lema, ja olli sedda ka hea melega ja truiste. Ta lükkas temmal ikka kiwwi jalge eest ärra, trööstis ja römustas tedda igga wisi, ni paljo,  kui jõudis ja mõistis; jah, se näitas, kui hakkaks ta omma õnnetumat issandat igga päwaga  cnnam armastama. Tuhhat poega ei te omma issale, mis se must pärrisorri omma  pimmeda issandale teggi, kes ommeti seal jures suremat tänno ei maitsnud, kui mönniratsahobbune  omma perremehhe käest ka saab. Ta olli jo orri, se olli temma kohhus! Za mis Eüstakiussele sedda suremaks auuks tulleb: ta mõtles isse ikka ka nendasammoti. Tük aega läks se nenda. Keige selle jures  olli ta ikka allandlik ja sönnakuLelik, ni tru ja ussin, et aega möda Belini pimmedad silmad selle peale märjaks läksid. Ta hakkas arro sama, kui önneto temma õlleks, kui Zummal  temma orjale mitte sähherdust uut meelt ja süddant ep õlleks kinkinud. Nüüd, kui ta pimme olli, hakkas ta näggema, et nisuggune mees mitte orjapaelus ei peaks õhkama. Ta tõttas ka sedda enne surma ärrateggema. Ühhel  päwal laskis ta kohtokirjutaja ennese jure tulla ja Eüstakiusse priusse kirja üllespanna, kohto polest kinnitada ja andis Eüstakiusse kätte. No se olli ommeti auwäärt tük. Parrem  ikka weel hilline heateggo, kui üsna teggematta.  Nüüd olli Eüstakius pri mees, nago teised  innimessed. Kas läks nüüd omma teed? Ei läinud. Õlleks ta sedda teinud, siis ep õlleks ka Eüstakius mitte priusse wäärt olnud.  Nüüd alles sai temma truus ka innimeste silmas truusse nimmi. Enne ööldi: „ta on jo pärrisorri, kuhho ta peäseb?" nüüd ööldi: „ennäh, pärrisorri ka Lännolik!" Nenda hüab mailma pil; agga Eüstakius käis endist teed eddasi. Ta jäi omma pimmeda perremehhe wasts sekssammaks mis ta enne olnud. Belinil tulli wimaks suur iggatseminne Prantsussemale  taggasi minna ja seal surra. Eüstakius  ei jänud temmast ial mahha. Ommad wiimsed ellopawad ellas Belin Parisis ja Eüstakius  temmaga. Ta pudis igga wisi pimmeda  mehhe ello kergitada ja aega lühhendada, mis tal iggawaks jäi. Kui Belin Domingo sa- rel ellas, arroto rikkas olli ja paljo Neegriorjasi  piddas, olli ta nimmi Parisis kulus; nüüd kui pimme innimenne, ellas ta Lsse Parisis,  ja ükski ei tunnud egga otsinud tedda. Nendap se eht mailma wiis on. Kärblased koggowad ikka senna, kus toido haiso tundwad;  kus- middagi sada ei olle, sealt kaddu.wad  warsi ärrä. Agga Parisis ei ellanud Belin mitte ennam kaua. Ta jäi mönne aea parrast haigeks, kirrätses  mönned näddalad ja läks Ma sowiksin, et keik issad omma lastest sel wisil saaksid tagga leinatuud, kui Eüstakius sedda omma endist pärrisperremeest taggaleinäs, siis olleksid meie asjad paljo parremad, kui nad on. Et agga kaddund Belin omma Eüstakiust  ka olli armastanud, sedda tunnistas temma testament. Keigest temma endisest surest  warrandussiest ollid temmale weel 12,W0 pranki ehk 39W höbberubla jarrele jänud. Neid jättis ta terwelt Eüstakiusse pärrandusseks  ja temma testamentis leiti parrast surma kitusse sönno, mis ennam kalusid, kui se rahha.  Et perremees temmast luggu' piddanud ja tedda armastanud, sest piddas ta ennam, kui rahhast, mis tal agga ni paljo römo teggi,  et nüüd sellega head wöis tehha. Eüstakiussel olli tössine usk süddames, mis armastust sünnitab, kuida wöis temma ilma hea teggusita ellada? Temma surem hool olli, üsna  waesid, mahhajeätud innimessi üllesotsida ja awwitada, kui ka waestelaste eest hoolt kanda  ja neid korristada. Sedda keik püdis ta se on allandlikko usso wiis—ni sallaja tehha,  kui õlleks se wargus olnud. Ta isse ellas sest,- mis ta omma kattetöga tenis, agga ta warra olli waeste parralt. Mönni aeg parrast sedda sai ta ühhes sures maeas kokkaks,  mis ta wagga hästi mõistis. Et ta ni tru ja mõistlik mees olli, anti temmale suurt palka ja se olli jälle waeste ön. Eüstakius ei piddand ennam ennesele, kui häddaste tarwis olli. Se truus ja liggimesse armastus on sedda suremaks panna, midda ennam keik asjad Parisis  sada on, mis innimest wõiwad eksitada. Agga hea melega salgas se auwaärt Neger issennast ärra, ja ellas omma liggimeste kassuks. 298