koolmeister ühhe ja teise öppetusse tükkiga ka ommalt poolt, et ka temma harjutus ja kunst päwa ette tulleks. Peale prowi öppetust rägib  kirriko öppetaja asja läbbi ning näitab kuida parrem õlleks tehha, õppetab ja juhhatab,  mis tõeste ilma kassuta ei sa ollema. Selle koggumisse jures nimmetab kirriko öppetaja  üht teist koolmeistert, kelle jures kewwadist  poolt talwet jälle kogguminne sünnib ja jaggab ka mönned asjad koolmeistrite seas wälja, kelle ülle nemmad prowi õppetust sawad  teggema. Kui nenda monni paar aastat  möda läinud, on ka kord kihhelkonnas ümber ja monnigi koolmeister õppetamisses kindlamaks sanud?? Jsseennesest mõista, jaggawad  kirriko öppetaja ja köster ka ommalt poolt külla leiba. Ka õlleks ärratamisseks, kui igga koli katsumisse jures kewwade keik koolmeistrid kihhelkonnast koos olleksid ja ka koolmeister ommad lapsed ossast isse katsuks, mis jures se ja teine ommetige middagi head jure õppiks. Keige sellega põlle meie keddagit  öppetada tahtnud, iggaüks teeb, kuida ta tunneb parrema ollewad, waid agga üksi omma  heaks arwamist teistele ilmutanud, söelugo  iggaüks nisso wälja ja jätko hagganad järrele; teab agga kegi pärremad, noh ärgo hoidko wakka a! ja meie ei sa wissiste tänno temmale wölgo jäma. Meid keiki agga aidake  Jummal! Ommalt maalt. Pernomaalt. Mis ebbausk maks- Olgo kül, et nõidadest, lausujatest ja mudest sesuggustest jubba olleme könnelenud, ei woi meie jätta, kui sesuggustest kuleme, jälle keige mailmale teada andmast, sest üks tark woib jo sureks kassuks olla. Sedda arru põlle ma weel sanud, kummas suremad narrad peaksid ollema, kas lausujad, woi need, kes nende jure jooksewad abbi otsima? Meie arwates ei woi kegi mu narrim olla, kui se, kes ühhe lausuja jurest lähhäb abbi otsima. Tänna tahhan üht kenna nalja ühhest mehhest  juttustada, mis üks armas söbber meile jubba pari näddala eest teada andis. Ta kirjutab  nenda: ..Kule, armas Postimees, mis ma sulle tahhan  juttustada. Kas peaks kül ma peal üht narrimat tempo sündinud ollema, kui se, kellest  sulle tänna kirjutan. Siin meie J. maldas  ellab üks ennam wannaduse pole perremees,  temmal warrastadi jubba pari aasta eest kolm sadda rubla aidast ärra ja ni pea kui ta sedda waega leidis, hakkas ta tagga otsima. Ta käis ühhe ja teise targa jures, agga assi ei läinud suggugi parremaks rahha olli ärra ja jäi ärra! Korraga olli ta kuulnud, Perno linna Ria allewis ellada üks wanna habbenik, kulus tark. Mees panni  marsi hobbuse ette ja sõitis senna ja kui omma luggo olla ülles räkinud, mõistnud tark kohhe ärra, kust poolt tuul puhhub ja teadis ka sedda, mis senna tarwis, kui rahha peab katte tullema. Sa moid kül omma rahha kätte sada, ütles tark, agga sa pead mulle mo waewa eest ka middagi maksma. Mees wöttis marsi sinnise kirjo kutsika (wie rublase) tassenpungist wälja ja andis targa kätte, kes nisamma lahke ja naerulisse näo teggi, nago  kas, kui ta iri nääb, ja teadis ka marsi öölda: so rahha põlle kaugel, so omma lähhedal,  ühhe wähhedlasse musta merd mehhe käes, minne agga nüüd koeo, ta toob so rahha  isse so kätte; ei peaks ta sedda mitte teggema,  siis tulle ueste mo jure. Mees tulli koeo, otas mönni näddal, kes ei tulnud, olli ta rahha. Nüüd sõitis ta ueste targa habbeniko  jure ja et rahha koppik kaösin olli, wöttis pole sigga liggi, mis tark ka tännoga wasto wöttis; agga kui kuliö, et rahha meel põlle taggasi tulnud, siis ütles ta: nüüd tahhan  ma tehha, et nende jallad mäddanema hakkawad; pari näddala parrast lasse neid kohko ette aeada, siis on assi selge. Mees teggi  keik kuida tark oppetas, agga missugguse häbbi sisse jäi ta, kui nad jallad lahti mötsid ja neil middagi wigga polnud. Nenda sõitis ta ühhe ja teise jure, witis paljo aega ja kallutas  pealegi rahha; agga keige selle waema peale muud sanud, kui häbbi ja naero, mis jo ebbausso willi." 403