Eesti Postimees ehk Näddalaleht 51. 4868. Tsrims, 18. Detsembril. ja linnarahwale. Wtes aasta» Kirjad ja wastuskirjad. on kallis, kossntaw ja toidetaw ihhoroog,  agga haige su ja kõhhule kibbe ja raske. Todde on tullus, selge ja maggus h ingeroog,. agga haige hingele karre, pahhandaw, wasto- Mcclt. Leib ihhule, tõdde waimule. Noog on hea, agga roawõtja pahha; süüd ei mitte roa jures, waid roa prukia jures. Mõistlik mõistab,  arroliik saab arro. Agga on jo ka hallitand  leiba ja wärwitud töt? No sellepärrast!  Ja muidogi on! Egga meie wanna mõistosõnna ka tulest ep olle tulnud, mis ütleb: „Südi rokkal, südi mögial." Pörame sellega  omma ~kirjade ja wastuskirjade" pole. Zeitung on latter, kus tõdde küünlaks peab sees ollema. Zeitung on roog, kus tõdde sissuks ja tümaks peab sees ollema. Olgo siin ja seal nattuke nalja ka wärwiks, suhkruks, pipraks jures  tõdde üksi kinnitab, toidab, walgustab. „Postimees" on latre kandja ja roakeetja uhhel  hobil. Miks ei pea mõnnikord ka juhtuma,  et temma raswaküünalt wahhakuünlaks  ja hirikäbbi pipraks peab? Kirjad tullewad  ühhelt ja teiselt poolt (tännawo liggi pole wahhem kui mullu), näitwad tossi ollewad,  wõiwad sedda ka olla ja samad trükki- tud, meie arwates rahwa tulluks ja õppetusiks, kui kirjad selged ja saatjad tutwad. Agga ota. tullewad wastuskirjad,  sadetud  kirjadega fokko sünniwad, Mi tulli zawessi; agga nairwad ka tossi ni Mewad sia wõiwad  seddF ka olla, sest wastuskirjad on nisamma  selged ja mehhed tutwad. Mis peab nüüd „Postimees" teggema? kuida ssMma ja selletama? On südi leiwal, ehk südi sõjal? On südi küünlal, ehk südi silmal, kuhho sisse, ta paistab? Mõllemad mõiwad süüdlasid) mõllemad  süta olla. Nõuda on loud ja kokkaammet  ei olle iggakord mitte kerge ammet, isseärranis  kui sulle otsaga leent peab ligutama. Jgga luggeja mällelab olles, et meie hiljuti Ottepä kihhelkonnast Nr. 42. kirja luggesime, mis tullekahjudest kõnneles, mis mitte õigel wisil  ei arwatud juhtunud ollewad. Assi olli kül inneto ja rõhhus süddant mahha, et meie rahwa seas, kellele meie süddamest kõik head sowiksime, ni pahhad asjad sünniwad; agga kirjasaatja olli tuttaw ja meil ei janud mingi õigust, temma sõnno walleks piddada, ja sedda õigust ei olle meil onuna st kohhast praegugc weel. Agga ota, seal tulli pea wastuskirri, parrast weel teine, mis