no Zummalale, se hul temp on Jnglisma wallitsusse  polest kangeste ärrakeeldud, peab wägga  saüaja tehtud sama ja saab siiski. - Waatkem nüüd nattuke terrawamalt omma tännase pildi peale, mis meile sedda asja ilma saunadeta selletab. Siin seiswad linna malli mürid  ja tornid Ganges-jöe kalda peal. Haigid ja surrejaid on iggas linnas, nenda ka siin. Pahhemat  kät seisab üks hingeheitja teiste wahhel wee sees, teine hoiab kinni, teine wallab wet suhho; mees läkkatab jubba; naene seisab peätsi otsas ja trööstib tedda ülles pole näidates, kuhho sähhärdune onnis surm meest peab wima;  nende tagga seisab üks, kes pühha rohho nappisi ja muid au-ehtesi ülles pole hoiab ja omma palmid pommjseb, ja surreja teggusid kidab, künni surreja ennam ei siple. Parremat kat neist kaugemal seisab üks abbiello paar omma surreja lapse ümber pölwile maas; enima  nuttab, issa wallab lapsele pühha wet suhho, künni ta ärra läkkatab, ja siis wiskatakse jökke minne peale'. Linna poolt kantakse üht ja teist haiget wee äre ja lastakse sisse, et surrejad önsaks ja ellawad neist lahti samad.  Siin pool jögge näeme kotkaid, kes sedda asja pealt waatwad ja ootwad, künni neil lubba wötta on. Hirmsam assi seal jures  on se, et mitto neist haigedest weel muido ammo ei surreks, agga neid upputakse ja lämmataks?  melega ärra! Többised on terwedele koddo tülliks ja waewaks, sepärrast wiwad neid pühha jöe äre ja awwitawad neile siit mailmast rutto lahkuda. Oh pimmedust, oh jölleduft! Mil walgustab Jakobi täht, kes Petlemmas töusnud, ka nende kotpimmedat ööd? Mil möistwad pagganad, et nemmad ka innimessed on ja Jesus neile nisamma sündinud,  kui meile? Mil hakkawad uskus ellama,  et önsaste wöiksid surra ja üttelda: „Jssand,  sinno kätte annan minna omma waimo!"  Tänno Jummalale, Issand on jubba hea tük eddasi aitnud, et ka Hindude seas paljo neid on, kes Kristasse Verre öigusses pattude andeksandmist ja iggawesse ello lotust on leidnud ja leppitud süddamega Issanda rahhus hinge wöiwad heita; agga wennad, paljo, wägga paljo on weel sähhärdust pim- medust pagganatte seas, nago tännane pilt näitab! Sepärrast aitkem eestpalwid tehha ja, kui Jummal meile jätkanud, wötkem ommad koppikad, jooskem öppetaja jure ja pallugem, et senna sadab, kus neid ni wägga tarwis on! Terwisse hoidmissest ja leidmissest. Wötke abbi, kui abbi pakkutakse. Tartust, olgo tuhhandeks terwe, on head innimessed, kes meie tallo rahwast armastawad ja temmale süddamest head sowiwad, meile pühhadeks kassulisse kirja saatnud, mis kohhe sojalt teile luggeda anname. Mis se kirri meile sowib, on süddamest sowitud. Kes ial wöib, wötko sedda tännoga wasto. Teate jo kül, kui keik sedda pudust ja hädda hakkaksime  ülles luggema, mis waese titti-emma, del maal on: kui pitkaks wenniks siis meie jut! Luggegem parrem kirja, mis nenda hakkab: „Kes ma rahwa keskel ellamas, ja nende kombet ning wisi, önnetust ning willetsust, hädda ning waews tähhele pannemas olli ehk meelgi on, teab selgeste, et ükski innimenne ei wöi sedda hirmsat wallo ning pina ärrakönnelda,  mis mönni waene naesekenne peab ärra kannatama, kui temma tunnikenne kätte on jöudnud. Uhhel pudud waggune kambrekenne,  teisel manna emmakenne, teisel põlle möistlikko tohtrit, teisel jälle Zummalast lodud rohto. Mitto naest surrewad ütlematta hädda kätte, mitto last tullewad surnud ehk wiggased  ilmale, ja nenda eddasi. Sepärrast tulletame armsa marahwale meelde, et Tarto linnas tomi mäe peäl seisab naeste kliniko maia. Senna maiasse wöib iggaüks armolinne  mees omma waewatud naesekest wia, kui temma abbikasale temma tunnikenne kätte jõudnud,  ehk ka jubba kaks woi kolm näddalat enne sedda. Naesekenne saab seäl illusa toa sisse assutud, ja antakse temmale siis tormilist toidust, abbi ning rohto, ja kantakse temma eest wägga ausaste hoolt. Kui laps on ilmale  sündinud, siis kutsutakse marahwa öppetajat  sedda ristima, et emma südda marsi rahhule saaks lapse hinge önnistusse pärrast, 14