woib, nenda kui linna- ja allewi - rahwas, se mingo wiwimata tohtre jure ja pallugo tedda, haiget omma nõu ja rohhoga aitama tulla. Kui te-wahhe ni pik, et linna tohtrete jurest abbi otsima ei üllata; siis peab sedda, mis praego öõldud, kohhe ja keige surema holega teggema, se on: neid, kes haigeks janud, ja kellest karta, et risid neile tullemas on, sängi  pannema, neid hästi kinnikatma, agga mitte liaste, sa neid nelli näddalat aega ühte järge oetes piddama. Kui se aeg täis sanud, ja nemmad ütlewad ja näitawad üsna terwed ollewad; siis woib neile lubba anda, vetest üllestöusta, agga sellegipärrast on ikka weel tarwis, neid weel mönni näddal kaueminne hoida, et nemmad ei tule egga külma kätte ei lähhäks. Kes rummalaste mõtleb ja ütleb: „Mo lapsed ehk mo leiwa-lapsed on jubba terwed, mis ma neist nüüd ennam hoian!" se nääb pea sedda hädda, mis neile, kes rist põddenud lastele lubba annab, tule ja külma  kätte minna, takka järrele tulleb. Need haigused, mis ueste mahhawötwad, on hopis raskemad ja paljo ennam karta, kui risid issi. Sest need õnnetumad, kes enne aego vetest üllestöuswad ja tule kätte lähwad, hakkawad paistetama ja pannakse kurgust kinni, et ei sa middagi allaneelda; keik ihho ja keik liikmed  löwad wallo täis, ja nenda wallutledes surrewad wimaks pinalist surma. Keigetargsmad  tohtred ei jõua iggakord neid aitada, kes omma wannemate ehk issienneste holetuse ja rummaluse läbbi, pärrast rist-haigust, teist korda mahhajäwad. Kes siis püab omma lapsi risi-haiguses surma  eest hoida, se piddago neid nenda, kuida öppetakse, ja kandko nende eest hoolt, mitte ükspäinis 5 ehk 6 päwa, waid wiis, kuus ja seitse näddalat. Kui haigete hädda sureks lähhäb, ja liga pallawust kaebawad, paljo jandawad, sure waewaga agga middagi woiwad  alla laska, kaela rahhud ja keik kael üllespaistetawad;  siis on häddaste tarwis öppetud  tohtre abbi otsida, ja kui temma tulnud,  ja üht ja teist kässib tehha, katsuda ja sisseanda, sedda keige hole, ussinusse ja möistussega  keik tehha, sest et keigetargem nõu ei aita, kui selle järrele melelikult ei tehta, ja keige kallimast rohhust ei olle sedda wähhematki  abbi lota, kui tedda wäraste ja rummalaste  prugitakse. Jummala käe on kül abbi, agga teame ka pühhast kirjast ja mõistuse  juhhatamisest, et Jummala arm rohto lasseb kaswada, ja temma issi arstimist lonud  on, et selle läbbi innimessi haddas ja waewas aidata, ja nende ihho terwist hoida. Sest, nenda ütleb kirri: Auusta arsti, uenda kui kohhus on. Kässi tedda tulla, sest Issand on tedda ka lonud, ja ärra lasse tedda ennesest ärra, et tedda sul tarwis on. Issand on arsti-royhud ma seest lonud ja mõistlik Mees ei põlga neid mitte. Laps ärra olle holeto ommas haiguses, maid pällu Issandat ja te, mis temma sulle arsti läbbi ütleb; siis teeb ta sind termeks. (Sir. 38.) Olgo se nüüd wannemile ja lastele öppetusseks  ja ühheks maenitsuseks poldud, mis haiguse päiwil essimeste kohhus tehha, ja teiste  kohhus kannatlikult kannatada, kui iggatsewad  ello ja terwist hoida Jummala meie Onnjsteggia mele parrast. Ommalt maalt. Pernomaalt. Ärra panne pahhaks, armas  Postimees, et ma mönnel aeal ommalt poolt sulle middagist põlle saatnud so posti tasko. Ilmlik murre panneb keik omma jalge alla, sest iggast asjast on suur pudus; leib on otsas ja heinad nisamma otsa korral, sepärrast  on se wägga raske, waese ma jures ellada, agga mis woime parrata , peame leigega  rahhul ollema. Tahtsin sulle tänna ühhest Tammiste walla perremehhest, nimmega Jurri Ostrow, kes jubba  kolme näddala eest ärrakaddunud, könneleda.  Webruari ku 4. päwal olla ta sullasega  puid linna winud, taggasi tulles ennast rängaste winaga jowastanud, et ei kellegist middagi põlle teadnud. Wimases kõrtsis olla ta kui pärris mets-ellajas möllanud ja mässanud,  künni kõrtsmik tedda wimaks wälja wiskanud. Waene sullane kes tedda tahtnud koeo wia, sanud ta käest mönned head matsud,  et ta wimaks tedda senna paika jätnud 75