Perno Postimees ehk Näddalileht M 54 »863 UhheksaS sPern«S, kcsknäddal 25. Augustil.^ aasta. Ses lehhes seisab. Reisi sönnumed Ommalt maalt: Pernust: Uus sild. Auro-laew Olga. Pernomaalt: Kirriko wargus. Testamaalt: Tullekahjo. Riast: Kuld pulmad. Õ-külm. Paidest: Tullekahjo.  Peterburgist:  Keiserlik kingitus. Tulle panniate selts. Odessast: Hobbuste katk. Somemaalt: Hirmus tö.  Wöeralt  maalt: Preisimaalt: Ikka wanna wisi. Jtaliamaalt: Pahhad asjad. Inglismaalt: Ellajate surm. Türgimaalt: Kolera többi.. Amerikamaalt: Pärris orjade prius. Uemad sönnumed. Reisi sönnumed. Minnewa kord jäime omma reisi sõnnumetega  õlle wabrikuSse ö-maea!e, sest öhto olli käe, kui keigega walmis saime. Teisel päwal, 25. Julil, olli essimenne murre seal sures ja uhkes Peterburgi linnas ka pühha kotta minna,  Jummala sönna kuulma ja taewa Jssaga könnelema. Kello 9 aeal läksime kotto minnema  ja et ilmoke kenna olli, käisime sedda teed, mis wersta wiis pik olli, jalla künni Peetri kirrikusse. Parrajate hellistadi kirrik kokko, kui senna saime. Pühhakodda on kenna  ja rumikas ja mis mul seal römuks olli, koggodus laulis wägga kennaste ja öppetaja kes jutlust piddas, olli wäggew omma sõnnade  polest, agga kahjo, nattuke maddala heälega;  agga egga se temma sü põlle, heäl on Jummala and sellega peab innimenne rahhul  ollema, kui paljo tal tedda on se põlle  kellegi omma wötta egga jätta. - Nenda  läks se enne lõunat möda. Pärrast lõunat  sõitsime kello kolme aeal aurolaewaga Pe- terhowi se on üks suur kus Keisri Herra igga sui omma sure sugguga asset peab. Agga siin ütlen sobrad, jäin ma nago karjapoisike suud silmad parrani sedda  immet watama, mis seal korraga silmade eeS seisis. Kuhhu pole silmad pöörsin, seal olli uus assi ees. Essimenne te läks meil kohhe, kui aeda astusime, keisre Peter !. lossi jure, mis ammogi ni suur ja uhke põlle, kui meie aegsed keiserlikkud lossid. Sedda käisime  otsast otsani läbbi, kus mõnda asja näggime,  mis keiser Peter issi prukinud, ka temma  kirjutusse pult, ta maggamise wodi ja muud prugitawad maea asjad. Selle lossi ees on üks kaunis suur tiik, kus ka rohkeste kallo sees. Auwäärt tener, kes meile lossi näitas, wöttis ühhe aisa-kella, astus tige äre ja hellistas  kellaga. Korraga kihhas keik tige ärest wessi kalladest, mis kella hellistamisse peale senna kokko tullid, nüüd wissati neile leiwa ja saiatükkid wette, mis nad kohhe ärratömbasid.  Sealt läksime otse keiserlikko lossi pole ja selle te äri möda tulli üks uus assi