Perno Postimees ehk Näddalileht M tBk4 Kahheksas kesknäddal 13. Mail.^ aasta. Ses lehhes seisab. Missuggune meie oige palweramat peab ollema. Ommalt maalt: Aunimmed.  Aurolaew.  Õnnetus pibo läbbi. Ma üllematte reisist. Lihwlandima Lanstoa nöupiddamissest. Õppetajate aumärgid.  Jhhonuhtlus kautud. Tullekahjo. Kõrtsidest. Somus laewadest. Kolidest. Ellajate surm. Keisre Herra sündimisse pääw. Sadikud taggasi. Wöeralt maalt: Knnningas reisi peal. Salla kaup.— Rigi wallitsusse mõtted. Surnud kunningas ellada. Kihwti läbbi surnud. Söa riistade rahhust.  Telegrahwi  sönnumed. Mönnesugguseo sönnumed: Kunstlik pu. Kuida kartuhwlid keta. Jutto jätkud. Missuggune meie öige palweramat  peab ollema. Üks tark ja öppetud mees, nimmega Kristjan  Kriwer, kirjutas ühhe wägga kenna ja tullusa palwe-ramatule üht eestkönnet ja ütles sedda tehhes: .Minna sowiksin wägga, et ei mitte sedda, egga mõnda muud sellesarnast palwe-ramatud  ei saaks prugitud." Sellega ei tahtnud se usklik mees mitte öölda, et temma ühhest palwest otse nisamma paljo holib, kui kukku-lend omma poegist, waid temma arwab üht teist, mis punnaste äärtega, paljo parremaks  ja se on nimmelt iggaühhe südda, mis Jummala waimo annetega täidetud. Sedda üllemal nimmetud palwe - ramatut olli üks tark mees, nimmega Kubah kirjutanud  ja senna nimmelt igga seisussele omma isseärraliko  palwe teinud, agga keige wimaks ka weel mürisseppadele, kes saggedaste kõrge maeade  kattuste peal, kus ellokartust jures, töös on. Selle wimase pärrast ollid mönned terrawninnad  ramato wäljaandjat pilkanud ja kiit- nud wägga hea ollewad et kui mürissep peaks juhtuma üllewelt kattuse harja pealt mahha libbisema, ta kukkudes sedda palwet wöiks luggeda.  Sedda pilkamist põlleks tõeste mitte >tarwis olnud; agga mis aeawad sesuggused keik suust wälja, kes palwest luggu ei pea! Pilkamisse parrast põlle ta ka mitte tehtud. Et sel palwel omma kasso olnud, sedda naine  siin allamal. Mürisseppameister Johann Kristian Alt olli üks wägga liig julge werrega mees, kes saggedaste nago kas ümber kirriko torni, ehk nago kurg kui ta Pertlepäwa aeges omma poegi õppetab möda kattuse harja käib. Ükskord olli ta jälle kirriko tornis ammetis  ja köndis seal sesugguse julgussega, et teistel al wadates ihho karwad püsti tõusid, seal hüdis söbber: kule wanna wadder, sa woiksid kül sedda kallist palwe-ramatut, kus sees se mürisseppa palwe seisab, käepärrast piddada, et kui peaks õnnetus ollema, et sealt üllewelt mahhakukkud, tee peal woiksid luggeda. Et wadder temmale ialgi pahha nõu põlle