ra, kui keddagit omma narriks tahhate piddada,  siis ma pallun, kutsuge mõnda.teist. Narri ammetit ma ei mõista. On Teil agga  tössine jut, siis teate kül, et ma alles liig noor ollen. Peale sedda ei olle ma mitte kaupmees, wäid madrus. Zummalaga!" Sellega poris ta ümber ja tahtis uksest wälja minna. „Pea kinni, tullipea! hüdis kaupmees. Kus sinna noor innimenne julged mõtteida, et minna  omma töwwewodi peal ja 'wanna ea sees hakkan sind ausat innimest narriks Fiddama? Sa peaksid üsna melest ärra ollema, kui arwad,  et ma ei tea, mis ma teen? Mul on joosja jalgus, agga mitte p>eas. Sinna - õlled  minno assemik laewa peal ja keik kaup sinno kae al, sellega on jut otsas! Jätta omma  wastopunnimist mahha! Kas kuled, Mihkel?" Rütel mõtles järrele. Tä tundis, et herra  nalja ei teinud ning et temma kohhus olli sönna kuulda; ka olli ta palk ses ammetis mitto korda surem, kui madrussel, ja laewa peale jäi ta ommeti. Ta andis järrele. „Noh, kui siis herra nenda on arwanud, ütles temma, siis tahhan ma Zummala nimmel  sönna kuulda ja omma tallitamisk ni hästi tehha, kui Lal mõistan." Nenda olli siis assi nende kahhe wahhel malmis. Kaupmees panni wollikirja üllesse, mis läbbi Rütel temma assemikuks sai, ja nüüd anti assi keige laewameestele teada, kes ennast wägga römustasid, et nende seltsimees nenda olli tõusnud. Et ta endised seltsimehhed  mitte kaddedad ei olnud, tunnistab, et Rütel nende wasto allati lahke, tru, wennalik  ja allandlik olnud. Oh Eestiwennad, üks mehhine, õiglane, tru ja allandlik südda omma  liggimeste wasto, on jo ni wägga illus rinnaehte! Au nende meestele, kes ka Eestirahwa  seast, töusko nemmad kuida töuswad, ikka omma rahwa wennaks ja truiks nöumehhiks  jäwad! Nenda teggi Rütel, ja tedda unustage  ja mällestakse weel tänna päwani ja önnistakse  haua põhja. Teised madrussed aeasid silmad pärrane, kui , mönne päwa pärrast omma endist ka- madrust ue mundre sees ja enneste ülle naggid  ollewad; agga nad ütlesid: „Nütel on sedda  wäärt!" Ei te rikkus egga rided üllamate  ja waeste meelt pahhaseks, waid rummal kõrkus ja kalkus, mis saggedaste rikkusse jure sünnib, nago södikud raisko läinud lihha sisse. Laew läks nüüd Lummata- nimmel omma kalli käubakoopmaga teele, agga meie sowime neile head teed ja jättame omma jutto polele, muido tulleb rumist pudus. Sönnumed ommalt maalt. Tallinnast. Uest kirrikust ja öppetajatest.  Tallinna ue kirriko alluskiwwi pannemissest  olleme kül lühhidelt jubba könnelenud,  agga üks armas Eestiwend Tallinnast, kes isse seal jures olnud, kirjutab 1. Oktobril  weel sellepärrast ja annab meile laiemalt teadust. Kirri on nenda: „Armas Postimees! Minno sönnumed on nattuke hiljaks janud, agga ma mõtlesin Hiobi norema sõbraga: Lass' need mehhed räkida, kes rohkem tarkusse sahtlid on läbbi watanud,  kui minnosuggune. Et sa nüüd Septembri  ku läbbi sest middagi suremat põlle könnelenud, arwan kül, et sulle põlle teadust antud. Meie hakkasime jubba kewwadest suid omma ue kirriko allust kaewama ja seadima,  agga tö laks pikkalt ja ilma rammota eddasi, sepärrast er tahtnud ma sulle enne alluskiwwi  pannemist kirjutada; peale sedda olli kirriko plaan ka pealinnas läbbiwadata, mis tö eddo taggasi hoidis, et ei teadnud, kas plaan muutmatta taggasi tulleb/ „No wimaks tulli ka se pääw, kuida sa tead, 8. Septbr. Aujärje pärria sündimisse ja Wenne rigi WW aastase mällestusse pawal,  mis ka ni pea jälle teist korda ei tulle. Sel päwal ruttasid rahwas iggast Lutterusse usso kirrikust wälja tulles Harjo-wärrawa tahha, kuhho meie uus kirrik nüüd saab ehhitud.  Se olli suur rong! Keige ees käisid nelli öppetajad, nende järrel kirriko konwent, selle järrel kubberneri herra, purjemeistrid ja raewannemad, peale selle keik muud wanne- 315