nendega irwitawad ja keige ilmalikko asja jures  naerawad. Mis kasso peab sesuggussest ollema? Meie küllas olli luggu enne otse sesuggune, koolmeister läks ees ja külla rahwaö tagga järvel körtso, misläbbi siis ka roppus ja rojus  ning pilkane pimmedus ülle wannemate ja laste peade kaswis. Mässas senni, künni ammetist lahti sai. Ärra panne siis immeks,  armas Postimees, kui kegi külla tannawas  so kallale tulleb, kas nukka palka eest ehk rattast alt ärrakiskuma; nad ei salli neid, kes neile oppetust pakkuwad. Aasta kolme eest taggast, saime omma küllasse ue koolmeistri,  kes üks wägga tullise waimo ja targa möistussega  mees ja sellele andis meie noor öppetaja  lubba ja kässo kätte, Lgga pühhapääw öhto rahwast ennese jure kokko kutsuda ja neile ette luggeda, laulmist öppetada ja iggapiddi püda lummala riki kaswatada ja sadana riki wähhendada. Essi otsa olli rahwa meel wägga nukker, et üks wöeras mees neile koolmeistriks pandud, egga woinud tedda silma otsas da; agga aega möda hakkasid asjad teiseM minnema. Koolmeistre lahked sönnad kustutasid  keik nukkert meelt ja ta armastus meie ja meie laste wasto, ärritas ka meie külla rahwa  sees armastust temma wasto, nenda et meie rahwa silmad nüüd lahti ja selgeste ärratundwad,  et neile aina head sowitud. Enne olli korts se keige armsam koht kuhhu külla rahwas summas kokko jooksis ja kige allused need rõõmsad paigad, kus noor suggo omma torredust ülles näitas. Nüüd on koli pengid punnis rahwast täis, agga kõrtsi pengid ja kige lauad nuttawad ja kaebawad, et kegi ennam  ei tulle neid ülles otsima. Kõrtsmik teggi suurt kärra, et ta piddada nälga surrema,  kegi ei tulla ennam tedda watama; agga nüüd ollen tedda ka pühhapääw õhtuti kolimaeas  näinud. Meie sowime keik süddamest, et lummal meie koolmeistrile kallist terwist kingiks  ja ta kaua meie laste ja nore rahwale eest juhhatajaks woiks olla. Need aastad, mis ta siin on, põlle mitte römo aastad olnud  , sest lummal nuhtles põllud ärra, mis ühhel aösujal mehhel wägga raske kanda. Sed- da näggid meie külla perremehhed ärra, sepärrast  läksid külla kohto mehhe jure kokko ja piddasid ühhes nöu temmale wilja polest abbi murretseda ja et iggaüks ni paljo annaks, kui kassi üllatab ja armastus sallib. Kohtomees laskis neid mõisa tulla ja seal sai willi maggastni  aidast kottidesse möedetud  üksteistkümmend  wakka rukkid ja sadeti temma katte. Ollen isse üks neist, kes seal jures olli, kui wilja koormad koolmeistre ukse ette tullid ja ollen omma silmaga sedda näinud, mis römo ta südda selle ülle tundis. Ta panni käed kokko, tõstis neid taewa pole ja ütles: „OH kui helde õlled sa, Issand! sa näggid, et mo leiwa kot hakkas tühjaks sama ja nüüd annad sa mulle rukki leikust südda talwel! Kidetud olgo so pühha nimmi iggaweste!  Anna mulle ka jöudo so wina mäel, kui tru sullane tööd tehha ja ma tean, et sa mind täidad omma armo annetega! Sa teed rahwa süddamed mind armastama ja seläbbi külwad sa nende peude läbbi mulle wilja!" Meie perremehhed ollid ka selle polest wägga  mõistlikud, et nad mitte iggaüks isse ei läinud omma nattukest kätte wima ja temma käest tänno otsima. Üks auus perremees, kelle nimme ma hea melega nimmetakstn, agga tean, et ta sedda ei tahha, andis, kui koolmeister meile tulli, ühhe lüpsi lehma kahheks aastaks ja teine auus perremees jälle ühheks aastaks temmale lüpsma,  sest ta ennesel olli wägga pissut karri lojusid.  Jummal õnnistago nende karja ja lasko  möllematte käed wägga hästi käia. Meie jättame melega kihhelkonna ja külla nimmetamata, kust neid rõõmsaid sönnumid olleme  sanud, sest arwame sega, ausa perremeestele  kurwa meelt teggewad, kui neid awwalikkult  nimmetame; olleksid nad sedda sowinud,  siis olleksid andmisse jures suremat kärra teinud. Meie tänname neid süddamest armsa koolmeistri nimmel ja sowime, et Jummal ka temma tööd rohkeste õnnistaks; agga weel paljo surem ja süddamelikkum sowiminne on meil se, et ka teiste kihhelkondade ja küllade perremehhed neist head õppetust wöttaks ning ka omma koolmeistrid armastaks; siis saaksid 98