Eesti kelel, sedda möda kuida minna sedda omma wannemattest ollen õppinud, wiis heäletamisse  wisi: Kui ütlen, 1) ma lähhän linna, siis on selle sönna ..linna" sees mollemate n peal köwwa toetus; 2) linna rahwas, siis tean, et selle sönna essimesse n peal üksi toetus on; 3) linna kellest riet tehhakse seal kirjutan ka kaks n agga ütlen mollemad kerges  te suust walja; 4) pina al; sedda ragin nenda wälja, et üks i ja üks N kuulda on ja 5) piin, siis tean et kaks i tullewad wälja  öölda. Kui meie nüüd ..öppetud seltsi" tahtmisse järrele kohhe pehmest peale hakkame ja need wiis healetamisse seltsi eddasi wennitame, siis saaks linna, lina, liina, piiina, piiiin! Jah, wennad sest saaks tõeste piin; selle kange wennitamissega teeksime omma kopsule hirmust waewa, sest meie wsnnitaks tedda assemelt  ärra. Se mood ei parranda meie Eesti keelt, waid teeb sedda koggoni wöeraks. Selle moe peal wälja antud kirjad on rahwal ni wöikad ja wasto meelt, et kui sealt middagi peab luggema siis ei sa peast egga jallust eddasi; luggeja issi egga kegi pealt kuulja ei sa arru, mis ta luggenud. Meil on selge tunnistus sest, mis praego ollen üttelnud, et se sulla tossi. Wöttame omma seadusse ramato, mis aastal 1860 wälja anti, kes saab sest arru? Loeb pea kohtomees sealt üht tükki ette ja teised kulawad suud ja silmad parrani, on tük otsas,  ei tea ommetige kegi mis se olli, mis ta lugges. Seadusse ramat, mis ommetige walla  kõhtude eestjuhhataja ja tallorahwa õiguse andja peab ollema, könneleb üht keelt, kellest kegi arru ei sa; otse sesamma, kui istuks iggas kohto laudas üks Soomlane pea-kohtomehheks.  Et meil, mo head wennad, kes teie Eesti keelt tunnete ja temma pudusi parrandada mõistate  sest ..öppetud seltsi" käest põlle meil selle näoga, mis temmal praego on, middagi  kasso lota üks tössine meel selle põiest  peab ollema, sepärrast pallun tössiselt wae- waks wötta, kirjutamisse wisi parrast ni paljo tehha, kui kellegi mõistus üllatab. Ka minna  ommast kohhast ei tahha waewa raskeks ja omma nõdra kat sülle panna, waid tehha, mis nõdder jõud ja mõistus jõuab. Jään pikki silmi söbrade head nõu otama. Eesti kele söbber. Ommalt maalt. Peenust. Se tö sn se aasta jubba jälle allustud; innimes- on kui sippelgad haggo kokko siddumas, Mtz minnewa talwe arrutumast kokko weti, teised jälle kiwwa weddamas ja neid paigale pannemas. Jeä minneminne olla neile ka nattuke  kahjo teinud; lükkanud parist kohhast monne  kiwwi, mis nemmad sure holega paigale pannud, assemelt ärra; sedda tahtwad nüüd enne ärra parrandada ja siis jälle eddasi minna.  Pagger mässin on se aasta panga peal merres töösse hakkanud; krawi puhhastaminne  jääb sennist seisma, kui seal walmis sawad. sßäime saak.l Minnewa näddala on Reio vandas kaunis hea räime saak olnud, kuida könneldakse: wiis loma pandud järge möda kinni; jubba seal siis kallo olnud, kui ni mitto loma järge möda kinni pannakse. Jummal on neid õnnistanud, kas innimessed agga ka tännada möistwad, on jälle isse assi. Oh et ennam tänno agga wähhem mandumist merre äres õlleks, siis teeks Jummal ka saggedam  ommad heldet ja rohked käed lahti. Meie ranna äres põlle se aasta suurt saki olnud, sepärrast ka kallameeste mokkad pikkad; kallis rent ja pissut saki, kuida woime sea! jures ellada. Monned seltsid sanud hästi wimmo  ja muid kedo kallo. Minnewa kesknäddala,  se olli 5. selle ku päwal, öhto kello kue ja seitsme wahhel kuulsime se aastast essimest  mürristamist, mis järrele kaunis hea kord soja wihma tulli; se andis keige lodussele  nago uut rammo; keik taimekesed mis omma ninna maast ollid wälja pistnud römus- 152