parrast, mis igga paggan wöib tehha, waid süddame tunnistusse pärrast, kui Issanda  sullased ja ümmardajad, kelle ees rvahhet  ei olle perremehhe egga sullase wahhel. Tulletage ka teie mele, et enne pead hea ristiinnimene  ollema, enne kui hea perremees ehk sullane  wöid olla. Ärge kaebage ja nurrisege ni paljo omma leiwawannematte wasto; sellega  ei kida egga auusta teie isseennast. Teie iaitmissest ja taggaräkimissest tunneb igga targem,  kui paljo isse waart ollete. Tühjad wadid  köllawad keige ennam. Ärge unnustage mitte ärra, mis meil surmani meles peab seisma:  „ Meie peame Jumma lat kartma  j a armastama et —" jah et möistaksime õiged sullased ja perremehhe  d olla. Kui ühhe perremehhe eest teise ette, ehk ühhest tenistussest teise lähhäte, ärge olge seal mitte üksi rahha ja palga orjad!  Teie ollete jo liig kalli hinnaga ostetud,  kui et peaksite ni kadduwa asja orjaks ennast andma. Wadake ikka ka Issanda tahtmisse peale. Mis ihhule, parrem on, ei olle sedda igga kord mitte hingele, ja hinge rahho peale peaksime ommeti ennam watama.  Lot jooksis ka Siddimi orgo ja wallitses  parremat karjamaad, tahtis rikkamaks sada, hõlpsamalt ellada, kui Abraam; agga kuiva läks ta luggu pärrast? Wanna süddamega  jooksis Onesimus omma perremehhe jurest ärra, ue süddamega läks ta taggasi, pällus  andeks, ja ükski tö ep olnud temmal nüüd liig ränk, sest et ta keik Issanda pärrast teggi,  ja Wilemon piddas tedda kui omma wenda.  Saab mönni teitest ni paljo rubla palka, kui aastas päiwi, aitummal selle eest, egga minna sedda kaetse; agga ma pallun: armas wend sullane, ehk ödde ümmardaja: ärra sa sellepärrast omma palga wangiks, waid ja Zummala orjaks! Paljo palgal ep olle pusärkis ennam rumi, agga Zummala kartus teeb haudas pehmet aöset, ja sedda ei sünniks mitte ärraunnustada. Ärge nüüd jälle nurrisege  ööldes: „Postimehhel" on ikka manitsemisse  ja pahhutamisse wallo, nago meil kirrikuid  ja kirrik'ssa»daid ei õlleks! Meid teenrid pahhutakse muidogi küllalt." Wöid olla; minna ei tahha keddagit pahhutada, waid söbralikkult  palluda, et töe tee pealt körwa ei astuks;  agga wennad ja öed, kui tödde meid nenda töukab ja torgib, siis waatkem ette, et paised ja muhhud, mis örnad on hopi kartma,  meie omma külgis ei olle. Ja nenda ka perrewan nemad. Ärge pange pahhaks, egga teitegi seas weel keik kuld ei olle, mis hiilgab. Paljo kaebadakse perre holetusse, laiskusse, sönnakuulmatta mele ja palga ahnusse ülle, ning sest on parrako suur hulk terme tössi; agga middagi muud on ka weel tössi, ja se on, et perrewannematte! saggedaste  isse ka südi on. Sepärrast pakuksin  ma neid ka: Kes ial ollete ja kus ellate, näitke ennast kui Issanda maiapiddajad ülleS. Teie ehk ei ussu mitte, kui suur jöud leiwawannema armastusse sees on, mis ussust tulleb. No agga seeb se wigga on: usk ja temma willi, se on armastus Jummala  ja liggimesse wasto, pudub weel ni mitmes maias, ja sellepärrast ei tahha ka head teenred önnistada. Jgga maia, kus Jummala  kartussel rumi ei olle, on nago wsnna külm küün, kust Jummala õnnistus iggapiddi  tagganeb; ja peaks seal ka muido kül paljo rikkust ja warra ollema: egga se weel önnistusse tunnistus ei olle. Suur palk ja raswane söök toob teile kül sullasid ja ümmardajaid  kokko; agga kas teate nüüd, kui truid ja head nad on? Kui meie isse omma Issanda wasto truid ja sönnakulelikkud ei olle, kuida wöime siis nöuda, et meie teenrid meitest peawad parremad ollema? Mis perre meitest kuleb ja nääb, sedda ta jarrele teeb. Piddagem omma perret lapsiks, siis piddawad nemmad meid ka issaiks ja emmaiks. Uks armas  waimolik tuleöhk lehkab iggas maias, kus maia-issa preestri ammetit möistab piddada  ja perre hoiab kokko, nago päsokese pöiad pessasse. Tehkem agga, et perre meid armastab, ja se sünnib selle läbbi, kui meie omma perret armastame, küllad siis näete, et teiste awwatelleminne ja surema palga pakkuminne  neid meie laua ärest ärra ei kissu. Za kes siis ommeti lähwad, neid laskem rahhoga  minna: Zummal sadab meile parremaid 116