sönnad: ..andke mulle andeks!" temma suust kuulda, mis ta agga wägga tassase heälega wälja ütles. Monni minut hiljem ütles ta kaunis selgeste: ..Au olgo Jummalale Issale, Poeale ja pühhale Waimule!" ja se on pühhapääw  hommiko kello 9 aeal olnud.  Agga  nüüd langes ta nago ühhe sure minnestusse  sisse, kus ta ka wahhete wahhel monne sonna könneles, kellest agga kegi arru ei sanud.  Ta waew olli rakimatta raske ja öhto kello pool kahheksa ei kuulnud egga näinud ta ennam middagi; rasked öhkamissed tousid ta süddame põhjast! Ta suur keiserlik emma seisis ta pea otsas, Keisre Herra ühhel pool ja Suurwürst Aleksander ning printsis Dagmar  teine pool wodit, hoidsid temma käed ommas peus ja otastd sure kartussega ta roimast  hinge tõmbamist. Keisre Herra ja teised  pallusid printsis Dagmari sealt wodi arest ärra minna, sest et kartsid sidda suurt kurwastust  ta ihho terwisile kahjo teggewad; agga  ta kostis: ..ei ükski wäggi siin ma peal woi mind siit ärra kutsuda." Kui Suurwürst:  puhhas hing ta pattusest ihhust, kui taewa tuikenne omma iggawessi önnistusse sisse olli lennanud, nõrkes suur Keisre Proua sure kurwastusi pärrast ärra. Keisre Herra issi kandis tedda teise tuppa, kus ta jälle sille raske murre koorma al toibus; agga printsis Dagmar ja Suurwürstid jäid kaua surno wodi are, iggaüks omma silma-wet, mis ni rohkeste nende silmist wolas, kuiwatama. Onnis  Suurwürst olli waggusi, kui maggama uinunud ja ta palle ni lahke ja römulik, tui naeraks ta keikide wasto. Olleme nüüd lühhidelt ja ni paljo, kui meil teada, önsa Suurwürsti aujärje pärria wiimsist  ello päiwist ja temma surmast könnelenud ning lodame, et meie sobrad, kui tössised Wenne rigi allamad, meie sure ja armolise Keiöre Herra ja Proua ning keige keiserlikko  sugguseltsi kurwastust ja wallo', kui omma  kurwastust ja wallo tunnewad ning neid suri rigi üllemaid omma palwe katte peal keige kõrgema Jummala aujärje ette kandwad ja temmalt, kelle käest keik kurwastus sa troost tulleb, neile sedda õiget ja önsaks teggewat troosti ja römustust palluwad, Mis ühhe leinaja  süddamele wägga tarwis on» Issand trööstigo neid ja keiki Wennerigi allamaid omma armoga ja pöörgo keik kurwastust pea jälle römuks! Ommalt maalt. PeVKAst. sßahwa nurrin.) Jubba warsi parrast Jurri päwa, kinkis wanna taewa  tädike meile kennad sojad ilmad, mis ülle mitte ükspäinis innimessed, waid keik linnud taewa al ja romajad ma peal ning ülleüldse keik ellajad ja taimekessed rõmustawad ja omma  suurt Lojat kidawad ja tännawad. Need kallid ilmad pannid keik metsad ja maad haljendama;  keik willi wälja ja rohhi heina- ja karjamade peal kossub kennaste, ning on römus,  et se kallis kewwade jälle kätte jõudnud. Keik, mis talwel lumme katte al hingas, ellad ja tulleb ue rammoga ette ja se tulletab meile keikile mele, et ka meie mullane ihho saab mulda  külwatud, ja Lemmale ka ükskord üks kewwade  saab kätte tullema, kus ta ue rammuga  saab üllestöusma. Agga kas neid peaks kül paljo ollema, kes selle peale mõtlewad? Kui paljo on neid, kes selle eest hoolt kandwad,  et nad kui nisso maast woiks üllestärkada,  agga mitte kui umbrohhi, mis jälle ärrapölletakse?  Parrako! wägga pissut on neid, kes selle peale mötlewad ja sedda püüdwad tagga nõuda, mis iggawenne on! Nüüd ollid  paar näddalad, kus wihma polnud, kissmdas  rahwas siin ja seal: kuiw körwetab keik ärra! Oh innimessed! kas peaks Zummal  kül teie kissendamisse pärrast omma seadust  muutma? Kas jõuate omma kissendamissega  taewa lugid lahti kiskuda? Ei mä ussu mitte! sedda woib agga ükspäinis üks allandlik  palwe tehha; sest Jummal on meile lubba andnud pälluda ja on senna jure sedda tõotust  pannud, et ta meid tahhab kuulda. Meie nurrin kutsub Jummala wihha meie peale ja panneb taewa lugid lukku; ta teeb taewast raudseks, agga palwe wäggi sullatab ja sadab meile taewa õnnistust. Eks ütle pühha ktrn: 161