meti tutwad allema. No kas on? Kui mitte, siis ep olle üht silmapilke uest aastast aega wita, waid palwes warsi öiget teed otsida, ja mitte järrele anda, künni süddamest wöime laulda: „Jssand  on mo karjane, mul põlle ühtegit waia ;c. (Taw. l. 23.) Ja on temma meie karjane ja meie temma karja talled, noh, siis on ka uel aastal meie asjad hästi; agga mitte muido, Käib temma meie eel, siis käigo meie te tullest ehk meest läbbi, meie astume uskus järrele, mitte omma, waid temma mäes. Peame ka sel aastal temma pühha nöu järrele allandud ja piggistud sama, risti kandma ja okkasteed käima ja mönni kord ka nuttoga omma leiba söma: ärgo olgo se meile wöeras egga raske. Issand ep olle meile kunnage armolissem, kui siis, kui meid karristab.  „Kibbe wits ja armas laps", maksab ka Jummala rikis. Piddagem agga temmast uskus kinni, siis ei jäeta meid ial mahha. Kuhho Pea eel lähhäb, käiwad liikmed järrele, ja nenda ka surma wärrawast läbbi, kui ehk sel aastal senna male peaksime jöudma. Ma lodan, kallid ristiwennad  ning öed, et meie ses asjas ühhes nöus olleme ja ühte teed käime; käigo Issand meitega!  Önnistago temma merd ja maad, meie pöllo- ja kättetööd, hoidko meie kallist Keisrit ja Temma sugguwössa, keik üllemad ju allamad, kirriko ja koli öppetust ja keik, mis ellab, meie kassuks ja omma sure nimme auuks! Tehko ta isseärranis meie Eeötirahwale sedda uut aastat  önkistusse ja armo aastaks ihho ja hinge polest, et nende koyrm ikka kergemaks ja silm selgemaks  lähhäks ärratunda, mis nende öigeks kassuks on. Õnnista meid uest jälle, Uel aastal armoga! Sinno riik, se tulgo meile, Keik, mis tahhad, sündko ka; Surest armust toida meid. Anna andeks meie süüd, Kiusatusses hoia ka, Peästa kurjast armoga! Hulgal on kerge head tehha. Meie olleme aitummal ristiinnimessed ja ellame ristikoggodusses, kus allati öppetakse ja kulutakse, et Zummal Zssa meile keik issalikkust jummalikkust armust ja heldussest kingib ja et meie kohhus on tedda se eest kita,  tännada, tenida ja. temma sönna kuulda; et Zummal Poeg meid mitte kadduwa kulla egga höbbedaga ep olle pattust, surmast ja kurradi wäest lahti teinud, maid omma pühha, kalli werrega ja omma kannatanusse ja surmaga, et meie temma ommad piddime ollema, temma rikis ja temma ellama ja tedda  tenima zc.; et Zummal p. Waim meid, nenda kui omma terwet ristikoggodust ma peal kalli Ewangeliumi läbbi kutsub, koggub:c., meie pattud rohkeste andeks annab ja meid iggawesse  ello lotussega kinnitab ja römustab. — Kas keigil innimestel mailma peal ni suur ön kaas on? Põlle keddagit. Mitmed miljonid istuwad alles pimmedusses ja surma  marjus ja ootwad kojto, mis ristikoggodusse  poolt neile peab töusma. . Olleme meie ristiinnimessed siis nenda Sion ja taewa Zssa rüppe-lapsed, kennel mingisuggusest  taewa warrast pudu ei olle, olgo siis meie omma umbusso ja kangekaelusse labbi: siis peab lastel ka wannema näggo ja meel ollema. Zummal armastab ja on helde, ka meie peame armastama ja helded ollema; Zummal teeb allati head ja jaggab andid wälja, ka meie peame head teggema ja andid  jaggama sedda möda, kuida kellegil armastust  süddames ja koppikuid kottis. on, muido on usk surnud ja meie nstiinnimisse aunimmi meile habbiks. Kui lubbate, siis ma annaksin ue aasta hakkatusses head nöu, kuida meie heateggemissed suremaks ja ommeti  kergemaks lahhäksid, kui siamale. Minno arwates peaksid meie armastusse andid  isseärranis nelja jakko jäetud sama. Meie andid on tarwis: 1) meie omma koddose waestele, kes meie keskel ellawad ja omma haddaga meid armastusse teggudele maenitsewad;  2) meieussowendadele wöera usso rahwa seas, (abbi-kassa) et neil waimolikkust  warrast ei pea pudus ollema; 3) piiblikoggodusstel,  et kallist Zummala sönna oddawalt sada õlleks, kust innimesse hing üksi 2