kuiwab seal laggeda peal keik ärra, rohhi ja lilled  närtsiwad, lehhed langemad pudest mahha, nenda et seal pallawal suil keik nisamma paljas on, nago meil külmal talwel. Ma pind on seal ennamist selge sawwi; sepärrast löhkeb ta kange kuiwaga nago meiegi maal sawwine ma mönni kord, kui pöudne sui on, agga seal paljo, paljo laiemad ja süggawamad praod ma sisse, nago sured krawid, ja ni paljo, et mitto kord keigeparrema ratsa-hobbussega ennam ülle ei sa. Sel aial peawad keik lomad sealt luggeda  pealt arraminnema maggede peale, mis laggeda  ümber seiswad ja keige illusama metsadega  kaetud on, kust paljo warskid hallikaid wälja jookswad, ilma kelle weeta lomad mitte ei wöiks ellada. Nisuggused lomad agga, kes sedda hulka maad künni maggede peale, käidud  ei sa, kus uddo ja kaste puid ja rohto nisukab, need waesed lomad, nago ussid, konnad,  sissalikkud ja muud kelle nimmesid mul ennam meles ei olle, puggewad senniks süggawa  willo praggude sisse ja peawad seal kaua, wägga kaua maggama, künni jälle wihma sajab  ja praod kitsemaks paisuwad, wimaks üsna  kokko lähwad ja ärrakadduwad ja mapind ennast rutto keigesugguse rohho ja lilledega ueste kattab. Need lomad maggawad seal sui pallawa aiaga otsekui surnud, nenda kui meie maal needsammad lomad talwe aial, kus nad omma ello üllespiddamist ei leia, nago hamstrid, muttid, silud, ma-päsokesed, kärbsed, messilased ja mitmed muud. Kui suur ja tark on Zummala ettemurretseminne ja holekandminne, et ta sel aial, mil need lomad ilma asjata toidust  otsiksid, mis neil tarwis on, neid ühhe unne  sisse panneb, kus nemmad nälga ei tunne egga toidust ei tarwita. Ses Umerikama jaos, kus linnasid, küllasid  egga muid innimeste ello paikasi ei olle, ei ka jöggesid, mis aasta läbbi jookswad, egga  hallikaid, mis allati wet andwad: seal maal peawad need lomad, mis meil laukas södetakse, sure karjade kaupa ilma karjatseta ulla ellama ja põlle kellegi pärralt. Nenda eüawad seal ka sured eesli karjad. Eeslid on wägga kaösinaga rahhul; ja et nad nisuggust rohto armastawad, mis ka keige surema pöua aial ikka weel leida on, ja kanget pallawat wöiwad kanda: siis on Jummal neid nenda lonud, et nemmad ka pöua aial nimmetud laggedatte  pealt mitte ärra ei lähhä. Sellegipärast  on ka eeslidel ikka kelekastet tarwis; sest peawad siis nende paikade peale minnema, kus sesinnane ümmargune kaswo kaswab, mis seal mehhe pea surune on ja täis kossutawat sahwti. Omma terrawa kabjaga peawad nemmad  kerra ärrakorima ja siis sahwti wälja immema  ja nenda targaste, et middagi raisko ei lähhä. Wanna herra silmad läksid wessiseks, kui ta selle peale ütles: „Nenda on Jummala issa-heldus ka nende kassolikko lomade eest muretsenud ning sel kombel, kuida ükski ei õlleks mõistnud, et röömsaste wöiwad ellada,  kus innimenne mötleb, et nad mönne päwaga hirmsa jänno häddasse peaksid surrem  Sannumed ommalt maalt. Pernust. Kui ma selle 13. numrega teie jure saan, söbrad, siis ma tahhaksin kül teada,  mis naggo te ja minno jallad wälja näitawad?  Tänna kus sedda kirjutan on alles 23. Märts ja maante jubba üsna lärts. Meie Perno-jöggi on kül praego alles köwwa, et saniga ja jallaratsa üllekäiakse, agga ta köwwadust  wöib nisamma paljo uskuda, kui tiiskusse  többise termist wöib igga silmapilk kustuda. Worid on kaddund ja turrud tühjad ja laewamehhed hakkawad holega watama, kas purjud ja köied heäletz on; sest kaua se ennam  ei kesta, siis hakkab linnawästrik jögge lahti tallama. Tahtko ma ehk tahtmatta, kurwad sannumed  tungiwad ikka jälle sekka. Kurri wiin on jubba paljo kurja teinud ja teeb weel. Mis peab innimesse südda sees ütlema, kui kuleb, et wiin minnewa naddala meie linna hospiddalis ühhe waese mehhel möllemad jallad  korraga alt ärrahammustanud! Mees olli ennast külma ilmaga täis jonud, külm olli jallad wötnud, todi maalt piddalisse, kül tohhertadi  ei aitnud muud, kuid tohter piddi 100