kus mitte umber pea ei üllata. Ollilt üsna mait. K.: Ms nüüd nöuuks wötsid? P.: Söbro, kedda kotto leidsin, neid lühhidelt  watamas käisin, ni paljo, kui pole päwaga  jõudsin. Pühhade laupäwa yommiko käisin weel ruttoga mönne sõbra jures ja hakkasin  pärrast lõunat Paide pole likuma. K.: Tagga parremaks! Kas sa Paides ka Wsid? P.: Ni kui ma sulle ütlen. Ma ollin kord weremas, siis weresin eddasi. Kas ma essimel  pühhal Tallinna ja Perno, ehk Tallinna ja Paide wahhel tee peal ollin, se olli minno melest üks puhhas. Jummala päike paistis iggal pool ja pühhade rõõm wöis ühhes kui teises paikus mul süddames olla, kui sest römust  mõistsin ossa wõtta. „Nüüd Kristus surmast tõusnud on, Sest leigel rahwal tulleb ön, Halleluja!" sedda wöib innimenne ka wankre peal laulda,  kui se kord nenda on, et ta kirrikus ei wöi olla» Meie ellokoorm siin kadduwas ma- Umas õlleks pole kergem ja te hõlpsam, kui meie kurja nurrisemist ja nukkert meelt mahhajättaksime. Ei tulle kibbedust Jssa käest, waid meie enneste seest. Lapselik meel Jummala  wasto, oh kuida teeb se keik kibbedat maggusaks ja rasket kergeks. Mihkel, ma römustan weel 35 aasta parrast ühhest laulosalmist,  mis lapsepölwes ühhe sandi suust mulle mele jäi: . „OH pühha kallis armopölli, Mis lapsemelest wälja keeb! Se maggus armastusse tulli Ka meie meelt ta meieks teeb! Ei tea Lemma tühjast murrest. Mis kurja ilma kurwastab, Ei wihha-waenust, kaddedussest, Mis hinge rahho kautab. Kui se Laim meie hinges kaswab. Siis muud umbrohto lämmatab. Et Jesust üksi warraks arwab Ja kindlast lemma jure jääb." Ärra panne iggawaks, Mihkel, agga ma mõtlen,  sesuggune mee! peaks meil ollema; se kinnitaks koddo ja wäljas, wihma käes ja pawapaistel. Mis sa arwad? K.: Tossi muidogi; agga kas nüüd üsna tee peale jäid? P.: Aitummal, ei janud, waid sain ehk kül hirmsa porri tega essimesse pühha õhtuks ommeti Paide, kus mind esmalt hea sõnna ja hinna eest, parrast heast sõbrust üsna ilma hinnata wastowöeti ja üllespeti. Tahtsin  kül teisel hommikul jälle eddasi nihkuda, agga ei lastud, kullus keskminne pühhake sealsammas  ärra, kus ni mitme armsa sõbrale Võisin kat anda. K.: Millal wimati Paides käisid? Kuida nüüd linna leidsid? P.: Mihkel, ma pean tunnistama, Paide lin on wiimse kümne aasta sees paljo paksemaks  ja näggusamaks läinud. Kui ma 15 aasta eest temma turro ja ulitsate peal sõitsin,  leikasid rattad hästi sisse, agga nüüd olli keik turro kiwwipörmand, mitmed jure tulnud  ued maead seisid kennas noriko ehtes ulitsate  äres, uus polel wenne kirrik *) watas walli pealt mahha, keik ni wisakas, et lust olli wadata. Kuhho maeasse ma pea pistsin, sealt leidsin ka lahkeid innimessi mis sa weel tahhad? Sõbraga käies juhtusin ka ueste ehhitud  linna klubbimaeasse sisse astuma ja seal kohkusin nattuke. K.: Tohho sögge, kes sind seal siis hammustas  ? P.: Mind ei hammustand kül kegi, agga ma näggin middagi, mis mo silmad pärrane kiskus. Mõtle ommeti, meie ..Perno Postimees"  istus seal üllewel teise korra peal kesk saksa seitungi seas, nago mönni õigusse mees, ja nenda ilma kartusseta ja julgeste, kui õlleks  tal teistega ühhesuggune lubba seal olla ja liggi könnelda. Sa wöid Lssegi arwata, Mihkel, et mul, kui ta lihhasel wannemal, punna palge tõusis ja piddin jubba kärritama:  ..Kassi nurka, t —ninna! Mis sinna sia sakste sekka tükkid, kus sinno koht ei olle!" Piddin ka jubba kat wälja sirrutama, ta karwo  hakkama, kui körwast ööldi: „Pea kinni! ei olle mitte ilma loata egga *) Sest kirrikust ollen kenna asja kuulnud, mis eddespiddi Eestirahwale tahhan könnelda. 124