nane olla, kes kahhe sõnna saksakele parrast ennast Saksaks piddada. Need innimcssed wahtisid nüüd niv otsa, kui õlleks nad praego wiimse pawa pässuna  t kuulnud. Ma ei wõinud muud parremat tehha, kui nendele ärraselletada, missuggune wahhe Eestlase ja Sakslase, tallopoea ja ammetimehhe wahhel on, ja mis need nimmetamissed tähhendawad. ..Eestlased ja Sakslased on kaks suggu rabti'  a st, ütlesin ma; tallopoead, ammetmehded, mõisnikud  on jälle mitme seisuste liikmed. Üks Saks wõib tallopoea, ammelmehhe ehk mõisniku seisuSses seista, agga ka Eestlane wõib tallopoeg, ammetmceS  ja mõisnik olla, ilma et La selleparrast Saks on. Uks iuuimeune wõib omma ammetit wahbelada,  ta wõib pea tallopoeg, pea ammetmees, wõib koolmeister ehk kirrikoõppetaja olla, ueuda kui lemma tarkus ja waimoanded kaunawad, olgo ta Saks ehk Eestlane. Aegi ei wõi agga, kui ta Saks on. Eestlaseks, Wennelaseks ehk Prautsusseks, ja kui La Eestlane on. Saksaks ehk Rootslaseks sada. Üksi se on Saks, kes Saksamaalt pärris ja Saksa rahwast sündinud, olgo ta wannemad sea! ehk siin tallopoead, ammetmehhed ehk mõisnikud. Ka ei sa kegi, kui ta Saksa ehk Prantsusse rahwast on sündinud, selabbi, et ta EeStimale tulleb. Eestlaseks, waid ta jääb ikka Saksaks ehk Prautsusseks; ja ollen ma Eestirahwaft sündinud ja tullen ühte wöera linna, õppin saksa- ehk prantsusse-keelt ja saan selle wõera rahwast sure auammeti peale seatud  , siis ma selleläbbi ei olle Saks ehk PrantfkO,  lkui paljo, siis Saks-Eestlane, Prants-Eestlane  :c.) waid ikka Eestlane; ma ollen agga teise seisusse sisse astunud, kui minno wanuematel olli. Et ma kui Eestlane surema seisusse sisse ollen jõudnud, selleläbbi teen ma Eesürahwale ja ennesele  au; tahhan ma agga omma rahwast arrasalgada  ja ennast Saksaks ehk Prautsusseks piddada, siis ollen pärris narr ja teotan seläbbi isseennaft. Et kül kingseppa mok nattuke wilto wennis, kui ma nenda saksiko prillid ta ninna pealt tük tükkilt mahha wõtsin, siiski näggin lõppetusseks, et keik minno juttust ollid arro sanud ja ennast endise eksitusse parrast habbenestd. ÄrraminneS ma agga mõtlesin: Mikspärrast ei te koolmeistrid rahwale sedda asja kolis selgeks, et se üks inneto eksitus on, kui kegi arwab selabbi parremaks sawad, kui ennast laSseb Saksaks söimada, ja ommeti Saks ei õlle? Miksparrast on siis kolid, kui Eestlased seal omma keelt ei õppi tundma, armastama ja isseennast  ning omma rahwast au sees piddama? Miksparrast  ei sa jo laste jures nisugguse jölleda, ärrapölgtawa  eksitusse masto tööd tehtud, ja nende sees se tötteus arratud, et üksi se auustud on, kes ennast ausaste üllespeab, olgo ta Prantsuse  Saks eb? Eestlane, ning et jo siis, kui Saksa mmm: üksi meest ausaks teeks, keik lõhkise  sabbaga laisklejad, petjad, risujad ja wargad ausad mehhed 01l eksid, kui saksakeelt ragiwad ja sedda modi hilbud ümber kandwad? Eht kas meie koolmeistrid ei Lea, et ta üksi se rabwas teisest  auustud saab, kes isse ennast aun stab?  Nende küssimiSte peale õlleks mitmesugguft wastust anda. „Kust se agga nüüd tulleb, et meie Eestirahwas,  ni pea kui tallo seisussest lahkuwad, püüdwad  salgada, et nad Eestlased on ja ennesele Saksa  näggo anda? „Meie teame jo, et meie rahwas Ä7 aasta eest wee! pärrisorjad ollid, se on, Sakste pärrisorjad,  kes mõnni sadda aastat taggasi Saksamaalt ollid tulnud, meile ristiusko kulutama! Peasis nüüd üks ehk keine Eestlane omma herra armo labbi ehk mu wisiga sest orjaseisusseft lahti, siis aStus ka kohhe wäljaspiddi omma rahwa seltsist wälja, et omma endist pölgatud seisust unnustaks, ehk ta laks puhtast ommast maast wälja. Kuida se ka teisiti wöis olla? Pikka orjusse al olli rahwas omma endist prinsse  pölwe ärraunnustanud, nenda kui ka ennesest luggu piddada kaotanud. Nüüd on agga jo liggi 50 aastat möda, et meie rahwas priiks tehti, ja parremad  seadussed said. Sest sadik on meie ellokord ikka rohkem parranend, keige jõudsamast meie armolisse  Keisri Aleksander 11. wallitsusse al. Meie rahwas ei olle ennam orjad, waid wöiwad ettewötta, mis südda himmustab, nad wöiwad pöllomehhcd,  ammetmehhed ja kus jõud ja mõistus kannab, ka mõisnikud ja herrad olla. Mikspärrast meie siis nüüd weel häbbiks panneme Eestlased olla? Kas siis teotaw pärrisorjapölw meie nimmest ei olle ammogi lahhutud? Mikspärrast meie nüüd ei näita, et meie omma nimme kui priid Eestlased mõistame au sees piddada?— Jah wennad, sedda meest wõtgem pölgada, kes meie rahwa seast uhkus  ses Saks tahhab olla ja Saksa nimme kanda, Nisuggune mees ei olle wissift mitte teninud, et meie lemma peale muido, kui pölgades watame. Wõtgem omma rahwa seltsi ja omma keelt au sees piddada, siis saad meie kässi hästi käima. Meie wöime ja peame ka wenue ja saksakeelt :c. õppima, ja Leme sedda, agga sea! körwas olgo eestikeel ikka meie emmakeel.  Se agga, kes wöerad keled õppinud ja kelle! ka surem järg ossaks sanud, ärgo se häbbenego tunnistada, et w Eestlane on. Ma pean siin nende ausa medste peale mõtlema, kedda mõnni meie seast tunneb, kelle! au-kued selgas ja ristid rinna peal, ja kes siiski anuks piddawad iggal pool tunnistada,  et nad Eestlased on. Nisuggune tunnistus saab ikka tunnistaja anuks ollema, temma suggu weud ei sa siis ka ennam kaddedussega temma peale watama, waid ennast temma ülle römustama, sest nhhe au on siin keige rahwa au." C. R. J. Kes selle ülle pikkemat selletust nõuab, se waatgo järrele, mis „Eesti Postimees" 1864 Nr. 42 ja 43 sestsammast asjast kõnneleb. 10