koün waimo luggemM SiteDap ning siis ka paiguti selle lemmale immeliko asja ülle ka olleme kuulnud otsust küssima, sellest ollen siis ette wötnud neid tarwilissemaid kriipso tahtest stm lühhidelt ärrastlletada, mis kül js lapsi luggema öppetaVes kõolMeistride assi olla tahhaks, kui neid Ägga partakö wägga kassina  ste meie male mitte külwütud ei õlleks ja kus hulgas ka mitto neidgi ei õlleks, kel st assi ermeselgi ka weel kui kirrimirri ettt ei tulleks. Tean ka kül issegi, et mitmele st nago lapselik assi woi äbitst luggemine ette tulleb, agga surema hulgale wöib sest ommeti kasso tulla > sest Postimees ei hakka jo ennast mitte kahhe ehk kolme pärrast mässitama.  -- Panne siis, Armas norem wennake, tähhele,  kus märgi järrel wähhem ja kus ennam häle wahhet piddama pead; agga ärra pea seal ialgi wahhet, kus marki ei olle, waid Loe ühhe hingega järgmise märgini. 1) Komma ehk talb (,) kus wägga lühhidelt  häält piddada tulleb. Se märk tulleb keige ennam ette. Tähhekö olgo: n) „Essimine, teine, kolmas ja neljas jaggo."  Kus ja ehk ning ette tulleb, seal ra naljalt ei tauta olla, sest need kaks sönna on kui könne ühhendajad köied. t>) „Tplle, ütles ta, minnoga." „Kellegi innimese peale ei pea sa lootma, kui üksnes Zummala peale." (Neid keiki siin selletes tähheks  ette panna, ei olle selleks rumi. Trükki  luggedes, pange iggaüks selle tarvilist paika tähhele.) Komma järrel kirjutakse keik sönnad  weikeste hakkatuse tähtedega, muud kui innimeste,  made, paikade, linnade ning muud jöggede,  järwede ja mäggede nimmed sawad suurte tähtedega peale hakkatud, nenda kui: Hans, Karel, Mai, Maddis, Lind, Leno, Küt; Jtalia,  Prantsussemaa, Roots; Tallin, Narwa; Otsa perre, Kasiko koht; Emmajöggi, Peipsejärw,  Munnamäggi :c.; peale selle mönned austusses peetawad sönnad, ni kui: Jummal, Önnisteggia, Mailm ehk Ilm (s. o. lodud Mailm, ilm tähhendab jälle moondawat tuult ehk wihma), Keiser :c. Numbride wshhel on tal teine issetähhendus, mis seie ei pudu. 2) Semikolon ehk tippotalb (;) teeb nattuke suremat wahhet, kus ÄAga siiski könne  eddasi lähhäb, ehk küi hääl seM Mrel nättuke kui looka teeb. Se tulleb aWMe ette. Waatge isse kirjast. 3) Kolon ehk kakstip (:). Selle järrel  tõuseb hääl, kui este wähhe ön kinnitünd, kus ühhe teise könned ommas juttus sönna sönnalt ueste ette tood. Tähheks: „Ta ütles:  tulle rutto!" j. n. e. Ka kust middagi odMwat ehk kulutud wälja ööldakse, olgo se ka kordatud tuttaw manna töe sKttnü woi öpPetus, kui: „Hoia termist, laps, sest: termis  on kallim kui kuld!" :c. T) Punkt ehk tip (.) Se on könne löppetusse  järrel, kui ots, kus puhkama peab. Selle järrele hakkab hopis uus könne ehk selle samma jutto eddendajat teist asja. Selle jarrel  allustab uus könne ikka sure hakkatuse pookstawiga. Ka petakse tedda sönna polistuseks  wöi lühhenduseks. Tähhelt, kus'ei tahketa  pikka sönna täieste wälja kirjutada, ni kui: „j. n. e. (ja nenda eddasi), Abr. (Abram)", ehk kes omma ri.sti nimme ei tahha wälja kirjutada, teeb agga essimise pookstawi ja tip tahha, ni kui: J. Kobbar (olgo se siis : Jürri,  Jaan wöi Zuhhatt Kobbar)." Numbride järrel on tal jälle muud tähhendused, mis keik seie ei pudu, waid arwamise öppetusesse, siin olgo agga tähheks: Junil (essimiset ehk Isel Junil), 3. pääw (3mas pääw), Peter l. (Peter essimine) j. n. e. 5) Küssimisse märk (?) seisab kohhe järsko lühhikese ehk löppetud pikka küssimisse tagga, ni kui: „Kes? mis? kas? kudda? kedda?  :c. Kedda sa kutsusid? Kas sa ollid eile siin? j. n. e. Ma keles ei lähhe küssimisse märki mitte ni wägga tihti tarwis, kui mönnes  muu keles, sest meil on selle kohta ennam  küssimisse sönnu, ni kui: eks? kas? j. n. e.; teistes keeltes, kus need puduwad, peawad endid seddawisi aitama: 1) kus meie ütleme: „Hobbone on hea", ütleb ta ka: „hobbone on hea"; kus meie jälle küssime: „kas hobbone on hea?" seal (sest et tal se küssimisse sönna „kas" pudub) pörab ta selle praego tähhendud sönna taggunpiddi ümber 58