ta kegi ennam Messe. No kes teab? Mis suur assi temma ilmalik wallitsus ennegi on olnud; ta waimolik wallitsus, se üllatab kaugele, ja senni kaua, kui Roma katekismusse sees seisab, et innimenne hea teggude läbbi önsaks saab, senni põlle paawsti kael weel ammo murtud, jägo ta ma lappikesed temmale ehk sago teistele. Hakkagem piibli ramatut Jtalias lautama, waatke siis, kas paawst mitte hopis ennam ei wärrise egga karjo, kui omma made parrast. Zummala sanna selgeste ja puhtaste  kulutada: se möek leikab üksi läbbi. Sellega hakkas Lutterus, ja on ennam teinud, kui kunningad ja muud teised. Prantfnssemaalt. Ei olle keik kul d, mi s hiilgab. Minna ei tea, kas se tösst on, agga innimessed rägiwad, et ka kuld puris linnoke ikka peab wangis ollema, ja köied, kui nad kord kätte ümber on seutud,  olgo stdist ehk nidist, peab üks hul keik ollema: kinni on kinni. Mitto kord mõtleme  meie: kes löuenhit, sidi ja sammerid kannab,  lossis ellab, töldas föidab - egga selle kehha wöi ial kihheleda egga südda raske olla. Temmal on jo keik käes ehk wöib keik sada, mis südda himmustab. Jah, nenda mötleme meie ja kaetseme seal jures, et meil ei olle, nago neil. Agga kui meie keige nende meie arwates rikkaste ja röömsatte assemel seisaksime,  kedda nüüd kaetseme, küllad siis õlleks meil teised laulud suus. Mitmed asjad hiilgawad  wäljaspoolt , nago kuld ja päike, agga kui katte pealt ärrawöttame, siis on seest keik tibbowitso ja ohhakaid, silmawet ja süddame wallo täis, et omma maddala pölwe eest üsna Jummalat peame tännama. Kuld kroni kandes  peab ka pea mönni kord higgiseks minnema.  Rahho maias ja rahho süddames, ülle selle ei käi ükski assi. Agga mapiddin jo Prantsussemaasträkima? No eks teen sedda  ka. Just Prantsuste peale mötteldes tullid  mul nisuggused mötted. Teate jo kül, et nende keisri proua nüüd Inglismaal reisi peal ja meelt lahhutamas on. Säh nüüd! meelt lahhutamas? Siis ta meel on jo wist kurw, happo ja raske olnud? Eks sedda stis wöi ka olla? Leinaminne omma öe järrele ei te temmale jo mitte römust näggo, agga tal peawad weel mitto muud asja füddame  peal kanda ollema. Prantsvssed isse, kes temma lähhedal on, teadwad ka üttelda, et temma üks nisuggune linnoke olla, mis Hispaniamaalt  todud, nüüd Parisis kuld püri sees ellab. Uksi temma au ja illo, surus ja körge pölli paistab teiste silma, agga ta öhkamissed  ja stlmawessi, sedda ei kute egga näe kegi; sest sured innimessed ei kohhi saggedaste seddagi, mis igga sant tohhib, fe on: nutta ja taebada, kui neil kurbdust sa wallo on. Ta olla ka ommal katöliko kombel wagga innimenne  ja sea! jures ebbausklik, kellel paawsti pahhandussest suur kurbdus ja murre olla, ning ühtlase ka hirm, et Jummal neid separrast  hirmsaste saab nuhtlema, et nemMad „pühha issa" eest ennam hoolt ei kanna. Ta olla ka silmawega mönda korda sest räkinup, agga Napoleon kosta ikka: „Olle rahhul übbikasa,  nisuggused asjad, põlle mitte naeöte asjad. Kuida sündwad, nenda peawad nemmad  sündima. Kül ma tean, mis ma teen." Sähhärdused asjad, ütlewad rahwas, on tedda  Parist kuld salidest Sotti mäggise male alanud meelt lahhutama. Kurbdust ja pahhandust  põlle üksi Eestinaestel, waid ka teistel.  Prantsusse wäggi, kedda Siriamale riskirühmale  appi sadeti, peawad jubba takikorteris  ollema ja, nago se Prantsuste wiis on, priskeste ellama. Kui Prantsussel ka.pool pead maas on, temma hirwitab ja naerab ikka weel. üks selts ööldakse neid ühhe kopa sees ella-' wad, kus mannal aial prohwet Elias olla mönda aega ellanud; agga sedda põlle Prantsussed  egga Türklased kummagi näinud. Mönnes  paikus on neid ka rumi pudusse pärrast kirrikute sisse korteri pandud. Druside peale petakse paigal kohhut; agga ristirahwas, kes DamaskuSse taggasi pöörnud, wärrisewad ueste Türklaste ähwardamiste eest. Türklased ei wöi sedda ial unnustada egga andeks anda, et nende usso rahwast palja ristirahwa tapmisse  pärrast peab nuhheldama, otsekui ollekstd  nemmad neid hukkates kurja teinud. Kes 387