ja malge, südda. kergees pea selge, mis mmds ial nenda. ep olnud. „OH, et mo jalg jubba terwe õlleks, ütleS Tomas ühhel päwal, kui Tönnis jälle temma sängi ares istus, mul õlleks suur lust töösse minna! Sest sedda pead sa teadma, wadder Tönnis, et ma, aitummal, koggoni teiseks mehheks ollen sanud. Tulgo nüüd jälle kegi ja pakkugo mulle wina, kül ta siis näeb, mis ma teen! Aitko Jummal mind piddada, mis ma siin töwwe wodi pea! temma ees ollen töötanud.  M pea, kui mo jalg mind jälle kannab,  on mo essimenne käik öppetaja jure, tahhan  lemmale ka lubbada, mis ma Zummalale ollen lubbanud." - „Selle peale ütlen minna: AMM!, kostis Tönnis. Olle Wappex mees, Tamas, ja pea omma san«a." „Aitummal, tuhhat kord aitummal! kilkas Tio. TvMas, ms armas Tomas, kui sa wina mahhajättad, tahhan ma weel wanna ea sees so suus ja kaelas kinni olla!" Rendasamma  ka temma tütred, nad olleksid issa kätte peal kannud. Tönnis laskis siddemed kord korralt järrele künni wimaks üsna lahti jalla ümber seisid; agga Tomas hoidis omma jalga ikka weel ettaste, nago mädda munna, ehk kül ennam wallo ei runnud; ta kartis ikka weel, et uus lu wägga örn on. Nenda läksid weel paar näddalat möda. Wimaks tulli „Tohtre Tönnis" ühhel pühhapawa hommikul  jälle senna, watas jalga ja ütles: ma arwan, nüüd wöime uut jalga pea jubba katsuda.  Ma pean tunnistama, ni ruttulist parrandamist põlle ma weel omma ello sees näinud, kui sinno jures. Õlle römus, Home wöttame lahha ümbert ärra ja ma ussum sa wöid kargada, nago Tawet seadusse laeka ees. Nüüd olli rööm keiges maias. Agga Tönnissel  kippus naer wäggise peale, kui ta teisel päwal pealt watas, kui örnaste Tomas omma  terwet jalga katsus, mis ial haige ei olnud.  Ta essimenne käik olli kappi jure, kust ta peutäie rahha wälja wöttis, Tonnise ette laua peale panni ja ütles: „Sinno hea teggemist  ei wöi ma kül mitte ärra tassuda, kes sa mulle mitte ükspäinis ihho terwist, waid ka. kus Lummal aitab, hinge õnnistust õlled taggasi  annud. Ma sllin minaga hukkas ja õlle  ksin wist koggoni auks langenud, kui mul sedda önnelikko õnnetust mitte põlleks juhtunud.  Wötka, hea wadder, need paar koppikad wasto!" Tönnis agga teadis, kulda loud ollid ja ei wötnud mitte krossi wasto, maid ütles: „Tomas, ärra rikko mo römö! Panne rahha jälle kappi, ehk kui tahhad, siis anna waestele  omma tänno tunnistusseks. Tänna mind sellega, et seks jäed, mis sa tänna õlled." „No sedda sa pead näggema! kostis Tomas. Ni paljo, kui Jummal mind aitab, ei pea mina ennam mo suhho sama." Ja Tomas piddas sanna. Mitto aastat ollid möda läinud,  Mütsi Tomas teggi omma tööd sa piddas  maia, kui aus mees, kellest keik külla suurt luggu piddas. „Tohtre Tönms" ollk nüüd ta keige parrem söbber. Tomas okki römus,  naene römus, lapsed rõõmsad, sest keik assi olli teiseks läinud, kui enne. Mitto küllanaest,  kelle mehhed ka saggedaste fsppastd ollid, somisid sallaja ommas füddames, et nende  mehhed ka nenda natruke omma jalga murraks  ja seks saaks, mis nüüd Tomas olli. (Ma tean, Postimehhe söbrade seas on ka mitto, kes praego mötlewad: „oh, sellele sa sellele sowiksin ma wägga Toma luggu!") Rhhe! pühhapäwa õhtul, nenda selle aiaga nago praego, istusid' Tönnist Tomast ukse ees pengi peal ja aiasid jutw. Aega möds tulli jut jälle önnelikko jallamurdMisse peale. mal on mulle ennam head teinud, kui ma mõistan ülles räkida, ütles Tomas; agga omma  jallamurdmisse eest kannan ma keige ennam.  Mis õlleks minnust terme jallaga sanud?  Ma ollin malmis meis ja langesin igga pääw süggawamasse. Se wöib ehk kül pat olla, agga kui ma nüüd üht jodikut näen (ja meie külla põlle neist meel tühhi!) siis sowin ikka süddamest: peaks se ka omma jalga murdma  ja nenda head arsti leidma, nago sinna mulle ostid!" Rüüd ei wöinud Tönnis omma salladust mitte ennam süddame peal hoida, waid ütles: sTomas, Zui sa lubbad, et sa kellegile ülkesse 223