mala armastus süddant jälle panneb armastama  ja mis neile ilma hinnata ossaks sanud, tahhaksid nemmad ka teiste pagganattele jäggada,  ja se on Jummala sönna. Meie tännane pilt selletab sedda parrem. Seal näeme suur hulk rahwast kokko tullewad. Neil on tänna missionipühha. Kaks missionäri istuwad laua äres ja rahwas pannewad ommad  koppikud senna peale kokko. Nemmad palluwad selle eest teiste pagganattele seddasamma  warra sa ta, mis nemmad jubba sanud.  Meie näeme, Neü-Seelandi rahwas on ueks sanud ja teeb nüüd missionitööd, ja igga rahwas, kes ueks sanud, ei wöi sedda taewarigi tööd teggematta jätta. Neü-Seelandis  pühhitsetakse missionipühhasid nenda: Mitto tuhhat innimest tullewad kokko, naesed ja suremad lapsed kasas, missionarid piddawad  jutlust ja könnelewad neile missionitööst, rahwa wannewad ja üllemad piddawad ka könnesid, tännawad Zummala armo walgusse eest ja maenitsewad rahwast selle armo eest teoga tannada, et ka teiste pagganattele koit töusma hakkaks, laulwad seal wahhel missioni-laulusi,  parrast sedda tulleb igga üllem ees ja temma rahwas tagga, ja pannewad ommad  anded römoga laua peale, ja mönni kord tulleb seal, nago hiljuti sündis, liggi tuhhat rubla ühhe korraga kokko, nenda et missionär löppetusses rahhapekki üllesse körgesse töstis ja süddame römoga ütles: „Wata, Neü- Seelandi rahwas, sa istusid enne pimmedusses  ja surma warjus, agga sulle on Issanda walgus töusnud, ja temma armastus on sinno  kät lahti teinud ja need rohked anded so taskust wälja tonud! Nisuggune ihholik anne teiste heaks, toob sulle rohket waimolikko kasso taggasi. Andko Zummal!" Noh, armas Eestirahwas, sa õlled jubba ammo ristirahwas, kuida on siis sinno jures missioni asjadega? Kas se peaks tössi ollema,  mis mulle mönne aia eest üks ninnatark ütles, et Eestirahwas ilma kubjata ja kiltritta middagi ei te, ei ka mingisuggust head, kui tal kaegas kaela peal ei seisa? Hoidko Zummal  sedda tösst ollemast, se õlleks meile selgeks  teotusseks. Ma olleksin selle mehhele ka hea melega käppoga su peale lönud, kui ma neid tutsparrid põlleks kartnud, mis tal ninna  al kaswasid. Agga sellegiparrast, armad wennad, põlle meil selle polest isseennesest mitte kiitlemist. Egga se meid ei wabbanda, et mu rahwa seas ka neid leitakse, kes omma kalli ussolotusss eest mitte tännolikkud ei olle. Ml wisil wöib agga innimenne muido omma tänno  üllestunnistada, kui et teistele sedda svwib,  mis ta! ennesel ni armas ja kallis on? Tulletagem siis ommas saggedast ka pagganaid mele, ja kui kässi üllatab, egga meid siis paar koppikut ka waeseks ei te. Agga  mis ial teme, sedda tehkem lusti ja römoga,  nago lapsed andwad, kui neil hea meel on. Kulmo Andres ja Mätta Mart, ehk: kohtomehhed, kuida nad peawad ollema ja kuida mitte ollema. (Mis Nr. II polele jäi.) Meie olleme nimmetud numres kuulnud, mis walla perremehhed Aadressega könnelefid,  kui temma peakohtomehhe ammetit ei tahtnud wastowötta ja möisa tikkus minnema ennast taggasi palluma. Mis piddi waene Andres nüüd teggema? Ta olli otsekui wangis. Ammet olli raske wasto wötta, agga  weel raskem olli Issanda wastopanna. Tük aega seisis ta künarnukkul laua äres, kaed silme ees, ja kegi ei näinud, mis ta süddames  likus, ja teisid lasksid tedda ka waggusi möttelda. Wimaks panni ta käed risti ja ütles: „Noh, armad küllamehhed, tulleb se koorm mulle Jummalast, siis ei tahha minna ka wasto törkuda. Andko temma mulle jöudo ja möistust, sest möllemist tunnen ennast kehwa  ollewad, jah wägga kehwa! —Agga wennad,  kuulge warsi mo kohtomehhe ussotunnistust:  minna ollen teie küllamees, mitmega pealegi söbber ja suggulane; agga hoidke nüüd isse selle eest, et teie mo wihhamehheks ei sa; sest kui ma kohto laua äres istun, ei tunne minna söbra eggs suggulast, waid üksi sedda, mis seädus ja kohhus on. Rikkas ja waene, 102