tand nago hawa leht, tuppa ja andnud tsadch st mölder küllast kolera többe eest ärrajooksnud  ja pällud ö-maea ja issi olla ta kahwatand  ja nahha hirmus wälja. Kui lubbate, assetan koerad ta peale, sest kes woib sesuggust inmmest uskuda! Metsa issand teadis sedda kül parrem kui sullane, et tedda uskuda ei woi; sest, sest sadik, kui ta Mariat ommale abhikasaks  wöttis, kedras mölder iggasuggust lõnga, kellega ta sedda önneliko pari õnnetumaks tehha tahtis, ta olli ka Mariat kossinud, agga mitte wastowoetud, sest Maria armastanud  metsa issandat, agga mitte möldert. Sedda wöerast, wastas metsa issand, ollen ma keige wähhem -odanud, sest nelli aastad põlle ta Ülle minno läwwe astunud ja näitas ennast minno keige surema waenlase ollewad; agga ommetige: hädda sunnib leppima! Zubba praego lodab ta meie peale, ehk ta hakkab meid jälle armastama, kui meie tedda lahkes te wastowöttame. Pead rapputades läinud sullane  wälja ja warsi astunud pool pimmedasse tuppa, üks pik kuju, kelle eest ka se keige julgem  õlleks kohkunud ja jooksma pannud, kui üksikus kohtas wasto õlleks juhtunud tullema. Pikkad mustad juuksed rippunud sassis möda pead mahha ja katnud ta kortsus otsa essist; palled olnud kahwatand ja sisse langenud, punna mokkade ümbert kaddund ja mustad silmad lennanud kui tullised noled möda tubba; kord wahtinud ta terrawaste perremehhe, kord pörmanda peale. Pölwed nötkunud ja rinnad olnud ruttulissest käigist kinni. Lõõtsutades astunud ta perremehhe pole ja pistnud omma ärrakuinud kat temmale terretamiseks wasto, mis kül teisel nattuke wastomeelt olnud, ommetige  ei pannud ta wasto, egga kohkunud sest, waid wöttis pakkutawat kat terretamiseks wasto; kummagi ei lausund sönna mödaläinud asjust ja näidanud otse kui õlleks keik unnustud.  Ossawötliko armastusega olla metsa issand sest praego käes ollewa raskest ja kurwast  aeast jutto teinud, mis peale agga mölder  lühhideltja hammustades wastanud. Selle wahhe aea sees olla ruttuline perrenaene kutsmata  wöerale süddame kinnitawat toito murretsenud,  ja asset walmis teinud, kuhhu wöeras mahha woib heita. Kui. wöeras omMa toidowötmisega  walmis ja toit ärrakorristud, sowisid perrerahwas möllemad wöerale head ööd ja rahholist und ja läksid omma maggamise  kambri, kus Lapsed jubba magggsid; piddasid  seal weel enne omma õhtust palwet, kus Zummalat temma kaitsmise eest tännasid ja ennast ning ommaksid Issanda armo kaitsmise alla andsid, egga unnustanud ka möldrile Zummals  armo ja parremaks samist pallumast, mis peale siis maggama heitsid ja peagi maggama  uinusid. Häddast ollid paar tundi rahholist magganud,  kui üks järsk kloppimine kambre ukse peale, neid jälle ärratas. ..Mölder on hüvis sullane toast  hirmsas  kolera többes. Kas lubbate, et tedda ruttust toast wäljawime, et ka teie ja teie adbikasa  ning lapsed. sedda hirmust haigust ei sa." Ei mitte ! Zummala parrast mitte! wastas issand kambrist. Tehke haigele, kui da teid ollen öppetanud; warsi ollen ma issi ka seal. Ta wöttis ommad lapsed assemelt ja kandis neid ülles teise kõrra peale ja ruttas issi haige jure. Warsi ruttas ka abbikasa takka järrele. Agga mis naggid nüüdmöllemad? Oh südda tahhab katkeda! Mölder möllas omma asseme peal keige raskema  krambidega, mis tedda ühhe ja teise külje peale wiskasid; egga koggoniste lota polnud, et weel piddi tõusma, waid igga silmapilk  sai wimast Hinge tõmbamist odatud. Agga waese möldril ei olnud mitte ükspäinis kolera többega mullata, egga sedda wallo wälja kannatada, waid weel paljo surem kramp näitas temma rindus, ta suddames mässawad.  Midda ennam perremees ja perrenasns armastusega temma ümber ollid ja temmale üht ja teist ta hädda wähhenduseks andsid, sedda ennam mässas ta süddame tunnistus temma sees. Kord kattis ta omma silm näggo padjade sisse, kord löi ta jälle russikaga omma otsa ette ja wahhest tõmbasid temma sinnifeks läinud mokkad nago pilkamise naerule. Korraga  kargas ta assemelt ülles ja kissendas körrisewa healega: ..Ärge putuke minnusse, wissake mind wälja. kaarnatele ja metsa-lomadele  roaks! Pea kinni, sa hirmus ärrahukkaja  ingel, ärm kissu mmd weel mitte pörgo, iggawesse pma sisse, ma pean weel 332