sest nüüd on jubba Eestitele ramtuid paljuks sanud ja rahwa käe luggeda, kust muidogi terrasemad luggejad paljo asjo on õppinud ja selle wanna kirjaga ni tutwaks sanud, et emalt nähhes jo woib luggeda. Agga mis tewad need luggejad ue kirjaga? Loeb, loeb, agga ei sa arvu, mis ta loeb. Kui nüüd meie koli ja Jummala sönna ramatud ka peaks ümber mudetama, kelle kahjuks peaks siis se arwamata mannade hulk jama?! Teiseks on se uus parrandatud kirjotusse wiis ka asjata. Et kül se üllewel nimmetud  ..Lühikene kirjotuse õpetus" omma arwates  ennast ütleb üht täielikko kirjotusse wisi juhhatawad; agga kahjo, et ta omma lubbamist  siiski taieste ei täida. Sest mõistke armsad  luggejad issi, eks selle parrandud kirjotusse  wisi järrele otse nisamma paljo seggadussi  ei tõuse, kui ta mannal kirjotamisse wisil ütleb ollewad? Siin olgo meil monni sönna tähhendusseks: I. Eks meie mitte lomolikkult (natürlich) ei kule ja arro ei sa, kui meie wanna kirjotusse  wisi järrel ühte lahtist silbi, mis ühhe heälega tähhega löppetab, loeme, ehk werime, et ta siis issi ennesest, kui ..se", wennitud ja lahtine on, ehk heäleta tähhega, ..sep", siis jälle lühhike ja kui kinni pandud, wälja kostab  ; agga kui heäleta tähhe jure tullemissega siiski se silb peab wennitud sama, eks siis jälle kaks heälega tähte, kui ..seep" sönna ja sönna wahhel wahhet ei te? ehk ka: sa-da (sinna), (sul on) sa-da, (heina) sa-da (Hptw. Acc. die Heusaden), ja sad-da: mikspärrast pean ma siis ..Lühikese õpetuse" järrele ommeti saada  (sinna), saa -da (sul on), (heina) saa-da ja sa-da, kirjotama? Mis sest siis kasso on, kui ma omma wanna lomolikko kirjutamisse wisi sönnade lomo jures mudan, ja wigga ommeti parrandamatta ja wiggaks jääb? Ehk: kuida selletab ..Lühikene õpetus" neid sanno omma kirjaga: sant (kerjaja), sant (pahha), tee peale (auf der Stratze), te peale (mache nur zu), wiis (mood), wiis (nummer), wiis (ärra), wiis*) (nine king) et ..lugeja ei eksi"? *) im Fellinschen und Pernauschen gebräuchlich. !!. Ei woi ka ükski sedda wabbandada, et temma neis Tallinna Eesti kele sönnus: agga, hakka, olle, olla, minna, minna, sinna, sinna, abbi, appi, ärra, herra, kassi (wälja), kassi (löma), hädda, wötta, kawwal ja. n. edd., omma wäljaräkimisse jures mitte kaks heäleta tähte wälja ei rägi, kuidas ei peaks ta neid siis mitte nenda kirjotama? Mis ma sealt siis targemaks saan, kui ma minna, minna, Mina ic. :c." assemel ue modi järrele ..minna, mina, Miina :c. :c." pean kirjotama? Ja, uut modi kül, agga mitte uut lomolikko kasso. 111. Kui nüüd ..Lühikene õpetus" § 14, ütleb, et meie sönnad ja sönna jaud raske ja ka kerge röhhuga on, ja S 1, et sönna nenda peab kirjotama, kuida sa wälja rägid ja kuled: siis ei te wanna kirjotusse wiis mingisuggust üllekohhut, kui ta kirjotab: minna, sinna, minna  sinna, Mina:c. zc., kui ka: linna rahwas, linna leisik, Lina, laewa mastid, laewa astuma,  süddame murre, kele murre:c. zc. ja kes ei kuleks ka nende wälja räkimisse jures mitte sedda lomolikko ümmardust (natürliche Rundung), sest et Tallinna Eestikeel ommast lomust jubba nenda weretud ja selle sönnad ilma mitme aksendita, ja aksendi kohha muutmatta  on, otse kui üks rattas, kellel midda ennam koddarid sees, sedda, ümmargussemalt jookseb. Tahhaks nüüd kül ..Lühikene õpetus" ühhest kohhast parrandada, siis tõuseb temma! teisest kohhast ommeti jälle nisammo paljo seggadust wasto, et se otsekohhe wälja nääb, mis wiggane  näitab ollewad, ennast mitte paljo parrandada  ei lasse, ja mis jubba mannast kõnne  järrel lomolikkult kirjotakse, parrandada tarwis ei olle. Ja mis maksab ka seal se parrandaminne ja muutminne, kus üks nisammo  tark on, kui teine? Löppetusseks ütleme meie weel, et se üks õigusse wiis on, mis keigis mailmas maksab, et iggaüht, kes kaua aega ühhe asja perremees  on olnud, ommas öigusses hoitud ja warjatud saab, ja et pealetullia ikka enne omma suremat õigust tunnistuste ja kohto möistmiste läbbi peab tõeks teggema, enne kui temmale 120