kelle käest keik head anded tullewad, jaggago temma kirjutajale omma waimo, kelle wäes agga ükspäinis meie nödder mõistus täit wägge  saab ja igga luggejale üht iggatsewat waimo  sedda luggeda! sUus Meie uus laat, mis se aasta essimest korda peti, olli essimessel ja teisel Zulil. Laat on laat, seal kaubeldakse - üks müüb teine ostab. Ellaja lomi ja hobbusid olli kaunis rohkeste kokko todud, ka sea põrsaid ja kanna poegi, agga keik tubliste hinnas. Rukki wakkast küssiti kolm, odra wakkast kaks rubla; kaerad ja kartuhwled ollid ühhe hinna peal, kummagi eest küssiti poolteist  rubla wakkast; 'wöi naelast ei küssitud rohkem kui 20 ja 22 koppikat ja kui wähhem pakkuti, naeris müa ja ütles: wiin koeo taggasi,  seal saan 25. - Wägga arwa olli leida et kanna munna paar poolteist koppikat maksis,  ennamiste maksid koppik tük. Mis muud seal kuulda ja nähha olli, se olli wanna tuttaw  lada kärra; polnud ka neist pudu, kellel lada pead otsas ollid! sSurno aea Neid raskid kaebtusi, mis selle ülle allati meie kätte tullewad, et monned pahhad innimessed middagi  surno aea peal rahhule ei jätta, ei suda meie ennam ärra kuulda, sepärrast olleme nõuks wötnud, sest asjast nattukenne jutto tehha. Meie surno aead on, kui rost aead; igga jummalakartlik ristiinnimenne ehhitab omma issa, emma, abbikasa ehk laste hauad kennaste ja se on siis ühhe kurwa hingele, kelle ommad seal maggawad, kui ta senna lähhäb ja neid näed ni kennaste öitsewad, sureks troostiks. Se keige armsam te, kui pissut aega on, lähhäb  surno aea peale, seal ta nago könneleb ommas maimus nendega, kes muldas rahhus maggawad. Ugga kui suur on ta süddame kurbtus, kui ta senna tulles leiab, neid lillekessi  ja rosikessi, mis ta sure waewaga senna istutanud, mahha murtud, ehk keige juurtega ülles kistud ja ärrawidud ollewad. Sedda on kül igga aasta ette tulnud, et pahhad näppud seal paljõ pahha teinud, agga issearranis se aasta, on kaebtused meie mollemate  surno aedade pealt rasked, et keik tag- gajärgis ärra noppitakse, mis armastus senna istutab. Surno aed on üks pühha paik, ta on Jummala külwi penar, kuhhu temma taemed  mulla põue pannakse, kedda ta üks kord sealt tahhab ärratada, kuida woib üks ristiinnimenne  senna minna ja sedda rikkuda ja teotada? Ta on üks hingamise paik üllema ja allama, rikka ja waesele parrast sedda rasket  ello waewa siit mailmast! Oh sa mõtlemata  innimenne! Kas ei tulle so mele, kui sa selle pahha nõuga surno aea wärrawast sisse astud, et se üks pühha paik on, kuhhu sa lähhäd ja et sinno ihho ka ükskord seal saab hingama? Eks ei mõtle sa selle peale, kui sa üht rosi mahha murrad ehk keige juurdega maast ülles kissud, et se wargus on, mis Jummal seitsmendamas käskus kelab ja ähwardab  mitte nuhtlemata jätta? Kuida lodad sa seal, kus sa õlled warrastanud, rahholist hingamist leida? Ma ütlen sulle, kelle näppud ni wägga kihhelewad, sealt middagi wötta, ma sowin sulle söjat sõrme otsade sisse nikauaks  kui se pahha himmo ülle lähhab, sealt middagi wõtta, mis so omma põlle, agga ka mitte kauemaks. Weel ütlen sulle, ollen ma ka walmis so nimme awwalikkult keige mailmale kulutamas, kui sind selle pahha tö pealt kinni tabbakse. Ma sowin wägga süddamest,  et need paar sönnad, mis sest pahhast asjast ollen könnelenud, head wilja kannaks ja sedda mitte ennam ei saaks ollema, et sest peaksin kuulma, sest muido tulleb surem pahhandus  tagga järrele. Mõtle wimase otsa peale! ütleb üks saksa kele wanna sönna. Pernomaalt.  Tulle  Jummal appi! mis hädda neil siis olnud, et nad langenud? On monni katk siin ümber kaudo likumas? Põlle katko, w'a liggimenne, waid üsna parris rummaluse többi, mis ka saggedaste mõnda innimese last maggama panneb.  Pärris rummalus on se tapja ja kui sa selle parrast juhtud sönna räkima, et rummalus  kahjo teeb, siis on kohhe külla eidede harjad punnased ja kagutawad nago kannad, kes pessa pealt tulnud; agga kui rummalus silmad wet täis panneb, siis on hädda suur. 218