sest ellust, mis mind Laewas otab. Se on warra, kelle sarnast ep olle! Söbrad, kas olleme omma piiblit ka ni kalliks  pannud, kui sesinnane Hinamees, kes usks hilja alles wastowötnud? Tarto makonnast, olgo mehheks, on üks hea söbber meile sedda laulo- kirja saatnud, ja et sedda weel mitme Eestimehhele peegliks  tarwis, sepärrast anname tedda marsi luggeda. õnne-ma kirri. Wanna sanna ütleb: „Ei keik ei olle marjamaa! Mönned ellawad karjamaal/ Keik laisad kiitwad sedda maad Kus põlle tarwis tehha tööd; Kus süa saab ilmwaewata Ja ellada wöib holeta. -- Kus on se ma? mis nimmega? Jo ammust sedda odeti Ja jutto sellest aeti; Ent kätte ei ton'd tedda Ei ükski nöu ei hädda. Keik matsa hälitsejad agga Jo kaua nõudsid sedda tagga; Ning et kül tullematta jäi, Siis lotus jutto jätkuks sai. Ja andis siis male imme Kül: Loggaski-rigi nimme. Loggaski riik on tuttaw kül Keik' laiskadel ja narridel Jo esmalt kutsub temma, Kui lapsokessi emma. Ent selle rigi piri niäggi On kõrge risi - pudro mäggi, Lai pennikoormat wiis ehk kuus Ja iggal pnwal mürske uus. Kes tahhab sellest ülleminna, Se sögo radda läbbi senna. Kel selleks jöudo, tahtmist, isso, Saab silmapilk se rigi sisse. Noh, kuida on siis luggu seal? Keik aiateibad, need on worstid. Ja suhkrust wärrawate postid, Wöist ehhitud on hone seinad Ning kärjemettest ahjud, korsnad; Keik kattuksed on suhkro-kogid Ja pränikust on uksed, lugid; Ei leita middagi seal puust; Pöldkiwwidki on selge juust. Keik wihma-märg on selge miin; Ja jões wolab maggus piim. Jöe kaldal seiswad saia puud Täis kakkukessi, mis jo suud Wet jooksma teeb: Need kukkuwad Puust jõkke, muud kui plupsuwad. Siis tulleb kokko rahwa rüddi Keik, söma saia pima puddi. Kus ial märja laene kigub. Seal maggust kalla rohkest ligub, Mis malmis küpsed, kedetud, Supärrast ka jo solatud. Kui tuul mee-pinda kergest puhhub, Siis messi kallu kaldas' uhhub. Seal wöib neid püda pihhoga Ja ots'da wälja ihhoga. Tuid, tedred lodud tule-lomaks On malmis praetud sömaaiaks. Kel kütti-ammet öppimatta. Ehk selleks hopis wiitsimatta; Sel põlle tarwis tehha muud, Kui ammulite lahti suud: Wurr, lendawad siis sisse, Praelinnud suhhu isse. Ka jooksivad wainul, tännawal Sead, küps'tud malmis, kibbinal; Puss - nugga jubba selja sees, Et leigata wöib iggamees. Kes esmalt tulleb, müttab sealt Kus parrem tük on, selja pealt Ning kelle nälg sai kustutud Ja su ja südda römustud, Se pistab wäitsa uest, hästi Sea pekki sisse, jälle püsti: Et teised temma järrel ka Wöiks ennast nenda römusta. Rohtaia pösastikkud, Keik tihnud, räggastikkud, On kallid marjo täis. Pu-lehte maggus hais Jo kaugelt hakkab munasse Ja immet! mis siin nähtakse! Et kibbowitsad rippuwad; Täis winamarja kobbaraid; Ning orjawitsad, okkased Puud, migi - marja kakkusid. Nisamma immewärki on ka luggu. Mil kombel siggib innimeste suggu Nad kaswawad metspude peal. Mis meider kül on nähhä. Seal Laps paisub mehheks oksa küljes, West selgas, püksid, sapad jalges, Ei pudu kuub ei kübbargi, Waid kasivamad keik ühtlasi, Täiskaswand meest ei ennam tahha Pu kanda oksas; kukkub inahha. Mis tööd ja tarkust seal siis nõutakse. Ei tööd ei nõuta kellegilt seal tagga: 159