Järwamaalt. Jöulopu. Eestirahma jures ep olle weel Jöulopuud, waid Jöuloheinad,  mis wist nende heinde mällestusseks Jöuloöhtul tuppa tuakse, kelle peal pühhalaps Petlemmas söimes on hinganud. Põlle ka mitte pahha, agga kuulge, mis Järwa söbber sest asjast kirjutab: „Tänname wägga „„Jöu!o  römo"" eest, agga se ei olle just mitte üksi waimolik, ja sest keelmatta lapse römust tahtsin sinnoga mönni sönna könnelda. Kas sa tead ka, et meie pool jubba mönne aasta eest se pruuk on assunud, et mönned head süddamed, kes isse röömsad, ka teisi tahtwad römustada (Rom. 12, 15.), rahha kokko pannewad  ja selle eest üht Jöulopuud Önnisteggia  mällestusseks waeste innimeste lastele ehhitawad, kes isse omma laste römuks sedda ei jöua murretseda? Jöulopu isse peab missist  ellopuud meletulletama, kelle wiljast meie hinge wigga jälle peab parranema, mis ärrakeeldud  pu wiljast meie sisse on tulnud. Se kord wöisin minna ka körwalt wadata, kui röömsad  laste näud ollid Jöulopu ümber seistes. Neid wäetimaid olli liggi 30 tükki kous 3 10 aastased, kedda, kui Jöulopu malmis olli ja pöllema pandi, sisse todi. Oh heldeke, kuida watasid nüüd nende silmad! kord Jöulopu  ja selle peale, mis temma oksades rippus,  kord jälle pitka laua ja selle peale, mis seal peal seisis. Seal ollid öunad, saiapullid, mönnesuggused ihhokatted, kolitarwitussed ja muud sellesarnatsed asjad malmis pandud, ja laste süddamed köddisesid wadates " „Ollid lapsokessed nenda omma silmi ja süddant römustanud, siis loeti Jöulo-Ewangelium  (Luk. 2, 1—14) ette ja lauldi: „Ma tullen taewast üllewelt" ning löppetusseks se palme, mis Issand isse meile öppetanud, ja seati igga last omma „Kristusse kingitusse" jure, mis ta wastowöttis ja tännoga koio wiis. Wissist on se mitme lapse kui ka wannemale  olnud, kui olleksid nemmad omma Jöulokingitussed  Kristusse ennese käest sanud." „Mikö ma sülle sedda kirjutan? Nisuggust lasterömo  wöid sinna jo omma linnas, olgo waestelaste  maias, mönne öppetaja jures ehk muial, igga aasta omma silmaga nähhä. Wöid kül, agga minna kirjutan sepärrast, et sa wöttaksid  üttelda: Eestiwennad, kui Jummal teile paar koppikut ennam annud, kui Zöuloni ärrakullus,  tehke nendasammoti! Teie sate seläbbi  puhhast ja maggust Jöulorömo wägga oddawa hinna eest maitsta. Kes on, kes römustab,  ja ei peaks isse römustud sama? Ärge möttelge mitte: sedda tehko üksi sureh ja rikkad, neil on üllearro kaes. Walle! kui siis alles hakkame teistele römo teggema, kui meile praetud tuid suhho lendawad, siis wöime  kaua odata ja ni hästi isse, kui liggimessed  ilma römota jäda. Hakkage tuttewa Zöulus  peale, kül Jummal aitab ja annab, mis seks tarwis on. Meie küllades ja linnades on waesid lapsi küllalt, kellele wöime pari koppiko eest Issanda sündimissepäwa röömsaks päwaks tehha, mis neil elluks aiaks mele jääb. Miks meie siis sedda ei te?" Zöulopühha rikkuminne. Oh, et siin mailmas, kus inglite löulolaul on hellisenud,  ikka weel ni paljo kurja ja pahha leitakse!  Agga mis tehha, siin on headus ja pahhandus, rööm ja kurbdus ikka alles paris. „Pahhandussed peawad tullema, agga hadda sette innimessele, kelle läbbi need tullewad." Sesamma Zärwa söbber ütleb ommas kirjas eddasi: „Kurja on ka weel küllalt meie Eestirahwa  seas, üsna üllearro küllalt! Mötle kui rummal: Ma ollen Zöulopühha hommiko näinud, kuida üks paar-rahwas, kes altari ees teine teisele armastust, truust ja kannatust lubbanud, karwopiddi kiskusid ja nende ommad  lapsed piddid pealt watama! Sedda ennam  wallutab mo südda, nad ollid eht Eestirahwas!  Näitas kül tiggeda naese sü ollewad,  kes nago tigge kass turtsudes sängi alla pugges, kui mees öuest malka läks toma; agga  kes wöib abbiello wahhel, mis armastusse peale on rajatud, kohhut m öis ta? Seal on ennamist süüd rokkal ja süüd wassikal ning padda söimab kattelt, kui möllemad mustad on. Et nad minno maenitsust wasto ei wötnud,  ei kannud mo südda kauem pealt wadata,  kas naene sängi al malka sai ehk ilma jäi. Armolinne Jummal! kas need on üks 21