Perno Postimees ehk Näddalileht AA »/«K. «Z. tBSt Wics kesknäddal 1. Webruaril.^ aasta. Ses lehtis seisab: Mis peaks ollema, agga weel mitte ei olle. Ommalt maalt: Eesti koliasjust:  Länema serwast. Willandi makonnast. Perno makonnast. Surma sönnumed.  Wennemaalt.  Sönnumed kir rikute st: Paljo 1859 sa 1860 Tallinnas sündinud ja surnud. Paljo 1860 Tartus sündinud ja surnud. Peterburgi uus Jani kirrik. Kulmo Andres ja Mätta Mart.  Mönnesuggused  sönnumed: Jutide hulk. Rikka Länno. Teädaandmissed. Kauba-hinnad.  Kirjawastussed.  Mis peaks ollema, agga weel mitte ei olle. Paljo on, mis peaks ollema, ja paljo on, mis mitte ei olle. Prantsuste, Inglaste, Türklaste,  Sakslaste ja mitme mu rahwa jures, on ka paljo asjo, mis ei olle, kuiva nad peaksid ollema, agga mis se meile aitab? Neil on ommad Postimehhed, luggego nemmad neid ja wötko head nöu, kui neile sedda antakse. Meie kohhus on agga tahhelepanna, mis kueie seas weel mitte ei olle, kuida peaks ollema,  ja seeb se on, mis ma tänna mönne fönnaga  tahtsin meletulletada. Minno arwades peaks Eestirahwas I. ergem ja targem ollema, kui la on. Jah, Jummal näeb üllewelt, meie olleme erkusse ja tarkusse polest üks kaua aega holetusse sisse jäetud rahwas, kes selle läbbi ka isse holetumaks on läinud, sedda nöudma, ja armsaks piddama, mis meile ni magga tarnis  on! Meie wannemad on piddand tööd teggema  ja waewa näggema, saggedaste ennam, kui jöud üllatas; agga rvahhe on neid olnud, kes neid erkusse ja tarkusse pole on juhhata-- nud. Ei olnud kolisi, ei ramatuid. Jggapawast  leiba nöuda, mis köht ei annud ärraunnustada,  ja seddage waewalt ni paljo, et peust suhho üllatas: se olli nende ainus erkus ja tarkus. Arwa olli neid, kes trükkitud kirja luggeda möistsid ja surem hulk üttes: „miö kasso meil sest on? mis meiesuggused tarkussega  tewad?" Sähhärdune tuimusse jut, mis mannal pimmedal aial rahwa suhho sündis, on parrago! praego alles mitme suus, ja seeb se jälle on, mis ei peaks ollema. Aiad ja asjad on agga tänno Jummalate jubba paljo teisemaks läinud, kui enne, siiski rahwa tuimus ja rummalus põlle ülleültse meel mitte erkusseks egga tarkusseks sanud. Ehk neid kül nüüdke alles rvähhe on, kes omma mulla peal kündwad ja äästawad, agga neid wöiks jubba paljo ennam olla, kui meie isse ergemad  ja targemad olleksime. Meie ei kedra kül mönne asja polest meel mitte sidi egga