Perno Postimees ehk Näddalileht M M. tWS. Uhheksas jPer««S, kesknäddal 6. Oktobril.^ aasta. Ses. lehhes seisab. Mönni sönna nore rahwale. Ommalt maalt: Peruust: Laat. Pahha tö. Pernomaalt: Õnnetustest. Riast: Lanstoa nöupiddaminne löppetus. Hirwede weddo. Tartust: Uus prohwessor.  Tallinnast:  Uest kirrikust. Eestimaalt: Kirrikute löhkumistest. Tallinna-Narwa raudte. Peterburgist: Pankbilletide wäljamaksminne. Nowgorodist: Marmorist mällestusse sammas. Moskwast: Hea mälestus. -- Petrowskist. Somemaalt: Tullekahjud. Polamaalt: Wals rahha meistrid. Warsawist: Kawwalus ilmunud. Wö eralt maalt: Preisimaalt. — Saksenimaalt: Raudte õnnetus. — Jtaliamaalt: Mawärriseminne.Prantsussemaalt: Õnnetus.  Inglismaalt: Mässajattest. Laewade katk. Mönni sönna nore rahwale. Mul õlleks kül mönni sönna nendega na nelja silma al könneleda; sepärrast pallun mitte  liig arrad olla ja eest ärra pöggeneda, sest kui eest ärra jooksete, ei sa meie ial kokko, egga tuttawaks ja ma ussun ma ei tahha isseennast kül kita woite julgeste endid minnoga sõbraks tehha, sest ma woin teile mönnes asjas kallist ja head nöu anda, mis ülle teie tõeste ei saaks kahhetsema, kui mo nöu ollete wötnud. Ollen ommetige jubba monne päwa ma peal ellanud ja ka mõnda näinud, miöläbbi isse paljo targemaks ollen sanud. Tarkus ei tulle ühhe päwaga, sedda peame aega möda õppima ja midda wannemaks olleme sanud, sedda suremaks lähhäb  meie tarkusse warrandus. Ollen ka praego weel walmis öppetust wötmas, kui kegi sedda mulle ommast warrandussest woib ja tahhab jaggada. Tean kül, kui alles noor ollin, kui paljo kerget meelt ja tühja möttet mo peas, kui peasokessed ümber lendasid, mis agga wannadus  keik wälja aeanud ja nüüd ennast kog- goni teise tunnen ollewad ja nenda arwan ka, et igga nore innimesse peas ja süddames otse sesamma suggused peasokessed pessitawad ja mõnda tülli neile tewad, mis ma heamelega ühhe hea nöu läbbi tahhakstn, kui mitte üsna wälja aeada, siis ommetige katsuda neid waigistada.  Pallun siis kannatlikkult kuulda. Selle lühhikesse aea sees, mis ma postitaskut  kannan, on mulle kirjade läbbi mitmesuggused  kaebtussed nore rahwa ülle tulnud, mis ma agga keik põlle tahtnud awwalikkult juttustada egga nende wiggadussi keige mailma  ette wälja laotada, agga ommetige jäid nad kui ohhakad mo süddamesse torkima. Ei põlle se ka praegogi mo nöu, neist awwalikkult könneleda ehk neid laimada, waid agga nöu anda, ettewaatlikul kombel omma asjo aeada ja nenda tallitada, et se neile mitte äbbiks waid auuks tulleks. Keige suremad kaebtussed  on selle ülle olnud, et noor rahwas wägga ilmalikkul kombel ellab ja koggoniste ärraunnustab,  et nemmad ristirahwa lapsed ja ristikoggodusse  liikmed on, kes kassinusses ja puh-