ellawad, sedda kü! nattuke mWwad, ni suur assi, kui se on, ja seddagi öppiwad nemmad omma waunematte käest üsna selsammal kombel,  kui pasoke pessa teggemist omma wannemate  käest. Kolid paljuks neid on, ja kui kaugele need ullatawad? Meie ei tahha -mitte tännamatta olla, agga paiguti on neist alles üsna pudus ja paiguti ei paista neist suur walgus wälja. (Ma pean, kui isse Eestlane,  sia wahhele ütlema, mis ma igga pä käppoga  katsuda saan: mönnes nurkas kannatawad üllemad, pu - tuima rahwaga hopis ennack kui teine Eestlane nendega kannataks. Laste kolitamist  ei möista nemmad jölledad mönnes paikuS meel mitte muido , kui keppi ja witsa hirmo läbbi wastowötta!) Nattuke luggeda, mönni laulo wiis ja kirjatud täht assi ka, agga sellega ei wöi ommeti kegi weel tahta, et meil tark tallorahwas peab ollema, kes allati töe ja walle, öigusse ja köwwexusse Mhhe! peab mõistma wahhet tehha. Et sestwee! ammo küllalt ei olle, on meile jo mönned asjad  näitnud: hiljuti Samaxa kissa ja praego alles Järma walleprohweti hullustamissed; Wahhemad asjah jägo nimmetamatta. Kas nemmad, kui nad nattuke targemad olleksid, wöiksid keif neid walle lobbisemessi uskuda, mis nad nüüd ussuwad? Agga paljuks tMwad  nemmad muist madest, paljuks ommastke  surest rigist? Zummals iggapäise ja isseärralikko  immeasjade peale wadates, mis ma peal ja taewa al nende silma putub, peaksid nemmad uskus, lotusses ja armastusses kinnitub  sama, agga kas rummalus lasftb? Nemmad  ei möista sest mihdagi , se pärrM saab saggedaste se, mis teisi trööstib ja römustab,  neile kolleto ebbausso , hirmo ja ahtzastusse  hallikaks. Nemmad on tuimad, tihti ka armotumad ja holetumad innimessed, kellel penemad ja pehmemad ellokombed ni Hästi isse ühheteise kui ka omma lomade wasto tundmAtta on; kchjo kül, agga kas se nende tännise tundmissega parrem wöib olla? Meie teame kül, et se keik ennast ülle pölwe ei lasse parrema pole käända, agga sepärrast pallume meie, et muud rahwas meie seas meile head sowides ja meitega kaynatades mitte ärra ei mässiks. Za kui meie ka, kui lapsed pestes peaksime Harjuma: senni kui rummalad olleme ja parremat öppetust tännoga  ei möista wastowötta, oa wägga hea, kui sedda sündmusse lädbi peame teggema. Suur hulk meie öppetajatest tewad sure holega  tööd, mis eest meie tänname, agga nende koggodussed on sured ja laialissed, waewalt tundwad igga külla, weel wähhem igga perrekonda  ja sedda, mis igga! ühhel isseärranis tarwis on. Möisa herradel on ommäd teggemiSsed  ja tallitamissed, Hht nad ei elsa isse smma möisade peal, ei wöi sepärrast tallorahwa  tarwidussi ka selgeste tunda egga töeste ja pöhjani awwitada. Tcknno Jummalale, neil wiimsil aastail on mönned asjad kül aasta aastalt  ruttem eddasi läinud, kui enne kahhe- ja kolmekümne  sees, agga kes linno külwabMei wöi neist kohhe walget särki nöuda, senna on kannatust, aega, ning ka mönda wäsKmatta  tööd enne tarwis. — Tössi on kül, kui selle peale mõtleme, lööb südda kurwaks, et meie pAwil, kus telegrahwid ja raudteed, aurolaewad ja Huhhat seltsi masstnad keik Eitopanmad täitwad; kus tarkust ja tundmist igga turro nurga peal leida on; kus paljo rahha kullutakse, et tundinatta mailma nurgad  wöiksid tutwaks sada; kus missionärid pimmeda pagganätte jure sadetakse, neid walgusse  polö kutsuma (mis keik kiöowäärt assi oy) et siin weel kesk targema rahwa hulkas  üks rahwas ellab, kelle mõistus kaugemale ei üllata, kui ta silma waatminne. Meie eikaetse  sedda, Ms tchhakse, agga halle õlleks siiski, kui, Neegri laste kylitamisse eest hoolt peaks kannatama, ja CeHti lapsi rummalusse sisse  jätama, et tuimaks, holetumaks ja saggedaste ka jodikuks innimesseks ülles ckaswawad, nago mltto nende wannemattest. (Siin pallume süd damest: kes jõuab, se awwitago! Paitamm ne et aita igga kord.) Meil ei tulle melegt Eesti tallorahwale ennam nöuda, kui saksa taMrahmas tundwad ja möistwad, agga kuida  laulaks meie südda sees, kui üks kord ni kaugel olleksime. Et Eestirahwas ka seal, kus röeste nende enneste kasso pärrast middagi tchhakse, nago kolide assucamisses, parrema 154