Tõstamaalt. Mühhade wasto malmis  taini ssest ja kirriko ehhitu sse Luggege isse, kuida meile sealt kirjutakse: Armas Postimees! „Kas kuled, ma tahtsin sulle middagi üttelda:  Sa rägid omma wiimse wann.a aasta numrite  sees, sest surest jöulo walmistamissest ja römust, kuida sedda iggal pool möda minnes ollid näinud; selletad ka ärra, et se wäljaspiddine  walmistaminne mitte se oige jöulo room ei olle, waid se peab üks waimolik hinge  rööm ollema; meie peame waimus Pet-. lemma minnema, selle peale mõtlema, mis meie hinge önnistusseks seal on sündinud! Sesamma walmistaminne jõulude wasto nähti ka siin meie koggodusses ollewad, agga meie ei janud mitte selle jure üksi, waid laksime, nenda  kuida se jubba mönni aasta selle koggodusse kallis pruuk on, jöulo laupääw- ja ka ue aasta  laupääw öhto rohkeste kirriko kokko, mis küünla tulledega walgustud olli, kus Jummalale  ses sures jöulo römus kitusse lauludega tänno ja kitust andsime. Jummala sönnast, ni hasti-köutusse sönnadest mannast Testamendist,  mis Jummal prohwedide su läbbi lasknud  kulutada, kui ka armo kulutussest uest Testamendist, mis sel kallil jöulo ajal on sündinud, kelle mällestusseks meie neid pühhitseme  ja sedda suurt römo tunneme; sest tuhhanded  heäled hüüdwad: „Üks laps on meile sündinud! Üks poeg on meile antud!"  Agga  sest ei olnud weel mitte kül, et koggodus lauldes, selle sure jöulo römo parrast Jummalat  temma löpmatta armo eest kitis waid wimaks kuuldi kori pealt, noorde innimeste ja laste suust nelja heälega kitusse laulo, mis keikide süddamio ülle wägga römustas, ümber  pöörsid ja ni waggusi kulatasid, et kellegil köhha peale ei tulnud, sest need ollid nende ommad lapsed, kedda nad ollid lasknud kolis käia ja seal sedda õppida. Jah, armsad sõbrad! Kas ollid keikide wannematte süddamed  rõõmsad selle laulo ülle? Kas ollid keik kihhelkonna lapsed seal laulmas? - Selle peale pean ütlema: ei mitte! Mitmel tulli ka wessi silma sest et nende lapsed mitte seal ei olnud, egga ei woinud ka seal olla! Issand, oh aita, et nored ja wannad wöiksid  laulda: Eddasi Eddasi! Sion minne walgusses. Mis jubba möda läinud aastal Postimehhe  48 numres Testama kirriko seestpoolsest ehhitamissest sai rägitud, kus agga mitte polnud  ülles antud, mis keik maksma tulnud, se weel selgeste teada ei olnud; et agga nüüd tean, sepärrast tahhan sedda mis süddame peal ott, walja üttelda. Meie kirriko kantsel ja altari pilt, kellest üllemal nimmetud numres  on könneldud, makswad ühte kokko 152 rubla. Altari maliminne maksis peale sedda 50 rubla, mis möisawannemad omma kullo Peale lasksid tehha. Sedda panneb nüüd mönni Postimehhe luggia wägga immeks ja ütleb: kuida on ni kassina rahhaga kantsel ja altari pilt kätte sadud, sest nisuggused asjad  makswad jo mitto sadda rubla, ehk ei woi need möllemad sured asjad olla! Selle peale kostan ma sulle armas söbber, kes sa sedda ütled: et möllemad on wägga kennad ja tewad meie kirrikule au ja illo; agga se tulli nenda: Meie koggodus olli sedda nöu mönne aasta eest wötnud, ühhe altari pildi tarwis rahha korjada, agga et üks nisuggune  pilt paljo rahha maksab, olli muidogi teada,  ja ei jõudnud selle pissukesse koggodusse  anded ni kaugele üllatada, kes kül mitte liig sitke ei olle, waid lühhikesse aja ja mönne  aasta sees paljo omma kirriko tarwis on andnud, seal satis Zummal abbi: Meie öppetaja  W. Kristiani kinkis üht wanna pilti, mis agga mitte sedda wisi ei wöinud ülles pandud sada, waid piddi ülle malitud sama. Agga kust sedda innimest leida? Noh Zummal  leidis nöu! Seal tulli Perno linnast üks noor naesterahwas, wöttis sedda malimisse tööd omma peale ja pealegi: möttelge ilma maksuta ja laskis agga ükspäinis nende wärride  eest, mis selle tö jures prukis, maksa. Säh, seal wöib mönni jälle üttelda: mis ilma  maksuta tehtud, ei wöi suur assi olla! Kes sa sedda arwad, tulle waatma, kül tö isse ennast kidab. Minna ütlen agga, et kül pilt nattoke wäike, sellegi pärrast, tö wägga 27