mist õlleks. Jummala sanna prukida ei wida  aega, egga waestele anda ei te waeseks. Ma tean, Willem, sa ei olle süddames mitte selle wasto, waid selle poolt; agga miks sa mitte ommadega ei tahha palwet tehha, sedda tahhan ma sulle üttelda. Üsna su sisse: Willem,  sul on häbbi ommas maias Jummalast  ja Önnisteggiast räkida, et sind ei pea „palwemehheks" petama, nago mailm keiki nimmetab, kes Jummala sanna armastawad. Sul on sest häbbi? Kas se mitte pahha tük ei olle?  On Jummal sulle liig alw, et sa temma seltsis  häbbened olla? Oi, oi, Willem, se on pahha  luggu! Seeb se meie aegne katko öhk on, mis ka Eestirahwa hulkas puhhub: kellegi! ei olle julgust Jummala söbber olla, et se ehk teine lobba tedda mitte ei peaks pilkama. Wata,  Willem, mulla ja pörmo ninna kärsutamist pannakse üll emaks, kui iggawest Ewangeliumit. Kas hullemat wee! tarwis? Willem, kui sa önnistust  tahhad omma maia, naese, ja lastele, siis ärra pea mailma mikski, waid astu omma Zummala ette ja hüa tedda appi, awwalikkult ja julgeste, et sa wöiksid abbi leida. Et Kristus  neid ärrasalgab, kes temmast häbbenewad, sedda sa tead jo? Minno nöu on se: Keige esmalt pällu, et Jummal sulle öiget lusti ja julgust annaks omma sanna peale, sest pea assi peab ikka Jummalaga üksi palwes tallitud sama. Ja siis ütle: „Kadri, mo naene ütle sinna Home warra mitte enne töle, kui Jummala sanna olleme luggenud." Ja kui temma immeks  panneb ja küssib: „mis tarwis sedda?" Siis ütle sinna: „Et meie nälga ei jä ja maia meie kaela ei lange." Ja siis teisel hommikul  istuge laua ümber, laulge üks laul, loe sinna piiblist (minno pärrast 90. Taw. L.) üht peatükki, pällu Jssameiet ehk mönda muud palwet  ramatust ehk süddamest, siis laulge weel üht salmi, ja siis Jnmmala nimmel iggaüks omma töle. (Ramatutest põlle teil jo mitte pudu.) Willem, ma ütlen, teie luggu saab teiseks  minnema, ja panne tähhele, kas se pääw teile mitte, nago pühhapääw ei olle. Tühjad tüllid ja murred ei tulle teil pärrast ennam melegi.  Kas so Kadri hakkab pärrast omma tal- litust nenda waggusi tallitama, nago õlleks keiser  teil iggapä wöeraks. Panne tähhele, Jummala  sannal on sellesinnatse ja tullewa ello tõutus, mis ial walleks ei jä. Willem, nelja näddala parrast tullen ma sulle küllasse. Te isseennesele sedda römo, et siis Jummal sinno maias ellab. Siis tahhame  ühhes kous palluda ja laulda. Jä nüüd Jummalaga, armas Willem, ni pitka kirja ei olle ma ammo ennam kirjatanud. Ütle omma Kadrile: „Prits sadab paljo termist", ja mo ristipoiale ja keige teistele ka seddasamma. Jummala rahho olgo teie keikidega. Sinno tru söbber ja suggulane Prits R.....5. Willem on Pritso nöu järrele teinud, ja nüüd on ta su ja südda tänno tais. Küllad  mõistate issege, mikspärrast ta kirja meie kätte saatnud ja meie tedda trükki pannud. Kel silmad on, se nähko, et riddade wahhe! üllewel seisab: „Minne ja te nendasammoti!"  Sannumed ommalt maalt. Wönnust. Postipoisid. Ollen jubba ennege üttelnud, kuida se mu! läbbi süddame leikab, kui meie suggu rahwast öigussega pahha ragitakse, sest mötlen ikka: kas sedda nüüd jälle tarwis õlleks, kui nad isse pahhad põlleks olnud? Nüüd on laitus koggoni postipoistest;  mis wahhet seal minno ammetiga muud on, kui et minna kirjasid wean ja nemmad  neid, kes kirjutawad. Need postipoisid, kedda laidetakse, põlle kül mitte Eestlased, waid Lätlased, agga kes mulle selle eest seisab, et sesamma kaebdus pea ka Eesti postipoistest ei töuse? Wönno linnas on keik postipoisid lahti sanud ja Saksamaalt ued assemele tellitud. Mikspärrast? No seeb se pahha luggu on: fn pärrast. Nemmad on waesid hobbusid söido jures ni ilma armota aianud, et postkommessär  ühhe aastaga 60 tükki piddand auko pannema,  mis temmale 3000 rubla kahjo teinud. Kui nüüd meie postipoisid omma „jootrah- 91