ja selle ilmalikko warra eest, mis nad ärraannud  nende süddamesse panneks taewawatra. Sedda ja muud piddime palluma 13mal Oktobri k. p. Se olli Jani koggodussele römo pawaks, siis uut kirrikut pühhitseti Zummala  kojaks. Et kül ilm sel päwal kaunis karre ja te wägga pahha olli, ommeti tulli senna paljo rahwast kokko, mitte üksi neid, kelle ommaks kirrik piddi jama, waid ka woeraid, ja kõikide silmist ollid nago luggeda Taweti sonnad (Laul 122): „Ma römustan nende parrast, kes mulle ütlewad: lähme Zehowa kotta!" Zummala kitust kauni lautoga kulutama ollid ka lauljad linnast tulnud: Toompä waestekoli  lapsed ühhe koolmeistriga, kes enne Zäddiwerres  koli piddas, ja weel mitto noort Eesti meest, kes issekeskes lauloseltsi assutanud  ja ammo tunda sanud, et laulminne on Zummala and temma auuks. Peame tännoga  tunnistama, et nemmad sel päwal rohkeste aitasid kuuljate süddamid römustada, otsekui issegi wist lauldes römustasid. (Jääb polele.) Länemaalt. Oh kui halle ja raske on se mul, et ni röömsa sönnunytte  järrele kohhe, nago kirriko önnistaminne  on, warsi jälle ni kurwa ja halleda sönnumittega pean tullema, et wiin üht meest siit mailmast on ärraweddanud. Wist on se waene mees ennam körtso kui kirriko pengi peal istunud; wist on ta ennam wina kui sedda Jummala sönna ello wet jonud, mis iggawesse ellusse owab. Ta olli kül ristiinnimenne,  sest et ta ristitud olli.; agga ma ussun, meie wöime neid, kes sedda sadana lakket ennam armastawad, kui Jummala sönna,  ristitud pagganaiks nimmetada, sest ristiinnimesse  au ei wöi sesuggustele mitte anda. Se keige halledam luggu on seal jures se, et 1863 aastal, kus ommeti Jummala rigi süggawusse  kaewud ni rohkeste lahti tehtud ja iggaühhele sedda önnistusse ellowet rohkeste wäljajaggatakse, weel Eestlassi on, kes sedda önnistusse ellowet pölgawad ja sadana kaewo äres istuwad, künni üllepea senna sisse lan- gewad! Ma ütlen: halle on sedda kuulda, ja mo silmad tilguwad wet sedda teada andes, ma wiskaksin omma sulle keige tullisema ahjo enne kui ma sedda tindi klasi pistan ja sönno  pabberi peale kirjutan, mis teistele kurwastusseks  on; agga mis ma pean teggema, ma lodan, et mo heal ehk juhtub mönne körwo,  kes praego weel sadana kaewo are peal istuwad, et nad warsi ümberpöraks ja hakkaks  selle peale mõtlema, mis nende iggawesseks  rahhuks tarwis lähhäb! Meie armsad öhpetajad hüüdwad kül waljo healega, kuida pühha kirri ütleb: „jodikud ei pea mitte taewa  riki sama", agga se ei tahha weel mitte keikide körwadest sisse minna, sest et sadan omma sõrmedega nende körwad kinni hoiab. Siin jures piddin ma ärraunnustama teile teadma andmast, kes wina läbbi surma olli sanud. Üks armas söbber kirjutab meile Länemaalt  need kurwad sönnumed ühhest kubjast,  kes Mihkle päwa õhtul nenda sadana kaewo äres istunud ja ennast seal senni turrutanud,  künni wimaks senna paika jäi ja kõrtsi pengi alt surnud maast leiti, kus pealegi  teised tedda weel wabbandanud ja öölnud:  olli önnetusseks antud. Nüüd pallun armsaid Postimehhe söbro, et kui juhtute wahhest mõnda näggema, kes nenda sadana kaewo äres istuwad, hüüdke neid taggasi, et jälle kegi senna sisse ei kukku ja meie kallis Eesti nimmi seläbbi ei saaks tullewa pölwe rahwa suus ärrareotud; olge selle polest armsa öppetajatel ja waese Postimehhel abbiks, sest kui sesuggused asjad kauwad, siis ka Postimees  rõõmsamalt omma teed wöib käia. Andko Jummal, et wina kaew kauaks, agga Jummala  sönna hallikas kaswaks! Mönne päwa eest räkis mulle üks aus öppetaja  kahhest norest Eestlassest, kes nendasammoti  omma pead winaga pallawaks ollid kütnud ja siis sõnno ommast suust wäljaaeanud,  mis mul häbbi ja kartus keelwad, suust wälja ütlemast; ma ei wöi muud, kui pallun: Jummal parrandago keik sesuggused pahhad asjad. Ei mo südda põlle weel mitte rahhul, sest luggesin tänna seitungides, kuida selle asja 342