siis on se ühhel sesuggusel raskel aeal, kuida meil praego käes on, sadda kord raskem; agga sedda emma tagga; ta on kui katk maeas; taei winud ükspäinis innimeste töito kõrtsi, waid ka ellajate põhk läks senna; peale selle ron- Wwad weel linna punnad, mis kauba tarbeks walmis pandud, õue wärrawast wälja kõrtsi pole. Poeg kes üks kokko hoidja noormees, hakkas, et õmblusega suurt tenistust pölnud, kaubitsema, ostis Wno üllsö ja müüs Me ning. tems nenda omma paar koppikaid; agga mis aitas se keik, emma olli nago sõja tsbbl innimese kallal, üks tük teise jarrele, läksid omma teed. Waestel innimestel, kes seal ümberkaudo ellasid, olli maggo suus, et temma  käest middagi woib sada, piddasid allati wina koddo ja teadsid, et ta wist jälle tutteb ja middagi kasa toob. Poeg, kes sedda ärra näggi, et assi nenda ei woi minna, seadis õe perrenaeseks, kes maea warra piddi hoidma ja murretses issi, kui perremees, mis maeas tarwis olli. Emma wina himmo kaswis aeg aealt suremaks; ei ükski assi maksnud seal; ta olli ka karristust sanud; agga sest polnud middagi kasso; nüüd kelasid kohtomehhed ja wallawallitsus ärra, et kõrtsmik temma kaest middagi ei tohhi tvastowötta, egga temmale koggoniste wina anda; agga kõrtsmik, kellel omma suur rent kaelas, ei holinud kelust, waid assi läks wanna modi eddasi. Ükskord olli wannamoor jälle, ei tea kuida, nattuke linno kätte sanud, ja nendega otse körtsmiko jure läinud, agga kõrtsmik põlle wastowötnud, siis olnud ta kimpus. Korraga olla ta kuulnud, et üks Perno kaupmees senna tulnud linno ostma, ta läinud temmale wasto ja seal sattunud  ta nattuke kimbatuse sisse. Wanna teine pool hakkanud tedda tagga otsima ja leidnud linnadega; ta hakkanud temma käe warrest kinni ja tahtnud koeo wia, agga wannamoor rabbanud käest lahti ja pannud jooksma; mees sanud tedda jälle kätte ja siis hakkanud wemlaga wannamori selja laijust möetma. Sa kallis aeg! sedda rökimist ja karjumist, mis siis seal olnud! WLmaks tulnud  kaupmees ja peästnud tedda mehhe käest lahti. Siin on nüüd üks pilt, mis kül iggas paikas,  tänno Zummalale, leida põlle, agga ön- neto se maea, kus mess jodik, sadda kord õnnetum  weel, kus naene joob, agga möllemad parriwad iggawest hukkatust." Et nüüd kord jodikust naesest könneleme siis tahhame weel lühhidelt ühhest perrenaesest könneleda,  kes wina prukimise läbbi tallo pealt lahti sai. Naene on maea luk, se on üks wanna tõe sönna, kus luk waene, seal on waesed  päwad. Wadake sõbrad, siin meie lähhedal  N. N. waldas ellas L. tallo wägga priskes  te, agga aega möda hakkas perrenaene saggedaste  linna wahhet käima ja iggakord wiis ta linnast minnes ka maggust kele kastet koeo ja sellega harjutas ta ennese ni wägga ärra, et pea pärris jodik walmis olli. Za mis olli nüüd selle laulo ots? Anna maea käest ärra, ja minne toast wälja. Kes olli sedda teinud? Ei kegi mu, kui wiin! Oh parraks! Nenda käib selle kassi, kes ennese ülle ei jõua wallitseda.  Tallinnast kirjutakse 21. Webruaril. Tänna  hommiko warra sõitis Eestima kubberneri herra Galkin Haapsalo makonda, et seal omma silmaga nähha, kuida sea latse tallorahwa  luggo ja kui suur nende leiwa pudus ja hädda on. - sW äljarän d a j a t e st.j Wäljarändamise  többi on nüüd ni wägga rahwa üllewöimust  wotnud, et ükski assi ei tahha aidata, neid sest többest terweks kehha. Jnnimeste manitsemised ja nomimised, ei nende keelmised ja hea nõu andmised tahha möduda; keik mis neile rägitakse on asjata, nüüd peawad kiwwid ja kännud, metsad ja maad kust nad läbbi lähwad, kissendama hakkama, ehk wöttawad  siis kuulda ja meelt parrandada! Koddune  rahwas ei usso jo neid ka ennam, kedda Peterburgist taggasi sadetakse, waid ütlewad neile su sisse: kes teab, mis pahha teie sea! ollete teinud, et teid taggasi sadetakse. Langego  nüüd tähhed taewast mahha ja tulgo inglid nende jure ja üttelgo: ärge minge! õnnetus  otab teid, neid ei ussuks nad ka mitte. Agga tulleb mönni hulgus, mõnni narru-kael ja pettis nende jure ja walletab neile suud ja silmad täis, sedda uskwad nemmad ja temma jutto järrele jooksewad nemmad, otse kui lambad  ühhe mägimise järrele. Tulle Zummal 74