Perno Postimees ehk Näddalileht M Si» 5863 Uhhekfas Pernus, kesknäddal 30. Junil. aasta. Ses lehhes seisab. Sõbra kirri ue Eesti kele. kirjutamisse wisist. Ommait maalt: Peruust: Armastus loma wasto. Riast: Ma-sagi ja ellajate näitus. Walla kolidest. Ilmadest. Mitawist: Wälja rändajad taagast. Peterburgist: Eestima möisnikude nõu. Haigete arru. Liig palla. Tulast: Leikuse lotus. Kersonist: Mässajad. Saranskist: Tullekahjo. — Minskist: Tullekahjo. Somemaalt: Mönnesuggused sönnumed. Wöeralt maalt: Prantsussemaalt: Pahhandus. Danimaalt: Kronprints koddo. Inglismaalt: Orjade kaup wähheneb.  Ahwrikamaalt:  Södda. Uemad sönnumed: Riast: Au-rahhad ja au-palk. Sõbra kirri ue Eesti kele kirjutamisse wisist. (Mis Nr. 25 poleli jäi.) Konncleme tänna sest jälle eddasi, ja hakkame  just sealt peale, kuhhu minnewa näddala jäime, mis rumi kitsus ei lubbanud eddasi könneleda.  Seal seisab: „Nenda rägib se auwäärt mees. Ta tunnistab seddasamma õiget kirjutusse wisi, mis Tarto Eesti selts öppetab, õigemaks, kui meie manna wisi, ja sowib süddamest, et rahwas sedda, kui.se ka äkkitselt  woimalik põlle, aega möda öppiks. Ning Lemmal,  nisamma kui mitmel teistel öppetud Eesti meestel, ep olle mitte sedda pahha nõu, kui tahhaksid  nad omma keelt solkida, maid neil on tõeste se süddamelik hea nõu omma rahwa keelt ja kirja selgitada ja üllendada. Nisamma mähhe tohhime sedda öölda, et uus kirjutuse miis kahjo sadab. Kes luggemisse ammetiga taieste malmis sanud, se loeb uut kirja nisamma hölpsaste kui manna, kui ta esmalt mõnda ridda tähhele pannemissega saab üllewaatnud. Kes agga üksnes sedda rama- Lud oskab luggeda, mis ta on õppinud ja mis poolkauda peas on, noh, sellega on teine luggu. Agga egga meie koolmeistrid sesugguste kilda tohhi  luggeda, need oskawad jo jaust Saksa keeltki, kuida sõbra ktrri (M. 15) näitab. Se kahjo, mis wanna ramatute parrast kardetakse, ep olle nimmetamisse  wäärt; sest kellel manna ramat on, se loeb wanna, ja kellel uut märki ramat õlleks, se loeb uut; nenda samad mollemad ilma kahjota läbbi, künni wimaks mannad innimessed ja mannad  ramatud, lodud teed otsa lähhüwad. Nenda läks luggu ommal aeal Stahli, Rossiniusse ja Gutslami kirjadega ka, ja ued ja parreniad assusid  assemele." „Agga keigest keige naljakam on se, kui ooldakse, et ue kirjutuse ja issiärralikkult selle läbbi, et uus seaduse ramat „„parandud miisi"" Lrükkitud, Eesti rahwast tahhetakse julgega tallata. Tössi on kül, et uus- kirja miis neile pissut harrinemata, kellega ommetige, kuida jo üllemal ööldud, peagi korda same; agga selle wasto peab igga mõistlik innimenne  uest seaduse ramatust sedda tunnistust andma,  et se wägga öiete ja truiste Eesti kele on ümbertulgitud, et ta hulk usi nimmetuisi (mis ees otsas ärraselletud) ja usi sönna lodust ja sönna  paenutuisi toob, mis keik selgest Eesti kännust wössunud, ja kennest sepärrast igga ma-mees arro  saab, kui ta just lausa tölp-arrulinne ep olle, kellest siis igga Eesti mehhel, kes issiennaft ja omma keelt auustav, hea meel peaks ollema. Sest tännini laideti Eesti keelt waeseks sönnade polest ja pudulisseks sönna lodusse ja paenutuste polest.