Need kolm ellasid keik Kalewes ehk ka Kaljo maldas. Ükskord astus lummala nende jure ja ütles: Minna ollen ommas tarkusses ettewötnud  mailma loa. Kohkund watasid üllemal  nimmetud nõuandjad temma peale ja ütlesid:  Mis sinna ommas sures tarkuses õlled ettewötnud, ei sa mitte pahha ollema. Kui nüüd Wannamuine, Jlmarine ja Lämmeküne maggasid löi lummala mailma ja ärratas peale selle omma nõuandjad ülles, kes silmi öerudes sedda suurt tööd immestellesid, agga lummala olli wässind ja heitis puhkama, seal wöttis Jlmarine üks tük ommast keige parremast  terrasest, taggus sest üht kummi, wennitas  sedda ülle ma ning kinnitas selle külge päikest, kuud ja neid höbbeda karwa tähtisi nenda immelikult, et nad ikka ülles ja alla käiwad, agga ommetige mahha ei kukku. Kui Wannamuine sedda näggi, wöttis ta omma kandle, laskis üht römo laulo kuulda ja tantsis römo parrast nenda, et wannamehhe habbe wärrises ja iggas kohta kuhhu ta kargaja jalg putus, kaswasid keige kennamad rosid ja kuhhu ta kord mahhaistus, seal tõusid puud kahhinal  maast ülles, laulo linnud istusid pude peal ja puhhusid omma willet kandle heälede wahhele, otse kui olleksid nad solo laulda tahtnud.  Lämmeküne öiskas metsades ning prukis  seal omma wibbonoli. lummala ärkas selle kärra peale ülles immetelles, kuidas mailm hopis teiseks olli ümber mudetud; öiete kenna,  mo lapsed, ütles temma. Minna ollen mailma lonud ja teie ollete tedda ehhitanud, ma tahhan nüüd keik suggu ellajaid senna peale loua ja ka innimest, kes sedda maad wallitseb,  teie agga peate innimesse sõbrad ollema, kes tedda awwitawad kurja eest kaitsta. Need kolm nõuandjat, kes kuida üllemal nimmetud, ellasid Kaljo waldas ja sünnitasid Kallewi poead, woi ka Kaljo walla poead, kes need essimessed mawallitsejad Eestimaal ollid. Kallewi  poead on üpris sure jõuga, ehhitud olnud  , kes puid kui õlgi mahha murdsid ja nende peal maggasid. Üks neist Kallewi poegadest  on issiärranis wäggew olnud, et kui waenlassed Eestimale tungisid, wöttis temma seitse sadda sae lauda öllale, läks nendega Peipsi järwest läbbi waenlasse wasto ja wessi ei ullatand kõrgemale, kui. köhhust sadik, ehk kü! üks noid Ztllatskiwwilt ftdda mäe wist üllespuhhus  ja kanget tormi tõstis. Taggasi tulles puhkas ta Linnutaja mäe peal, mis Torma  kirriko jures, kus praegogi weel Kallewi poea sängi näidatakse. Waenlassi tagga aeades kargas temma hobbune weikse Maarja kihhelkonnas,  mis Rakwerre linna jures, ühhest mäe otsast teise otsa, kus jures temma hobbune  omma kehhaga üht suurt mädda sood, kus praego nelli jalga wet sees, meie aegsed  järwed nähtawad on, waotas. Kuiwa jõe jures tükkisid waenlassed jälle ta peale, kus ta waggusi wähki pudis, kohhe käskis ta üht waenlaste hulka temma wähhi söta wälja tömbata, kui kegi sedda ei jõudnud sest sõda wars olli keige jämmedam palk ja södaks üks paljaks koritud hobbune tõmbas ta isse sedda wälja ja wirristas kolm ommast waenlassist kaelani ma sisse, kus ta nöid wälja aidates manitses: Minge ja kulutage omma seltsimeestele, mis teie ollete näinud ja lissage jure, et mo jõud teie tenistussele liig suur on. Juhtus, et ükskord Kallewi poeal muuh sõariista  kasas polnud, kui ta sae lauad, kellest ta tapluöses jubba mitto olli purruks lönud, seal hüdis üks siil pöesast: ..Kallewi poeg, serwi lauda", se aitas, wäggi olli hopis mõnnusam  ja waenlaste hulk kaddus kui uddo temma wäggewa käe al ning Eestima olli peästetud. Silile palgaks wiskas ta omma kassuka küljest üht tükki, kellest siil omma okkalist  kassukat peab sanud ollema. Surma sai kallewi poeg omma ennese möega läbbi, kedda üllemal nimmetud waenlane, Allatskiwwi  nõid, maggamisse aeal warrastas ja ühte jõkke wiskas. Kallewi poeg olli omma möegale, mis Somemaal temma ommast onnust  seitsme aasta sees, seitsme suggusest terrasest  iggapääw tootud ja seitsme jõe wee sees karrastud, käsko annud, selle jallad alt ärra raiuda, kes sedda warrastanud olli, kus ta sedda nõida mõtles. Ägga waenlassi tagga aeades piddi Kallewi poeg sest jõest isse läbbi minnema, kus temma moek puhkas, kes agga ta möllemad jallad korraga alt ärra leikas. 18