et need, kes ta küsis on, igga silmapilk wöiwad  surma sada, kui üht wilto sönna juhtus wad ütlema. Ammuks se olli, kui seal kaks meie usso missionäri surma said ja nüüd kuluks?,  et Prantsusse missionär Neel, ehk tal kül öige pass taskus olli, wie Hina ristiinnimestega  on tappetud sanud. Seal saab weel enne paljo werd jooksma, kui rahho tulleb. Pöllo ja mu maia tööst. Ma könneleksin sest paljo saggedam, agga kennele? paljo neid eht pöllomehhi meie luggejate seas on? Kas ma tohhin üttelda, mis ma süddamest sowiksin? No eks ütlen peale: kui se minno teggeminne õlleks, siis peaksid kelk pöllomehhed ollema nago Ramm  o Rein ja keik kohtomehhed nende seas nago Kulmo Andres, .siis wöiksin ka julge olla, et meie „Postimehhs" söbrade hulk lv kord surem õlleks, kui praego on. Agga kes panneb pokimatta puud ni rutto wilja kandma? Peame ikka kannatusses kastma, küllad Zummal  aega möda kaswatab. Kui ka meie enne mulla alla poeme, eks teisi ja weel mulla peale sedda näggema. Agga ma tahtsin tänna Rammo Reinust sönna kaks Wnnelda, ja esmalt  temma Kartohwli teggewissest. Kartohwli haigussega on jubba pöllomeestel liggi paarkümmend aastat suur hädda. Reinul  olli nisamma. Ta katsus keik ohhud ja rohhud järrele, ei tahtnud aidata. Wimaks leidis ommets, et kartohwlid päwapaistet, tuult ja wihmasaddo mitte paljo ei salli. Ta hakkas  sepärrast omma kartohwlid parraja rammo  alla terwe jalg maad süggawasse pannema. Ennäh, se aitas. Kui weel mönned haiged leidis, siis ollid üksi need, mis üllewel ma pindas ollid; keik kartohwlid süggawamas ollid  terwed ning jäid terweks. Ka aukudes ja keldris, kuhho tuul ja päwa walgus liggi ei pease, seisid nemmad hopis parrem. Rein ei ätta omma kartohwlid parrast ülleswötm ist ial kaua ülle ma, waid panneb neid warsi li- wa, aukudesse, agga mitte paljo ühte kokko, et pattamaks ei lähhä. Weiste puhhastamissest. Lojuste puhhastaminne on harrimatta rahwa  jures, kel ennestel meel mönda puhhastamist  tarwis õlleks, üsna tundmatta assi. Nen.da  paljo teadwad mönned, et möisades tallihobbusid  puhhastakse, agga nende melest wist sellepärrast, et tallipoistel ka middagi tehha õlleks. Mis ülle rummalad ommas „tarkusses"  naerawad, sedda tewad targemad ommas „rummalusses" ja on omma asjadega allati hulk maad ees. Nenda Rammo Rein ka. Ta olli Saksamaal parremat Näinud ja tähhelepannud  ning ei holind rummala naabride naerust. Omma weised puhhastas temma igga hommiko holega, nisamma kui kutsarid omma hobbusid tallis. Ta sötis ja hoidis neid ka paljo teisem, kui teised perremehhed. Nende öppetusseks jättis ta üht lüpsi - lehma, kedda muido kaks kord päwas pahhastadi, näddal . otsas puhhastamatta. Kohhe jäi lehma piim iggapäwaga wahhemaks, ehk kül muido nisamma  toito sai kui teised: agga ni kui jälle puhhastama  hakkas, tulli ka pimaanne jälle taggasi;  sest loom olli sellega ammo harjunud. Et Rammo Reino lomad koggoni parremad ollid, kui mu Kasiko külla perremeestel, on ammo tuttaw; agga meie teame, mis teised eest otsa ütlesid: „Mis Reinul wigga, temma mõistab nõidust." Suust lähhäb kül ennamist  lojukse többi ja terwis sisse ja on tössi: käi toobriga lehma söötmas, siis wöid ämbriga  käia lüpsmas; agga kes ommad lomad puhhastamatta jattab, teeb lomale üllekohhut ja ennesele kahjo. Sedda ei teinud Rein mitte. Muttukad pude pealt kautada. Mis prugib Rein omma wiljapuaedas selle wasto? Temma panneb pulwriks tõugatud waiko ja nattuke pemkest weewlit kokko ja ripputab  sedda pu al süttepanno peale, kus muttukad  ehk ussid peal on, nenda et waigo ja weewli suits pu oksadest alt üllesse läbbi käib. 206