Perno Postimees ehk Näddalileht 2. tL6S Seitsmes Wer«us,"kesknäddal 9. Januaril.j aasta. Reisi sönnumed. . . . I. Postimees: Terre, Mihkel! Uus aasta ja uus hakkatus, agga. wanna Jummal. Onnistago  ta meid möllemaid ja keiki Eesti söbro ja heateggiaid!. Minnewa kord ei sanud ma sulle ennam üttelda, et ma pühhade aeal küllas  käisin, ja se kord ilma posti paunatä. Mis ma piddin küssima, kas sa tead, et ma Jöulus Tallinnas ollin? Mihkel: Kust ma sedda pean teadma, kui sa isse ei ütle? Agga nüüd istume mahha, ja siis rägi mulle suust suhho ja käest kätte ärra, mis sa kuulnud ja näinud. Ma olleksin  isse ka pühhadeks senna tulnud, agga mull' tullid küllalissed, e-i sanud. - . P.: Teekäigust ennesest, kuida tead, põlle selle pari kümne pennikoorma peal middagi suremat könnelda, olgo siis Konnowerre kiwwi sillast. Se on Eestimale auuks ja tõeste mehhe tö. Ta on omma möllema otsadega,  mis nattuke laiem tehtud, 140 sammo  pik, se on: sild isse kue sure wölwitud robi peal 100 sammo ja kumbagi ots M sammo. Ma ütlen sulle, Mihkel, se on mehhe  ts. Temmal on, jõe põhjast arwata, hea hone kõrgus, mis ma kül maksaga ei wõinud möeta, ja keik puhtast kiwwist ja kindel, et kui meie maal raudwankrid joftksid, nemmad ka Konnowerre sillast julgeste wöiksid ülle joosta, se ei köigo. Ta ei olle kül raud - kiwwist, nago Tarto Emma-jöe sild, waid paekiwwist, agga nisamma kõrge, hea tük pikkem  ja wägga kennast ja kindlast muritud. Sa tead, Mihkel, meie ma on tähhelepannemisse  waärt suurdest ehhitustest kaunis tühhi, sepärrast Mi mul sedda rõõmsam meel, uut silda (mis 1861 malmis sanud), nago küllap ois omma essimest sohhehoost, ümbertringi wadata. M.: Ma arwan, nüüd wöiksid ka jubba eddasi nihkuda, muido jäme Konnowerre silla peale öseks. P.: No muidogi. Z 3. Detsembril jõudsin Tallinna, just sel aeal, kui iggas kirriküs orrelid  hüüdsid ja Jummala tenistust peti. Rootsi kirriko ukse ees leidsin pühhade korterit, kust siis armsaid söbro järge möda watamas käisin.  Jummala sõnnast ep olnud, aitummal, neiU päiwil mitte pudu, ning ep olle ka minna  sest ilma janud. „Üks laps on meile sündinud,  üks poeg on meile antud zc.", hellises iggas kirrikus, ja ingli heal: ..Wata, ma kulutan  teile suurt römo!" tungis rahwa süddamesse,  kui kegi süddant lahti teggi. Sa tead, Mihkel, olgo koddo ehk küllas, Jõulud