julges omma suud lahti tehha? Monni aasta taggasi laulis Napoleon, et keik mailm karra täis olli ja kui korra willistas, kargasid Prantslased nago warresed lamba aewastamisse  parrast ülles; aeg aealt kaddus laulo hea! ja otse nenda sammoti ka rahwa kargaminne,  mis issiennesest immeks pannime, egga sest arro sanud, mis wigga seal olli; nüüd on korraga ilmsiks sanud, kust se keik tulnud, ja mis wigga seal olnud; ja põlle muud middagi, rahwa immo Napoleonist täis ja sowib  pri-rigiks sada. Praego ei õlle seal mitte ennam üks ehk teine rahwa suggo temma wasto,  waid ühhe sönnaga öolda: keik Prantsusse  riik. Nad olleksid ehk jubba teo arm teinud ja temma peale läinud, agga neil pudud  tubli peamees, nago temma 16 aasta eest issi neile olli; omma käe peal ei julge nad wälja minna. - Et nende ettewoetud nõu sedda ruttem keige rigi üllamatele teada saaks, on Parisis üks seitungi leht trükkitud, kus keiki kokko kutsutakse Napoleoni wasto hakkama. Arwawad sedda aega, mis Napoleon nende ülle wallitsenud, raudseks aeaks, kus kellegi priussest ei põlle jutto olla woinud. Rahwas on üht ikket kandnud, kelle sidi juttade  assemel mudwitsad ollid. Mässaja selts on üht maniwesti wälja andnud, mis omma pikkusega kaugelt ülle meie weikesse rumi wälja lähhäb ja meie sepärrast temmast sönna sönnalt  ei woi könneleda, ütleme agga ni paljo lühhedalt et sönnav, mis seal sees Napoleonile  terrawad noled, mis süddamest läbbi tungiwad  ja temmale suurt wallo tewad. Jggaüht  manitsetakse wäggewaste, mitte wannad memmed olla, kes wahhest halleduse parrast taggasi löwad, waid kutsutakse: koggoge ennast  kokko walmis söa riistadega ehhitud ja walmistage wimase wöitlemisse wasto; se silmapilk on tulnud meie rammo ühhendada, ja üht suurt wöitlemist ette wötta ning sellele  otsa tehha, kes keik on ärrakatsanud, Prantsusse riki sullase pölwe al kinni piddada,  sellele, kes Prantsusse werd kül on immenud. ..Ellago prius!" Selle ku 3. päwal, kuida sealt kirjutakse, on üks immelik assi sündinud, mis agga weel pakso katte al. Lõuna, liggi kello ühhe aeal, olla korraga üks penikesses rides ehhitud noor mees, kui ahw ülle kõrge raud pulgadest aea ronmnud ja esmalt senna läinud, kui keiserlikkud  tõllad seisawad; sealt olla ta kui tuul keiserlikko maeasse jooksnud, kus se tal ka õnneks läinud, senna ette tuppa sada, mis keiserlikko kirjutusse kambre ees, kus adjudandid  ja teenred tedda kinni wötnud ja politsei kommissari kätte winud. Esmalt olla ta seal waggusi, nago lammas seisnud, agga ni pea kui sedda olla näinud, et wahhede polest nattuke  mahti sanud, karranud ta, kui nool haknast  wälja. Tahtis ta nüüd ärra jooksta, woi ennesele otsa tehha, et ta sealt wälja hüppas, sedda arro põlle kegi sanud. Ta sanud  kohhe kinni woetud ja taggasi todud, sest hüppates olla ta krawi kukkunud ja ennesele  wigga teinud; olli käe lu katki murdnud,  pead ärra lõhkunud ja ninnast pea üsna ilma jänud. Ta olla praego nenda, et karta, kas ennam ellusse jäeb, mis läbbi se ka woimata,  tedda kohto ette kutsuda ja asja järrel kulada. Se assi olla wanna Napoleoni wägga kohhutanud ja temmale suurt mele pahhandust teinud. Jssiärranis olla ta selle ülle wägga kurw, et temma keige wannem ja truim tener, kes temmaga ühhes keik häddad ja rõmud maitsnud, praego raske haige olla. Nenda on loud Parisis, kus Napoleon ennam tullist?  sutte, kui padja wodis maggab. Kontserdi teadaandminne. Perno linnas ja siin ümberkaudo on praego suur leiwa pudus ja hulga kaupa käib waesem  rahwas ühhest teise su täit leiba otsimas ja mitto leibkonda, on jubba mitto aega ilma leiwa rasuta, mis wägga halle pealt Vadata; sepärrast on Sauga laulikud nõuks wotnud, pühhapääw parrast lõunat, se on 25. selle ku päwal, nende näljaste heaks, Elisabeti kirrikus, üht laulo kontserti anda. Pallume siis keige nende häddaliste ja nalja surmaga Võitlejate nimmel, kel wahhegi armastust omma liggimesse  wasto, kontserdi peale tulla ja omma annetega nende hädda kustutada. Teate jo kül, et kirri ütleb : „Römust andjat armastab Zummal!" Hakkatus on pärrast lõunat kello 5 ja pilletid makswad M koppikat ning on meie armsa öppetaja jures sada. 63