mahha. Sai kiil hobbusega koeo todud ja sealt linna widud, agga ei awwitanud ennam arstiminue,  sai 9. lulil mees hauda Pandud! - Emma ja wendade kurw astus otti suur, ja sedda raskem, midda ennam temma surul ni äkkilinue ja willets olli. Mis sia jure weel öölda õlleks, olleme ullemal jnbba öölnud; kuid uipaljo  küsstme: Kas mne noremeestel, isseärranislaggedal  maal, tõeste iggakord püssi tarwis on, kui sedda kaelas kandwad? Harjo makonnaft. sEesti lauljate rõõm ja tänno.j Meie teame jubba et lürri kihhelkonna eesti lauloselts ka Tallinna laulopiddttl  käinud. Allamal nimmetnd sõbber on meile omma seltsinimmel ka isseärranis kirja saatnud, mis siin luggeda anname. Kirja allustusses  seisab mõnda, mis meie omma wahhele  jääb, ehk kui keik trükki panneksime, siis saaks mõnni seäse kurnaja pea ütlema: „Eks nä', kuida „Posiimees" ennesele kalkunisabba tahha otsib!" sest temma pntub ka mõnne näppo, kes hea melega jõgge wasto mägge üllesjooksma panneks, kui se wöimalik õlleks. Sepärrast rägilne  üksi sest, mis keikidele kirjatud. Kuulge siis, mis lürri kihhelkonna lauljad kirjutawad, ja mõistke iggaüks õiete. Et Tallinnas saksa laulopiddo olli, on sul teada, „Postimees." Paljo wõera linnade  lauljad said seal lahkeste wasto wõetud ja ollid selle eest tännolikkud. Et Saksad Saksade wasto piddo aeal lahked ollid ja endid wastastiko  auustasid ja rõmustasid, olli kül kaunis nähha, agga mitte immekspanna, sest kuida se siis muido piddi ollema? Et agga saksa lauljad omma ja wõera linnadest ka meie lürri kihhelkonna  eesti lauljaid lahkeste on wastowõtnud, enueste sekka lasknud ja meile suurt rõmo teinud;  wata, „Postimees," sedda pead sa meitega ühhes kiitma. „Meie aeg saksa rahwa piddo peal olli kül lühhike, üksainus pääw, (suised tööd ei annud talloinnimestele ennam aega), agga se pääw jääb meile mele, kui wannad ja hallid olleme. Kust õlleks meie sedda wõinud mõttelda, et ka saksa rahwas meid ni lahkeste piddid wasto wõtma? Peame tunnistama, et meie mitte ilma kartusseta senna targa rahwa sekka ei läinud; sest meie arwasime omma laulo nende kõrwas wägga noreks ja alwaks. Meie lanloselts sai alles 25. Webruaril 1866 allustund.  Ehk kül kard naddalas kous käisime ja koddo ka õppisime, mõnne laulo ka jubba laulda wõisime, mis omnm melest armas kuulda alli, siiski ei wõinud meie omma koddo tehtud tööd julgeste sure meistride korwa ette wia. Agga midda surem meie kartus enne, sedda surem meie rõõm parrast; sest meid auustadi nenda, et piddime  häbbenema! Nad on meid kui ommaks lapsiks ja sõbruks piddanud ja meie olleme tunnud, et saksa rahwas mitte suggu järrele innimessest luggu ei pea, Maid iggaühte wõiwad armastada ja unustada,  kedda näewad hakkawad parremaid asjo õppima ja tagga nõudma. „Sepärrast pallume sind, armas „Postimees," ütle neile keigile, kes Tallinna laulopiddul ollid, et lürri kihhelkonna lanloselts neid wägga tännab, et nad meie wasto ni lahked olnud, ja sowib neile paljo õnne ja termist. Lauloseltsinimmel G. Kraemann." Wirrsmakonnast. Kolid est õlleks Mil allati kõnneleznist. Ihholeiwa  polest on meil pahhad wihmased ilmad jubba ühhel snil rasked kanda, agga kolide polest on meil mitto sadda aastat sähhärdust uddust, pimmedat silmamee aega olnud, mis rahwa mõistusse põldo ni ärrarohhustanud, et mitto nüüd nago hiljuti ühhest õnnetumast kohhast  kuulsime mõnne pahha, kiusaka innimesse  pittusse lädbi koli põlga wad, kui sedda heast süddamest neile pakkutakse! lummal, anna sedda rnmmalust andeks! Nenda peame meie eddasi sama! Nago meil ial muid asjo ni tarwis õlleks, kui õppetust ja waimo harrimist! Agga sest kurwast lõust rägime teine kord; tänna parremat. Iõwwi kihhelkonnast kirjutad meile üks kolisõbder nenda: „Minna ollin 23. lunil Toila walla elementarkolis,  kus sel päwal awwalik kolikatsuminne olli ja lapsed rohkem kahhe ku peale koeo sadeti, et pea ja waimotööst Puhkaksid ja kättetöga koddust  rahwast awwitaksid. Seal kolis sain ma wägga rõmustud ja mo südda laulab Praego Toila rahwaga: „OH wotgem lummalat :c." 256