kussele ennam rumi anda, waid pean sulle töt möda jutlustama, mis kuulnud ja näinud ollen; olle siis nenda hea, pista sedda nattukest  omma pauna ja wi ka teiste Eestiwendade  römuks teada. Tead issigi, mis pühha meil 39. Augustil' olli; ma läksin sel kennal õhtul nattuke jallotama  ja päwa waewast meelt jahhutama. Kui nenda eddasi kõndides allewil ühhe meie koggodusse  ausa mehhe aea tahha sain, kuulsin korraga kenna nelja heälega meeste laulo aedas; laulo heäl panni kohhe mo jallad kammitsasse,  nenda et ennam sammo eddasi ei sanud,  waid piddin nenda mõnda kenna laulo liggi kuulma. Et ma ka isse nattuke laulo armastaja ollen ja ka wahhel ni paljo kui mõistus kannab ja heäl annab, laulda püan, olli mul õige rõõm, kui ka mönned tuttawad laulud kuulsin, nenda kui: ..Laulge rõõmsast rigi rahwas." On meie Keisrile." „Mo keige rõõmsam laulo heäl zc." Lauljatte ümberringi  puud ollid kenna kirjo latritega täis ripputud, mis emalt wägga illus paistis. Kui lauljad nenda mitto laulo järgemöda ollid laulnud, kuulsin ma sealtsammast jälle kenna Eestimeeste mängo heält, kes sel õhtul lauljattega  ennast ollid ühhendanud ja omma waljo healedega waljo hüüdsid: ..Andke keisrile,  mis keisre kohhus on." Nenda läks assi liggi pole öni, ikka wahhetud mäng ja laul. Wata Postimees, sedda ollen ma kuulnud  ja näinud: se tähhendab, et meie rahwas tõeste keik ennam ni wägga tuimad põlle omma  keisrile au andmas ja seal jures isse ka romustud sawad. Aitümmal, on ka jubba meie seas nori mehhi, kes puhhast römo nöuawad,  egga koggoniste ülle letti topsi wallaja silmi ei tahha wadata, mis ülle mönni weel suurt römo tunneb. Kui laul ja rõõm lõppes, läksin ma rõõmsa melega koeo pole ja sowisin ommas süddames,  et Issand neile rohkeste laulo himmo annaks, et teisi sellega saggedaste wöiksid römustada.  E. L. Länemaalt. Söbber kirjutab: «Armas Postimees! An- nan sulle selle kirja läbbi üht armast asja teada, mis pühhapäwal 21 sel ja esmaspawal 221' el Augustil Wiggala kirrikus meie silmad näggid ja mis keige koggudussele üpris sureks römuks olli. Nimmetud pühhapäwal olli Eestima  kindral supertent Schultz ja Karruse öppetaja Hasselblatt ning Riddali öppetaja Hörschelmann temma abbilissed Wiggala koggudust  katsma ja kirriko asja järrel kulama tulnud.  Jummala ilmoke olli sel päwal wägga kenna, mis läbbi ka wägga rohkeste rahwast kokko olli tulnud ja ehk kül kirrik kaunis rumikas,  ommetige ei mahtunud keik sisse, waid paljo piddid ukse tahha jäma. Keik koolmeistrid  ja selle kihhelkonna koli - lapsed olli öppetaja  seks päwaks kokko tellinud. Enne jummalatenistust  laulsid nemmad auustud piiskoppi  terretamisseks ja selle pühha pühhitsemisse  hakkatusseks keige koggodusse ütlematta sureks römuks kirriko öue peal mitto kenna laulo nelja heälega; igga kuulja südda hüppas römo pärrast. Kui kirriko tenistusse aeg kätte jõudis, tulli kindral supertent Wiggala  mõisa pärris herra baron von Ükskülla käe körwas kirrikusse ja nende järrel koggodusse  omma öppetaja, praus Harten ning need üllemal nimmetud kaks abbiöppetajat. Kirrikusse  astudes terretasid Kuda seminari kolilapsed  auustud wannemid, Zummalat ta armo  eest tännades, nelja healega sest kitusse laulust: „Mo hing head kaunid laulud" - kaks salmi lauldes, ja sel laulo aeal ollid meie auustud üllemad altari ees palwes omma  Jummala ees pölweli maas. Selle peale lauldi jälle kaks salmi: ..Oh pühha waim meil tulle sa," siis astus kindral supertent altari  ette ja terretas Wiggala koggodust essimest  korda Jummala sönnaga ja teggi üht wägga armast ja süddamesse tungiwat könnet;  siis hakkas jummalatenistus selle lauluga: „Sul, sul Jehowa tahhan laulda." Jutlust piddas meie omma öppetaja ja pärrast jutlust astusid need lerilapsed, kes kewwade essimest korda armo lauale said wöetud, altari ette, kus omma öppetaja neid katekismusse selletust küssis ja manitses neid neljandama ja kuendama  kässo öppetust meles piddada; andis 284