Kes peawad nüüd sähhärdusses pöllotö-kolis  öppetama? Nored innimessed, ütleb L., kennel ennestel kolitolm jalge külges on, ei kölba mitte selle peale. Nemmad põlle weel middagi näinud egga ärrakatsunud, waid kulutawad,  mis nad isse kuulnud, ja se jääb saggedaste surnud teadmisseks, mis suurt kasso ei sada, ehk meie ma kohta koggoni ei sünni. Mehhed, kes pöllotö peale kolitud ning ka isse meie maal keik on ärrakatsunud, olleksid keige sündsamad. Kui krWo ja meie ma möisnikud selle nöuus on (ja mikspärrast peaksid nemmad selle wasto ollema?) ja aitab Issand Jummal isse ka, siis ma ei tea mitte, mikspärrast ka se assi ommal aial ei peaks korda minnema? Peab agga igga rahwa suggu ommas keles öppetud  sama, siis on muidogi teäda, et Lättija  Eestiwennad ühte koli kokko ei sünni kele pärrast. 1. Aprillist 1. Nowembrist sadik peaksid kolikaswandikud ennam wäljas kui toas ollema, et nad öige öppetusse al .keik isse nääks ja teeks; sest susönna öppetus ja isse järrelekatsuminne peaksid pöllotö-kolis allati kässi käes eddasi minnema. Sähhärdust nöu annab söbber L. Riast, ja meie tunneme ta juttust ärra, et head sowib.  Andko nüüd Jummal sedda aega pea lähhemale tulla, et meie pöllomehhed, olgo pärris-ommadusse ehk parraja pärrisrendi läbbi,  omma kohte parrandadeö wöiksid üttelda: „Aitummal Zummalale, mis ma nüüd teen, sedda teen ma omma lapselapsele!" Sönnumed ommalt maalt. Willandi madonnast. Laste surm rummalusse läbbi. Kahjud ja önnetussed käiwad möda innimessi, se on teäda kül; agga  suur hulk neist toob rummalus meie kaela, ja se on ka tössi. Kui meid siis kegi hüab, olgo susönnaga, olgo pabberi peal: „tehke silmad lahti!" noh, siis tehkem ka; sest tukkudes  ja uddo sees astume hõlpsast' auko. Oh kui paljo lapsi on jubba rummala tohterdamisse  läbbi mulla alla sadetud! K maldas matsid üks paar wannemaid  wiimsel Jöulo pühhal jubba omma kolmat  lapsokest mahha ja nende südda olli wallo täis, et nenda üht last teise järrele surnoaeda piddid kandma, —ja ommeti olli laste omma lihhane emma, ilma et isse teadis, nende surretaja  olnud. Lastel olli middagi ihho peal olnud, mis meie teädaandja „süitikud" nimmetab,  ja seal olnud emma aggar neid halli salmiga wöidma, mis peale „süitikud" marsi sisse lönud ja lapse ello wötnud. Waesed lapsokesed, kes ommast emmast ello ja surma sanud! Pants rööm (Grünspan), kuida teame, on tallorahwa armas rohhi, mis igga hädda wasto peab aitama, ja pantsrööm on kihwtine, mis temma prukiad wist mitte keik ei tea, muido ei tulleks sähhärdusi õnnetumaid  asjo ette. On lastel pead kärnas, mis manna tuttaw assi, siis on nad jälle omma pantsrömi salmiga käepärrast, mis läbbi  mitto last pimmedaks ja kurdiks ehk mu wisil pöddaruks jäwad. Senni kui laps alles immeb, ei olle tohtre nöu järrele nisuggust hädda koggoni tarwis ärraaiada, muido lööb silmade ehk körwade peale; pimakore ehk promangseri  ölliga kärna pehme hoida, muud põlle tarwis. Millal hakkab meie rummal ebbaarstiminne meie rahwast mahhajäma ja häddalised nende käest abbi otsima, kes selle peale öppetud! Peaks ka need mehhed isse, kes tohtre ammetit öppinud, mitte raskeks pannema, mönni sönna meie rahwa kassuks trükki panna, nago pari aasta eest üks auwäärt  Peterburgi tohter „Postimehhe" läbbi teggi. Heatükebbausko. No kus ta jääb! se on jo meie Eestirahwa wanna paggana  aiast pärritud haigus. Öppimatta eht Eestimees, weel ennam naene, on koggoni ilma  ussota, kui ta mitte ebbausklik ei olle. Ta lodab, kus põlle lotust, kardab, kus põlle mingisuggust kartust tarwis, ja on nenda otsekui  unnenäggude orri. Seal kirjutakse meile *** wallast, mis ka Willandi liggikordas on, weidrat tükki, mis kül luggejattele wöib nalja tehha, agga sellele mitte, kes ebbaussust nenda  pinatud on. Agga kuulge luggu. 19