sin, ei pea Lihhula ümbert rahwas ta rohto tahtma, waid need peawad ennam Wirtso poolt ollema, kes sedda weel ei teada, mis pulwer se on, mis nad sisse wöttawad. Löppetusseks pean weel ütlema ja kurwa süddamega tunnistama, et meie armas Eestirahwas  alles wägga rummal on, sedda keige kallimat, mis neil siin ma peal on, omma ello, ussuwad nemmad ühhe sesuggufe lakkekoera  ja pettise kätte. Oh et pea Eestirahwa jures ennam üht sesuggust rummalust nähha põlleks ja nemmad rohkem öppetud tohtrite jure lähhäks abbi otsima. W. S. Z. Sedda siin üllemal seisawat luggu olleme kül kurwastussega luggenud ja wägga immeks pannud, et pilkane pimmeous ni wägga weel mönnes nurkas maad ja rahwast kattab ning rahwas nüüd meie aeal, kus ommetige iggal pool walgus hakkab koitma, weel ni süggawas  pimmedusse kottis uinub. Kül õlleks ka wägga sowida, et se lude-kammer, otse kuida se iggal pool, surno aea pealt ärra kautud saaks, luud ja puud keik süggawa mulla alla maetud, et kurjad innimessed ja muud lomad meie wannematte ja pärrast ka meie omma luid sealt wälja ei weaks; kui meie isse sest ka ennam ei tea, on se ommetige jälk! Ommalt maalt. Pernnst. teeb siin tassa hiljokeste  omma tööd eddasi, wöttab üht siit ja teist sealt mahha kaggistada ja pissut on neid, kes temma käest weel lahti peasewad. Se többi on se aasta imme järsk, kes haigeks jäwad, need jäwad kohhe wägga raskeste, kus siis ka surm kohhe tagga järrele platsis on. Üllepea ön haigeks jänud 25, neist on terweks sanud 8, ärrasurnud 55, ja 2 on praego tohtride Holekandmisse al. Pernomaalt. Saime kül minnewa näddala sõbra käest kirja, kus ta meile Jakobi köstre 25 aastase mällestusse päwa römo loppetussest kirjutas, agga ommetige  põlle ta silm iggale pole üllatanud, eggä keik näinud, mis nähha tarwis õlleks olnud, sepärrast saime tänna ta omma kaest kirja, kus ta meid pallub sedda, mis sõbral kahhe silma wahhe kohta janud, parranda. Ta kirjutab meile: Olle hea, armas wend ja parranda kui woid, mis so söbber põlle näinud.  Meie aulikkud kirriko wöörmündri herrad  ja keik mõisa wannemad on sure armastussega  mo römo päwa peale möttelnud ja mulle 11. Sebtembri! omma rohke rahha kingitusse  läbbi suurt römo teinud. Sel päwal sest römust ni wägga ligutud, põlle ma aulikko wöörmündre herrasid sanud palluda minno nimmel keiki armsaid mõisa wannemaid, kes ni armolikkult mo peale möttelnud, süddamest tännada; sepärrast pallun mo süddamelikko tänno omma holeks wötta ja neid minno nimmel  süddamest tännada. Tännan siis weel ükskord aulikko wöörmündre herrasid ja keiki aulikko möisawannemid, meie armast öppetajat  ja keik koggodusse liikmid, kes mind ni üllewägga römustanud, wägga süddamest. Mo sulg ei mõista ni tännada, kui mo südda sedda sowiks, sedda ennam näeb Zummal, km wägga mo südda neid tännab. Onnetusseks nimmetakse sedda, kui kellegi! middagi hädda juhtub, tulgo se kuida ta tulleb; kas se agga iggakord öiete ööldud, on jälle issi assi; mittokord tulleb ka õnnetus omma sü läbbi. Audro söbber kirjutab  önnetussest, mis seal teisel lada päwal olnud, nenda: Laupäwal, 17. selle ku päwal —se olli teisel lada päwal tahtis Audro mõisa pöllowaht,  kes tubliste jubba lada mahla olli maitsnud, egga ennam öiete jalge peal jõudnud  seista, pissukesse lootsikuga kõrtsi kohhast ülle jõe minna, kas tal asja ka senna olli, sedda ma ei tea, agga kui kesk jögge olli sanud,  läks ülle pea ja kaela jõkke, lootsik läks ümber. Sedda nähhes kissendas naene appi, sest mees olli ärrauppumas. Lada rahwas  jooksis kül kokko, agga nende seas polnud  mitte üht ainust, kes õlleks jõkke karganud  ja tedda wälja tömbanud. Juhtumisse kaupa olli ka mõisa wallitseja woi opmann senna tulnud ja sedda hädda kissendamist kuulnud.  Ilma aea wiwitamatta rabbus ta kue 307