wanna ja ue aea kujude, piltide ja mude uisngguste  kunstlikko tõde koggo maea, kus tuhhande kaupa nisuggusid immestamisse wäart asjo sees. ~Kül immekspannemisse wäärt on keik need sured jõggede ja kanalide raudkiwwist ühte jodetud sillad, kelle äre peal saggedaste sured innimeste, ehk hobbuste, wöi ka löwwide wallatud kujud seiswad,  ja kelle seast suur Nikolaisild sure Newajöe peal 500 sammo pitk, ennamiste üsna puhtast rauast tehtud ; sedda tulleb Kalewipoea tööks nimmetada. Teine Newajöe wähhema arro puust sild on liggi sammo pitk. Ka immekspannemisse wägrt on keik need jöggede ja kanalide äred, mis keik wee seest künni kõrgemale ulitsaid raiutud raudkiwwidest ühte jodetud. Ka need suremad ulitsad, kus kahhelpool  tja mönned ka wee! keskel,) raiutud kimmidest  laiad jalgteed, pealegi weel keskel ühhed ehk ka kahhed raudröped, kus kahhe hobbusega sured kahhekordsed wankrid, kas 60 innimesse wöi mu koormaga eddasi ja taggasi sõitwad, pealegi weel mönned ulitsad on üsna puust lühhikesist püst pakkudest  tehtud, kus pehmem sõita, kui kiwwi ulitsa peal. «Peterburgi rastwa hulga! ei olle otsa, sedda wolab km wet ulitsate äri möda eddasi ja taggasi sea! on liggi 600,000 innimest, (nende seas ellab liggi 10.000 Eeestlast) siiski olli leib oddawam, körwalinne nisamma kallis, agga öllu ja wiin pea pool kallimad kui meie paikus. Ka Sarskoe- Selo linnast, kus Keiser sui aeal ellab, õlleks mul mõndagi juttustada, nimmelt Keisri 2 suurt paleed,  Temma suur mitme wersta pikkune ja laiune kunstlikkust ehbitud lustaed ja weel muud asjad. Oh Peterburg, sa illuS lin, » Sind nahhes silmi pühkisin: On innime' sind ehhitan'd Wöi Loja kässi walmistan'd? Suur, wägga illus õlled sa, Ka kulus ülle mitme ma. Ja siiski sinno illo, au, Raudkkwwi murid, tuggew jöu', So suredtükkid, lossid, waäd, Keik rigi au'ks ja kasfuks yaad Ei üllem assi olle se, Mis armastan ni cllaste, Waidse, et ellab sinno sees Mo kallis Keiser, wöitud mees, Kes Eestlastel' ka head teeb Ja nende ello kergitab. Km neuda päwa Peterburgis ümberwaatnud,  tullime mintud teed jälle koeo taggasi. Nüüd teme rahhoga tööd ja olleme rõõmsad keigest sest, mis seal nähha ja tunda saime. „Se wahhe aeg nüüd ellastme öiete rahho sees ommas koddus, muud kui rahwast käis saggedaste küssimas: „kas teie meie armast Keisrit näggite? kas temma meie õnne sowimist wöttis ja weel paljo sesnggusi küssimessi. No seal olli stis meil wastamist, et keel üsna ärrawässis; agga et tööl rut peale tungis, jäi se küssiminne aega möda waiksemaks. ..Nüüd arwasin üsna rahhul jätvad, agga mõtta nappust! Seal tulli pari uaddala eest äkkitselt käsk: ..Sinna pead sillakohto ette minnema!" No nüüd on luggu lahti! mõtlesin minna ja kohkusin ka nattuke ärra. Miks nenda? Noh, kohto uks ei olle pulma uks ja need aead meel mitte liig kaua selja tagga, kus waene talloinnimenne terwelt kohto ette läks, agga tannno Jummalale, ka neid asjo on meie armolisse Keisri kassi parrandanud. Ma läksin. ..Kui Willandi jõudsin ja seal meid ühhes mo reisi seltsilistega sillakohto tuppa kutsuti, siis sain marsi arro, et ka segi keiserlik kohhus ei olle nüüd ennam keikile nuhtlusseks, maid ka mitmele kitusseks  ja kassuks. Kohtoherra olli meie wasto tassane ja lahke ja lugges meile üht pitseriga kubberneri  herra kirja ette, mis Riast olli tulnud. Se kirri, kellest meile ka üht järrelkirja anti, mis siin allamal luggeda anname, on nenda: 6646. KZAKS, S/. 1666 KeiAeü/Ze/cässo  seckM /cz>ia nns zyettko/t/omees  //o/«t?-6 koo/?nei«- ,/aan ./« Ke/ine /coo/meisite?' M 4. //?>?N6K /SU on ?oö?- NNti. se//e /Knna«?«. KM sees//?oo/s6 ?oM/nsse minis/?'? /isunen ?n?'nnK ?7//e?na/ nimmo/?6K/e,  neiÄ /co/i/o e//o N«i/SL6Ä4K KeiA6Ä//6?na/ /easltt «n 4«. 6 s n.ye n. B.) K«ntse/si-Ki? ..Selle kirjaga löppetame nüüd omma reisiluggu.  Ellago meie kallis Keiser! ja lummal andko keigeüllemast künni keigeallamast sadik rahho ja kallist termist keikile! Helmes, 23. lunil 1366. Märt Jakobson." Ni paljo kui meie körwa putunud, olla Tarto- Wörro Eestirahma savikutele 8. lunil siin Tarto sillakohto ees nisammasuggust kirja etteloetud. Ommalt maalt. Tartust. Meie surekoli prohwesser Vr. A. Wagner on ka Bömimale reisinnd, et seal kuida Preisi sõaleris sõameeste ütles- 215