kandkem Tedda siis ka palwekätte peal. Ta ammet on suur ja aus, agga mitte kerge. Muidogi olli meil eile siin iggas kirrikus Jummala  tenistus ja eestpalwed Keisri eest ja öhto pöllesid autulled. Nenda on kül teistes  linnades ka olnud; agga mul kihheleb küssiminnne kele peal: kuida piddi sellega maal luggu ollema?? Ma kardan, sest õlleks peel mönda könnelda ja pallun, et armsad luggejad, kedda ma öigussega terrasemaks pean, Postimehhele ka ses asjas nöuuks ja abbiks olleksid. Teate jo issegi, et suur hulk meie armsast rahwast omma melewaimus weel wägga  unnine on. Mitme möistus ei üllata mitte korda ümber pea. Mönned kandwad halli peaga alles hillalappi ees ning ei sa ilma  juhheta middagi tehtud. Peäseksin ma nende eht „küllameeste" jure, ma korjuksin neil körwad tais: „wend, sögge Mats, aia silmad lahti, Jummal on meile kallist Keisrit  annud, Ta on ka sinno Keiser, 17. Aprillil  on Temma sündinusse pääw, minne kirriko, tänna Jummalat ja pällu Temma eest!" Armad möistlikkumad Eestiwennad, aitkem neid ka ses asjas hea nöu ja eesmärgiga!  Tartust tullewad surma-sönnumed. Tarto surekoli kurateri herra ja Balti kubbermangude  üllem kolide wallitseja ning mitme autähhe kandja, Georg v. Bradke, on 3. Aprillil weetöwwesse ärrasurnud. Tum pois. Aastal 1854 no eks olnud sel kurwal söa aial, kus mitto waest innimest tenistust egga leiba ei leidnud hulkus Tarto linna ulitsail üks tum poisike, nimmega Ado Höper, Kareperre wallast, Pallamusse  kihhelkonnast, ja kerjas. Temma issa olli pusep, agga ei nimme egga teo polest just mitte Zosep, waid liht labbane Jürri, kes ennam kõrtsis istus, kui omma tumma pöia jures koddo, kellega ta rakida ei wöinud. Pois piddi kerjama ja, et ta mitto kord ja mitme ukse takka piddi tühjalt arraminnema, wöttis ta pitkad näppud abbiks ja warrastas.  Üks hea tohtre herra, Zummal andko temmale kallist termist, ütles poisi issa Jürrile,  temma tahta ta tumma poega Peterburgi tumma-koli sata, et seal kaswatud saaks ja middagi öppiks. No muidogi olli issal hea meel ja pois sadeti Peterburgi linna. Agga temmal ei näitnud mitte suurt asja terrast waimo ollewad, sest temma koliwannemad tahtsid  tedda mönne aasta parrast jälle koio sata.  Nüüd tungis issa wägga wasto, ütles: ollete tedda wötnud, siis murretsege ka eddespiddi  temma eest. Õnneks peti poissi meel tumma.kolis ning öppetadi ni paljo, kui ta öppida jöudis. Agga ennäh! pühhade ees tutti kirri Peterburgist Tarto, tum Ado Höper  olla seal ühhe rätseppa-meistri pursiks sanud,  kes täieste ennese peale wötnud, temma eest igga piddi murret kanda. Jummal olgo rännatud, meie maal ei olle paljo tummasid  ning, kulda siin kuleme, murretseb Zummal  hea innimeste läbbi ka nende kaswatamisse  eest. Peaksid issa ja poeg möistma tännolikkud olla, nago igga möistlik Eestimees süddamest tännab, et aus tohtre herra waese poisi peale Hallastanud ja mitte ep olle möttelnud:  mis wöib ühhest innimessest sada, kelle nimme Ado on, pealege meel keleto? Tallinnast. Udest kirrikutest. Meie arwates on se üks römus ja sure tännowäärZ assi, kui meie Eestirahwa seas Jummala koddade  hulk kaswab. Sepärrast olleme meie ka hea mele ja tännoga wastowötnud, kui meil Tallinnast auuwäart meeste läbbi esmalt ühhe ja parrast meel teise ue kirriko ehhitamisse  polest teädust anti. Agga nüüd tulleb pühhade ees kirri kolmandama hea söbra kaest, kust seest wäljapaistab, kui õlleks seal kirrikute  ehhitamisse pärrast koggodusse liikmete wahhel nattuke sönnaldamist ja waidlemist. Se õlleks wägga kahjo, kui rahhokoiad rioga peaksid ehhitud sama! Meie lodame töeste, et Jummala heldus keik muud tulled kustutab,  armastusse tuld üksi pöllema sütab, keige  neile, kes temmale kodvasid tahhaksid ehhitada,  walgustud, kannatlikko ja leppiko meelt ja üht süddant annab, mis Jummala pärrast  malmis on isseennast ärraMgama, ja wi- 116