nadus on 30 aastat, mis meil arro asst on. Keige surema waewa järvel ei sa nemmad ial kaero, waid üksi Heino, kui needke head ollekftd. Kui nendega praego 30 ja 40 wersta on aetud,  et aurawad, ei panne neile ommeti ükski tekki peale, waid wiskatakse käppoga pöhko ette, hea küll kui ka 40 kradi külma on. Kus meie hobbused sedda wälja kannatawad? Agga panneme meie Ja kuti hobbusid immeks,  siis peame neid endid weel ennam immeks  pannema. Keige Siberiamaal hütakse neid raudinnimesseks. Ükski innimesse loom ei wöi sedda wäljakannatada, mis üks J akut kannatab. Tee peal, kus külla egga körtsi kuskil ei olle, 35 ja 40 kradi külma, kibbe pöhja tuul puhhub, teeb ta öhto laggeda peale tulle mahha ja jääb öseks. Põlle tal tekki egga telki egga muud maggamisse riet kafas, kui se kassuka tük, mis tal selgas on. Sellega aiab ta lausa taewa al küpse külmaga läbbi. Wanna hobbuse ride lautab ta lumme peale, pu saddul peapadjaks, se on ta wodi. Kassuka tük, mis päwa selgas olli, wöttab ta peale, nenda et selg ja öllad waewalt kaetud on, eest poolt kehha on wasto tuld ilma katmatta.  Kui ta tük aega nenda wasto tuld on seisnud, toppib ta körwad ja ninna söörmed kassuka willadega kinni, tõmbab pea kassuka alla ja nüüd on keik walmis; nenda maggab ta keige kangema külmaga künni hommikuni. Saggedaste lähhäb rie öse pealt ärra ja maggaja  kehha on ülleültse härmas ja jeätand, agga sest põlle luggu. Mähhärdune meite rahwast  on nisugguse unnewodi järvele weel hommiko  ellus? Teine immelik assi on Ja kuti wägga terrawad  silmad. Uks lakut wöib, nago kul, senna male nähhä, kus meie middagi ei nä. Nemmad näewad mitto taewa tähte palja silmaga,  kedda kegi mu ilma kiikrita ei nä. Nendasamma immelik on ka nende mällestaminne.  Mis üks Jakut kord kuulnud ehk näinud, se ta metest ennam ei lähhä. Uks paljas kiwwi, pukänd, weelomp ehk mu sellesarnane  assi, mis ta kord näinud, juhhatab tedda mitme aasta järrel weel oige tee peale. Ka näppotö peale onZa kutid terrasemad, kui keik muud Siberiama rahwas. Mitmefuggused  söariistad tewad nemmad issenneötele, mis targemad ei sage jarrele tehtud. Ka pargiwad  nemmad hobbuse nahko, kulda meie maal kegi ei möista. Nendasamma ei pea Zakuti naesterahwas mitte lollid ollema. Et Jakutid seal ommal maal, kus need kalli kassukaga linnud otsekui oMma koddo ellawad, ka sured küttid on, se on MuidogL teäda. Wässirnatta suplewad nemmad süggawast  lummest läbbi ja leidwad lindo, kus kegi ei möttelnud. Agga pöhja-pödra kaswataminne, nago Laplaste!,  ei olle Zakuti rahwal ial korda läinud; agga mis Laplased ja Samojedid pöhja-pödradest, Beduinid Ärabia- ja Ahwrikamaal  kametidest, sedda peawad Jakutid omma hobbustest. Se on temma koorma ja söido loom; temma nahhast teeb ta ennesele ihhokattet, temma karmust kallapüsid; kedetud hobduse lihha on ta armsam söök ja happendud  märra piim ta armsam jook. Ka koerad  on nende seas, kui weo-ellajad, au sees petud. Zakuti road ei olle mitte penikesed ja kallid, agga ta aiab mehhe wisi sisse. Mönned  neist wöiwad, nago pärris lojussed, inneto  paljo süa. Sedda on ka jubba nähtud, et kaks Zakutimeest kokko 2 puda lihha ja 1 puud sulla wöid arrasöid, ni hul kui se kuulda on, ja tännasid meel peale. Jgga rikka Ja kuti pulma peale tulleb üks paar nisuggusi harjund södikuid pulmaliste römuks.  Teist södab peigmees, teist pruut, ja mees, kes ennam iöuab nahka panna. Kumba södik ennam jöuab süa, se arwab fedda omma  önneks. Suurt tarkust ei wöi neil mitte olla. Ehk kül üks lakut külma ja pallawa wasto panneb, on ta ommeti ebbausklik ja wärriseb, kus volle tarwis. Neil on mäggede peal tede ares ommad paigad, kus mäewaim peab ellama. Nisuggusest paigast möda minnes/katkub  lakut omma hobbuse lakkast mönne jöhwi wälja ja seub pu-oksa ohwriks, siis peab teekond õnnistud ollema. Muist on Jakudidest pagganad, muist ristiusko; agga ka need, kes ristiusko peawad ollema, auus- 23