armad sõbrad, omma kõhho Parrast ei panne „Postimees" mitte padda tnllcle, waid onmm sõbrade parrast, se on: „Postnnehhe" ennese parrast ei sada kegi temmale üdist, waid tramm luggejate parrast, agga kui lnggu ucnda, siis on temma kohhus, ni paljo kui jõud ja nwiSLus üllatab, selle eest murret kanda, et igga assi õigel  kohhal ja kombel.sünniks ja keik lauale ei panda,  mis ette juhtub. Ma tean kül, ning tunnistan tännoga, et igga sõbber, kes „Postimehhele" middagi tasko pistmisse tarwis kirjutab, temmale sellega head tahhab tehha. Oh et sedda ikka weel rohkem sünniks, kui tättnitti on sündinud. Midda ennam  kokka! käes keta, sedda Parrem on Lemmal kcta, ja midda cnnam noda tõmbajaid, sedda kergem tõmbada. Onuneti pean palluma: ärge pahhandage ennast mitte ilma asjata, kui ta keik ühhes summas patta ei wiska ja parrast lauale ei panne. Se ei olle mitte wõimalik ning ei sünniks ka kellegi süa; sest mõnni Lük on liig wärske, kerge, magge, mõnne sees jälle liig paljo pippart, sola, koirohto ja simwpit, et wõimalik ei olle lauale panna, kegi ei pistaks ninna külge jä kok saaks isse weel euzmin Türgi pippart, kui ta tanniin saab. Peale selle ei olle kokkal mitte omma tubba egga lubba kä, waid lemmal on tillemate pole st ka roakatsnjad seatud, kes igga kedo aeal onmm ei ehk jah peawad jure ütlema ja, kus La jääb, mõnned asjad peawad ikka ka jalgopiddi kitsa warrawa wahhele, kinni jäma. kiist Postimees igga naddala kord peab läbbi astuma, Teie näete nüüd, head küllamehhcd, innimenne  tahhaks paljo, agga innimenne teeks wagga hästi, kui nwnni kord nnrrisemisse asscmel omma  tahtmist Zppiks tallitama, muido teeb nenda, uago üks kangekaelne karjapois, kes pikki püksa peale aeas, ja et wanncmad sedda wõito ei an» nud, siis üsna ilma puksata lojuste tagga jooksis ja sedda hõlpsam witsaga möda kintso sai. Parrem pool muuna kui tühhi koor, parrem koido walge, kui pilkane pimme, sest keige pikkem koit lähhäb wimaks ommeti päwaks. Aega möda asjad käiwad. Meil peab onuna jaggo ka kannatust ollema. Meie wannemad piddid weel ennam kannatama. Peaga läbbi seina joosta, murrab kül pead, mitte seina, agga aega möda teeb ka wessi kiwwi sisse augo. Sepärrast pallub „ Postimees:" jätke ilma asjata nurriscminne mahha, kui mitte iggamees igga kord omma kirja trükkis ei leia, ehk just mitte nenda kui temma olli scwtnud. „Agga" ütleb ehk mõnni armas abbilinne  „mis asjast ehk mis wisil peame sulle siis kirjutama, kui julged wõime olla, et trükki panned?" Kirjutage, mis ial Eestirahwa kassuks, Zppetusseks  ehk rõmuks arwate ollewad; ommeti iggapaised Lähhelepannemisse wäärt sündinud asjad on meil keige armsamad; neil on ka, kui middagi seadusse wastust sekka ep olle juhtunud, keige surem lotus kitsast wärrawast läbbi peaseda.  Mis siin ehk seal sündinud, olgo hea ehk pahha, sedda tahhab igga innimenne kuulda sada, ja iggast sündinud asjast wõib ta middagi õppida, olgo head teggcma ehk kurja eest hoidma. Nenda olleme siis lühhidelt selle jutto ka ärrawestnud ning lodame, et sõbrad ilma pikka selletnsseta meie kelest on arro sanud. Ommalt maalt. Tartust. Muumial, tännawo  tullewad rukki kõrredel jälle pead otsa! Minnewa uäddala lõppetuösel, nenda sure riSti- Päwa ümber, hakkasid essimessed rukkipead tuppe  st Paistma. Missep teie poel põlle nisamma. Üks Päike, üks ma, ehk kül mitte iggal pool üks klima ja ühhesuggused wihmasajud. Wihmamärjokest  on meil omma jaggo ka olnud , ehk nüüd kül mõnda pnwa Palla päike taewast paistab.  Äsad ja metsad õitsewad, keik puud on ommas sui mundris, linnud laulawad teüewad, karja kellad ja sanved hellisewad maimude  peal ja karjatsed lswad rõõmsat lulli, et ka Poötimehhelgi wäggise laulud peale Pakkuwad. Ehk kül jubba wannaldane mehhiko, teeb noor kewwade omnieti teddage noreks, et halja metsa willus käies otse püsti kargaks, lauldes: „Õissa, õissa, nüüd kewwade kä!" - Oh meie Jummal  on hea, kui innimcssed ka nattuke parremad  olleksid! Perno makonnaft. sOnneto surm.^ Jah, olgo mil aeal tahhes, õnnetus ei sõida 186