Perno Postimees ehk Näddalileht St. KahheksaS kesknäddal 29. Julil.^ aasta. Ses lehhes seisab. Abbiellust. Ommalt maalt: Saksa laat. Qppetajate ammeti peale seädimissest.  Tänna  Jummala tenistus. Rahwa ihnus. Rohke leikusse lotus. Wannad höbbe rublad. Ellajate többest. Ma wärriseminne. Tullekahjo.— Margusest. Mustlaste näppo tööst. — Pala katotiko preestridest. —Wö eralt maalt: Saksa-Dani rahhust. Keiserlikrud wöerad. Mönnesuggused sönnumed. Uest telegrahwist. Wilja ikkaldus. Uemad sönnumed: 25-aastane ammeti pühha. Õnneta surm. Suur kingitus. - Mõistatus. Abbiellust. Keigest asjust mis ma peal kokko seatakse, olgo ellus ehk teus, ei tunne ma keddagit, mis nenda auwäärt on, kui abbiello. Zah, auwäart peab abbiello meie keskel petud sama, mis Zummalast ennesest algmissest  on seatud. Keik rahwas pühhitseb omma  abbiello hakkatust ühhe seestpiddise pühhama  tunnistussega, et se mitte aina nende tahtmisse, waid ühhe kõrgema nõu järrele sünnib  ennast ühhe teise ommaks anda, se on: ühheks sada. Naese tassane meel, mis armastussega  ühhendud, peab mehhe järskust ja nukrust röhhuma, mehhe jõud ja waprus iggapiddi naese nödrust warjama. Selle pühha  tundmissega, et se üksik ello üks pool ello on, jätwad nored innimessed, kui nad selle arrulisseks sawad, issa ja emma, saggedaste ka omma ello ja sündimisse kohta mahha, et armastusses ja jõudus ühte teist woiksid tenida  ning nenda ühheks sada; nad peawad nüüd õnne ja õnnetust, römo ja kurbtust, rikkust  ja waesust ühheteisega jaggama ja kandma. Et nüüd armastus ja jõud ka tõeste üks saaks ollema, siis on se nore rahwale wägga tarwis, enne kui nad sedda uut ello algawad, ühhe tössise järrel mõtlemisse ja ettewatamissega,  aega möda ühteteist läbbi ja läbbi tundma  õppima, agga mitte kergelmelel endid teine teise kaela wiskama. Ükski ei peaks enne, kui ta omma seestpiddise-ennesega üht taewaliko rahho leidnud, omma iggawesse kui ka aealiko ° ello ja õnne ärraandma. Agga weel paljo saggedaminne, kui kergemelelise armastusse läbbi,  saab noorde innimeste aealik rahho ja rõõm, ühhe körwalisse nõu ja tahtmissega nende omma wannemate ja suggulaste läbbi rikkutud, kes ennestel sedda õigust arwawad ollewad, nende tullewa ello wahhele middagit räkida; se on se essiminne ja keige surem wigga,  kust ni paljo õnnetumaid abbiello rahwast tullewad. Se on nüüd kül isseennesest wägga hea ja kenna, ja üks lubbatud sowiminne, kui meie omma lapse (tütre) teame ühte maeasse sawad, kus mitte just iggapäwase üllespiddamisse  murre, se keige surem ei olle, stis ei tohhi  ommetige se meie pea murre olla; mis ai-