Perno Postimees ehk Näddalileht M. tB6K. Kümnes jPernns, kesknäddal 19. Oktobril.^j aasta. Ses lehhes seisab. Süggise. Omm alt maalt: Pernust: Ellajate pinamissest. Riast: Uus kindral kubberner.  Willandimaalt: Lapse hukkatus. Naudte ehhitussest. Tallinnast: Trahwi kulutus. Römo sönnumed. Pelerburgist: Karakosowi seltsiliste nimmed. Keiserlikkud pulmad. Ministre käsk. Kronstadtist: Ued söa-laewad. Shitomirist: Õnnelik küt. Wö eralt maalt: Preisimaalt: Hawatud söameestest. Austriamaalt: Mõnda. - Nalja nattukcssed. Süggise. Otse kui keik loom kewwadel ennesele teist näggo modo wöttab ja Jummal omma surust ja wägge seks ilmutab, et meid omma kitussele  tahhab ülles ärratada, nendasammoti mudad  ka süggise keik Loom omma näggo modo ja tulletab meile mele, et otse kuida keik lilled ja taimed, puud ja keik mis maast töusewad, omma pead nörgutawad ja talli wodisse hingama  seädiwad, ka meie omma pead peame nõrgutama ja Issandas hingamist leidma, parrast sedda rasket waewa ello. Jgga lehheke,  mis pu otsast mahha langeb, hüab meite wasto: otse kui minna langen, nenda langed ka sinna. Keik need kennad lilled, kedda ökülmad  näppistanud, ja ärranärtsitanud, näitawad  otsekui sõrmega: oh teie nored! ärge surustage omma norussest ja terwisest: „Surm wöttab keiki korrista, ei karda noort ei wanna."  Süggise on meil keige omma modo ja wisiga käes. Soja tuulde assemel puhhuwad  wallidad willud ja külmad tuled, päike langeb ikka maddalamasse ja uinutab keiki maggama; igga loom panneb ennesele hingamisse  rided selga. Linnud, mis meid kewwade omma rõõmsa Lauloga terretasid, on meid jubba ennamiste keik Jummalaga jätnud ja omma talli-kortrisse läinud; ka se keige wähhem  puttukas on omma pessa leidnud ja Loja armo tiwa alla puggenud. Asad, metsad ja heinamaad on kollatand, ei te kellegile ennam rõmo. Karjane uikab kül weel metsas, agga otab pikki silmi sedda päwa, neil karri lauta jäeb, sest külma wee sees käiminne teeb ta ello raskeks; põlle sedda rõmo, mis kewwadel, kus keik haljendab ja õitseb. Ussin põllomees korristab pöllalt sedda, mis Jummal temmale ta palle higgi ja waewa peale lasknud kaswada  ja ta ennese ja ommakste üllespiddamisseks  kinkinud, ning tõstab mütsi ja tännab Lojat ta armo eest ja tunneb ärra, et se temmale  selgest armust antud, agga mitte ta tö ja waewa palgaks. Holas kolilaps walmistab  omma tallise koli-tö wasto ja otab sedda aega, mil se päaw kätte jõuab, kus ta jälle