korraks üsna seisma janud, künni tuisud wähhemaks  lönud ja teed lahti kaewetud. Sähhärdune  assi on" seal maal immelikkum, kui meil siin pöhja pool. Meil on 18 kradi külma, põlle hädda keddagit; Prantsustel olli kord enne Jöulo 1 kradi, ja tahtsid jubba kangeks jada, nago prussakad lumme peal. Inglased sanud Jõuluks liugo lasta, se on neile imme assi, ja nad olnud ka terrased  sedda teggema. Mitto ollid kül nõrga jeä peal ka kaela piddi sisse läinud, no põlle wigga, teised tömbanud jälle wälja. Suurde tigede ümber on nemmad selle ue ja arwa römo  illuks kirjud latred pöllema pannud ja jeä peal ülle pole ööd tantsinud, mis meil kegi ei te. Kulmo Andres ja Mätta Mart, ehk: kohtomehhed, kuida nad peawad ollema ja kuida mitte ollema. (Mis Nr. 50 polele jäi.) Nenda räkisid sealt külla perremehhed, kus Andres ellas; agga teiste perremeeste! wöis jälle teine nöu olla, isseärranis, et weel teiste seas üks perremees olli, kes önsa Tohwre wasto nisamma enne olli, kui Zerobeam Salani  wasto, ja se olli Matta Mart. Mart olli rikkas mees, peale 15 aastat wannem kui Andres, ja tahtis keigest hingest kohtomehheks  sada. Senni kui Tohwer ellas, ei wallitsenud tedda kegi, sest nad teadsid, et nemmad kokko ei sündinud. Tohwer armastas  öigust, Mart köwwerust; Tohwer  ei waatnud rikka egga waese, waid õigusse  peale, Mart olli rikkas rikkaötega ja söbber söbradega, ja keigis asjus mõtles ta esmalt ennese ja parrast teiste peale. Kuida nemmad sel kombel kokko wöisid sündida? Tohwer olli Mardil allati pinnaks silmas ja ta õlleks tedda lemelussika sisse arraupputanud.  Mis Mardi wihha ikka weel suremaks  öhhutas, olli se, et omma üllekohto kombedega saggedaste Tohwre käride wahhele  sattus, ja mõnda rublakest wallalaekasse piddi pannema, häbbistud sama ja paar kõr- da weel koggoni ennesel' pükstmöeto wötta laskma. „No üks kord ta ommeti karwab se otti Mardi troost: „Saan minna siis kohtomehheks  ja miks ma! ei sa? agga siis siis hoidko ennast temma lapsed ja lastelapsed Mätta eest, sedda ma ütlen!"  Nenda könneles Mart saggedaste isseenneses ja kirristas hambid. Kui Jummal  Tohwrit arrakorristas, otti keikil kahjo ja ütlesid: „üks öige mees on jälle mailmas wähhemagga Mart laksutas kässi ja mötles: „nüüd ollen ommeti temmast lahti!" Et surem hulk wallaperremehhi matmisse päwal  To.hwri haua ümber kokko tullid, sedda  piddas Mart narritembuks ja läks urrisedes  surno aia wärrawast möda. No mingo  peale. Kuida üllemal ööldud, sel päwal, mil ued kohtomehhed piddid wallitsetud sama, ollid 65 perremeest möisa kõrtsis kous ja Mätta Mart ka nende seas. „Kui minna tänna peakohtomehheks ei sa, siis põlle ennam õigust mailmas. To hwre lapsed peawad weel ta haua peal kahhetsema, et wanna kangekaelne issa Mätta Mardiga põlle mõistnud ellada,  ja tedda nenda arrapahhandanud. Ma tahhan ta suggu katte tassuda, ja ta ommad lapsed peawad mulle aitama Tohwrit weel haua põhja tagga kirruda." Nenda olli Mart hommiko kotto wäljatulles omma naese wasto üttelnud, ja rubla wie wäart panni ta penikest  rahha ka kukrusse. „Juhtub ehk tarwiö ollema, ütles temma; sest kes lukkus uksest tahhab sisse minna, sel peab wötti kasas ollema."  No nüüd wöime kül arwada, kui aus peakohtomees nisuggusest lota olli. Agga öelatte lorus lähhäb tühja. Jummal ellab jo alles ja naerab neid. Möisa kõrtsis olli nüüd suur kissa ja körtsimehhel  paljo wallamist. Sedda pean kiitma, et selle walla perremehhed sured winajojad ei olnud, agga öllut wötsid ennam. Tänna olli üks essimenne elle mees nende seas, ja sepäyrast  wolas öllut ja penikest napsi, nago kewwade  lumme-wet. Mätta Mart olli tänna otsekui ueste sündinud, ni lahke ja elle andma, kui tedda muido kegi polnud näinud. „Zoge 7