warra weel ennam saab stsse langema; sest mitmes kohtas olnud praego weel sured tükkiv  rippakil. Kristohwre tunnistusse järrele, on kaewo murid keige wähhemast kuus künart kõrged olnud ja temma õnnetumad wennad kahheksa  küünra süggawusse mulla al hingawad, kus nende õnnetumate wälja küewaminne mitte ni kerge põlle, kuida sedda mõnned arwawad. Ühheksamal Detsembril on nad jälle kindlat nõu piddanud sedda wälja kaewamisse tööd ette wötta, ning neile hingamisse asset kirriko aedas anda. - Et tö hästi korda lähhäks ja Zummal neid keige õnnetusse eest hoiaks, sepärrast kutsus öppetaja koggodust enne weel pühhakotta kokko, Jummalat palluma ja sedda ette woetud nõu temma holeks andma. Hakkatusses olla ka iggaühhel lokust olnud, et keik hästi saab korda minnema ja Sonntag omma hüüdmisse peale arwanud wastust kuulwad  ja temma abbiline Jane ka laulmist, sepärrast ruttasid nad sedda ennam ses lotusses  omma töga eddasi, neid ehk weel hingega kätte sada. Agga pea juhtus middagi, mis tö tiwad kinni siddus: Janele kukkus üks pang üllewelt pähhä, mis läbbi ta uimane mahha kukkus ja kaemust wälja tõmmatud piddi sama. Se õnnetus kohhutas ka teised tö kallalt ärra, sest ükski ei julgend ennam alla minna. 11. Detsembril sõitis Sonntag seal ümber kaudo ja otsis terrawaid ja julge süddamega mehhi', kes temmale nõuks ja abbiks  tulleksid. Wimaks leidis kaks tublit mäe meest, kes heamelega katsuda tahtsid, mis in- nimesse tarkus ja jõud woib; olla ka kohhe ka sa tulnud. Senna sades katsunud nad pikka udjadega keik jarrele ja siis olla nad öelnud sedda ühhe wägga kardetawa tö ollewad, neid weel otsida, sest ma olla alt önes ja murisid ei leida nad kussagilt, sevärrast  andnud nad sedda nõu, kaewo kinni aeada ja neid õnnetumaid nende hauda jätta. Need sonnumed ollid nihäst! nende suggulaste kui keige külla rahmale kurwad ja üllewagga halledad; agga kes mõis sea! middagi parrata!  piddi keik nevda jama, kmda nõu astud  olli; sepärrast nimNeLasid pams, mi! kaew piddi kivni aetud ja NälMtusseks suur must rist peale pantud sama. Agga nimmetud  päwa hommikul, se olli 14. Detsembril, tulli mürisseppa meister Böhmig, kes seal lähhekordas ellas ja kelle jures need möllemad enne ka töös olnud ning lubbas neid õnnetumaid  nende hauast walja tua, ausaste maetud  saaksid: iggaühhe suus kollas agga se ainus  jut: ..surnud on nemmad jubba ammugi!" Enne kui Böhmig sedda ellokardetawat tööd ette olli wötnud, olla ta weel armo laual käinud ja sega ennast nago Zummala holeks andnud ning hakkas 15. Detsembril peale. Ta laskis nelli kueteistkümne küünra pikkust palki nelja kanti tahhuda, senna lauad nenda ümber lüa, et sedda, kui üht neljakandilist  torro püsti kaewu laska, mis läbbi siis ennam karta polnud, et kaldad sisse woiksid langeda. 19. Detsembril, parrast  lõunat, hüvis ta kaewo põhjast: ..puseppa  olleme jubba leidnud, ta ellab alles!" ja nattukeSse aea parrast: ..ka se teine on meie kaes !" Koggodusse öppetaja ja arruto hulk külla rahwast, mis keik sure iggatsemissega kaewo are peal otas, kuida assi piddi minnema,  langesid sedda kuuldes kaewo ümber pölweli mahha Zummalat tännama, et ta neid õnnetumaid 11 päwa ni immelikkult ellus hoidnud ja nüüd ellusalt nende ommakstele jälle kinkinud. Õhto kello seitse said teine teise järrele tekkide sisse mässitud ühhe kasti sees üll es winnatud ja öppetaja maeasse kannetud,  kus neid pehme wodide sisse pandi. Möllemad ollid selge möistussega ning tundsid  keiki selgeste ja toit mis neile wägga targö ja arro järrele anti, maitses wägga 'hea; möllemad  terretasid ommaksid ja keiki sure römuga,  kes jubba sest savik, kui mulla alla ollid  jänud, leina rivis neid tagga leinasid, ja selle römo terretamisse aeal laulis roggodus  sedda armast Laulo: ..Oh wötkem Zummalat  :c." Teisel päwal tundsid mehhed endid rammo raiest kaunis tuggewa ollewad, agga kaebasid ühyc allalisse söma Lsso ülle, et ei sada ni kui südda iggatseda. 23. Detsembril l-äkn: jubba omma jallaga pühha kotta, kus 234