arro territaminne ei olle igga kord mitte hea. Meie ei tahha omma nürri sullega keddagit  ninnatargalt öppetama tulla, waid agga allandlikkult palluda, et meile, kui ial wöimalik, röga. peaks ettepandama, kuhho kellegi  jauks liaks pippart peale ep olle ripputud.  Mõistlik mõistab, arrvlik saab arro. Sest se õlleks wägga kahjo, kui seitungi tallitajad  tumakad nissoterrad okkaste parrast peaksid taggasi hoidma. Siin panneme nüüd üht kirjawastust jure, mis pari näddala eest meie kätte tulnud. „Järwa keele tundjale wastuseks. Äänuwäärt on iga töö, mis wigalist ja poolikut asja püab parandada ja sedawiisi teisi targemaks teha. Ma rõõmustaksin wäga, kui auus Zärwa kiit kuningana ja keiserina osawamalt püssi otsa oleks wötnud ja mölemid  ühe pauguga järsku maha põrutanud, et neist pikemat waidlemist kuskil ei tõuseks. Aga kahatsetes pean tunnistama, kuda ta sel korral  kõige sihtimisega märgist mööda laenge üsna tuulde oli lasknud. Iga keeletundja teab, et meie Eestikeelel sõnade sugu wahetegemist  ei ole, kui mitmel teistel keeltel, waid kõik sõnad on meil .ühte sugu, tähendagu nemad mehist, naisist ehk asist. Sellepärast ei wöinud ..kuningana" sünnitajal sugu Vahetegemise  möttet olla, waid sõna wöeti esiteks  nalja pärast ..Reinowaderi" juttus ülesse, hiljemine pool häda pärast lühenduse abiks, kui paremat kätte ei juhtunud, sest et laialisel tarwitusel wäga igapääwaseks kulunud praua ja emand kõrgema naisterahwa kohta kõhetumad  näitasid, ja pealegi üks sõna igakord lühem on kui kaks. Kui Zärwa keeletundja kaugemale minnes meile õpetust püab anda, et .. ik" naiste-- sugu ..eht" (ka sündinud Eesti sõnal?) *) tun- „Eht" on nisamma wähhe eestikele, kui »s. la« (ja tuhhat teisi) saksakele sönna, agga ommeti prugiwad ja möistwad Eestlased ehk kül alles nattuke nalja wisil essimest ja Sakslased  teist, ilma et seal jüres kumbagi keel rikkutud  ehk kahjo saaks. Meie mõeldes ei peaks se mitte suurt pahhandust teggema. P. P. nistaja peab olema, siis juhtub tal teist korda inimliko õnnetust, et'sihimärgist jälle tük maad metsa laseb. Jäägu nimetamata, kuda ükskord  kogemata .. —ak (kirjak) ik" asemele  jookseb ja „eht" naistesugu natuke solgib,  leiame asjalugu pikemalt läbi katsudes,  et pandud põhjusel täieliku kindlust ei ole. Räägiksin ma nalja tehes, siis ütleksin: Sik ja Mik on isased, kits ja lits emased loomad! Tõsisel kombel saagu nimetatud: rättik,  jättik, urtsik, jooKk, äbarik, konarik, kuusik,  männik, tammik, lappik, kaarik, kesik, lihunik,  kodanik, hädalik, haganik ja mittu tosinad  nende sarnalisi „ ik sabaga sönuga, mis meie keel kõik ühel sugul tarwitab, kus muu rahwas kolm suguwahet teeb. Kus seisab nüüd teie kindel kalju, kuhu peale uhke „ ik" sabaga naiste linna raeastte, et „selgirind  tuleks södimaie, tanupead meid tappemaie?"  —Eesti-keele söna-saba — „na" tähendus  ja päris omadus ei ole mul mitte tundmata,  waid selle wahe juba amugi selge, ehk ma kül selle tunnistusega ennast auusa Järwa  keeletundja wääraliseks ei taha ega tohi arwata, kes kuda ise ütleb: idast, läänest, põhjast, löunest ja taewa taat teab mitmest muust tuulekaarest keele tundmist oli saanud. Sellepärast ei ole mul nende närblastega midagi  tegemist, mis pilkuse kombel koerahammas  kui wöörikud Eesti lohale sünnitab ja ~i k" sabaga naiselikuks moondates meile müa pakkub. Niisama wähe olen ma Wene wormis  Eeskikeele mune walanud, aga seda sagedamast  hoolega püüdnud: loodud sõna rikust  omal nurmel kaswatada ja kosutada, nii pikalt kui jõud ulatas. Wöõrad sõnad mis juba ammust aeast kodaniku õigust meie keskel on saanud, kui „würst" ja t. s., mis kuda praegu esimest korda kuuleme  Järwa  rahwa suus kui „ worst" peawad kõlama,  on meie arwates niisama head, kui meie auuwäärt uendaja „elis" ja „elik"; meie loodame  wana tuttawama Vürstiga ka. edespidi läbi saada. Aga kes uut paremaks arwab, se täitku oma tahtmist ja heitku ennast „elis" ja „elik" Valitsuse alla! Ehk ma kül tõsise hoolega auusa Zärwa- 274