meid nattuke kurwaks, sedda omma Eestiwendadest  kuulda. Temma kirjutab nenda: „Mul on sulle, armas Postimees, omma Eesti nore wendade uhkusse ja roppu ellu ülle nattuke kaebamist. On kül halle, et ma neist pean räkima, agga se torgib wägga mo süddames, kuida nemmad hooplewad ja mis nemmad keik ärratewad. Ose ei leia nad rahhulist hingamist omma unnewodis, sest nad unnustawad öhto maggama heites omma öhto palwet piddamast ja omma hinge Jummala holeks  andmast. Ta heidab kui ellajas ma liha  ja seal hakkawad ta süddames keiksuggused  kurjad mõtted tõusma ja kui arwab parraja  aea ollewad, siis tõuseb ta wodist ja lähhäb omma lihha himmusid mõda ellama ja teeb mis ta lihha Ledda sunnib; ta ei holi ennam öppetusest egga kellegi maenitsussest;  ta peab ennast wägga sureks mehheks, kellele kegi middagist ei tohhi öõlda, ning kidab  weel pealegi: ma woin tehha mis ma tahhan, woin omma rahha eest süa ja jua ehk senna minna, kuhhu mo südda mind kutsub,  olgo ösi woi päwa, sellega põlle teistel teggemist! agga kas se ristiinnimesse wiis ja pruuk on, ehk ons se kuendama kässo järrele ellama? - sedda ei küssi kegi tagga. Tulle Jummal appi! mis peab sel kombe! meie noortest meestest sama? mitte suggu parremad, kui sest, kellest ma weel tahhan könneleda! A. walla perremees, kes pealt nähha üks wägga tark ja mõistlik mees olli ja kedda iggaüks  auustas, sai walla kohtomehhekö wallitsetud;  agga ni pea kui selle ammeti peale olli sanud, hakkasid mehhel tiwad kaswama; ta olli koggoni teiseks mehheks sanud: uhkus hakkas tedda tule ellewelle kiskuma. Kui ta kohto laudas istus ja nore rahwa wahhel monni assi ette tulli, mis kohhus piddi selletama,  siis olli temma se esfimenne nende peale kohhut ning trahwi mõistmas; agga parrako kui kauaks sai sedda, mitte kahte aastadki jubba sai ammetist lahti. Tohho! Miks parrast ta siis lahti sai? Mis mu, kui uhkuse ja kässo ülle astmisse parrast. Ta piddas ennast keige targemaks ja teggi seal jures, mis ta südda himmutas, sai abbi- ello rikkujaks! Kaks tüttarlast tullid wimaks  kohto ette ja tunnistasid, et ta neid nende  neitsi auust puhtaks risunud; selle peale sai mees ammetist lahti lastud. Säh! nenda olli se auus mees üllepea uhkusse soppa auko kukkunud!" Armad Eestiwennad! Ollets nüüd issi kuulnud,  mis pahhad asjad söbber meile jutlustab.  Kas peame sedda agga muido palja korwaga kuulma, woi peame sedda nenda kuulma,  et meie ka katsuks sedda asja parrandada?  Minna ussun, meie kohhus vn selle pahha többe wasto holega rohto otsida, egga enne järrele jätta, künni sedda hawa olleme parrandanud.  Immeks on panna, kui wagga Eesti rahwas ühhe manna pärritud prügi otsas, otse kui lojuse loom löa otsas kinni on. Hilja  aea eest kaebas üks öppetaja, et temma koggodusses ka se pahha pruuk olla, kus nored  mehhed öseti ühhest perrest teise hulkuda! Tulle Jummal appi! Mis ristiinnimessed need on, kes koera kombel tahtwad ellada! Gestimaalt. sßõömsad Rõõmsamaid sõnnumid ei woi meie kulutada, kui need, et üks koggodus omma pühhakodda armastab ja kohhe walmis on selle tarbeks middagi andma, kui sedda temma käest nõutakse,  egga koggoniste omma kassa russikas ei hoia. Üks armas sõbber kirjutab meile Kusalo kihhelkonnast: Armas Postimees! Sa õlled meile mõnda armast asja kirrikutest könnelenud, mis süddant  römustas, ja armas kuulda olli, sepärrast  tahhan sulle ka juttustada Kusalo koggodusse  armastussest omma pühha-koea wasto.  Nende pühha-kodda olli seest jubba kaunis  näotumaks jänud, mis meie armast öppetajat  wägga kurwastas ja sepärrast pällus ta minnewa sui paar pühhapäiwi kantsli pealt koggodust, selle tarbõks omma jöudo möda  rahha anda, et kirrikut seest woiksid laska walgeks tehha ja kui se woimalik õlleks, ka uut altari pilti murretseda. Se kulutus olli oggodussel wägga armas ja iggaüks andis ni paljo kui kässi üllatas ja sedda keik römuga  ja lahkest süddamest. Sel kombel olli 62