rummal-uhkeid, 3) riakaid ja tülliteggiaid, 4) kelepeksjaid  ja tühja juttotõstjaid, 5) ebbausklikuid ja solapuhhujaid, 6) sönnakuulmatta ja laisko, 7) nmgapühhasid ja issetarko, kes ilma prillita teise silma pinda näwad, wäljaspiddi silmad mahhalöwad, seestpiddi Pead lõkas kandwad, teiste uste eest allati pühhiwad, agga onnna ukse eeS põlwini porri sees sõtkuwad, 8) sallalikkusi ja ussimelelessi, 9) hallastamatta ja arm vt omaid,  10) pikkanäppomehhi ja petjaid :c. :c. :c., kes jõuab keik need ausad seltsid üllesluggeda? Kuida näete, keige selle polest ep olle meie kellegi  mu rahwast mahhajanud, waid mõnnes asjas weel tük maad ette jõudnud. Nisso seas on lustjaid ja linnade hulkas tudre küllalt. Agga agga km meil ommeti ka ennam õppetud  ja härritud innimessi õlleks, kes allandlikkud,  rahhopiddajad, õiglased, puhta su ja töesõnuaga,  ussinad ja sõnnawõtlikkud, tõeussulissed, omma wigga tundjad, kawwalusseta, helded ja armolissed teise hädda tundma ja temmakoormat  kandma, puhta käe ja melega :c., oh õlleks meil neid ka rohkem ollewad! EL meil neid ikka weel liig paljo on, kes pupakko pea assemel ja kiwwi rindus kandwad, kui nemmad ka enne ja Parrast kirrikut weel muial käiwad, sedda tunneme  sest kurwast lõust jälle, mis siin allamal kulcme. Südda, meel ja ellokombed peatu  ad teiseks sama, muido on keik silmakirjatö ja isseennese pettus. Issand Jummal watab nattuke  süggawamasse, kui palja näo peale, ja innimessed  pannewad ka ennam sedda tähhele, missa teed, kui mis sa rägid.— Agga kuulgem  nüüd sõbra kirja. „Armas Postimees! Kui mõnne päwa eest so Loas käisin ja sinnoga mõnuusat jutto sahkasin,  olli mul kül üks kurblik luggu kele peal jutlustada; agga et mul ennesel sest asjast õiget selgust es olnud, jätsin sedda kirja läbbi toimetada. Kõnueldud jut woib ka pea melest ärraminna. Kui kõlbab, siis pista posti tasko. Assi olli nenda: „Eddimätsel p. p. Kolmaiuo lummala pühha,  se olli 6. Junil hommiko warra, läks Sure Wõrksu küllast Kahkwa wallast perrenaene Kirsti Nämman, kes isse rasket jalga olli, et palwe macasse ju sealt kirrikusse minna, koddost wälja. Tee peal ütles uaene omma süddame pöristawad,  astus wankre pealt mahha ja läks jalgsi teise naesega, kes ka sellesmnma teekäia olli, lnehhe ja hobbuse järrele eddasi, künni mees ja wõeras naene tal peale käisid, et koeo piddi minnema, kust jubba 3 wersta kaugel ärra ollid. Raske puhkamissega lahkus naene mehhest  ja watas terraselt ta silma. -- Mees wõttis  teise naese wankresse ja sõitis eddasi. Kui kord taggasi watis, nüggi ta onuna naist põesaSse minnewad, mis tedda kül naggo mõtlema panni, agga sõitis sellegiparrast eddasi! Waene mees, õlleks sa weel ennam järrele mõttelnud ja soem werri so soonte sees tuksunud!! Koeo taggasi jõudnud; hakkas mees lõunat söma ja siis nago köggemata, kulas ta ka omma naese järrele. Kui naist es üttelda koddo ollewad,  kukkus mehhel kül lussik käest mahha ja söma issaldus olli kaddund, agga siis olli keik hiljaks jänud! Sõnnum todi mehhe kätte: Üks naene on seal põesas surnud maas! Onnets naene olli wist arwata keskpäwa aego hinge heitnud, külla karjasse (Karel Saksandi) ütlemisse järrele. Kes naese jure olli juhtunud ja tedda näinud surmaga woitlewad agga õnnetumat, Preestri ja Lewiti wisit Ewangeliumis,  abbita mahha jätnud! Temma jures on arwata kahheksa innimest käinud, kes middagi õnnetomaga ep olle teggemist teind, ossast häbbi Pürrast, ossast tuimusse pärrast. Tohtride läbbiwatamisse  järrele leitud keik asjad õiges korras  ollewad. Kuid agga innemisselikko abbi pudusses ja hallastamata mele pärrast on waene  ilmale toja keige ihho sugguga tükkiks külma ma peale piddand smrema omma ello aasta  sees!— — „OH armas Eestirahwas? Kunnas hakkab so tuimus kadduma ja soem werri so süddame ja soonde sisse ojuma! „Siin jures tulleb mul weel mele üks tükkike  Eesti tuimussest, ja pallun, armas Postimees,  mitte pahhaks panna, kui ma weel middagi  jure lissan. Mödaläinud talwel põlles üks werst maad minno maeast emal üks tallo ait ärra, mis, kuida perremees isse tunnistas, temma  ommast pibust olli põllema läinud. Et abbiksLõttajatel  ja maearahwal muud nõu egga riista käes ei. olnud, kui paljast kaks kat, Põlles ait keige täiega ärra. Lõppetusses kuulsin üht head naabrit teise kahjo ülle nenda kaebawad: „Sä- 226