..Ütle mulle ommetige söbber, kas sind murred  ilmaski ei waewa?" kössis kunningas naerolisse  näoga omma proua peale wadates. ..Murred? Ci waewa! Ma ei tunnegi murret." Kunninga proua sedda kuuldes ei jõudnud römo parrast omma naero piddada. Kunningas  kössis immestelledes weel teist korda, agga ikka sesamma wastus.' ..On sul lapsi?" kössis kunningas eddasi. ..Wiis tükki," wastas mees. ..Kas need sulle siis murret ei te?" ..Ei te." ..Agga sinno naene ei te sulle ka mitte murret,  kas ta ialgi sinnoga ei taple?" ..Taple? Oh sa kallis aeg, igga öhto!" ..Waat sedda wisi," ütles kunningas rahholisse  näoga, kui woito ommalt poolt näggi ollewad; ..pea assi on ikka, et keik illuste põhjani  läbbi kus situd saab." Nüüd astus agga proua isse, kes ka omma õigust mitte lühhendada ei tahtnud laska, tallopoea  ette, ütteldes: ..Wissist ei taple so naene mitte ilma asjata;  mikspärrast tapleb ta sinnoga siis?" „Et ma öllut joon." „Et sa öllut jood, wissist mitte; agga sellepärrast  kül, et sa paljo jood, tapleb ta sinnoga."  „Kust meie suggune paljo' woib jua; kui ma omma kuus topi jonud ollen, siis lahhän ma iggakord koeo." Üks nlsuggune könne olli nüüd meie penikesse  prouale liig sarwiline; pahhase näoga ütles temma: ..Armas mees, kui minno kunninglik abbikasa  igga öhto kuus puddelid öllut tahhaks ärra jua, siis tapleksin minna temmaga ka." Naerates lükkas tallopoeg käega kunninga künarnukko külge ütteldes: „Noh, eks ta olle! Teite wannamoor on just sehhoke samma tulle-ark kui minnul." Kunningas naeris, et möll ema kappoga k öhto  kinni hoidis; kinkis tallopoeale rohke jootrahha,  andis prouale suud ja selwisil said iggaüks omma woido ja öigussega rahhul ollema.  Ommalt maalt. Pernust. (Ilmadest.) Jubba on Jurri päwast kolm naddalat mödas ja Mai kuust ka pool selja tahha läinud, agga ilmad on meil waljud ja külm öseti wägga kange, otse kui seisaksime Märtsi hakkatusses; ei tahha kesk päwa paljo ilma kassuka ja kinnasteta läbbi sada. Selle ku 11) päwal käisime üht armast sõbra, kes wersta nelli linnast ellab, watamas ja könneles temma abbikasa, et sel hommikul rohkem werand tolli paksune jeä wee peal olnud;  ma igga hommiko ni köwwaste külmetand, et adra ninna peale ei hakka. Ka könneles üks perrenaene sedda, et külm kartuhwled, mis mahha tippitud, olla ärrawötnud. Kui kaugelt  se tossi ehk walle, selle eest ei woi meie seista; agga et külm ni kange, woib ka tossi olla. Ehk kül leiwa palloke kassin ja monned  maggasinid jubba pea tühjaks sawad, aeawad  innimessed ommetige läbbi, agga mis waeste ellajatega tehha? Nende maggasinid ammugi tühhendud ja wäljast põlle middagi sada; tikkuwad wäggise kätte ärrakärwama. Pima tilk ka ni kassinaks jänud, et peawad monned lehmad koggoniste kinni jätma, ei maksa lüpsikuga allaminnemast! Praego kibbe semendamisse aeg, agga mis sest kasso, et mahha külwatakse, ei jõua külma parrast iddaneda,  ehk aeab mönni ninna mullast wälja, sedda näppistab külm kohhe ärra. Nähhikse iggapiddi meil üks wägga raske aeg odata ollewad.  Wanna taewa tädike, kelle käes keik woimalik, woib omma aega kül pea jälle põorda ja sedda, mis kahjo teinud, parrandada, agga meie lihhalik silm ei woi head ette nähha, kardame,  et meie luggu ei sa parrem ollema, kuida  sedda Some maalt kuleme. Meie armas rahwas on wägga ussin nurrisemas, agga meie ütleme: õlleks paljo parrem ja kassulikkum, kui wait seisaksime ja otaksime, ehk et omma armsa taewa Jssa ette allandaksime ja tedda palluksime, wöttakö ta paljo ennem, ommad helded ja rohked armo käed meie wasto lahti tehha. Issand sa tru Jummal, pöra omma issalikko pallet meie, omma ärralangenud laste pole ja wötta sedda rasket aega heaks pöörda! 154