Perno Postimees ehk Näddalileht M -SS. 1869 UAnes sPernus, kesknäddal 22. Oktobril.Z aasta SeS lehheS seisab. Armastage smmad wihhamehhed. Ommalt maalt. Riast: Leitud laps. Kuramaalt: Wauna asjade leidus. Peterburgist: Ellajate näitus. Telegrahwidest. Tullekahsust. Eestpalwe. Middagi uut. Irkutskist: Weeupputulest. Jeuiseiskist: Tullekahjust. Wö-eralt maalt. Saksamaalt: Suurwürstina Helena Pawlowna Berlinis. Tullekahjo Lichtensteinis. Jtaliamaalt: Preisi kronprints. Hispaniamaalt: Mässajad. Türgimaalt: Prantsuse ketserina. Mönnesuggused sönnumed. Teadaandmised ja kulutused. Armastage ommad wihhamehhed. Jubba pühha kirri manitseb meid ja ütleb: «Armastage ommad wihhamehhed, tehke head neile kes teid wihkawad ja palluge nende eest, kes teile liga tewad." Sonna on selge ja iggaühhel arrosadaw ehk olgo, et kellegi mõistus  kammitses ehk et sadan tedda pimmeduse ja süddame kangusega on lönud. Et ka meie aeal, kui kül mitte liig rohkeste, siis ommetige sesuggusid leida on, kelle süddamesse se pühhakirja  sönna mödunud, agga surem ossa Lemmast  teada ei tahhq, waid omma wihhameest, kui se wöimalik õlleks, tullisse raua otsas körwetaks ja temmale, kes teab mis kurja ärra teeks. Siin tahtsime teile, armad sobrad, lühhidelt könneleda, kuida ühhe pariga luggo olnud. Agga enne, kui jutto allustame, tahtsime  weel öölda, et kolera többi, issiärranis siis, kui meie male tulli, wägga kardetaw többi olli; sest kes ial wois, se pöggenes temma eest. - Mitte wägga liig ammo, ellas öhto Wennema  nurkas Lks norepärraline tubli ja wap- per metsa issand omma nore abbikasa, kahhe pissukese lapse ja omma sullastega ühhes üksikus  metsa kohtas önneliko rahho sees. Korraga olli jut wäljas, meie ma hommiko pool otsas olla kolera jubba mässamas ja hirmus  rahwast mahhamurdmas ning tulla ikka öhto pole. Ni pea kui metsa issand olli kuulnud, et többi ikka eddasi nihkub, tulli ta linna, kulas holega järrele, mis tehha, et kolera kallale ei tulleks, ostis ka temma wastalist  rohto ja sõitis koeo. Ühhel päwal parrast  lõunat, tonud sullane sönnumid, et lahhemal  küllas, mis umbes pennikoorm maad metsawahhe maeast emal, kolera wäljas olla ja jubba kaunis rohkeste küllarahwast mahha rewwida. Ni kohhe andnud metsa issand omma  perrele kässo kätte, selle eest hoida, et mitte külla rahwaga kokko ei anna ja selle ülle walwada, et kegi wöeras temma maeasse ei tulle. Ühhel õhtul, kui emma lapsokesed olli maggama pannud, istunud ta omma abbikasa  körwa, et mõnda, mis ellus-maeas tehha, läbbi räkida. Korraga hakkanud koerad  õues aukuma ja sullane astunud, kahwa-