Näripäwa ennam nähha ei sa. Nenda olli ka. Kui ma omma kassina jöuuga uel aastal  jälle uut teekonda assutasin, tullid äkkiste sönnumed: „jubba wend surnud!" K.: Mis többi ta önsal siis tõeste olnud? P.: Wöi minna tohter ollen, et sedda selgeste  wöin teada; agga nenda paljo kui tarf gemad innimessed könnelewad, olla wend paljo saksa röga sönud, sui aeall paksus rides käinud  higgistanud külmetanud  tiiskus  weddanud -hauda. Nenda ööldakse; -agga  issa ütles mulle sel aeal: ..Poeg, kohwi ei pea so suhho egga kas sukast so ihho peale sama!" Küllad sa nüüd mõistad, miks ma sui ja talwe kerges rides kõnnin, ehk kül mönni  kord hambad suus löggisewad. K.: Nüüd olli wist leinaminne suur? . P.: Muidogi olli. Ta Mi mo ainus Lihhane  wend ehk „welli",. sepärrast kurwastas se mind ja mo issa wägga: sest mähhärduse sõrme leikab wannem hea melega ärra, eks nad te keik wallo? K.: No kes teab kui süddamest teie leinaminne  olli? Eks mönned ammetid olle nenda, et ühhe surm on teise leib. Ehk ollete ka nutmatta pissaraid nutnud.' P.: Walle, Mihkel, puhhas walle! Meie pissarad ei tulnud mitte külmalt egga sissaliko  silmast. Mul ep olnud enne tedda wähhem,  egga parrast tedda ennam tööd. Ussu mind, Mihkel, tõuseks mo wend tänna hauast Messe, ma lähhäksin temmale suandmissega wasto, ja iggamees peaks näggema, et ma ludas ei olle. Agga põrm on põrm! ' K.: Kas nüüd ollid ainoüksi omma teed käimas, wöi olli mönni mu weel selle ammeti  peal? P.: Kaebdus ja lotus peawad körwo käima,  et kaebdus ilma toeta ei õlleks. Mönni aeg enne wenna surma sündis meil Harjomaal  üks noor suggulane ilmale, kelle issa meel enne sedda minno issa käest nöu käis küssimas, kuida warrud piddi teggema ja last kaswatama. Mo issa ütles ni paljo kui mõistis,  agga ma ei tea mitte, kui paljo selle järvele  tehti. Ei olnud mul egga minno teäda mo önsa wennal temma wasto mingisuggust kaddedust. Ta olli ni pool waimolikko meest, kes omma kaupa kahhe pauna sees kandis, ja nisuggust olli üsna tarwis. Ta pea ammet olli rahwale pagganatest könnelda. Ni paljo kui kokko saime, olli hea jut könne, terve ja Zummalaga, ja iggaüks läks omma teed. (Seddasamma  ammetit peab nüüd mo norem wend «Koit.") K.: Nokkimist egga nääklemist ei olnud teil? P.: Ei suggugi. Agga leinarided ei piddand  mo seljast ärrasama. Temmal ööldi ka jubba mõnda aega köhha ollewad, mis ma tännawuse willo sui süüks andsin; agga ihho lähhäb ikka wannemaks ja haigus noremaks jubba peale tossin näddalaid ep olle ma tedda ennam näinud. Mönne -päwa eest sain sönnumed : ..wagub hinge, se on: tehke pusärki ja kaewage hauda!" Temma mehhikese otsakord  olla issa haigussest tulnud, et ep olla ennam leiwakotti panniad, mis halle kül on. K.: Issa wöib jälle terweks sada ja poega ueste käima panna. P.: Tossi kül; agga kui se pea ei sünni, lähhäb poea hing täieste wälja, ja surttud on raske üllesärratada. K.: Siis õlled nüüd jälle üksi? P.: Üksi jah. Põlle se kord muud seltsimeest,  kui mo omma pissuke wend ..Koit", kes aasta eest sündis. Tcmmast ei sünni mul suremat könnelda, on alles poisike > ning ei jõua ka ennam jaggada, kui. issa jaksab kasa anda. Meie söme ühhe laua äres ning täidame  omma paunad ühhe issa peust. Raswased  põlle meie kumbagi,, anname tänno, kui päwast päwa same. Halle on kül, agga ma ei kaeba ilma lotusseta, waid ussun, et mo unnenäggo toeks lähhäb. K.: Unnenäggo? Kas ..Postimees" tohhib ka und nähha? , P.: Tagga parremaks! Miks se temmale üksi peab ärrakeeldud ollema? Unnenäggo on unnenäggo, mis peale kegi mõistlik innimenne  omma ellomaea ei ehhita, agga igga kord ei tulle ta ommeti tulest. K.: No sinno unnenäggo tahhaksin ma kül kuulda. P.: Kui sa just tahhad, wöin sulle sedda 268