bauöso tempusi, kui waese perremehhe leiwa sees hagganaid. Et iggas ma nurkas jälle isse kombed ja ebbausso tembud on, ei wöi ükö innimenne neid keiki teada ehk ülles luggeda.  Et ennamiste keik külla tannawad süggise  aial soppased ja porrised on, sedda ma tean kül, agga kui paks ehk weddel, ja kui paljo porri iggas küllas on, ei wöi ma teada. Nenda ka ebbausso tempudega; agga nimmetame  ommeti mönda. Mönni noorpaar, kui laulatsel altari ees seiswad, hoidwad nenda teine teise liggi, et tuul egga wessi wahhelt läbbi ei pease. Mikspärrast?  Noh, et „kurrat egga kurjad innimessed"  wahhele ei pease, ja nende ello ei rikku.  Kas se waljaspiddine kokkohoidminne neid aitab, kui pärrast kurratit omma süddamed  laskwad lahhutada? Tühhi! Mönni pruut hoidis enne laulatse aial üht rahha tükki sallaja kaenla aukus kinni, ja kirrikust  wälja minnes laskis ta sedda mahha kukkuda, sest se peab kurja ilma ja silma ning nöidusse wasto essimenne rohhi ollema, et külla kuits ei hammusta. Tühhi! Mönni pruut seub enne kui laulatsele lahhab,  koddo sörakas linno wassakse jalla ümber,  et linnad temmaga kirrikus ühhes önnistud  samad, ja siis naese pölwes linna-ön temmast  ei lahko. Lapse mänguks kenna kül; agga melemötleja prudil peaks ommeti ni paljo märko peas ollema, et keik tühhi, selge tühhi- on! Kui pruut altari ees ei nutta arwawad mönned siis nuttab ta pärrast ello aia. Kas tössi? Tühhi! Kellegi prudi nutminne  altari ees, ei olle temma wiimne nutminne  ells sees; maid kui ello antakse, on nutto ja naero päimi ees, agga neile, kes Jumma- Lat armasmmad, peab keik assi heaks tullema. Mönnni noorpaar arwab, et ühhe korraga altari ees pead pölwiü laskma: kummas enne  lasseb, pead enne surrema. Selge tühhi!  Selle edbüllsso lemdo pärrast põlle weel tegi surnud egga ellama jäaed. Kui hirmust vsso pudust tunnistad se, kui Lnnimenne uut ello korda algades ka Zummala xühhs altari  ees weel eddausks wöib rrukida! Tshhab naene etlo sees püksid omma jalgaS piddada, siis öppetawad mönned emwad, kes isse Za ello aia seddasamma püüdsid, et pruut peab laulatse aia! katsuma omma pahhemat jalga peio parrema jatta peale panna, siis on tal ilma waewata püksid jalgas ja mees temma  kässo al. Jälle tühhi! Talla kümme  kord mehhe jalge peal, se ei te tedda ial vaeseks  egga sind mehheks. On sul himmo mehhe  ülle wallitseda, siis on sul selle tarwis ka jubba kihwad ja küned. Agga önneto naene, kes naeseks ei tahha jada, waid Jummala sauna  ja seadust ümberpöörda; se on isseennese ja mehhe ristiks, ja ei õlleks ial piddand mehhele  minnema. Nendasamma arwawad mönned ebbausklikkud,  et kummas neist laulatselt taggasi tulles esmalt omma jalga saab koddo uksi läwwe peale pandud, selle käes seisab maia wallitsus. O narrad! fas Jummal sedda teie jalgo on siddunud? Sähhärdusse wallitsusse püüdmisse tempusi on weel mitmet modi, agga ma ei hakka  sellega kassinat rumi raiskama. Mönned rummalad arwawad, et se mitte hea ei olle, kui mitto pari korraga sawad laulatud, sest ühhe peale tulleb üksi õnnistus ehk igga paar saab nattuke. (Nendasamma narrilase kombel arwawad mönned külla memmed ja eided ka ristmisse õnnistamist.) Tohho söggedad!  kas Jummala õnnistus siis jaggades wähhemaks saab, nago teie rahha ehk leib, mis kirriko ukse ees sandile jaggate? Mõttelge  ommeti nattuke jarrele! Mönni peigmehhe emma maenitseb laulatse  päwal omma poega: „Arra sa tänna omma  naest milgi kombel teni, muido pead ello aia temma pois ollema." —. Missuggune laps ei peaks nüüd ärramöistma, et keik selge tühhi  on? Mitto emma andwad tütrele kirriko leiba kasa,  et sedda taggasi tulles senni üllewel hoiab, kui peigmees tedda omma maiasse wiid, siis müttab  kasa, et udes ellus leiwa önniscus maias õlleks. Tühhi! Kanna keik emma leib kirriko ja sealt raggafi, kui sa tööd ei tahha kehha ja Zummslat pslluda, surred sa emmes 130