Jõulud tössises Jöulo römus, se on Issanda mele parrast» Lapse armastus wannema wasto. Kui süddamest õlleks sowida, et meie pölwes  rohkem sesuggusi issapoegi õlleks, kedda selle allamal seisawa lühhikesse juttu pealkirjaga  wviksime ehhitada. Saksamaal, ühhes weikeses hertsogi rikis, sai monne aasta eest üks ommas ammetis ausal wisil halliks janud metsa-waht korraga laimatud ja ka tõeks tehtud, et sealt metsast, mis temma wallitsusse al seisis, mitto kümmekond  sülda walmis raijutud krono puid olli ärrakaddunud, ilma, et ta selle ülle õlleks woinud otsust anda, muud kui: „sedda teab se taewas, kuhhu nad janud, minna ei olle neid wõtnud; nendasammoti ei tohhi ma kellegi  peale möttelda!" Se olli ta wastus. Muidogi teada, ei woinud üllem metsawallitsus  ühhe sesugguse wastusega rahhul olla. Mönne näddqla parrast tulli kohto polest  kirri, et ta ammetist lahti ja silma pilk keik krono kahjo peab ärra tassuma. üks sesuggune sönnum toi senna maeasse nüüd suurt kurwastust, mitte sellepärrast et ommast ammetist ja tenistussest lahti olli, waid selle häbbi parrast kuida se olli sündinud. Ühhel päwal läks ta wannem poeg, kes kohto polest temma abbiks olli kinnitud ja kelle süddant issa kurwastus wägga olli ligutanud,  ilma issa teadmata linna ütlema metsa wallitsusse kohto ette ning tunnistas, et temma neid kaddunud puid ilma issa teadmata  münud ja sedda rahha wiimse koppukuni  ärraraiskanud. Poeg sai nüüd issa assemel trahwitud ja metsawahhe abbimehhe ammetist lahti lastud, ning ühhe kulutusse kirja läbbl awwalikkult teada antud, et ta kussagil pool eddespiddi ennam metsawahhi tenistusse ei tohhi wasto woetud sada. Mis nüüd heaks nõuks? Noormees kes iggapiddi  priske mees ja kennaste kaswanud, ning just söa-aeg olli, heitis ennast wäe - tenistusse,  se on: ta laks issi omma tahtmisse järrele soldatiks. Monne aasta parrast kui södda olli lõppenud, tulli ta issa jure selle nõdra lotussega taggasi, et ehk st mitme aastane  sõa - tenistus temma endist süüd kinni katnud ning temmale üht metsawahhe tenistusse  kohta jälle lahti teinud, sepärrast läks ta linna ütlema metsa kohto käest ennesele üht stsuggust palluma, piddi agga nendasammoti  jälle taggasi minnema kui senna olli läinud. Ei sanud middagi! Nüüd ei jänud temmal muud nõu järrele, kui teist tenistust otsida ja sedda leidis ta ühhe mõisa peal kus ta essimesseks sullaseks sai. (Üks essimenne sullane on ka ühtlasse teiste üllewaatja.) Et nüüd kõhtudel ennam tarwis polnud sedda pu warrast tagga nõuda, jäi se assi üsna waggusi, kegi ei teinud sest ennam juttu; agga ennäh! mis sündis aasta hiljem, kui noormees omma sullase tenistust hakkas? Se õige warras ma ei tea misläbbi olli ilmsiks sanud. Üks sesuggune arrudlane assi sai kohhe rigi wallitsejale teada antud, ning se laskis jonelt meie tuntud noort meest ennest  ette kutsuda. ~Kas sinna õlled st metsa wahhe poeg, kes ennast ütles krono puid warrastanud ollewad?"  küssis hertsog kurja näoga, kui sullane  ta ette astus. „lah! auus rigi wallitseja." ..Kuida tohtsid sinna minno kohhut omma wallega petta ning tedda seläbbi ühhe köwwera  te peale wia?" Noormees üht sammo liggimale astudes ning tassase healega ütteldes: ..Minno wanna issal, kedda meie süddamest armastame, ei olle muud warra, kui toa täis lapsi ja auus nimmi, nüüd arwasin minna kui wannem poeg sedda ennese kohhuse ollewad issa au . eest häbbi sisse minna ning tedda sel wisil omma wendada ja öddede ausaks issaks, kohha peal hoida." Hertsog, kes sure sammude ja kortsus kulmudega  möda tubba eddasi taggasi käis, kärritas  waljo healega: ..Woi sel wisil, ühhe nisugguse walle läbbi püüdsid sa omma issa au warjada? Kas sa tead ka, noormees, mis so palk selle eest saab ollema?" —Ta hellistas  pissukefe kellaga, mis laua peal seisis 410