure Krähnholmi wabriko läddi kül nenda paljo tööd peab sama, et omma leiba wöib tenida, ja se õlleks wägga hea; iggamees tahhab ellada. Kuramaalt. Pitkse mürristamissed.  2. ja 3. Zulil, just neil palmil, kui Ria laulopiddo peti, on Kuramaal Libau linna  ümberkaudo hirmsad pitkse mürristamissed olnud, raske wihma - ja rahhesajoga seggatud. Mitmes paikus on pitkne maiad pollema lo- 231