ja wärsked masikad oi wennike, se olli arruldane  assi ja nore printsil tulli wessi suhho nende peale wadates; nad ollid wägga illusad!  Agga ta kammertener Wolter, kes kärneri  poisiga kaupa teggi, ütles: „Aus prints, need marjad peawad 5 taalrit maksma, sest nüüd põlle neid kuskilt sada." „Mis sa rägid? ütles prints, üks peotäis marj o 5 -taalrit? Kes nenda j õlle õlleks, neid ostma?" Ruttu poris ta ennast ümber ja ütles: „Wolter, lasst tedda minna, ni kallid marjo minna suhho ei pista!" Za kärneri pois piddi marjadega omma teed minnema. Mönne tunni pärrast tulli üks waene kingisep  Potsdamist ja pällus kroonprintsiga kokko  sada. Muidogi ep olnud sel masikaid egga ülleültse middagi tua. „Wolter, küssi ommeti järrele, mis se mees tahhab!" ütles prints. Wolter läks ja tõi sönnumed taggasi, se waene mees olla kaua sojas töwwes haige olnud; seläbbi olla ta wägga waesusfe sisse jänud ja temmal olla nüüd haddaste 20 taalrit tarwis, et jälle wöiks nahka osta ja järje peale sada. Temma  ainus lotus seista nüüd kroonprintsi hallastusse  peale, kelle käest ta 20 taalrit palluda. ..Paljo mo kasas weel rahha on?" küssis prints. „Praego weel 50 taalrit", kostis Wolter. „Sedda parrem, siis wöin jo awwitada! ütles prints römoga. Anna temmale 20 taalrit  minno nimmel ja ütle, et ma paljo head onne temmale senna jure sowin! Ta ei pea mitte tännama tullema, minna ei tahha sedda."  Süddamelikko tänno ja römoga wöttis waene kingisep rahha wasto ja' temma hing ei teadnud, et sesamma prints, kes tedda ni lahkeste awwitas, mönne tunni eest' lapsikut maijusse himmo ni mehhisel kombel olli ärrawöitnud.  5 taalrit olli tal kahjo ärraanda Marjade eest ja 20 taalrit andis ta römoga üsna muido. Sedda nimmetame oigel >aeal elle ja kitse olla. Kingisep pudis parrast saggedaste  kroonprintsi ette sada ja tedda!omma  suga tännada, agga igga kord wastas prints, kui Wolter sest rakis: „Minna ei tahha mitte, et teine innimenne is- seennast minno ees peab häbbistama!"  Oh kui paljs hopis wähhemaid mehhi wöiksid sest õppida, kuida kehwa wennale  peab antama ja õigel wisil kitse ja elle oldama! Mönnes paikus ja mönni kord antakse  ka kehwadele ja awwitakse waesid, agga mitte enne, kui omma himmude taitmissest middagi üllejääb, ja heateggial ennesel on ni maggus näggo ja hea meel, kui waesed temma ees kürutades ta kassi ja jalgo lakkuwad!  Nisugguste kohta seisab se raske sönna  kirjas: „Neil on nende palk käes." Noh, armad sõbrad, õppigem nimmetud printsist omma tühje himmusid ja tarwitussi tallitama, et meil sedda rohkem ja rõõm õlleks  waesid awwitada. Za kui sedda olleme teinud, siis hoidkem selle eest, et meie waeste tänno, mis täielt Zummala ossa on, ennestele  ei püa risuda. Nisuggune risuminne risuks meid endid paljaks. Ommalt maalt. Peenust. Meie linna Elisabeti-kirriko koggodus pühhitses 3. Kristusse  tullemisse pühhal, se on 16. Detsembril,  omma tännawust piiblipühha. Et rahwast pakso olli kokko tulnud, on muidogi teada. Waimolikko küllaleiwa jaggamist olli Paisto öppetaja Hansen ennese peale wötnud ja ei jagganud sedda mitte rasokesse kaupa. Jummal  andis temmale Perno koggodussele üht ülönnusat, eht eesti lomusse järvele tarwilist maenitsusse-jutlust tehha, ja kes mõistlik olli, se ütles: „Aitummal, se läks tarwis!" Jutlusse pöhhi olli Koloss, ram. 3, 15. 16. wöetud. Parrast sedda, kui öppetaja koggodussele  olli ärraselletanud, kuida keik Jummala  sönna kulutaminne kirrikus ja kolis sennikaua õiget wilja ei kanna, kui iggaüks (isseärranis  perre- ja maeawannemad) sedda „omma  koddo" kui iggapäwast leiba prukima ei hakka, kulutas ta kirjasönnade järrele eddasi: 1) kuida Zummala rahho keige süddamete  ja maeade sees peab wallitsema ja keik tülli, rivo, kiuso, kaddedust zc. wäljaaea- 3