Kulmo Andres ja Mätta Mart, ehk: kohtomehhed, kuida nad peawad ollema ja kuida mitte ollema. Könneleme nüüd omma kohtomeeste luggu jälle eddasi, mis meil No. 5 polele jäi ja matame,  mis aus möisa wannem pärrast Zssa meiet peale hakkas? Nüüd astusid mehhed  reasse, herra nende keskele, ja luggesid omma Zssa meie. Olli palme loetud, ütles  herra: „Nüüd mehhed, annan ma teile meel tv minnutit aega maggusi möttelda, kedda iggaüks wallitseks, ja siis ma käin ümberringi,  küssin iggameest isseärranis, kedda temma esmalt peakohtomehheks sowiks, ja se üttelgo julgeste ja waljo heälega selle nimme ja kirjutaja panneb järjest ülles; on kord ümber,  siis matame järrele, kelle peale keige ennam  on langenud, ja kui ta kölblik mees on, ei sa siis ka möisawallitsus tedda pötgma." Pärrast sedda läks herra nattuke teise tuppa  ja jättis mehhed üksi. „Sago mis saab, ütles iggamees, minna tean, kedda ma wallitsen,  agga mis ma sest enne aego nimmetan." Kümne minnuti pärrast tulli herra taggasi ja mehhed astusid jälle ringi. Mätta Mart püdis nenda seista, et temma kord pea keige wimaks tulli. Herra hakkas essimissest peale ja küssis: 1. „Kes on sinno peakohtomees? Wastus: „Ku lmo Andres!" Warst pistis kirjutaja nimme üllesse. Agga kus Andres isse on? küssis herra. „Andresse jalg on nikkatand, ta ei wöinud isse tulla, ütles mahhemees, ta pällus ennast wabbandada ja ütles, et temma füddamest sellega  rahhul on, mis teised wannemad perremehhed  tewad." Herra küssis eddasi: 2. „Kes on so peakohtomees? Wastus: „Kulmo Andres!" „On kül alles noor innimenne, ütles herra ja teie teate jo, kolmandama poja aego saab arro, kui suur pima andja lehmast saab, ja Aadressel on minno teäda alles teine poeg; siiski ta isse on ausa mehhe poeg." 3. Kes on so peakohtomees? Wastus: Andres!" „Tagga parremaks! ütles herra, kas ollete nöu kokko piddanud ja tahhate wimaks ühhest suust keik seddasamma? Sellegipärrast pean minna järge möda küssima, et pärrast nurrinat  ja tühja jutto ei pea tõusma." Nenda läks nüüd küsstminne ja wastaminne  eddasi. Mätta Mart olli finnipunnane ja närris urrisedes omma mokka. 60 meest ollid  jubba wastanud ja Kulmo Andresse nimme  seisis alles üksi pabberi peal ja 60 riipso tagga. Se olli Mardil liig kanda. Ta hing tikkus kinni jäma ning õlleks Md alla puggenud  Sedda suremaks häbbiks nimmetasid wiimsed mehhed, kes kaunis tuikusid ja ennast  seina naeale toetasid, weel temma nimme. Herra küssis: 61. „Kes on so peakohtomees? Wastus (kange telega) : ~M Mätta Mart! 62: „Aus herra, temma on sedda wäärt, jah, on sedda wäärt!! 63 : ~S—sedda ei ussu kegi, k—kui elle mees ta on"— 64: „M —meie walla perremehhed on tännamatta mehhed. O —olleksid wöinud ta sündimisse päwaks  temmale sedda römo tehha. M—mis ta nüüd sest saab, e—et wadi öllut ja puddel punnast napsi üksipäinis peab maksma?" Senni kaua olli 65, se on, Mätta Mart isse toast wälja puggenud; assi läks liig hulluks  ; ükski ei jõudnud ennam naero piddada.  Herra olli kül muido wa' tössine sakS, agga Mardi wallitsejad tahtsid tedda omma koggeldamissega wäggise naerma aiada. Ta sai nüüd korraga arro, kuida loud õllid ja kes kohtomehheks tahtis sada , agga ommeti ei sanud. lotus lähhäb hukka", ütles  herra, satis need 4 uimase peaga perremeest  ka Mardi järrele uksest wälja ja käskis neid temmaga kõrtsi maggama minna, agga mitte joobnud peaga kohtotoas koggeldada. Nüüd hakkasid teisi kohtomehhi arwama, mis ruttem eddasi läks, et kello 5 pärrast lõunat keik malmis olli. Ka teised kohtomehhed  said ausa ja möistlikko meeste seast arwatud,  et keik wald nendega wöis rahhul olla ja olli ka, ja löppetusseks laulsid weel : „Au olgo Zssale:c?" Watame nüüd, kus Mart ja temma seltsimehhed  jäid? Ni kui Mart toast, nago kon 86