teie puud ja pöesad õölda, kus ma patto parrast palwes Võideldes Issanda ees pölwili maas ollin! Kui taewa ingli laulo hellin kostab weel praego sealt koggodusse pübbast koeaft mo kõrwa, kus ma nõdruke puh ha seadust möda esmalt ristitud ja parrast õppetud ning omma keige armsama Onnisteggia  ihho ja werre ossalisseks wastowöetud sain. Se keik kihhutas mind kui tullise hooga waeste pagganate pole ja nenda, et mul koddo mitte ennam  rahho ei olnud. Ehk kül wald mind ommale koolmeistriks olli arwanud, siiski läksin ma omma plsko kasl orahhaga isse Talltnna koli pars rasi nhhe apteekri jure tenima. Kui ma nüüd nenda pool nälgind wisil ollin nattuke kolitud ja 8 aastat arstirohto teinud, sowisin ma Võerale male minna; agga walloga piddin kuulma, et wõerania  pass aastas 500 rubl. maksis. Nüüd mõtlesin  ma senna ja tenna, mil kombel eddasi saaksin, agga ei teadnud nõu. Peaks tullest läbbi mulle uks lahti tehtama, mõtlesin minna, ma joseksin ka tullest läbbi Z Wimaks tulli se nõu: ma lähhän söa aeaks kronoteenriks, kes teab ehk armolinne Jummal  sadab asja nenda, et keiser parrast Krimmi södda, kni kuleb, et minna omma hinge peusse wötnvd ja issaina ja Keisri eest ilmsnndimatta Väljaastunud, mulle ilma hinnata pripasst annab wõeraZe male minna. Ja selle wähhe lotussega andsin ma ennast omma pri tahtmist möda söaaeaks wäetenistusse alla. Ja mo armsad issama lapsed, kui süggawast peaksime nende kümne aasta Jummala  issalikko armo tännama, mis La meile keigile sel aeal nahha andis. Ta hoidis sedda kibbedat mitsa, meid nuhhelda, omma käes üllewel, kui õlleks  ta öölnud: „Lapsed, kui teie selle kalli talentiga,  mis minna teie kätte ollen annud, mitte kassudega  ei kauple, siis tullen teist korda teile Varmalt!" ~Kui nüüd mo iggatseminne pagganate jure minna nende kolme aasta sees, kus ma kronut tenisin, ikka suremaks läks, siis wötsin ennast parrast södda jälle lahti ja, kui römus ollin minna, kui pri passi wöerale male minna, kätte sain. Ni pea kui pass taskus ja mo emma mind olli sisseönnistanud, hakkasin ma omma pissukese rahhawarraga ülle merre ja ma ärrareisima Shweitsimale missionikoli (Vasel. Krishona.), kus ma missionitö peale tarmilist  öppetust piddin sama. Kui seal (kassina eestundmisse parrast) sure waewaga peale 4 aastat ollin õppinud ja omma eksami ärrateinud ja missionäriks  sisseönnistud sanud, siis sadeti mind esmalt  Jerusalemma, et sealt pärrast Ahwrikamale piddin minnema. Kui seal Issanda rohke armo ja önnistusse al peale 2 aastat waese Arabiarahwa hulgas tööd ollin teinud, sonisin ma jo ammo lummalat pälludes sedda ennesese: et mo issama  mind peaks kui omma last isse wäljasaatma  ning palwe ja andidega üllespidhama.  Sest- igga lapsel on omma emma haggana leib maggusam, kui wöera seppik ja omma emma nuttused silmad illnsamad, kui wöera uhked kuldkarratud  peeglid. Ja nenda pallusin ma omma missioniseltskonna  wannemate käest lubba, minnewa aasta (2864) omma armsa issamale küllalisseks tulla selle lotussega: ehk Jummal saab mo issama laste süddamed nenda juhhatama, et nad ühhel melel sedda ettewötwad ja eestpalwe ning andide korjamissega mind Jummal a peale lotes Hommiko-Ahwrikamale  Gallara hwa jure wäljasaatwad ja seal mind igga aasta üllespiddawad. Selle lotussega tullin ma koeo käima. „Ja nüüd Jummal olgo kidetud ja tännatud, kes isse armust minno ettewötmist on korda saatnud!  Sest maal ja linnades, kus ma ial käisin, wötsid mind üllemad ja allamad, isseärranis armsad  kirrikoöppetajad ja koggodusse liikmed sure armastnssega wasto, ui hähti Eesti- kui Liwimaal, ja teggid mulle Jummala rigi wäljalautamisse parrast iggal pool omma koggodusse koea uksed lahti, et Jummala abbiga missionitööst ka nattuke wöisin könuelda. ..Ellades ei wöi minna neid kallid silmapilkusi arraunnustada, mis mödaläinud suil armsa Eesti kirrikoöppetajate ja mu üllemate ja alla mate juttu! ollen arraellanud, kes ka Jummala peale lotes igga aasta töotawad eest palwe ja andekorjamisse läbbi mulle Gallarahiva jures toeks ja abbiks olla. "Wimaks wötsid ausad üll emad Tallinnas keik sedda asja kindla põhja peale kinnitada ja ühhenda  sid endid seltskonnaks kokko ja nimmetasid sedda seltsi: „Eesti mis fioniselts Gallarahwa eestmurretsemisseks," ja aus gümnasiumikoli Direktori herra vr. Gahlnback wöttis jellesinnatse  Eesti missioniseltsi tallitaja ammetit ennese peale. (Tuhhat tänno anname selle eest! E. P.) ~Kes nüüd ial ühhe külma weetilga surust  armastust Gallarahwa waimo ärratamisseks ja minno üllespiddamisseks nende seas tahhab ohwerdada,  se saatgo sedda Eesti missioniseltskonna tallitaja vr. Gahlnbäkki kätte, (nendasamma ka, kui mönni mulle pissukest kirja sowib Ahwrikamale järrele sa ta), kül temma sedda keik truiste Domkoliherra  Kornrumpfi holekandmisse läbdi minno käite sadab. ..Sedda keik pallub teie allandlik tru söbber jummalaga jättes ja Eesti mä ja linna missionisöbro  ligutud süddamest taunades keige armastusse ja hea teggemiste eest, ja annab ennast teie töötud ustawusse ja Issanda tru holekandmisse alla selle rõõmsa lotussega, et temma meid keiki isse näeb, teab ja õige röõpe sisse weab. Rigas, 22. Detsembril 1865. J. H. Tiismann." Noh, mo armad Eestiwennad, kui Jummal  sedda asja ilma meie otfimatta ammeti meie olla peale on pannud, siis wZLgem rõmoga 4