Eesti Postimees ehk Näddalaleht 4Z. 1868. 'TsrMH, 6. Nowembril. ma ja linnarahwale. Wies aasta. Eestimehhe teekond ümber mailma „Askoldi" laewa peal. XX. Nllema bonsn tubba olli kaunis suur, nhhe kindla (ilma ramideta) seina are olli suur tahhutud punnasest  puust palk, kus unnik ramatuid peal seisis, kelle kõrwa istusime wahhel ka meie, kui ärra tüddisime pörmandu peab istumast; nurkas olli rautud kast nm bonsa warrandusega; kesk tubba wa kuiwetaud, lahke jummega bonsa isse söekastiga, mönni ramat maddala, kallaka alluse peal ees aeawiteks svrrida,  kui Himmo pibust jubba täis olli. Toa ees haljendas weike kenna aed, tigi lõigute keskel, kelle ümöer ka mönni mäddal palm ja banani pu kaswas;  wiimsed ollid kül omma taie kaswo sees, agga ei kannud milja. Waikseid palmist juhtus siin tihti silma, wahhel ka üsna ennese melewalla al kaswamas  mu ümberkaudse metspude seas, jämmeda, isseseltsi männipude körwas, kelle sirged tüwwid saggedaste  rohheliste, hummula modo kaswudega ümberplehhitnd  ollid. Weider olli pealt kuulda, kui bonsa-san kuida meie tedda ikka hüüdsime meiega õiendades seggatud kele peal wahhel suust mönne nisugguse raswase wennekele sönna walja, pillas, mis Wennelased tihti prugiwad juttu mönnuks  ja selguseks, ja mis mingi mu kele peale endid  ümbertölkida ei anna ilma et ta hing õlleks teadnud, mis need juttu pärlid tähhendawad; wist ei sanud neist ka jummalad issegi pealt kuuldes parremat arro, ehk kül hea jummala paks näggo naeratas ja kurjal tuiskas tuld, wahtides körwo seina pealt omma ausa preestri otsa, kes olli isse Ni weider tösstne ja uhke omma wenne kelega seal jures, et aeas wäggise naerma: arivas wist, et lvöttls õige kõrgelt jönnakese, mis ta muidogi olli saggedaste körwalt kuulnud Wenne madruste juttu'sees kõllawad. Meie kül selletastme tale, et nisuggused sõnnad põlle mitte jokkad, isseärranis ühhe bonsa su kohta, mis peale ta ka wastas; ..hke, hke!" lubbas mahha jätta, agga seddamaid unnustas  jälle ärra ja laskis neste eht sönnakese suust wälja. Templi körwas, ühhe kaunis kõrge, wössudega  kaetud mäe künka jalla ees olli surno-aed; igga haua peal seisis wäike kiwwi sammas, ja suremal  jaol ollid weel kiwwi pladid ülle haua pandud, ja mönned kirjatähhed ka sisse tikkitüd. »Kül lvvib teil hea olla siin puh hata" Mõtlesin ma surnute kohta, esstmest korda sedda kenna ja rahholist  hingamise paika silmaga üllewädates, kui korralt kuulsin üht lohhinat ennese liggidal; hakkasin ümberwatama  kaunis pik hal maddo romas kereldes  ülle kiwwi treppi alla, ning wiis ka mo. mõtted kasa süggawamale haudade pimMedüse sisse. Muddosi olli siin üllepea küllalt, «Aga polnud kuulda,  et nad keddagi õlleks nöelanud. Surno-aea kohhal wahtis küngaste takka üks paljas mäe küür wälja arwata, paar tuhhat jalga kõrge. Kord tulli mul ühhe seltsimehhega lust senna otsa ronnida;. katsusime kül, agga järsud süggawad orrud tullid'