mitte rahho süddamesse. Sel kombel langeb so maia sulle ommeti wimaks kaela. Sa pead parremat abbi otsima. Ma tean kül, et sa wastad: „Innimenne peab jo ellamai" No jah, just sellepärrast, et innimenne ellama peab! Kui tal elloloku  st ei õlleks, wöiksid minnoparrast keik innimessed  ennast surnuks murretseda. Agga Willem,  innimenne ei ella jo mitte rukki egga nisso leiwast, waid Zummala sannast. Jummala sanna on se tulli, misga meie iggapaine leib peab küpsetud sama, muido se ei siggine. Ütle sedda omma Kadrile ka, Willem, kas kuled? Ma ollen omma Tiole ka üttelnud. Juhhata omma waest naest öige tee peale, ennam omma  elloga kui saunadega. Kus meie Zummala  eest ukse kinni panneme, seal lasseme kurratit sisse. Teine neist on ikka meie maias perremees. Ma arwan, sa maitsed jubba sest nattuke. Separrast lükka ja wiska pimmedusse  würsti toast wälja, et so Issand ja Jummal  wöiks rumi leida. Muido sähhärdussed hawad ei parrane. Kas tead, Milleni, kolme aasta eest, kui minno maias ka weel koddust Jummala tenistust ei olnud, olli meie luggu nisamma hul. Kattukse hungast keldrist sadik ei olnud kamle laiust lappikest maias leida, kus sa rahho  olleksid leidnud. Tülli, kissa, murre, karra,  nago wangihones. No mis ma teggin? Jah, künni ma pimme middagi teggin, senna laks paljo aega! Ma ussun, ma teggin nisamma  paljo, nago sinna nüüd. Rahho ja rööm ollid nago päsokesed wöerale male läinud, ja se narris keik ello armastust süddamest arra. Meie olleme omma 10 innimest maias, se laks hommikust  õhtuni uksest sisse ja rvalja, üks teggi sedda, teine teist, tihti higgi palle peal ja igga  öhto wassind, agga kellegi! ei olnud üht römust silmapilko. Oh Willem, nisuggune ello ilma Jummalata, on tõeste koera ello! Agga minne ütle sedda mailmale, kes pimmedusse paelus orjab, kül sa siis kuled! Nenda jäi minno maia luggu, künni mo norem poeg ärrasurri, ma ussun, et ma sedda sulle jubba ollen räkinud. Meie rökisime Tio- ga möllemad, sest lapsokenne olli meie ainus rööm ja ma ütlesin mitto korda: temma pärrast  ma weel üksi ellasin! Kui ma nüüd ni surrutud  ja purrustud ollin süddame põiest, ja keik mailm olli mulle nago manna wiiskrajakas:  sea! läksin ma öppetaja jure lapse matmisse  pärrast räkima; se olli õhtune aeg, pawa  polnud mu! aega. Ollid juttud aetud, siis tahtsin jälle tullema hakkata, agga öppetaja  ütles, ma pean otama ja nendega öhtopalwet  ühhes piddama, sest lapsed tahta jubba maggama minna. Nüüd läksime teise tuppa, kus öppetaja adbikasa omma pissukese pervega  ees olli, tüdrukud poisid tullid ka kokko. Öppetaja laulis ees, keik teised takka järrele, sedda kirriko laulo Nr. ; pärrast lugges ta Taweti Laulo ram. 37. laulo, teggi öhtopalwet,  ütles önnistamisse sannad, keik ütlesid  Amen ja lapsed ütlesid pärrast head ööd. Willem, sedda ei möista ma sulle mitte üttelda,  mis minno südda rindu s teggi. Ma ussun sea! Olli wette laggunemisse aeg. Nisuggust  rahho ei olnud minna ammo ennam nähha sanud. Jummalaga jättes küssib öppetaja,  kas minna ka koddo Jummala tenistust  pean? Minna ütlen ei, selle peale ütleb temma: „Te sedda, armas Prits, muido langeb so omma maia so kaela!" Willem, kas sa mitte ei möista, et sul seddasamma  tarwis on, kui maia ei pea kaela langema! Te öppetaja nöu järrele ja pea omma  naese lastega iggapa koddo Zummala tenistust?  Minna ollen tunda sanud, et se ennam  on kui kuld ja höbbe, ja toob jälle rahho  meie kattukse alla taggasi. Sa isse tunnistad  jo, et Kadri „ramato luggemisse pärrast mitte paljo ei käddista." Sedda parrem. Ärra  nüüd hakka mitte paljo eddasi ja taggasi mõtlema, Willem, maid hakka peale! Ma pallun  sind, ärra könguta mitte pead, ööldes: „ei lahhä weel korda!" Miks ei lähhä? Millal  se parrem aeg on? Eks sa ei tea, mis Waim ütleb: „Tänna, kui teie temma healt kule te,ärge tehke omma süddamed mitte köwwaks." Ärra hakka ka tühja wabbandama, ööldes: „polle aega!" Aega küllalt, kui agga taht- 90