Perno Postimees ehk Näddalileht ««64 Kahhetfas sPernus, kesknäddal 7. Oktobnl.j assta. Ses lehhes seisab. Sõbra kirri.— Ommalt maalt: Süggisene aeg. Söa-meeste lahti laskmissest. Uus kool. Wenncmaalt. Tullekahjudest. Õnnetus. Polakate pöggeneminne. Wö eralt maalt: Daanlasse sowiminne.  Mitme suggused sönnumed. Rahwa mässaminne. Prints Humbert. Õnnetus. Söa-wäe lahtilaskminne.  Söa-lahhingist. Töe-sönnad. Sõbra kirri. Armas Postimees! Sinno lahke meel ja sõbralik wastotulleminne andwad mulle sedda lotust, et sa mo lühhikesse könnele jälle üht pissukest nurgakest ommas posti-taskus saad lubbama. Pühhapäiwil ja nenda kuida mul aega on, watan ma saggedaste ikka neid lehti  , mis mul Postimehhe sees issiärranis armas  näitas ollewad, ueste läbbi; nenda tulli mul siis, kui ma wimati so 25 numris wandest  ja süddame tunnistussest luggesin, nende sönnade jures: ..Tehko mis ta teeb, agga omma  seestpiddist innimest ei jõua ta milgi kombel  lämmatada" üks pissukenne jut mele, kus jures selgeste woib nähha, missugguse jõuga üks üllekohtune assi, turigo ta ni kaua, kui ta turib, ommeti ommal aeal omma trahwi saab nõudma. Assi on nenda: Zubba hulga aastade eest taggasi, läks üks Hollandi ma rikkas kullassep kalli kiwwide, kulla ja höbbe asjadega ja ühhe hea kukro täie rahhaga jäärmargi ehk lada peale, kuhhu ta üht omma selli kasa wöttis. Sel, kes tea- dis, mis meistril keik liggi olli, olli sedda hirmust  nöu wötnud omma perremeest sallaja! wisil ärrahukkata. Ühhest metsast, kust nende tee neid ratsa hobbustega läbbi wiis, putusid nad ühhe jöe are. Hobbuse seljast mahha tikkudes, et neid jota, wöttis sel omma püstoli  (mis neil mollematel saddulate kulges kölkusid,  et endid tee-äärtse rööwlide ja mu nisugguste  eest warjada) ja laskis perremehhe jonelt surnuks, stddus sure kiwwi kaela ja weretas jõkke, wöttis keik warrandust ja kaupa  kokko, andis hobbustele wallo ja sõitis otse ühhe merre-äärtse linna, kus laewad seisid,  müüs hobbused ärra ja laks keige selle rikkussega (laewaga) Jnglis-male. Sea! Olli ta ühhes pissemas linnas ommale ello kohta assutanud, kus ta ühhe targa arwümissega, et pahha hais ta warrast kellegi ninnasse ei üllataks, pissukessel ja waesel wisil omma Lööd hakkas teggema. Monne aasta parrast olli ta nüüd üks rikkas, selleparrast ka iggast ühhest auustud koddanik ja kullassep seal linnas,  sest keik teadsid et ta sedda, mis tal olli omma waewa, murre, targa nöu ja peotäie