Perno Postimees ehk Näddalileht tS tS«S Seitsmes j PernuS, keflnäddal 15. Mail.^ aasta. Ses lehhes seisab: Kewwade mõtted. Ommalt maalt: Uus jöggi. Koerde pearahha. Tallo hobbuste katsuminne.  Pärriskohhad. Torm. Kassakate truusse kirri. Rummal nõu. Priusse autäht. Tenistusse autähhed. Keiserlik teekond. Pola mässamissest. Wöeralt maalt: Salla söariistad. Kölni linna Domkirrik.  Langiewits. Pola abbilissed Prantsussed ja Jtaliamehhed. Tullus keeldus. Mis Prantsussed - Wenne wastussest arwawad. Mis Inglased Wenne wastussest arwawad. Söameeste pakkojooksminne. Kewwade mõtted. Te mis sa tahhad, Mai ku on Mai ku, üks Jummala lodusse igga aastane ueste sündinusse  ku, otsego. aasta hommik. Ta on meil praego jälle kä ja meie tännase päwaga just kesk paikas. Kuida köllawad metsad, kuida haljendamad nurmed ja asad ja kuida seiswad puud aedas ja metsas maggusast lehkamas  prudi ehtes! Uus ello ja illo iggal pool, kuhho silmad pörad ja Laewa Zssa arm ja heldus lehkab ja tilgub iggast pulehhest ja rahholiblest wälja. Tulle wälja, ristiinnimenne,  wiska omma murret ja nukkert meelt, mis so süddant puuks ja luuks teeb, selja tahha ja mata lapse melega omma taewa Jssa kärneri tööd pealt! Meie manna ellatand emma MM panneb nüüd jälle noriko ehted ümber, mis igga karma hiilgawad ja lehkawad,  et kegi tedda wannakest liggi 60V0 aasta ealisseks ei pea. Kül helde Loja mõistab ehhitada  ja anda, römustada ja trööstida! Wata nurmede ja wäljade seal keik ellab ja ligub: talwe willi hasienoab lotust süddamesse, suiwilja külwatakse totusse peale, linnukesed otsiwad waggude seest omma  toito, lõokesed töuswad omma kitusse lautoga  taewa pole - iggal pool ello ja rõõm. Wata metsade ja mäggede peale, kuida on nende talwene hangund ja rägus näggo kaddund  ja kelk wärske ehtega kaetud. Seal lähwad pulehhed Lgga päwaga suremaks, oksades  pessitawad linnukesed ehk töstwad omma  healt; mäggede pealt ja orrudest hellisewad  karjasarwed ja karjakellad ja käggo hüab omma luggu sekka keik uus ja illuö, täis wärsket ello ja haljast lotust. Wata ojade ja jöggede, järwede ja merre peale, jälle sesamma luggu. Mis talwe tarratand ja külmetand,  surnud ja kange olli, se on nüüd kohhamas ja jooksmas ja uus ello kuiwal maal ja wee sees süddant römustamas, ja keige selle ülle puhhub lahke, pehme tuul ja paistab soe kewwadene päike, kui ka siin meie pöhjasel maal mitte igga paaw ühhesuggune soe ilm ei olle. Ja kelle pärrast on se keik? Kes peab- selle eest tänno ja kitust andma? Jnnimessed, pealege ristiinnimessed, nende pärralt ja neile on keik antud, mis ial Zum-