wi, mis teine teise wüsts lüeö tuld andwad, et säddemed kaugele wasto silmi kargawad. Mees kange wina armastaja, kes saggedaste omma pahha meelt wina klasi püab upputada; naene kui monni Wastla-tuisk, mis suud ja silmad lund tais aeab, sepärrast ei passi teine teise körwa. Saggedaste on sedda, kui sönnad  ei jaksa asja selletada, russikad appi peawad  ruttama, mis ülleüldse, agga weel wähhem  abbiello rahwa wahhel ei tohhiks olla. Hiljoti tulli mees rasket koormat kandes, mis jallad ennam ei suutnud kanda, koeo pole, ehk ütleme teise sönnaga: kange torm wiskas meest senna ja tenna, et tuiga taiga ühhest ulitsa arest teise käis. Naene, kui sedda näggi, läks sobralikkult wasto ja hakkas emalt, nago rakkus koer, kes wöerast meest ei lasse sisse, wasto aukuma  ja nenda läksid nad tuppa, kus mees tale ka sönno wasto jagganud, mis otse suhkrused põlle olnud, mis läbbi torm weel kangemaks läinud.  Wimaks tüddinenud mees ärra, tõusnud korraga istme pealt ülles ja uksest wä.lja; õues sanud pesso nöri kätte, sellega läinud otse aeda pu otsa, et ennast seal ülles pua. Naene sanud  arru, et mehhel head nõu polnud, jooksnud  järrele ja leidnud tedda pu otsast, nöri kaela seadimast. Mis nüüd heaks nõuks? wa kallis poob praego ennast ülles! sanud sealt ühhe hea ridwa kätte, kellega ta parrajaste üllatanud mehhele mõda reisi andma. Kui sellega nikaua tööd olli teinud, et ärrawässinud,  siis torkinud ta alt ülles mehhele jalge ja reide sisse, kuhhu ta agga olli sanud, künni mees wihhaga nöri mahha wiskanud ja käsknud tedda ennast ülles pua, kui ta sallida, et temma sedda tehha. Nenda olli siis naene selgest armastussest omma wanna kallist teistpoolt õnnetumast surmast peastnud. Eks põlle kenna paar, kes Jummala pühha seadust ausaste piddawad? Eks anna nad omma  lastele üht wägga kallist öppetust? Taewas ja ma tulle appi ja nela sesuggused abbiello  rahwas ärra, et nemmad teistele ja isseärranis  omma lastele pahhandusseks ei ella! Oh sa taewa Issake! kui kaua lassed sa sedda pühha seisust nenda rojastada ja jalgega tallata?  Parranda! parranda! ja te sedda aeg- saste, Ons se se ainus paar mis nenda ellab? Parrako! nende sarnatsid on weel küllalt!  sWalle Keige ristiusso made seest sadetakse missionärid wälja Issanda  meie Onnisteggia armowalguse tuld sütama,  ka meie Eesti rahwa keskes korjatakse rahha nende Jummala meestele seks ja sellepärrast,  et tössine ussowalgus keige sette rahwa  kätte peaks sama, kellel sedda weel ei olle. Agga meie nüüd? Mis missionärisid meile weel tarwis on? Eks meil olle jo selge Jummala sönna iggaühhel igga pääw käes? Eks meil olle öppetajad, kes meile igga pühhapääw  ueste tunnistawad ja mele tulletawad, et meid jo kalli hinnaga ristmissest sadik ostetud  Jummala poea werrega? —- Ja waarke, armad Eestiwennad, ommetige toppib jubba monni aeg südda nuttab selle peale mötteldes üks öppetaja meie sekka, agga koggoniste teist wisi öppetussega, kui meil piiblis on, ehk temmal kül ta ennese wast  o tunnistusseks pibel kottiga kaelas ja se sönna suus, agga parrako! ümberpöörmisseks,  sedda modi, kuida temma issa, kurrat, tedda öppetab. Sesamma walle kulutaja ja prohwet Juhhan Leinberg on ta nimmi, (on tedda ka Maltswetti Juhhaniks nimmetud)  seon  ka nüüd nende päwade sees Perno linnas omma umbrohho semet külwanud, ja paljo jooksid ta öppetust kuulma, liategi naesterahwas,  kes ei möttelnud mitte selle selge öppetusse  peale, mis nad jo lapse pölwest siit sadik  sanud, ei! nad ollid sest tüddind, läksid teist öppetust otsima selle käest, kes on ennast ärramünud pimmedusse würstile sullaseks, sellele,  kes on keige wallelikkude issa ja kelle ello asse on põrgus, kus iggawenne ahhastus, ulluminne  ja hammaste kirristaminne on. Oh need willetsad, oh need willetsad! Kes on neid ärrateinud, et nemmad töe walgust nähhes ei näe, ja töe öppetust kuuldes ei mõista?!! Eks olle temma willi kül jubba tunnistanud,  missugguse waimo pärralt temma on! Ta on jo kahhele korrale wimist päwa kulutanud  mis walleks läinud, ja omme- 192