mas, ollid köhho-többe läbbi siit mailmast ärraläinud. Mis piddi issa südda ütlema, kui koeo tulles lapsed surnud leidis, kellest wannem peale kümme aastat wanna olli? Kes issi issa ehk emma, se woib kül nende kurwastud  wannematega laulda: „Keik innimessed läh'wad Siit ilmast noppeste.  Hing lahkub ihhud sawad, Siis mullaks  pörmukski; Surm wöttab tühjaks tehha, Mis saeti targaste; Siis iggamees woib nähha,  Kui sant on innime"! Otse nendasammoti läksid ka Willandi mailast  Lugusa tallust essite sullase lapsoke ja siis perremehhe wie aastane poeake, agga keige wimaks  läks ka sullase naene 59. Oktobril, omma  lapsokesse järrele ja jättis meest leinama. Praego põlle se többi sealt tallust meel mitte lahkunud; ei tea mis ta meel wöttab tehha. Paisto kihhelkonnas, Lodi wallas, Kondi seppa tallus, on köhho többi issa kahhe poeaga ärrakutsunud ja kolmas on praego hinge wakumas,  emma januv sülle lapsega järrele, wallab  keige suremas kurbtusseS pallawat silmawet,  pissuke lapsuke pölwede peal. Armoline ja hallastaja Jummal kutsub meid omma lapsi mitmesugguse karristusega ennese jure ja ennese  pole. Parrandago Zummal selle na ese hawad ja trööstigo tedda temma mehhe ja laste surma parrast. Oh! et meie woiksime keik ommad süddamed  Issanda pole pöörda ja uskus laulda: ..Mind aita helde Zesuke, et sulle jõuan peagi, Ja enne pöran kermeste, Kui surm mind kissub  äkkiste; Et tänna igga aeal ka Ma wöiksin önsast lahkuda." kirjutakse Ria seitungis ma ja linna rahwale, ühhest arruldasest piddo päwast,  mis neil 15. Augustil olnud. Kurressare  linna waeste eestmurretseja selts, olla omma holeliko waewa peale ennesele üht pissukest  kaptali kokko korjanud, nenda et parrem omma waeste ihholiko hädda peale woistd mõtteida,  kui agga, et neile paljast armo andid andsid; ta olli ühhe tömaea peale möttelnud, kus issiärranis waeseks janud ja muido raisko läinud linna ja ma tö-innimessed tööd, tenistust  ja üllespiddamist, agga ka elloparrandamist  peawad sama. Aasta eest olla se maea omma tööd ailustanud ja iggapäwaga sada awwalikumaks, kui wägga ja kui ütlemata suurt kasso se maea keige särele sadab. Et se assi korda lähhäks, seks olli nende pissuke korjatud kaptal liig weike, egga üllatanud ni kaugele, kui assi tarwitas; seal tulli krono neile appi ja andis heamelega jubba ammugi sealatses endises kindlusses seisawat tühja krono maea, seks neile, et sedda tömaeaks woiwad prukida. Sarema rüütlite koggo, kes ka ses asjas ennast külmaks ja holimataks ei tahtnud  jada, andis selle tömaea palwe-maeaks ehk kabbeliks, wanna lossi kabbelit, mis jubba liggi kakssadda aastat krono magasiniks prugitud.  15. Augustil olli se suur römo pääw keige selle asja ossawötjatele, kui näggid selle tömaea koggodust senna kennaste ehhitud Jummalakotta  minnewad. Lossi wärrawa ees Piddas  Kurresare linna üllem öppetaja E. Hesse üht wägga armast konnet. Selle koea pühhitsemisse  könnet piddas Muhho öppetaja, supertent  A. von Schmidt altari ees. Selle essimesse jummalatenistuse jutlust, seal ueste pühhitsetud Jummala koeas, piddas selle maea eestseisja ja hinge karjane, woib kül ka öölda, tömaea allustaja, Kurressare linna allam öppetaja  R. Girgensohn nende pühha kirja sönnade  järrele, mis Luka ramatus 9. peat. 11 ja 12 salmis üllespandud. Mis sedda isseennesest  jubba kenna ja suurt piddo weel suremaks  teggi, olli se, et sellega nago se wimane  kiwwi selle tömaea löppetusseks temma  muri peale pandi. Kes sest õiget arro tahhab sada, kui suurt asja need aulikud mehhed  selle maea ehhitussega on korda saatnud, se peab esmalt meie pissukese sare rahwa waesust  ja hadda tundma, muido ei woi ka selle piddo rööm temmale õigeks römuks olla. Kes sedda wanna ellopöllist lossi wäljaspoolt näeb, ei woi sedda uskuda, et selle sees üks ni üllewägga kenna ja armas pühha kodda on, sest et lossi wäljapoolne näggo wägga näoto ja wanna näitab. Wimaks on se koht weel wägga tähhelepannemisse wäärt seläbbi, sest et nihästi loss kui kabbel, möllemad aastal  1334 allustud ja sepärrast ka need keige wannemad maead keige Saremaal on ja se paik, kus Sakslassed, kes essimessest senna tulnud, seal omma kindlat ellopaika leidnud 354