ja sammetis ja igga pääw isse modi käia. Jgga post toob ued Parist modi-pildid, mis järrele emma ja tüttar ennast ehhitawad; maksko  nus maksab, eks issal rahha ei olle? Põlle tarwis santidele pillada. Siiski tingib emma, nago eht juut iggas podis ja Leenritte ja ömblejatte  palgast püab ta allati pole mahha tingida.  Se olla üsna hirmus, ütleb temma, mis nüüd teenrid ja õmblejad palka sada, selle eest wöida jubba isse stdiwabrikut piddada; tö maksta nüüd ennam, kui rie isse, ja tener tahta ennam, kui saks sada, sellega minna mailmal wimaks jallad üllespiddi. Rikkus olla meie päiwil üsna ristiks; igga narrilane joosta nende maiasse ja aiada nago mustlane peale; igga handwärk kes neile tööd tehha, küssida kolmekordse hinna; igga tallonaene, kes neile kanna munna müa, püda ka ellawatte käest wötta, sest surnutte käest olla muidogi ennam ühtegit sada; keik mailm olla nüüd rikkaste ümber, nago rongad raswase raipe ümber: kes sada, se tükki tömbada; sedda olla temma sadda korda tunda sanud; näljatsed täin Hammustada  allati kibbedaste. Oh, rikkaste waesust! Kaupmees M-L. armastab head süa ja jua; mis eest ta siis rikkasmees on? Ta toob ka saggedasts head söbra ennesega kasa, ja siis peab mönni kork puddeli pealt kargama. Sedda ei wöi ta kallis küljelu ial sallida, ja igga kord, kui söbber uksest läinud, on mees ja nacne, nago kass ja koer, karwopiddi kous. Naene ütleb: „Selle eest, mis sinna omma söbradega  ärralaggastad, wöiksin ma kümme sidi kleiti aastas ennam sada!" Mees wastab: „Selle eest, mis sinna omma sidi kleididega mul aastas ärraraiskad, wöiksin ma sadda söbra aastas ennam piddada!" Minne wötta seal öigus kinni. Ni paljo paistab igga  pao wahhelt walja, et seal maias rikkal rahwal rahhust suur waesus on. Oh teie waesed rikkad! Sögi laua jures on ülleültse nende iggapaine  purrslemisse park. Paljo- padratakse, agga ial ei palluta. Miksparrast peaksid nemmad  sedda ka teggema? Eks nad rikkad inni- messed ei olle? Käigo waesed Jummala kaela peal, rikkastel põlle sedda tarwis. Kes on nuumellaja laulo ehk rikka sömapalwet kuulund?  Pealegi ei olle rahwas aastal 1860 ennam ni rummalad, et igga sutäie jures s» üllestöstwad, nago kannad, kui jowad. Nende 8-aastane tüttar Bärta, kes hiljuti mulda laks, tulletas neile kord sömapalwet mele. Kolis olli könne palwest ülleültse ning ka sömapalwest  olnud, ja koolmeister olli lastele üttelnud,  et omma armsaid wannemid peaksid palluma, ka sömapalwet piddada, kus sedda armsat pruki weel ei peaks ollema. Sedda olli weike Bärta ka koddo teinud. Jssa urrises  üsna awwalikkult koolmeistri ülle, et sähhärdust  wanna ennemuistsid asjo weel lastele püab öppetada, mis kegi harritud innimenne ennam ei prügi. Emma ja ödde pilkasid last pool surnuks, kui nuttes ütles, et koolmeister jo olli tedda käsknud nenda tehha, ja olli üttelnud,  et meie peame allati Jummalat palluma,  isseärranis weel, kui leiba wöttame, sest se olla selge armo anne. Jggapawase leiwa  pärrast piddada rummalad ja laisad palluma,  ütlesid nemmad; kes ussin olla ja tark, sellel tulla ei ia! leiwa pudust. Laps piddi wait jama. Ma ütlesin, se lapsoke on hiljuti mulda läinud.  Warsi pärrast sedda luggu jäi laps haigeks.  Kaks tohtrid kutsuti appi. Emma ja ödde walwasid temma wodi jures. Jssa kais mitto korda päwas tedda watamas. Agga nende sureks pahhandusseks kartis haige laps neid, nago lamba tal musta heinakotti; isseärranis  ei sallinud ta ödde. Kül püüdsid keik temma mele järrele tehha, agga laps ei tahtnud  muud, kui et k oolmeister piddi tullema.  Se olli kül keikile wägga wasto meelt, agga kutsusid ommeti. Koolmeister, isse jubba mitme lapse issa, armastas weikest Bärtat kui head last, ja tulli warsi. Sure kaddedussega piddid nüüd issa ja emma pealt näggema, kuida haige lapsoke röömsaks sai ja ommad kumud kaed koolmeistrile wasto sirrutas. Ni pea kui teised ollid kambrist wälja läinud, pällus  laps et koolmeister temmale armsast Önnisteggiast  piddi räkima, „kellest minna 297