assemel al, mis saggedaste süggisisel hommikul  mapinda, kui öhhukesse lumme ärmaga kattab. Midda kaugema! üks ma tük merrest seisab, sedda ennam saeb ka wihma. Nenda saeab mawö, woi Ekwatori kohhal merre peal pea iggapääw wihma ja põhja poolses jaus loune Amerikas saeab kolm künni wiis kuud wihma, sest, et se ma kolmest küljest merrest ümber piratud on ja ka Ekwatori al seisab, kus päikesse joned otse mahha langewad ja paljo wet auruks mudawad, mis üllewel külmetab  ja jälle, kui wihm mahha langeb. Se tunnistab siis meile, et wessi keigest asjadest, keige ennam jaokessi wälja aurab. Ni paljo siis neist asjadest. H. B. Ommalt maalt. PevNNst. sNoor talwe.H Jubba näddalat  kolm on meil noor talwe koddo, mis rattad puhkama ja reed ja sanid jooksma panni.  Se aasta tulli ta meile üsna koggematta, temma eel käia, wanna tuttaw külm, jäi hiljaks,  '— lummi tulli enne mahha, kui külm omma tööd olli ärrateinud; sepärrast jäid keik metsad, sood ja rabbad üsna lahti, mis Läbbi pu ja heina kättesaminne metsast wägga waewalinne näitab ollewad ja keige surem kartus  on pöllomeestel rukki orraste pärrast: kardawad pakso lumme al ärra mäddanewad, sest lummi tulli korraga ni paksult sulla ma peale, et külm ennam ei jõua läbbi hammustada.  Ehk kül wessise sui läbbi rukki külli hiljaks jäi, ommetige soja süggise läbbi olla orras wägga hea lumme alla minnes olnud, et ammugi üht sesuggust orrast põlle nähtud lumme alla minnewad. Rahwa kartus on suur, agga taewa tädi heldus ja arm on paljo surem ; temma woib seal, kus maimesse mõistus  otsa lõppeb, weel suri asjo tehha; ta woib omma külma käskida, ka küünra paksuse lumme al maad weel köwwaks külmetada; sepärrast  armad Eestiwennad, ärge urrage enne aego, laske agga tedda keik toemetada, kuida temma tahhab; sest, mis temma teeb, on hästi tehtud. Wanna taewa tädike on jubba lumme  maast Hälle ärrawötnud, et kenna sani te assemele wanna soppane manker tele astunud; annab nüüd Zummal külma, on asjad keik hästi. Willandimaalt. sHead ja pahha.^ Kui head sõbrad ka waese Postimehhe peale mötlewad, on wägga hea, seläbbi same omma Eestimendade ja öddedega, kes meist emal ellawad,  tuttawaks ja woeme mönne armastusse sönna nendega könneleda, ja kus tunneme sedda  tarwis ollewad, ka wahhest sekka üht töelikko  sönna nelja silma al nendega räkida ja nenda sedda, mis pahha, parrandada. Ms Willandi söbber konneleb: Armas Postimees! Olleme sinno taskust mõnda head sõnnumet sanud, mis head sõbrad  sulle saatnud ja sa sedda meile jälle õlled kõnnelenud, nago sedda so 45 numrest olleme leidnud, agga mõnni kord same ka wägga kurwi sõnnumid, mis kül süddame kurwastusä sega olleme luggenud, agga isse põlle ma enne sulle ial rasokest saatnud. Et agga nüüd mo silmad middagi näinud, sepärrast tahhan sulle sest könneleda. Luggesin sinno 43 numrist Perno ladast ja ollen kurwastussega näinud, et seal meel ni rohkeste manna kibbeda märjokesse  armastajaid olnud ja se aeas mind sulge kätte wötma ja Willandi ladast, mis 26. Septembril peti, ka middagist kirjutama. Jlmoke  olli kenna, agga tuul wägga kange, need kes penemat kaupa musid, ollid sures häddas, tolm tahtis käest ärrarikkuda, sest et sedda sel päwal rohkeste olli. Lojuse lomadest ei olnud  pudu ja otse nendasammoti ka ostjattest mitte ja hind olli keskminne; üks assi, mis mind römustas, olli se, et mitte üht joobnud  innimest mo silma ei putunud, ehk kül ka mõnda kohta läbbi käisin, kust neid leida õlleks wöinud. Agga kus rosid õitsewad, seal on ka umbrohto leida, mis meelt kurwastab!  Kuida olli luggo päaw enne, kui ladale läksin? Jõudsin õhtuks P. külla kõrtsi, kuhhu ömaeale jäin, agga mis näggin seal? Parrako!  Ohto kella ühheksa aeal hakkas manna lõõtsa (torro) pil hugama ja kui ma nenda waggusi kõrtsi pengi pea! istusin ja omma pipo tõmbasin, kuulsin korraga kõrtsi tagga kamb- 379