Perno Postimees ehk Näddalileht »BK9 KAnes , kcstnäddal 29. OÄodril.^ aasta Ses lehbes seisab. Mailmast. Ommält maalt. Riast: Õnnetusest. Rõwimisest ja risumisest. Äkkiline surm. Wingo surm. Tartust: Studentide arro. Eestimaalt: Koggokonna seadus. Tallinnast: Awwalikud sönnumed. Mitawist: Ue kirriko sisseõnnistamisest. Windawist: Laewameeste kolist. Baldonist: Tullekahjust.— Peterburaist: Keisre Herra reisist. Söawäggide üllewaatmisest. Wilja ja heina sagist. Lomade näitusest. Tollirähba. Rikkas waene. Kostromast: Hirmus torm, — Jeniseiskist: Tullekahjust. —Wö eralt maalt. Saksamaalt: Krahw Bismark.  Austriamaalt: Keisre reisist. Prantsuse- ja Hispaniamaalt: Rigi asjust. Teadaandmised ja kulutused. Mailmast. I. Kes koddo omma seinade ja öue aedade wahhel ommakstega löbbusaöte aega widab ehk piddo-söma-laudas istub, se on römus egga mõtle kaugemale. Tõuseb paike warra hommiko  ommas sures kennaduses, siis römustab ta ennast, agga ei tea suremat, kust ta tulleb ja kui ta öhto wereb, siis ei tea ta, kuhhu ta omma walgust ö-aeal mattab ehk missuggust  salla teed ta käib. Ja otse nendasammoti ka mitte, kust se tulleb, et ku kord ni kahwatand  ja üks riipsuke järrel on ja üks teine kord jälle täis ja ümmargune, otse kui suur kuul läbbi ööd omma teed marsib; ja kui La ommad silmad taewa pole üllestöstab ja näeb keik taewa laotust tähtedest särrawad, üks kennam kui teine, siis mõtleb ta: ah, need on jo keik minno pärrast, agga ei tea ommetige  öiete, mis nad tahtwad ehk mikspärrast nad seal on! Kido wäärt põlle se mitte, et meie sesuggused lamba-pead olleme, kes sedda kül igga pääw keik agga ial ei küssi, mis nad tähhendawad. Wata, wanna külla wend! Taewas on üks suur ramat, mis Jummala  ärraarwamata suurt wägge ja au kulutab ja seal sees seisab ni wägga ja ütlemata paljo abbinöusid ebbausso ja patto wasto ja need hiilgawad tähhed, on nago kuld pookstawid selle sure ramato sees, mis agga wöera-kele murde peal kirjutud; kellest meie ilma ümbertölkimata  arro ei woi sada. Kes agga ükskord  sedda ramatud luggeda mõistab, se loeb sedda heamelega ja parrast ei lähhä ta aeg koggoniste ennam iggawaks, kui ta ö aeal üksi tee peal on, ehk kui wajmo pimmedus tedda kurja teggema peaks tahtma ahwalteleda; ta ei woi .sedda tehha. Watams oige terrawaste  ülles taewa pole, kui ta hiilgawaist tähtedest särrab, siis õlleks otse kui könneleks igga tähheke Zummala su rest armust ja heldusest.  Essimene ütleks: ..Sinno aastad, oh Jummal, kestwad pölwest pölweni; Sa õlled maale allust pannud ja taewad kulutawad sinno kätte tööd." Teine ütleb: „Ets ma põlle üks Jummal, kes liggidal on," ütleb Issand, y.ja mitte Jummal, kes kaugel on?