Ses lehtis seisab: Süddame-tunnistusse- ehk ketserikohhus.  Ommalt maalt: Keisri teereis. -- Rikkas  kerjaja. -- Siberia telegrahw. Hundi ja laste tülli. Wöeralt maalt: Austria ja Inglaste sõbrus.  Mässajate lahhing. Naber ei ussu naabrit.  Pahhandaja parrandusse parrast. Kasiko külla naestest. Süddame - tunnistusse ehk ketseri  *) - kohhus. (Jnquisition.) Kui meil ülleminnewa näddalal Pater Jakobist jut olli, tulli al lehhe nurga peal ka mönni sönna sest üllekohtussest kohtust ette; meil polnud seal ennam rumi; agga wötsime siis jubba nouuks, teine kord sest nattuke ennam  räkida, ja sedda teme tänna. Sesinnane kohhus on üks neist keige hirmsamaist  asjust olnud, misga helde Jummal taewas on piddand kannatama. Paawst Zn - notsens UI. (1198 —1216) olli selle innetuma  kohto assutaja ning Härrast (123 D anti süddatunnistusse kohtomöistmist Dominikani  munkade holeks, ja nemmad on selle eest murretsenud, et ükski ilma hirmsa nuhtlusseta  teiseti ei julgend möttelda egga uskuda, kui paawst ja temma pappid lubbasid. Wekohhut  sünnib oh Jummal parranda i kül iggal aial ja iggal maal weel tänna pääw, sest et Jummala kartus ja liggimesse armastus  ni kassin on; agga hullemat kui süddametunn  istusse-kohtus, ei olle kül pea mitte wöimalik. Selle keige hirmsama asjal anti keige pühham näggo ja nimmi. Mis põrgust töusis, ööldi taewast tullewav. Seal istus otsekui kurrat isse kohtolaudas, agga tal ollid munka rided seigas ja mahhedad piibli sönnad suus. Waene ohwer ei näinud ial neid, kes tedda hukkamöistsid, pinada ja tappa lasksid; sest need istusid kohtolaudas, süssimustad rided selgas, suur must torbik peas, mis ülle näo üllatas, su ja silma au- *) „ Ketser" nimmetadi neid , kes paawsti ussust ärralangesid, nago katolikko rahwas meid meel praego nimmetab; sepärrast mmmetakse sedda  kohhut ka „Ketseri-kohhus." gud sees, et nähha ja räkida wõjsid; üllem pap istus kõrge järje peal, teised parrema ja pahhema pool, nago mustad rongad saki võtmas.  Saggedaste ollid üllema pappi! ikka 12 teisi körwas. Kas mõistate: sel piddi jo ikka  Zesusse ja temma jüngrite arro ollema! Se üllekohhus sai ikka süggawas keldre - tubbades,  lukko ja riwide tagga, tullewalge! petud.  Ristitahhe hirmsaks teutusseks ollid keik toa seinad ja munkade rided rista täis ja Õnnisteggia ristikujo seisis ka laua peal,! -- Agga kedda widi siis selle pörgo kohto ette? Noh, kedda muud, kui neid, kes munkade  arro järrele teisiti julgesid  möttelda  uskuda ja räkida, kui paawst lubbas, sest paawst olli mapealne Zummal. Keige hullema pinamistega said waesid maimessid,  kedda „eksiakö" nimmetadi, uöfutud, ja kas nad salgasid ehk tunnistasid, said nad ommeti pärrast ennamist pu-rida peal ellusalt ärrapöÜdtud, kui nad jubba. pinamiöse aial nende omma kätte alla ei surnud! Nende pmamistest, mis sadda modi ollid, tahhan agga mönned nimmetada. Tunnistust, õiendust, wabbandust sille kohto ees kegi ei küssinud, Kes so peale olli kaevanud, ei janud  sa ellades teäda. Ni pea kui so söbbcr ehk waenlane nende jure läks ja ütles: se ja se on sedda ja sidda räkinud ehk ussub nenda ja nenda, siis ollid sa hukkas; wahhed sadeti järrele ja siis wöistd sa ommaksitega, kui ni paljo weel aega anti, iggaweste Zummalaga jätta. Kuida öõldud, tunnistust ei küssitud, sa issi tunnistama ning sidda, mis need „waggad issad" tahtsid; kui mitte, siis piddi pinaminne aitama. Esmalt wöeti „eksia"  ihho allasti, siuti käed kehha ümber kinni ja tömbati, jallad üllespiddi, kahhe palgi wahhel üllessi, lasti kölkuda ning üllempap alas järgest peale: „Tunnista, mo poeg, tun- et so hing hukka ei lahhä!" Kui st ei aitnud, siis siuti õnnetuma käed randmist, köiega kinni, mis laealt lokkist läbbi käis, ja nenda tömbati tedda kässtpiddi jälle üllesse; peale sidda siuti weel rasked raud kulid jalgo  ja lasti uesti kölkuda, künni ta liikmed ühhest ärrawennisid. Karjus waene loom, W 266