on, terrawa noa otsaga kroni jurest künni mulla peale lnöda puud ühhe kriipso korest läbbi leigata, agga kassi ühhe tassa kergeste hoida et pu-koor üksi, agga mitte pu sisse leigatud ei saaks. Wöib ka möllemille pole pu külge kriipso leigata kui pu wägga lia rammoga näitab ollewad. Se läbbi ei tungi siis pu-mähk ennani ni ülleliga ta ladwa oksade sisse, öie-pungad hakkawad sigginema ja pu-tü lähhäb jämmetamaks. Öunapu - seemned mis ehk süggise küllitud said, netle ei olle siis essimessel suil muud suremav  rehha, kui umbrohhust puhtad piddada.  Sesamma hotekandminne on ka Steklingi-peendrate,  surematte pöesaste ja istutud wilja pudega rarwis. Keik saetud ja leigatud puud mis süggise ehk kewwade tehtud sai, peab siis kewwade keik korra parrast kinni märima. Se mare tulleb kaks jaggo sinnist hundisawwi, üks jaggo  musta mulda, nattuke törwa, nattuke lojusse  karwo ja Värsked lojuSse sõnnikut wötta,  ja keik siis heaste läbbi seggada. Terpilitz, Mai-kuuö 1861. G. Oürsenson. Mönnesuggused sönnumed. Orja-laeiv. Kui meil ka muido Znglastest  mingisuggust asja ei õlleks rakida, siis jubba sellege eest peaks neid igga öige innimenne  tännama, et nemmad ni sure hole ja kulloga Neegri orja- kauba kautamisse eest tööd tewad ja waewa näivad, mis kurjad innimessed,  isseärranis Ameri kamas l, ikka ei tahha mee! mahhajätta. Hiljuti on Inglisse söalaew jälle üht nisuggust orjalaewa Ahwrika rändas  küsi fanud ja kinniwötnud, kus 620 waest musta Neegriorja peal ollid, kedda Amerikamale  müa widi! Muidogi said waesed orjad Sierra Leonis lahti lastud ja nende pinajad parrajaks palgaks köied kaela. Parras! Mikspärraft kardetakse tödde ja ei tahheta kuskil hea melega kuulda egga wastowötta? Sellepärrast, et tödde terraw on ja torgib. Znmmeste! on lodusse polest malle nago kallo  waimo silma peal, mis tödde ärraleikab, et jälle Wöiwad nähhä; agga sedda wallo ei tahha ükski kannatada, waid jäwad parrem pimmedaks ja jätwad mädda hawa sisse. Eestirahwa! ööldakse Mitmel sesamma wigga oüewsd. Jutto jätkud. Kuida peawad naefed ollema xa Vuiba mitte ollema. üks noor mees, kes körwast hakkas nõudma,  teadis kül, et mitto sellega ennesele rangid  kaela wötnud, mis rasked kanda Md. Ta olli sepärrast wägga kartlik ja ettewaatlik,  et ta tubba mitte laulatse päwaga ei Hakkaks  läbbitilkuma ja ei tilguks künni surma tunnini. Ta teadis , et mitme mehhe luggv nenda olli. Ma ütlen sekka: mitme vaesel meel hullem!) Missuggust sinna siis armastaksid?" kössisid  temma sõbrad. Selle Peale wastas mees: „Naesterahwas on Zurnmawst lodud armastusse ja auustusse wäart loom; agga ta peab ottema kenna, puhhas, tassane, kannatlik,  järrelandja, lahke ja rahhonöudja, kes maia mõistab piddada ja mehhe sowimessi ta silmist nähha: sedda armastaksin minna ja kannaksin kätte peal. Agga sedda nad ammo  keik ei olle, wajd mönned on just kui tullerauad,  linnaharjad, ahjorobid ja kandled, kedda kegi heäle ei sa. Allati nurriu ja kärrin,  tülli ja riid, kortsus kulm ja mingus näggo,  nago pahhase kassil; pum! pum! pum! hommikust õhtuni, ja säddemed lendawad, nago seppa lõõtsa suust, ja naese näggo on kui ö-kulli pessa ehk ädika kruus, allati küned  wäljas ja hambad hirrewil: neid armastago  se, kelle sarnatsed nemmad on  manna  sarwilenne." Mähherdust körwast nimmetud mees on sanud,  ei tea ma mitte tõeste; agga olli nago kuulda, et mis ta kartnud, on ta kaela langenud.  Se juhtub ennamist ikka nenda. Abbi naeste keelde wasto. „MiSsuggune se peaks ollema? kust sedda 151