sedda keige õigemaks eestikeleks peab, mis ta omma issa ja emma suust on kuulnud, olgo puhhas ehk purrune. Agga mis ma aega widan? Kuulge, mis Järwa söbber meie kele polest „Postimehhele" ütleb ja siis möttelgo ja üttelgo, kelle jöud kannab. „Armas Postimees! Se on kül wägga kidowäart,  et meie ni paljo kui wöime, Eestitele rikkust püaksime iggapiddi kaswatada, kust middagi  pudust leiame, agga peame ka seal jures jälle teadma ja labbi urima, mis sünnib  ehk mis ei sünni; mis omma ja mis wöeras  on. Ärge piddage, armas söbber, sedda mitte kutsumataks ninnatarkuseks: suremad wöiwad jo ka wägga kerges te eksida. Kes kele sillitaja tahhab olla, peab keik selle kele murded tublis te tundma ja omma kele maal mitmes makonnas kord Jddas, kord Länes, kord Löunes, Pöhjas, Kaggus, Eddelas ja jälle ueste ma süddames ellanud ning igga murret tähhelpannes aastade kaupa läbdi urinud  ottema, sest, keige weikem ja wastasem  murre wöib wahhest head sirget tugge anda. Sellesamma kele murre, mis wöeraist  keeldest korjatud ei olle, on peakeleks ikka  selgem ja kergem, kui koggoni wöera kele sönna, sest werri on ikka paksem, kui wessi. - Pealegi ni kaua, kui meie endi kele seest wesl üht tarwitawat sönna leiame, ei tohhi meie neid wöerast telest weel mitte kerjata; kus agga  jälle ommast warrast sedda ei leia, noh, siis ei jä muud ülle, kui wöera naeale toetada,  ja laenates /völgo tehha. Keige ennamiste  on tarwis üht raea pealist murret läbbi prowida, kas seal höbbeda hulkas mitte werriwöera  naabri wanna waske liaste ei olle, mis wimaks roostetama hakkaks. Seks ei olle tarwis kaugelt otsida, mis liggidalt leiame." „Teie tännawune M 25 püab issaste ja emmaste nimmetuste wahhel wahhet tehha, mis ihhaldust minna muido wägga heaks kidaksin, kui se agga matele kombel selle ennesega sobbilikum  õlleks. Et se nüüd järsko ja koggoni ilma aego wenne ropasse wallatud  on, arwan ma omma selle wasto waidle- mist wägga wabbandada. kui ma selle kohta kirjateekäijate silmi pallumatta juhhin, paar waaksa jalla aste liggemale Eesti robast näggema,  mis paiguti ja mitme Eestlasele wägga tuttaw ning kust möda se läbbi keigele hölpsam  söita õlleks. Mis wöeras, on weider, pärdik  ja pilgas; nenda ka issast nimmetust „kunningast" emmaseks' ja nimmelt kunninganaks  tehha, meie rahwale iggal pool (kuida jo mönda aastat tähhele ollen pannud) wasta meelt, mis nad tonimisse läbbi wastasemaks wennekeleks tewad, et häle kömmu kolmandama  sönnajäu peale seadwad, mis siis mitte ennam  „kunningana", waid „kunningaana" kostab.  Teiseks on sönnasabba „ —na" muidogj jubba makeles wannaste ommane, agga koggoni  ühhe isse käno sees, keige laiemalt sure Wirro- ja Harjo-rannapoolse rahwa suus hopis  kodduselt likumas; peale selle weel Allotagga,  ni pik kui lai se on, ja tähhendab seal „kunningana" enneminne üht „o!nud" ehk wallitsussest  „lahti sanud kunningast" kui wallitsejat  kunninga emmandat. Nenda ööldakse seal: Ma käisin „lapsena" karjas, kandsin „tüdrukuna" pärga, j. n. e., mis ni paljo lühhidelt  ühhe sönnaga ütleb, et „kui lapse ja tüdruko pölwes", ehk kui ma weel alles laps ehk tüdruk ollin." Mönnes kohhas ööldakse ka wahhest selle assemel, kui hädda pärrast „lapselt" ehk „lapse peast" mis siiski ikka m mönnus ei olle ja ka pool sörme teist känu tähhendab. Olgo neist kahhest kül rumi pärrast,  kes arro saab, saab wähhesest märku." „Mis siis agga jälle sedda iggatsewat emmast  nimmetust kattab, täidab ja ärrataösub? Ei olle mul siin tarwis uut sönna lua, waid pärris mannast assutajat sönna näppega näidata  ehk mele tulletada. Siin mängitakse weel wahhest arwaste piddude peal üht wannaaegest  „kunninga mängi", kus, kui naesterahwas  kunningas on, siis tedda mitte selle naesterahwa  aunimmega ei hüta, waid „kunnik" nimmetakse, ja se sönnasabba „ —ik" on eht Eestitele emmane tähhendus; sest seddasamma wisi moondetakse Pöltsama ja Willandi pool ka ellajate nimmesid karwa järrel, emmast nimmetes,  ümber, mis wist ennamiste ka Eesti- 234