„Nüiid wõetakse ka omma kullu peale Seminari  wasto, ei õlleks mitte imme kui mõnned Eesti nored mehhed, kel jõud ka, ka omma rahwa  kassuks seminari tõttaksid. Tarto on jo pea aego kestet Eestimaad (ma ragin sest maast, kus eestikeel helliseb) ja neid Eestlasi põlle ka mitte ennmn pissut, kes kreiskolist läbbi on käinud ja ka gymnasiumis olnud (ehk kül paljo nendest Eesti nimme ees punnastawad!) mikspärrast ei mõtle ükski nendest omma issama ja rahwa peale, kes koli õppetusse polest alles lapsepõlwes on? „Ma sowiksin peagi õieti paljo Eesti issa poegi, kel Eesti werri issama wasto rindus tuksub,  ka seminaris nähha! „3gga aasta 1. Augustil wõetakse seminaris  nori mehhi 17. kuuni 24. aastani wasto. Kasa peawad neil wõetud ollema, kui katsumissele lähhäwad, hea pea ja ellowisid, terrane mõistus ja kolitundmine ja himmo õppetusse järrele; peale selle weel wallast wäljalaskmisse tunnistus, rõuge ja ristimisse täht, leritamisse tunnistus ja tunnistus, kus kolis nad enne on olnud ja kuidas  õppinud. Mõttelgo iggaüks järrele ja tehko mis tarwis  on. Agga tarwis õlleks weel paljo. Tartus, 26. Mail 1867. J. P." Ommalt maalt. Tarto makonnask. sAmmeti-Jubiläum^ Nõnda nimmetakse sedda, kui kegi 35 ehk 59 aastat järgemöda üht ja seddasamma ammetit piddanud. Nisuggune lubiläum olnud 25. Mail Maria koggodusses ja sealt kirjutakse meile nõnda: „Meil olli sure! Ristipäwal rõmus Pääw, sest meie armas praos W. v. Mickwitz olli selle päwaga 25 aastat Issanda winamäel tööd teinud. Honnniko warra ollid köster ja koolmeistrid  omma õppiatega praose maea ees kous, omma hinge karjast nelja healse lauloga üllesärratamas,  kes lahkeste nende keskele astus, neid terretas ja tännas, et tenunale sedda rõmo ollid teinud. Muidogi teada, ei janud nende suud ka mitte kuiwaks, ehk neid kül kaunis suur trop olli. Ka kutsus praos h. koolm. ja wöörmündrid  lõunaleiwaks omma jure. Siis lauldi weel: „Wõtta nüüd Issandat wäggewat kunningat kita" ja lauljad laksid kõstre maeasse taggasi. Seal anti kullatud pibel jjhhe koolmeistri kätte, kes sellega teiste ees praosse ette astus ning tänno-kõnnega sedda kõigide nimmel tennna kätte audis, mis ülle praose h. ennast wägga rõmustas,  et koggodus sedda kõige kallimat warra temmale mällestusseks annud ja maenitses neid ka palwes temmale abbiks olla, kui ihho jõud wannadusses nõdraks lähhäb, et Jummal temma waimo jõudo kinnitaks koggodust orjada. Kirrikus altari ees tulletas Pall ainusse õppeta ja Hirsch koggodussele mele, sedda suurt kahhekorrast rõmo, mis neil sel päwal piddi ollema, ja kuida koggodus ja karjane ni kaua kous ellanud teine teise head ja wead kannatlikkult kannatades; nõndasamma ka praose h., kedda Jummal 25 aasta eest sel päwal lasknud ammeti peale õnnistada  ja siamale aitnud temma waewa ja koormat kanda. Praos isse piddas jutlust ja tännas koggodust kõige temma armastusse eest, ja pällus ka eddespiddi temma wannadusse töös palwes abbiks olla. „Kui kõrist laulsime: lummalat kiitge - ütleb karjasaatja siis tikkusid heal ja sõnnad wäggise suust wälja." Lõuna laual kollisesid jodawa winaklasid ja sowiti,  et 25 aasta järvele ka 50 aasta lubiläum  tulleks. Andko Jummal." Äörro mallonnast sTänno rõmust.j Wõrro poolt kirjutakse meile sedda wisi: „Egga meiegi nurkas kõik orrud ennam ui muddased ja kõik mäekingud ui liwased ep olle, kui enue, waid assi parraneb ka aega möda. Sel 38. Mail tõi Wenuaste holekandja Krüger kõige esmalt sõnnumed Krüneri kolimaeasse, et meie Keisrit jälle pistoliga olli lastud. Esmalt kohkus  rahwas sedda kuuldes üsna ärra; agga kui kuulsid, et Issaud jälle kahjo ärrakeelnud ja meie kalli Keisri jures kaitsjaks oluud, siis olli kõigil suur rõõm süddames ja tännopalwe suus. Kõik Mudasid ennast ja rõmopissarad wolasid rohkeste selle ees, kes meie armolist Keisrit teist korda mõrtsuka kuli eest hoidnud, et Temma  käe läbbi sure Wenne rigi ueste sünnitamisse tö wõiks rahhulist eddasi minna ja täidetud sada. „Sellega ei olnud assi weel otsas. Selsammal  õhtul koggus paljo rahwast, nore ja wanuo, Orriko karjamõisa jure kokko. Metsa äre illusa laggediko peale ollid nemmad hõlgist ja haggadest sure rõmotulle Messe teinud ja 179