jas, ta tahtis teada, mis se piddi tähhendama  ning läks separrast nende järrele, ka wärrawast  wälja ja näggi peagi, et nad surno aea peale läksid, kuhhu ta ka järrele läks. Se olli just hingede pääw, 2. Nowembril ja sel rahwal üks kallis haudade pühha. Jggaüks langes warsi omma suggulasse haua peale pölweli  ja teggi üht pissukest palwet, misläbbi ta nende maimudega könneles, kelle ihhud seal külmas haudas hingasid. Kellegi silm ei janud  kuiwaks. Keik hauad ja ristid nende peal, ollid kui Zummala sõrm, mis neile manitsedes  ütlesid: ....Mõtle wiimse otsa peale!"" Kas olli seal kül üht hinge, kes ei pallunud? Kas olli seal silma, mis ei nutnud ja kät, mis üht lillekest haua illuks ei pannud? Ei ma ussu mitte! Oh kui paljo olli seal süddamid, mis ärrasullasid ja silma pissaratest troosti otsisid! Kui paljo pissaraid on seal wallatud! paljo mallo, mis süddant narrib, ja kegi mu põlle kuulnud egga näinud, kui agga ükspäinis  need lahkunud maimud, kelle kehhad seal omma päwa tööst puhkawad, ja kellele iggaüks  omma hädda kaebab? Kui paljo käiwad siin sedda ello-teed mailmast läbbi ja kelle süddames  tössine armastusse hallikas keeb: lähhäb  sedda, kedda ta ennam ei näe, maimus watama? Kui mitto emma, kelle süddamed omma armsa ärranärtsinud lapsukesse parrast kurwastusse hawadest wallutawad, senna lähwad  troosti ja abbi otsima? Kui mitto mäest last tullewad omma kalli emma haua peale ja nöudwad emma süddant taggasi?" ..Keik sedda süddame wallo, neid silma pissaraid  ja kaebtussi seob üks leinaja nende lillekeste  sisse kokko, kellega ta üht hauda ehhitab;  igga wähhägi armastaja südda ei jätta neid ehhitamatta. Keik ollid seal kibbedaste ammetis, muud kui se wöeras köndis eddasi ja taggasi ühhe haua jurest teise; temmal polnud  seal kedda ta piddi tagga leinama: ommetige  olli ta südda raske. Korraga kuleb ta leina laulo heält; ta ruttab senna ja leiab, et seal üht noort tüttarlast maeti, kedda surma ingel temma ello kewwadil olli mahha niitnud;  ta peigmees, omma kurwastusse koorma  alla mahha röhhutud, nuttab omma ar- mokest ja keik ümber seisjad wöttawad ossa temma kurwastussest ja ahhastussest ning süddamelikkud  palwed saatwad sedda külmaks janud  ihho hauda. Ni pea kui ta waikne hingamisse  koht olli kinni aetud, istutas peigmees  rohke silma wee al üht kenna rosikest ta haua peale ning ehhitas sega temma hauda, otse kuida ta kannini ta kambrekest, kus ta ellas,  olli ehhitanud. Aega möda laks rahwas sealt waiksest hingamisse kohhast wälja ning iggaüks ruttas rahhuga jälle koeo pole, agga meie wöeras ei teinud weel minnikut, ta jäi meel senna ja ta näust olli nähha, et tal middagi  süddame peal olli, mis tedda waewas: wist ta üks kallis nore ello warrandus? ..Surm tulleb wägga hea melega warra nore ello hommikul ja noppib neid pungasi, mis weel põlle lahti lõnud; ta armastab paljo ennam  üht punna-palget kui ellatand ja kahwatand;  wanno lasseb ta saggedaste kaua ennese  järrel odata, saggedaste tulleb ta kesk ello romo aeal, mil meie tedda ei ota ja wiib meid iggawese rahho sisse! Sedda, kes ello raskuse al äggab, ei panne ta ni pea rahho wodisse maggama, egga ka sedda, kelle südda wee! üht wasto armastajat põlle leidnud; agga sedda  on saggedaste, et need süddamed lahhutud sawad, mis teine teist armastawad." Nenda möttetes käies lähhäb se wöeras selle praeguse kinni kaetud haua jure, wöttab sedda  rosi-lille, mis peigmees omma prudile olli kinkinud ja lähhäb rahhoga surno aeast wälja, sest öhto olli jubba kätte jõudnud. Ni pea kui wärrawast olli wälja läinud, näeb ta seal müri peal üht musta tahwelt, kus peal need sönnad seisid: ....Teie tekäiad, auustage surnute ommandust; rosid ja lilled on nende omma!"" Kohkudes lugges ta neid sönno, sest ta süddame tunnistus kaebas ta peale. Te peal koeo minnes mõtles ta: ma tahhan sedda rosi taggasi sata; agga seal kostis  warsi ta kurri südda: tühhi ebbausk, mis tarwis taggasi sata?! Kui koeo sai, panni ta sedda rosi klasi sisse külma wee sisse ja klasiga  omma wodi ette laua peale. Kui maggama  heitis, seisid ta silmad ikka rosi peal ja südda tuksus ahhastuse koorma al; wimaks 232