„Sefuggune isseluggu wöib siis mitme ühheaealisse  rahwaga olla. Agga suggugi teisiti ei olle assi ühhe ainsa rahwaga mitmesuggusel aeal. Sellesamma Inglismaal, kes nüüd merrede ülle wallitseb, ollid tuhhat aastat taggasi üksi rannaäärsed  maad harritud; nattuke rannast emale ei olnud wiljakaswatamisseft ennam juttugi, innimessed  katsid ennast riete aSsemel nahkadega ja marie  isid ommad palled sinniseks. ,-Ilmärraarwamata suur wöimus on siis innimessel  käes, omma waimoandid kaswatada. Agga nöndasamma suur on ka temma tahtminne ja püüdminne,  ta ümberollewid asjo parrandada ja heaks ümbermuta. Kui üks wäggew wallitseja awwaldab ta ennast siin, kõik lomo ümberringi ennese alla heites; ta kaswatab puud ja rohhud omma tahtmisse  järrel, ja sunnib metsellajid ennast tenima. Weel rohkem agga näitab ennast se temma melewald nende kohta, kes ta ennese sarnatsed on: temma tahtminne ja arratundminne ei olle siin üksi tähtjas temmaaegse, waid ka järreltullewa sngguseltsidele. Nenda panneb üks sugguselts omma waimo kujo kui pitserit järreltullewa seltsi peale, ja kui ka mitte terwe kujo, siis jääb ommeti ta warri kaddumatta parrandusseks igga ue järreltullewa suggnle. Jgga ue suggnseltsil on knl omma näggo, agga temma sees on kõige seltside kujud mannast aeast sadik ühhe  ndnd , ning nõnda tõuseb rahwas omma waimo ellus järg järjelt kõrgemale. Kus agga sedda ei olle, kus üks rahwas saddade aasta otsa ikka sesamma  järje peale seisma janud, ehk ka taggasi läinud, seal on siis tõeste hirmsad wäggiwaldsed ja lomo wastalissed asjad sündinud, ja Jummala seadused jalgega tallatud. Hädda agga neile, kelle peale se werresü pärrast langeb, sest kurjus ja üllekohhus ei iggaweste hõiskama ükskord tulleb kättemaks. 2) Mi! wisil saab se waimoharriminne kasvatamisse läbbi ilmsiks? „Siin awwaldawad ennast meile kaks näitust: uks üll cm ja üks allam. Kui meie essiti alla ma t kaswatamist tahhele panncme, siis leiame, et seal öppetussest wähhä jutto on, sedda ennam agga mnido harjunusse st. Kaswataminne käib selle allumise järje peal ühhe isseärralisse takti järrel, mis kaswataja möttede ja tundmiste summast wälja läinud. Ja et kaswatajal suggugi wöimalik ei olle, omma teust arrs anda, sest et temma kasvandikul meel se tarwis küllalt mõistust ei olle, separrast ei möi selle järje peal ka muust asjast jutto olla, kui paljalt harjund wisist : kuidas mannad teggid, uenda tewad ka nored, (nago siamale ka Eestirahwa luggu läinud.) Ounelikkuks on kül se mees kita, kes jo marra kindla mäega ja oiges maimus kaswatud sai: ta wötkab ühhe warra enuesega kasa, kellest tal kõik elloaeg kasso on; sest harrimissest tulleb wöiminne, ja se on mõnuikord rohkem wäärt, kui ärratundminne ja teadmiune. Agga sedda waesem luggu on selle mehhe ehk pölwe rahwaga, kelle kaSwatamisfe jures ebbausk ja kõiksuggu muudrummalussed wallitsesid, sest ka umbrohhi eddeneb seltsist seltsini eddasi, ja seal wiib harjuminne ilma ärratundmisseta wimati täiest kõrwalisse raddade peale. . ' - „Üllem kaswataminne on selle wasta üks ärratundmisele juhataminne. Nenda wöib agga üksi se kaswatada, kellel kaswatamisse eesmärgid ennesel selged on; ta on ka nende kohta üksi prukida,  kellele neid eesmärkisi wöimalik selgeks tehha. Agga teadminne ja ärratundminne ei õlle seal jures  üksi kül; kaswataja! peab ka se jõud ollema, kaswandikn jures ka tahtmisse wägge ja mele kindlast  assutada ja kinnitada. Sest kui need ühtlaisi mõistusse selgnsse ja waimu üllendusfega (intellekt»  ali harrimisfega) ärratud ja kaswatud ei sa, siis toob ka ärratundminne üksi wähhä kassu. - "Küssime nüüd, kust se tulleb, et innimessed jo mannast aeast fadik ikka nõudnud kaswatada ja harrida, siis same scläbbi innimesse köigeparrema ja .ausama lomo awwaldussega tutwakõ. Meie ei wõi kül salgada, et kaswatamisse eesmärgid mönne asja poleft mitte ikka ja iggas kohhas lnago lesuitide jures) nõnda puhtad ei olle olnud, kui nad õlleks . piddanud ollema; ja et ka saggedaste pealegi järgi nõudnud on, Iraimoharrimisse eddasi jõudmist kinni piddada: siiski peame innimeste anuks tunnistama,  et nisuggusi näitusst arwa leida on, ja rohkem ühhest pudulikkust ärratundmissest, kui kurjast  tahtmissest tullewad. Nenda on siis hool ja armastus jarrel tullewa fuggu wasto jo lomo polest süggawaste meie süddamesse  istutud. Mis meie nõudsime ja sowisime, ilma et sedda kätte õlleks jõudnud sada, sedda sowime  ommeti omma järreltullewa fuggudele; kõik headus, kellest meil ossa olli, nõuame neile täielikkult  parrandnsseks jätta; meie sowime noremat seltsi se eeff hoida, mis meie raske wöitlemisse jarrel  tundsime kahjolikko ollewad; meie püamc ta mõtted ja sowimissed jo acgsaste se peale juhhatada,  mis meie ärratundsime hea ollewad, ning meie õnnelikku ollemist kaswatada wõiwad. Sel wisil  sunnib suggn armastus innimest kaSwatamisele. "Kui tähtjas siis iggaaegne kaswataminne eestullewa fuggudele on, sedda wöime jo isse ärraarwada.  Ka teame, midda wauuemaks innimene lahhäb sedda enuam sulgub ta ennast wäljast poolt tullewa sisselitsumiste wasto kinni; ta pörab omma valle enuam körwale, kui et ta ennast ligutada lasseks; wannadns watab kõige ne asja ja öppetusse  peale ilmussuta, ning mõtleb kaua kaksipiddi, enne kui ta tedda wastu wõttab. Se wasto norus kes ei teaks, et siin hopis teine luggu on! Norus  wõttab hea meiega wasto, ning midda ärksam üks laps on ja midda rohkem waimoannetega ehhitnd,  sedda surem on temma rõõm ja jõud, ust asjo wasta wõtta. 'Se on üks issiärralik näitus norusse pölwe jures, et kõik mis tale waggewa 58