male se aeg kätte, kus ta omma perremees olli, sepärrast wois tehha, mis tahtis; agga mis tahtis ta? kas ilmaliko lusti tagga seada?  ei mitte! waid tarkust jure õppida. Igga  pääw kais ta töös, agga pärrast päwa tööd õppis ta holega luggemist ja kirjutamist ning Jummal õnnistas ka temma tööd. Kirri põlle näo polest kiil suur assi, agga täi usse polest põlle wigga, minno arwates paljo parrem  kui monne teisel, kes aasta ehk kaks kolis  käinud. Nüüd on temmal omma naene ja lapsed tagga, kes iggapääw üllespiddamist ja ihho kattet tarwitawad, mis ta neile omma  kümne sõrmega peab murretscma, agga tal jäeb siiski weel aega ülle mude hea asjade tallitusseks. Miks ei woi teised otse nendasamma  tehha? Urmad sõbrad! Ma woiksin sest mehhest weel mõnda head ette luggeda, mõnda head temmast könneleda, agga ta panneks sedda pahhaks, kui ma tedda ni wagga kidan, agga  sedda ei woi ma nimmetamata jätta; meie Eestiwennad wötko temmast öppetust siis kauks wina-jominne ja keik mu wabbandaminne; innimenne  woib ja jõuab keik, agga tal peab hea tahtminne ollema. Tulle issi appi, kes sa wöera -jummalatenistust  kelad ja wötta sedda pimmedusse kattet  kellega sadan neid lönud nende silmade  eest ärra, et nad woiksid nähha, mis nende iggawesse rahhule tarwis lähhäb. Lükka  ümber keik ebbaussu-templid ja lö mahha nende preestrid, et sinno nimmi saaks auustUd  ja keik sadana tenistus kautud. Ommalt maalt. Peenust. sÖnneto Ollen jubba  hulk aega Perno linna müride wahhel ellanud  ning ka monni nael leiba ärraraisanud, agga keige selle aea sees põlle ma üht ni hirmust  asja siin kuulnud sündinud ollewad, kui minnewa näddala olli: innimenne Lappetud arra.  Jhho warriseb praego alles! Teisipääw õsi wasto kesknäddalat, arwata pole ö-aeal just tänna näddala eest on kolm noort meest, kes praego ckohto al ühhe mehhe ärratapnud.  Nad olla jowastanud peadega ühte maeasse  sisse tunginud, kus perremees wasto täinud  ja neid taggasi sundinud; kaks läinud kül ulitsale, agga üks janud mehhega müsselema ja müsselenud senni künni mees surnuks janud  ; wist on ta kurgo kinni piggistauud. Keik kolm said kohhe kinni pantud ja on praego kohto kulumisse al. Kui assi selgeks saab, siis könneleme jälle eddasi. Pernomaalt. sPahhad sönnad holetusse  Mõtleb innimenne nüüd just igga asja peale; jäeb monni assi nattuke unnustusse pähhä, siis on ka kohhe tulli lakkus,  miks sest asjast juttu põlle. Et mind aitaksite pöllastada, sepärrast annan sõbra kirja iggaühhe ennese luggeda. Ta kirjutab nenda: „Kule Postimees, ma pean sulle su sisse ütlema: sul on prilli tarwis, sa ei selleta ennam  hästi; tobbi tormab allati suus ja se rikkub so silmad arra, et sa monne asja ülle woid mahha kukkuda ja silmad ärralöhkuda, agga sa ei mõista sest omma sõbradele könneleda.  Asjad, mis emal kaugel, seal on so keel kui sirupiga märitud, neist mõistad kennaste  laulda, agga mis so omma silma al, neist lähhäd möda, nago põlleks neid ollemaski. Kule nüüd, mis ülle mo meel nattuke nukker  on, et sa sest sönna ei lausu. Jubba ammugi  otan, et sa omma musika ehk mango kõrist ka peaksid könnelema, agga kes on neist middagi so taskust leidnud? Kuida tean, on seal ma koggodusses jubba liggi kahheksa aastat  musika koor, kus nored mehhed kokko heitsid,  ning matjamaalt ennestele passunad ja muud mängo riistad lasksid tua ja õppima hakkasid ning saggedaste, agga issiärranis surel  pühhil kirrikus errelitega liggi mängiwad. Sui sojaga ka kirriko tornist nende healt ollen  kuulnud, mis wägga kenna. Mõda läinud  löulo- ja Neäri pühhil ollin issi ka seal kirrikus ja kuulsin, kuida nad errelitega liggi hüüdsid et põrmand jalge al wärrises, mo südda olli selle ülle wägga römus, et rõmo pissarad, kui sulla höbbeda terrad möda palgid  meresid. Seal tõusis mul se mõtte: waat 37