Pühhapääw hommiko ärratas selge päikese töusminne meie Petert omma naesega unnest ülles ja linnokeste laul helliseö kennaste nende körwo, ning tulletas mele, mis ka nende kohhus  omma taewa tädi wasto sel kallil hommikul  olli. Keik rohho libled ja pude lehhed sättendasid kaste tilgadest hommikuse päwa paistusses. Aega moda hakkasid innimessed likuma ja enne kui kirriko kellast hellistama hakkati,  tullid kirrikolissed siit ja sealt, kül jalla ja hobbustega kokko; mönned pöörsid korts: pole, mönned istusid kirriko ümber kenna rohho peale mahha. Naesterahwas pühkis jallad tolmust ja tõmbas lumme walged sukkad jalga, ning otasid künni errel omma healt hakkas teggema. Meie sep agga watas omma nore naesega ülle pissukesse wössadikko, kuida assi kirriko jures läks, ja se olli se essimenne pühhapääw  neil seal udes paikas. Möllemad römustasid,  ühhe sesugguse kohha peal ollewad, kus silm paljo wois nähha ja seal jures wois neil kül se mõtte peast läbbi lennata, mis tullewane  aeg neile saab toma ja kui paljo rõõmsaid  ehk kurwi pühhapäiwi neil seal kattukse al saab osjaks tullema. Korraga tulli üks tallopoeg hobbuse wankrega ta ukse ette, wankre peal omma olle kubbo otsas istudes ütles ta: .terre hommikust Peter!" Selle peale astus ta wankre pealt mahha ja ütles: ..Mnno körw on üht rauda ärra kaotanud, naeluta temmale üks uus jälle alla!" ..Tänna?" küssis Peter; tulle Home! Tänna on pühhapääw! .Mis seal nüüd lahti?" küssis tallopoeg. .Ma tahhan, et mo körw kohhe rautud saab!" .Tulle Home," ütles Peter. ..Ei! praego, praego", pörrutas tallopoeg, ..te rutto, aeg on muidugi jubba hilline!" — ..Kas sa saad arru," ütles Peter, ..tänna on pühhapääw, tänna ei re ükski tööd, keik se näddal otsa on aega kül hobbust rautada, pühhapääw on pühhapääw!" Nüüd kukkus tallopoeg tuld täis ja hakkas  kui arrakas aea teiwas praksuma ja paukuma,  ning ütles: .Mikspärrast siis üks sep siin on, kui ta ei rauta hobbust?" Tänna olla ta otse sepärrast kirrikusse tulnud, et körw peab rautud sama, Home ei olla tal seks ennam  aega, Peetre otsa essine on kül wilto leigatud. Otse kui ta nenda paukus tulli taie üks temma wärilinne, üks teine tallopoeg ka senna ja nõudis, et sep temmal ühhe ratta witsa, mis lahti läinud, kinni naelutaks. Ugga kui wägga kohkus ta, kui kulis, et ka temma rattas piddada otama. »Sa kärwad pea keige omma seppipaeaga!" ütles ta pool kirrudes. Keige omma elloaeal põlle ma sedda weel kuulnud, et pühhapäwal ei tohhi ratta witsa kinni naelutada. Sedda pruki siin maal ei olle! Sep on ikka tööd teinud!"  Paggan  wötko sind, kirrus teine jälle ommast kohhast; kingitud ei tahha minna middagi! Minna maksan iggaühhele temma to palka! arwad sa meid narrad ollewad?" Selle sure karra peale olli kaunis rohkeste rahwast  kokko tulnud, kes kassi taskus hoides pealt kulatassid. Peetre noor abbikasa olli jubba ammugi tuppa puggenud, agga Peter wastas tassaselt ja ütles: .Minna ei te pühhapääw  tööd, egga sa sedda ka ialgi teggema. Ma põlle kellegi sullane! näddal otsa tööd tehha, on raske kül, agga pühhapaäw puhkan  minna, ni tõeste kuise kirjutud seisab: ..Sinna pead pühhapäwa pühhitsema!" ja sest on nüüd küllalt!" Nende sönnade peale, pöris ta neile selga ja läks tuppa. Mehhev kirrusid omma sodo eddasi ja ütlesid: ..Sedda hulgust kauaks sia ei sa! Üht krossi ta meie käest ei pea sama!" Korraga kutsusid  kirriko kellad koggodust kokko ja mehhed teggid minnikut, agga ikka weel kobrutasid nende suud surest wihhast. Kui paljo nad jutlussest  tähhele pannid, sedda teadwad isse parrem. Ka Peter istus omma nore naesega seal ja se otti tal essimenne kord selle koggodussega  ühhes laulda ja Jummala sönna kuulda ja ta südda tundis römo, et ta senna olla ellama tulnud. Peale Jummalatenistust tahtis assi pea otse sesamma sugguseks minna,  kui enne, sest jälle tulli üks ratsa hobbussega  ta jure ja tahtis, et Peter ta hobbust piddi rautama, egga sest koggoniste arru ei tahtnud sada, mikspärrast Peter sedda nüüd ka ei teinud, sest Jummalatenistus olla mödas  ja ta olla ommetige omma kohhust jubba ärrateinud. Peter ei teinud temmaga pikka 266