maitsma. Agga keige selle ülle ei hakkanud ta kaebama egga nurrisema, waid laulis selle wasto rõõmsast süddamest römo laulusid ja sellega  aeas ta ka keik kurwastust omma naese süd- damest ärra, ja kui ta tö, mis ta igga pääw teggi, ka kohhe maksetud ei sanud, siis tulli ommetige wimaks ka se aeg, kus maksjad tullid. Ka selle järrele ei prukinud ta kaua odata; sest külla rahwas piddas sedda sureks waewaks,  pari pennikoorma tahha lähhema seppa jure minna, waid tullid kui middagi haddast tarwis olli, „pühhapäwa Peetre- jure (nenda nimmetasid nad tedda laimades.) Olli agga kegi kord senna läinud, sel ei tulnud ennam mele, teist otsima minna, sest et Peter omma tö ausaste teggi. Nelja ku parrast olli keik endine wihha kaddund, Peter olli keige külla sep, egga kegi ei läinud ka ennam pühhapäwal seppise parrast ta juttule. Keik auustasid tedda, ehk nad kül tedda weel ühheks  immelikkuks innimesseks piddasid. Jättame tedda nüüd se. kord omma seppist teggema, tullewa kord matame kuida luggu eddasi läinud. Ommalt maalt. Pernust. sUdest Olleme hiljuti kuulnud mõnda selle ülle urrawad ja mokki wänawad, et meie ust seädussi, mis Üllema wallitseja polest tallorahwa heaks wälja tulnud, ning saksa keles jubba luggeda ja 1. Oktobrist omma taie wäe sisse, kui perremehhed  kolme Balti kubbermangu astuwad, kelle sonna keikide kohhus kuulda, weel Eestikele seitungides põlle teada antud; neile tahhame siin lühhidelt wastata ja nende rahhutumat meelt nattuke waigistada. Wötke siis heaks, mis meie siin allamal ütleme: Olleme jubba mõnda näddalat nende ue seaduste ümber willistanud ja issienneste käest küssinud: „Kas peame hakkama Eestikele ümberpannema,  woi peame jätma? siis kostab süddame tunnistus iggakord wasto: ärra olle ninnatark wallitsusse ette jooksmas; woid sed- da peagi körwetada; nad tullewad jo müidogi meie keles wälja. Mis olli nüüd se keige parrem nou? neid seisma jätta! ja nenda seisawad nad praego meie pahhem pool käe körwas laua pea! ja otawad järgi. Teiseks põlle meie paun ni suur, et korra kahhe kolmega  olleksid sisse mahtund, waid siis peaksime  kümme ehk koggoni kakskümmend korda sisse toppima. Kui paljo sest head ehk kaöso õlleks tulnud? on jälle isse küssiminne. Nenda ni mitmes numris eddasi könneleda, põlle ta sedda, mis ta siis on, kui täielikkult korraga tulleb. Kannatage agga meel nattuke, ta tulle  b üllemate enneste käest Eesti kele. Kui lubbate, siis ütleme weel ni paljo senna jure: koggokonna asjade tallitamissed langemad ennam  nende omma öllade peale ja midda ennam  sedda on, sedda rohkem on ka möistlikko mehhi tarwis, kes hästi öppetud, muido saab jälle mönni kits kärneriks ja pimme teiste juhhiks. Wallitsemisse jures on ka wägga tarwis ette wadata, kedda walla ehk koggokonna  wannemiks wallitsetakse. Olgo nüüd luggo kuida ta on, agga eest otsa saab wist raske ollema, möistlikko mehhi leida, kes ni paljo öppetud, et seks kölbawad, mis tarbeks nad wallitsetud. Sowime süddamest noremate öppetusse eest nüüd rohkem hoolt kanda, et eddespiddi öppetud mehhi käes wallitseda õlleks.  Kas nüüd assi selge? -- iMöbra Söbber läkkitas meile kirja, kus ta omma suurt römo, mis silm ja körw möda läinud teisipäwa õhtul (30. Augustil)  näinud ja kuulnud, meile teada annab. Meie anname kirja, nenda kuida ta meie kätte tulnud, siin allamal luggeda. Ta allustab omma kirja nenda: Armas Postimees! Et ma kül jubba liggi kümme aastad so söbber ollen, põlle ommetige minno näppust middagi so pauna tulnud; ollen wahhest kül ka mõnda asja näinud ja kuulnud, agga iggakord mõtlesin: on liig maggedad  postitasku ehk kül monned sõbrad sulle parremaid põlle saatnud ja omma ..olge terme"  iggakord kirja wastuses samad, jäin ma ikka omma manna punni jure: ..põlle nenda head." Agga sekord ei tohhi ma omma lais- 283