omma armsa issa käekirja : mis seal ees on, et totus ja tassane rahho flnno süddant ei peaks täitma? Peale selle ön meil ello-kohha wahhetamisse jures weel kaks wägga tarwi- W asja tahhelepanna. Es m alt ei pea sa mitte kui öige Eesti- ja ristiinnimenne üksi isseennese peale mdtlema, waid ka sttte peale, et sinno labbi meie Eestisuggu mitte laiali pillatud ei pea sama, nago hagganad möda muud ilma, kus nende ust, keel ja lodud olleminne  ärrakaub, ja ftpärrast pead sa teiseks melespiddama, et sa ellokohta wahhetades mitte üksi ei küssi: kuida on pöAud, heina- ja karjamaad  ? waid paljo ennam weel: kuida on kirrikud ja kolid? Omma. surretikko ihhõ eest murretftdes olleksid st» jo ennam kui Me, kui furrematta hinge tahhaksid ärraunNustada. Sepärrast, rahwas tulleb , rahwas lähhäb, agga ärra sinna jookse, waid „ella ommal maal ja toida ennast rahho sees." Se on ttenda paar sönnakest neile, kes ikka weel ommas  kitsikus ses ja litsumisse al Samara ehk Krimmi söito seks keigeparremaks rohhuks piddawad.  Waese ön. Ön maitseb iggamehhele, kellel' se juhtub , agga waeftb on se kahhewirra  maggus. Kuulge, mis üsna hilja aego Pettrbürgis sündis, Üks ustaw mees, kedda höbberubla Baron St. rahha sadeti ärrawima, langes selle õnnetusse sisse, et sedda rahha, nenda kui se ta kätte olli ldetud, terwelt  ülitsa peal ärrakautas. Mis ial üllesse sünnib wötta, ei ja Peterbutgis mitte kaua ulitsa peale mahhü/ weel wähhem 140,VW höbberubla. üks waene korsnapühkja pois leidis sedda rahha. Kas salgas ärra? Ei salgand, ja se olli kidowäärt Ta wiis pakki omma meistri kätte, ja ausal pursil olli aus meister, kes warsi ütles: „Siin on Baron St. nimmi peal, wi sedda pakki warsi temma kätte, saad wist ka saiarahha." Pois teggi ka nenda. Et ta! Baron St. maias ka korsnad  pühkida ollid, panni ta jälle omma tah< waraua ölla peale, wöttis lua peusse ja läks röömsa füddamega omma teed. Rahha pak olli ta taskus. Kui senna M pällus ta Baroni  herraga kokkv sada/ ta! olla middagi at- raanda, mis ta teiste läbbi ei tahta toimetada.  Herra maggas omma lKunatundi. „Noh, mötles pois, teen enne tö ärra, eks pärrast olle ka aega", ja lähhäb warfi pöningule korsnaauko  lahtiwötma. Agga kuida ehmatab poisike seal ärra: pöningul kölgub innimenne köie otsas, sipleb weel nattuke! Silmapilk leikab ta köie katki ja mees jääb ellama. Kui nattuke otti toibunud, küssib pois, mikspärrast  ta sedda hirmust tempo olleksid sa mind surra lasknud, ütleb önneto, minna ollen ni ja ni paW Baron St. rahha ärrakautanud, ja kes ussub, et ma öige ollen?  Oh kuhho minna waene nüüd saan!" „Kui füremat önnetust ep otte, ütleb pois, siis õlled ilma asjata köiemurretsenud. Otte römus, rahhapak on minno taskus!"^-Nüüd ölli rööm'suur; läksid möllemad Baroni jure, ja kui se kuulda sai, et pois rahha üllesleidnud  ja rahhakautajat surmast peästnud, oM ka temma wägga römus, ja selle omma römo sees andis ta musta leidjale warsi M,OW rubla leido. Waat sedda wisi, se laks korda! Se rahha pandi intressi peale ja kaswab ennam  kui rubla aastas suremaks, et kui purs wäljaöppinud ja mehheks sanud, siis leiab sedda suurt warra otsekui ueste maast. No aitummal Zummalale. Sago poisist ni öiglane mees, kui ta öiglane pois otti. Kolide könne wöib ehk mönnel nattuke  iggaw olla, agga on selle eest wägga tarwi linne. Kus sest ial middagi kuleme, seal ka jutto teme, ja allati selle palwega, et luggejad asja teiste kassuks laiali laukaks ja teäda annaks. „Postimees", ehk kül omma  teäda eht Eestimees, ei olle siiski iggas küllas ja tallus weel tuttaw mees ja wöerakstulleja.  Temma heäl ei üllata weel iggale  pole, sepärrast pallub luggejaid awwitada.—Wennema  pühhapäwa-kolidest olli üks wahhe kaunis suur kölla. Agga meie arwasime warsi jubba, et se nenda ei ja. Need tulled, mis järsko körgeste töuswad, ei pölle kaua. Pühhapäwa-kolid peawad jubba hästi lonkamas osiema. Rahwas näwad ärra, et se liig kassin ja nmido häddaasfl on, ja nöüdwad parremat. Pihkwa kubbermangus 355