tassaselt ja pikka möda omma jutto jälle senna pole pöörda, kui hea se olla omma seisusse sisse jada, agga kui kahjolik se on, kui kegi wäggise omma seisussest wälja lähhäb. Wimaks  ütlesime otse su sisse, et üks tark ja ausaste  kolitud Eestimees omma tallo rides paljo armsam ja sadda kord ausam, kui üks Eestlane,  kes omma seisussest wälja astunud ja ennast satter-kue ja linno nahka kassukaga ehhitab. Need, kes saksa kolide läbbi wäggise sunnitud, teisi hilpusi ümber pannema, lähwad wimaks ni issiennast täis, et ei tunne ennam omma lihhast issa ja emma, wendadest ja öddedest  põlle juttugi ja et üks kümnest möistlikkuks  jäeb, ka siis, kui tal wöerad sulled katteks.  Et mees weel ennam rahhule jäeks, könnelesime temmale üht tõeste sündinud asja, mis mönne aasta eest taggasi Tarto linnas ühhe nore mehhega sündinud. Seal olli üks tudent, kes pärris tallo suggust, tallomehhe poeg, sure koli peal öppetaja ammetit õppimas. Ühhel päwal istus ta omma söbradega koos ja ollid ühhes rõõmsad. Korraga astus üks kennaste ehhitud tallomees uksest sisse. Noor mees kargas teiste seast ülles, läks selle tallo mehhele wasto, wiis tedda uksest wälja, kus ta temmaga könneles ja üksi taggasi tulli. Teiste küssimisse peale, kes se tallomees olli, walletas  ta ja ütles sedda üht meest ollewad, kedda temma issa saatnud olla ja ommetige olli se ta lihhane issa. Eks olle nüüd käe, mis kolitaminne teeb: salgab omma lihhase issa söbrade ees ärra! Agga meie ei pea ka siin unnustama, et Jummal neljandama kässo jure üht tõotust pannud, nende kohta, kes wannemid  auustawad, agga se mees jäi sest töotussest  ilma, waid Jummala nuhtlus tulli ta peale; —ta läks hulluks! Parrako! nenda on, kes omma seisust mahha jättab. Nenda saime siis sest mehhest 'woito, ta jäi rahhule ja tännas, et temmale sedda ollime selletanud, ning wöttis nõuks omma noremat poega weel parreminne kolitada laska, agga mitte mu kui - ma kele peal. Selle meie sõbra sarnatsid on paljo, kes saggedaste omma tiwo lehhitawad ja kui kuk ülle aea tahtwad lennata, neile ütleme otse su sisse: ärge pölgage omma ausat seisust, sest kui seni wägga alw õlleks, siis põlleks Jummal  meid mitte lasknud selle sees sündida, ta õlleks meid mõnneks würstiks, woi kes teab, mis mehheks lasknud sündida; agga jo se ta mele parrast olli, et ta meid selle sees sündida  laskis ja mis temma teeb, on hästi tehtud. Hea on, kui mitto keelt mõistame,  agga kui se meid uhkeks teeb, siis on parrem,  et meie rohkem ei mõista, kui omma emma keelt. Siin wahhel ei woi meie sedda nimmetamatta  jätta, et Saksarahwas nüüd meie aeal holega ma keelt öppib ja se keel ja rahwas üllewägga armsaks läinud, sepärrast peame ütlema: teeb Eestirahwas sellega Saksarahwale  suurt üllekohhut, et ta tedda ei ussu, ning ommaks waenlaseks peab. Ma ussun, armad Eesti wennad ja öed, teie ollete ommetige arru sanud, mis assi meid sundis sest asjast konnelema. On se ehk mönnel weel tumme ja mitte öiete selge, siis tahhame sedda nattuke laiemalt selletada. Meie ei tahha sellega, mis tänna olleme j uttu  s tanud, kellegile aeda ette tehha, et ta omma seisusse seest ei peaks wälja astuma; ei kSggoniste  mitte, waid agga teile näidata, et sest pea kahjo woib tulla, kui tal mitte üht kindlat  ja köwwa waimo põlle. Meie kuleme sedda wägga saggedaste, et kaebadakse: kuhhu ta omma makele tärkussega lähhäb? Neile kostan siin awwalikkult: iggale pole. Ma keel on nisamma keel kui teised keled, sa woid sellega nisamma omma Jummalat tenida kui teise kelelissed, sest meie Jummal mõistab makeelt otse nendasamma kui teisi kelesid; ehk kui se kellegi! woimalik on, ka teisi kelesid õppida,  siis tehko ta sedda, agga seal jures ei pea ta mitte unnustamü, et ta emma keel se keige wannem temma maeas, ja kes keige wannem, se! ka keige surem õigus. Ärra põlga siis omma Eestikeelt, waid auusta tedda, kui üht ärranärtsimata warra, mis sa omma wannemate  käest õlled pärrinud; need wöerad keled,  mis sa jure õlled õppinud, olgo kui üri rahwas so koeas, sa woid ka ilma nendeta läbbi sada. Laske agga ommad lapsed järgis 418