kelle süddamed nad omma rindo wötnud, sögiks  ette wissata. Hundi auko peawad nad wissatud sama! Ma ollen räkinud." Hirmus ja inneto, kuida se mõistus olli, teadsid Surmasaatja ja' Walgekuusk kül, mis se tahhendas, hundide jure, kes nälja ja janno läbbi hulluks tehtud, Mssttud sada. Tükkideks  kistus ja tunda, tMk sõe werri süggawaist  hawadest jookseb ja senni ellada, kunN tuksuw südda rinnust saab wälja kistud, olli kül hirmus, agga Ma weel mitte M hirmus, kui need pinamissed, mis ettewoetud ja taieste täidetud olleksid sänud, kui Waimo-mees teist mNstust õlleks andnud. Ühhes püst-postidest tehtud aedas ollid kaunis  süggawas aukus kaks suurt musta hunti, mis nälja ja janno läbbi ollid hulluks läinud. Keigest sögist ilma, wee ettewallamisse läbbi tulli wihhale ärritud, werrine waht tilkus löuge wahhelt wälja, laksutajad hambad ja tullised silmad; keik näitas, kui hästi nad ettewalmistud ollid Ojib-waside kurja ja jölledat  kohtomoistmist wapra wangide ülle täitmas.  Rihmadest ja paeldest lahti peästetud ja hulga hirmsa söameestest ümberpiratud, widi neid hundi augo jure. Shing-wau-konoe astus  kindla sammude ja tössise näoga nende keskes eddasi ja ta suust kollas tassane surmalaul.  Winters, kes nisamma wapper, kui ta seltsimees ja nisamma wähhä surma kartis,  käis mandudes järrel. Hundi augo jure sades tõmbas Walgekuusk, ni rutto kui wälk, ühhe söamehhe wöölt nua ja kargas augo are peale. Üks silmapilk olli ta kahtlane, siis ennego weel surmalaulo wiimne  heal ta suust olli kollanud, kargas ta hirmsa ja hullo huntide jure auko. Surmasaatja astus hirmsa wandega augo pole, et seltsimehhe järrel minna. Zubba olli ta omma jalga augo äre peale pannud, kui äkkiste üks pehme willane wö tale kaela ümber  wissatud ja kotka sulg juukste sisse põimitud  sai. Selsammal silmapilgul tundis ta ka üht pehmet ja soja käe surrumist omma käe külges ja näggi üht noort Indiani tüdrukud  ennest ees pölwili maas ollewad, kes niiske silmadega ta pole ülleswatas. Winters  tundis selle otawata wahheletulliko tähhendust,  ta olli peästetud, sest ..Rongasulg" (nenda olli tüdruko nimmi) olli tedda wiimsel  silmapilgul ennesele abbikasaks wallitsend ja nüüd polnud ta ellul ennam kartust. Indianide jures on se pruuk: Saab üks nende waenlastest, kedda nad wangi wötnud, surma mõistetud, ja tulleb siis mönni nende tüttardest ning wiskab temmale wö ümber kaela ja põimib kotka sulle juukste sisse, siis tähhendab ta sellega, et ta tedda ennesele abbikasaks  wallitsenud, wiib tedda söameeste wahhelt sönna lausumatta läbbi omma telki ja sellega on keik karristus mödas. Parrani lõugadega kargasid hullud metsa lomad Shing-wau-konoe wasto. Ta tõmbas sedda, kes ta lähhemal olli, pahhema käega körrist kinni ja parrema käega torkis ta terrawa  nuaga murdjale kehha sisse, künni ta surnud mahha langes. Siis poris ta teise pole, kes kannini tedda omma hammastega olli hawanud ja tahtis keigest wäest ka tedda nuaga läbbi pista; agga nugga läks hundi pähhä ja murdis mitmeks tükkiks katki. Nüüd ilma kellegi söariistata murdaja metsa loma wasto seistes, ei heitnud ta omma meelt ärra, waid kargas kahhe käega murdaja körrisse kinni, egga lasknud enne lahti, kui teadis tedda iggaweste  puhkawad. Nenda omma waenlassi ärrawöites, istus ta keige pimmedama kopa nurka ja pead pölwede  peale pannes otas ta ka omma otsa, sest ta olli hirmsaste ärrawerristud. Winters, nenda otamatta pinast ja surmast peästetud ja weel pealegi Ojib-was Indianide keige kennamast tüdrukust ..Rongasulg" (peamehhe  Möeraja-tule tüttar) seisis otse kui kohmetand,  künni tüdruko pehme käösi temma käest kinni hakkas ja tedda imme lahke ja rõõmsa näoga omma telki wiis. Senna sades panni ta põdra nahha, mis ukseks ees olli, jälle ette ja kui Winters ühhe nahha unniko  peale olli Mahha istunud, langes Rongasulg  ta ette pölweli mahha, kattis omma silm-näggo kättega kinni, odates, künni pimme warri temma hinge pealt lahkuks. Se 142