wasto ja keik asjad lähwad nenda, kui õlleks Jtalia asjad iggawest nenda olnud, nago nad praego on. Mis nad agga nüüd paawstiga tewad, kes kesk ühhendud Ztaliamaad keik mis seal sündinud, üllekohtuks ja risumisseks nimmetab  ja mitte karwawaärt ei tahha järrele anda sedda ma weel ei tea; lähwad Prantsussed  Roma linnast koio ehk jäwad senna, on mul ka teadmatta. Ni paljo on agga tössi: midda ennam neid tulleb, kes Ztalia ühhendamist walmis sündinud asjaks tunnistawad,  sedda wahhemaks lähhäb paawsti ja Prantso lotus, omma endist pärrandust ja kodda taggasi sada, mis kord on käest kaddunud.  Prantfttssemaalt. Prantsuste mabb andus. Meie teame, et Prantsussi ja nende sönno paljo ei usta. Se on jubba mannast sadik nenda olnud: kui neil keige maggusam messi suus olli, siis ei olnud sap ennam kaugel. Saksamaal ustakse neid keige wähhem. Saksama on ka nende labbi keige kibbedamat wallo tunnud. Nad kandwad weel sured armid, mis Prantsussed manna Napoleoni al neile lönud. Se ei unnu ni pea nende melest. Sedda teadwad Prantsussed  ja se teeb neile haiget. Nemmad ei tahhaks mitte, et teised neid nenda peaksid walwama, waid paljo ennam neid, kui kannad  rebbast uskuma. Saggedaste püüdwad nemmad ennast wabbandada. Hiljuti tunnistas  Prantsusse minister jälle sure suga omma  rigiwannemate'maias: „Meie keiser on jo mitto korda üttelnud: Prantsus ei tikko kellegi peale, waid nöuab rahho, (?) et omma  märato wägge ja jöudo, mis Zummal temmale annud, rahhus wöiks kaswatada ja kinnitada. Need on tössised ja õiglased sönnad,  (?) agga mönned ilma rahhota maimud ei tahha neid kuulda. Keik suggusid meletumaid  juttusi tõstetakse meie peale. Ztaliamaal ööldakse, meie tahta Sardinia saart ennestele, ning ööldakse sellepärrast, et Ztalia rahwas meid ei pea uskuma; Saksamaal, kelle wasto meil puhtad rahhomötted on, (?) ööldakse, et meie püda Reini-jöe aärsid maid ennestele sada; seddasamma rägitakse Belgiamaal, seddasamma  Hispaniamaal keik meleto malle ja ommast peast wöetud lörri: agga mönned nödrad pead sawad se läbbi ommeti seggatud ja eksitud." Nenda wabbandab Prantsuöse minister omma wallitsust, ja meie sowiks mägga, et temma sönnades mitte rotti käbbi nisso seas ei õlleks. Siriama kartus pärrast Prantsuste  ärratullemist olla jubba muist töeks läinud.  Drusid on marsi uut mässamist teinud, mis Türgi mäe üllem kül. pea jälle lämmatanud  ja süallused oksa tömbanud, agga oa ommeti nähhä, et Prantsuste kartus ses asjas  mitte ilma asjata ei olnud. Miösuggust ehk kui suurt kahjo riötirahwas ses mässamiöses  sanud, ei olle meel selgemalt teäda antud. Siami sadikud, kedda nad seal ammo ootsid, on nüüd jubba Parist' jõudnud ja omma weidra wöerama mundre ja kombedega  rahwale sureks immekspannemisseks. Esmalt  olli kuulda, et piddid Prantsusse keisrile  ühhe walge ellewanti toma, mis hommikomaal  hirmus kalliks petakse; agga walle, põlle muud tonud, kui mu kingituste körwas ka Siami ellewandi-ordeni Napoleonile rindas  kanda, kui tahhab. Se wöib ka nisamma  weider olla, kui muud nende asjad. KLbbe mällestus. Prantsustel, isseärranis Bounaparti suggul, ei olle kibbedamat  mällestust, kui Waterloo lahhing mis Napoleon I. Belgiamaal (6. Zunil 1815) kautas ja parrast sedda isse Helena sare peale wangi sai widud. Kui kegi sedda Prantsustele  meletulletab, siis kirristawad nemmad hambid. Nende sureks pahhandusseks saab se pääw, mil Napoleoni ikke Eiropa kaela pealt sai katki murtud, Saksamaal igga aasta mitmes paikus mällestud ja petud. Tännawo  on se ka jälle nenda olnud, ja Prantsuste süddamed sappi täis. Sesinnane lahhing allandas  neid ni wägga sel aial, et nüüd, kus jälle üks Napoleon Prantsusse aujärje peal istub, neile nago oddaga süddamesse pistetakse,  kui kegi neile sedda meletulletab. „Meie 196