Perno Postimees ehk Näddalileht 58. tS«4 Kahheksas sPernus, kesknäddal U!. Septembril.^ aasta. Ses lehhes seisab. Sõbra kirri. Ommalt maalt: Süggise hakkatus. Tallomade mümissest. Ilmadest.- Some seminari allustus. Armastusse anded. Siberia-ma többi. Wargussest. Uus mässamisse nõu. Wöeralt maalt: Õnnetus ja ön. Põhja-Sleswigist. Suurwürst aujärje pärna. Keisre proua Shwalbahhis.  Õnnetus sutte aukus. Õnnetus püssirohho wabriko läbbi. Sõbra kirri. Armas Postimees! Sinna õlled meile ommas  lühhiresses tenistusses jubba monned tänno  wäärt asjad tonud, mis aitumma omma tume ja sola polest iggaühhe järrele mõtleja luggejale römuks ja öppetusseks woiwad olla. Hiljuti räkisid sa abbiellust ja wöeraist wannematest.  Kui sa woiksid mulle omma postitaskus  nattuke rumi lubbada, siis tahhaksin ma hea melega monni sönna lastest ja nende  kaswatamissest senna sisse libbiseda laska? Ma ei tahha siin mitte, kui üks laste öppetaja  ehk kaswataja räkida, waid agga üksnes ühhest parist tõeste sündinud asjust; kui ka Lggapaised, siiski woiwad nad monne Lapsele ehk wannemale kassuks olla. Lapsed peawad wannematele ello õnneks ollema, agga saggedaste,  parrako wägga saggedaste, sawad nemmad  neile kirsto naeluks. Keige ennamiste sünnib  se seal, kus lapsed sönnakuulmata ja ühhel suremelissel ninnatarkussel ülleskaswawad.  Ühhes linnas ellasid kaks söbraliko koli poissi, Karl ja Prido; möllemad ollid omma öppimissega wagga hoolsad ja sellepärrast ka iggapool, kes neid tundis, kidetud. Nende wannemad, kes sedda ärratundsid, et liig kardetaw  kaswataminne ja järrelwataminne, pealegi  poeg-lastele, enne kahjo kui kasso woib tua, ollid neile keiksuggo lapseliko lusti ja römo piddusid lubbanud; üht asja õlleks agga Prido issa ennam piddand silmas piddama, se olli: ta poea sönnakuulmist; jubba mitmes asjas olli Prido selwisil temmale melepahhandust  teinud, agga ommetige polnud ta sedda meel mikski pannud. Kewwadist talwet, ühhel wägga illusal päwal,  tulli Karl Prido jure ja kutsus tedda aea-witeks käima. Prido issa, kes omma poega  kohhe lubbas, ütles: „agga teie peate mulle tõotama, mitte jõe peale minna, sest nende soja ilmadega ei woi jeäd mitte ennam uskuda." ..Sedda piddin minna ka omma issale tõotama,"  ütles Karl. Nenda minnes pöris Prido korraga ümber ütteldes, et ta'middagi mahha unnustanud;