Leh. k. 6 seisab: „Ei kard anud sa lummalat."  Mis se on? Nende sõnnade järrele muud middagi kui: ei olle sa lummalat ärrakordanud, ehk teise sõnnaga: ei olle sa lummalale raudkarda peale tõmbanud! Luggego  sedda ilma naerata, kes wõib, agga meie mitte. Leh. k. 25 seisab: „Kül teab keik se kihhelkon" (Frosch). Mis seltsi kon se peaks ollema? Wist teist näggo, kui need, mis kewwade krawides ja sawwiaukudes krooksuwad, ja ehk kül isseennesest kaunis rummalad, siiski omma lauto imme illusaks ja targaks piddawad. Seddasamma mötlewad wist ö-kullid ka ommast laulust. Kui nüüd pildimalia eestikele tundja on, miks on temma siis „kardanud" ja mitte kartnud, kihhelkon ja mitte kihhelkond kirjutannd?  Setlesarnatsid tükka wõiksime meel paljogi  nimmetada, kui sellega rumi ei raiskaks. Leh. k. 15 kuleme: Marahwas metsas hundiks  jooksis." So! Millal se olli? Kes ollid siis lambad, kedda nad murdsid? Kes pannid neid parrast isse lamba seisusse alla? Mis teggi sel aeal ehk enne sedda Reini, Elbe ja Donau jõe äärne rahwas? Sealsammas seisab sa, et Eestlased olnud „Rootsi merres rööwliad." Immet, mis meie essiwannemad enne keik olnud: mets-ja merre- ellukad ühhelhobil! Ja parrast mitto sadda aastat järge möda Noh, 1866 kirjutakse neile heast süddamest „Peegli pildid!"  Lauloteggeminne ei pea ka mitte paljas  sõnnakolksumisse wallaminne ollema, waid laulude tuum, siisso ja mõnno peab, kui kaunis waimo roog, meel ja süddant tõstma ja harrima. Kmwanud kobrolehhed ei olle ommeti sellepärrast  weel pabberirahha, et nemmad ka kabbisewad.  ~Peegli pildide" wersid ehk salmid näitwad  agga walja, kui olleksid neid puddeliwabrikandid  walmis puhhunud: kui agga sõnna lõpäetussed  ühte kölksuwad, snago saks —paksplaks,  ridid sidid, õllewaat põrsapraad, puuk pruuk, metsa Mart Punnapart, mäddant süddant ja mitto teisi) mu peale ei olle wadatud. Nenda ka: „Ta mõisa kohhut truist maksab Ja rootsi wanknl ladal raksab." Ehk: „Siis kippub kirrikule rummal, Kõrkusse waim on temma jummal" :c. :c. Kus on seal meel ja mõistus? „Lauloteggemissel peab ka omma kidowäärt ettes eatud märk ollema. Mähhärdune etteseatud  märk wõis temmal olla, kui omma Nr. 4 kirjutas ja pealkirjaks panni: „Nar (Narr) ja mõistlik?" Peame nüüd sealt migimarjo ehk ohhakaid  noppima, tarkust ehk rummalust õppima? Aus mees ärgo pango pahhaks, kui ta sedda ei olle, mis meile näitab ollewad sowib,  et ka Eestlane saksa Larkusse ja tundvasse rikkusse ossalisseks peaks sama, mis eest meie tedda kannaksime, (sest üks rahwas peab ikka teisest õppima, ja Sakslased on sedda isse ka teinud) kui ta keige selle tükki sees ommal kombel  öppitud ja kolitud Eestlast ei püaks torkida ja ennast temma wasto nühkida. Kas se peegliwallaja  tarkus peab ollema? Temma olla narrikest  näinud, kes linnas olla kolis käinud, seal olla mekkinud mõnda keelt, se rikkunud raisko mehhe meelt:c. Kas se mitte õppimisse waen ei olle? Sellesarnast olleme ka ennegi näinud ja alles tännawo Ria seitungis luggenud: „läge agga illusti rummalaks; sest kui koli lähhäte, se teeb mele seggaseks, ja parrem ommeti rummal  olla, kui hulluks jada." Siiski nisuggused lesuiti kunstükkid ei aita ennam Eestirahwa jures  Paljo. Ta ei ella ennam endises õnsas pimmedusses  ja tuima rahho sees, nago kiwwi waljal, eddasi, waid hakkab arro sama, mis tal keige pealt tarwis on: õppetust ja waimo harrimist,  krooksugo wastopanniad ni paljo kui tahtwad.  Lähhab assi ka aega möda, siis lähhäb ommeti. „Küssime nüüd, kuida üks Eestimehhe poeg, kes holega õppides ni kõrgele tõusnud, et Lemma  uniwersitädi õppetusse sv. classischer Bildung)  ossalisseks sannd, „kre?a ja laddinakeelt ja mitto teisi selgeks õppinud," kuida nisuggune noor Eestimees siis „Peegli pildi" teggia mõtlematta  kõnne läbbi narri-nimme peaks kandma? Mikspärrast? Kes on seal wimaks narr ehk jõlle: se, kedda nenda nimmetakse ehk - mõnni mu? Eestlane, Wennelane, ehk kes muido laddina ja krekakeelt mõistwad, nago keik õppetajad, adwokadid,  tohtrid zc., neid julgeb temma narriks sõimada! Agga pea kinni, ehk teeb sedda Eesti> mehhega sellepärrast, et temma holega laddina  ja krekakeelt ja mitto teisi selgeks õppinud  ja nenda ennam teinud, kui mõnned muud, 278