Perno Postimees ehk Näddalileht M 8 4ZMB. ISues jPeruss, kesknäddal Z<. Webruaril. j aasta. GeS lebbes seisab. Palwe-paöw. Ebba-usk. Ommalt maalt: Permist: Kauba aeamissest. Minge ja tehke nendasammoti. Wargusseft. Riast: Eesti-kubbermango näljaste komite. Leitud laps ja kolmikud. Tallinnast: Rendi aeast. Millal nekrudi wötmisseft lahti. Rapla laat. Narmast: Õppetaja surm. Kuramaalt: Torm. Aurahtza.'  Koli-maea pühhitseminne. Peterburgist: Keiserlik kinnitus. Õiendus. Rahha karjatus. Wöeralt m.aalt: Saksamaalt: Höbbe pulmad. Austriast: Leppitussest. Prantsussemaalt:.-Pahhad sönnumed.  Kontserdi  teadaandminne. Kirjawastussed ja teadaandmissed. Palwe-pääw. Et meil tänna Me üks wägga suM ja tossine pääw on, kus meie süddamed peawüd tuksuma  ja su küssima: .Mis pean ma ksggeMN, et ma woiksin önsaks sada?" Sepärrast peame meie täntta, enne kui ilmalikuist asjust jutw teme, ühhe ütlemata sure tössidussega selle päwa tähhendust meletulletama, ning seal jurss holega järrelmötlema, kulda mödalämud aäMl sllecke  MMud ja km paljo omma waese hinge eest hoolt ja murret kandnud! Kas olleme ka selle peale möttelnud, mis kirri ütleb, et «keik lihha on, kui rohhi ja keik lemma au , kui rohho lillekenne. Rohhi närtsib ärra ja lilletenne kuiwab arra, agga meie Jummala sönna jseb Lggawsöte!" Kas olleme selle peale möttelnud: ..Kes tänna terme punnäne, W Home haige surteb se!" Oh wadakem ühhe töelikko melegs meel ükskord taggast, kui paljo olleme ello te peal eddasi sanud; kui mitto patts juurt sel mödaläinud aastal omma süddamest waffakiskunud,  et need seal ei saaks wööso aeada ja sedda head semet lämmatada, mis senna külwatud ja meie nenda heast wiljast ilma ei jäsks? Kes sedda tännini meel põlle teinud, se ärgo wiwitago  aega, maid tehko sedda tänna meel, sest meie ei tea mitte, kas meie teist ehk tullewast palwe-päwa ennam nähhä same, ehk on se meil se wimane ja se paäw manitseb meid sM wägga köwmaste ja tahhab, et keik meleparrandamissele peamad tullema ja ükski Issanda armust  ilma jama; sest temma arm kossutab meid, otse kui hommiko kaste närtsind rohho lillekessi  parrast päwa pallawad. Zggaüks allaadags ennast mam omma Issanda ette ja tunniStago  ennast töelikkult ühheks waefeks pattuseks kes kabbi ja läbbi rojane ja kellel ärralunnaötamist tarwis. Oh! et mMtaMme kunninga Tametiga öW süddame põhjast ohkades öölda: ..Lo mulle Jummal üks puhhsS südda ja uenda mo sees kindlat waimo." Woi ka waese tölnerlga: «Issand õlle mulle pattusele armulinne!" Se õlleks üks tössine palwepäwa  Mandus, mis meile ärraräkimaka kaöso sabaks ja fe iggsweste arranärtfimata Lggawesft