pisko pea! on, kui sedda Ännoga ja «Mrifts mata wasto wöttame. Midda raskem aeg, midda kassinam meie leiwa warrandus, sedda MMMelikum peab meie palwe ollema, sedda kindlam peab meie usk ja kotus selle peale ollema,  kelle käest ükspäinis keik head anded tullewad,  ja kes ükspäinis WäggeW on awwitamas.  Sesamma Wanna Zsmmal ellab alles, kes Ma aeal, kui taewaö kolm aastad ja kuus kuud lukkus Mi, ommaksid toitis, egga neid ialgi mahha ei jätnud, kui temma pole ommas põhjatumas häddas kissendasid; nenda saab temma ka nüüd omma karristust meie pealt ärrawotma, kui ennast temma ette allandame  ja ärratunneme, et sedda omma ülleastmistega  enneste peale olleme saatnud. Sedda ärratundes, et se karristus Jummalast on, peame ärratundma, et ta sellega katsuda tahhab, kuidas meie armastussega, ühheteise wasto, luggo on, kas se on ka ellaw ja teggew.  Leiab ta sedda külma woi leige ollewad,  siis on mui dogi teada, karristus pikkem. Tännawune pudus käib laialt ja pea ülle keige mailma, kus waene rohkem, kui rikkas temma wallo peab maitsma; Mga ommetige on iggaühhele temmast ossa faggatud ja iggaüks  peab tundma, et leitus waene olnud. Üht sesuggust rasket aega ei mälleta meie näinud  ollewad. On kül wahhest pudust olnud; olgo et külm, woi põud ehk liig wessi põllud ühhes ma n urkas ärra rais kas, agga teises kohtas läks willi jälle korda; se aasta kuleme agga kaebtussest ja hirmsast näljast igga ma- Llma jaust. Zsseennesest mõista, ei woi se hädda mitte praego wähhemaks minna, sest egga nüüd leitust põlle, waid peab pääw päwalt  ja tund tunnilt suremaks minnema, sest et keik wanna warra käest lõppeb. Kel weel mönni rubla taggawarraks olli, katsub siit ja sealt, kust wakka wilja kätte saab, et jälle paar päiwi eddasi sada. Paljo on neid, kes praego omma ello sola ja wee warral üllal piddawad;  leiwast ei tea nemmad ammogi ennam! Keige selle hädda ja ahhastusse körwas kaswab  ka üllekohhus: röwiminne ja risuminne; need sawad iggapäiseks asjuks, mis keik selle süüks aetakse: „nälg aeab sedda teggema!" Kui nüüd nälg kül peaks margile sundima, siiski ommetige teame sedda kässo wasto ol- lewad ja mis tässo wasto on, se on ka Jummala  tahtmisse wasto ja mis temma tahtmisse  wasto, sedda ta nuhtlemata ei jSKa; agga paljo warrastawad üsna ilma hädda ta; ennam üllemeelsel uhkuses ja süddame kursuses,  kui hädda parrast. - Olleme sest jubba ennegi könnelenud, et surema linnades rühmas,  ennamiste suremast soust, ühte seltsi heitnud,  kes waeste näljaste hädda wähhendusseks  rahha korjawad ja püüdwad neid nenda ellus hoida. Wägga kenna ja kido wäärt; agga kas maal ka ei peaks rahwast leikama, kelle süddamed weel omma häddaliste wendade  ja öddede wasto põlle ärrakülmetanud ja kes ka ühte seltsi heidaks ja nöu peaks, kuida neid nälja surmast peästa, kellel middagit  suhhu pista põlle; keige ennamiste peaks se igga wallawallitsusse kohhus ollema, omma walla häddaliste eest, ni paljo kui ial woimalik,  murret piddada; agga mitte holimatal kombel pealt wadata, kui arranälgind Lnnimeste  kojud ühhe ukse takka teise tahha hulguwad.  Teada muidogi! kerge põlle se mitte, agga meie peame ka rasket kiwwi, kui ta te peal ees, eest ärra weretama, kui tahhame eddasi  mmna. Wallawallitsus on jo walla issa,  kas peaks üks issa omma laste wasto ni holimata ollema ja neid nälga surra laskma? Kes sesuggune on, ei olle sedda wäärt, et ta issa nimme kannab! Tunneme sedda kül, et se kerge põlle, kui ommal tiwad leigatud on, agga ommetige peame ühhel melel nöu piddama  ja üht tössist ja ellawat armastust üllesnäitama,  kus sedda nõutakse, ja praego on aeg, kus lummal nähha tahhab, missuggused maea piddajad meie temma sures waldss-Mlleme!  Praego on aeg, kus ta nähha Mhhüb, kui suur meie armastus on! Oh et se keige hea töle ellaw ja teggew õlleks! Oh et ta ruttaks senna appi, kus hädda keige surem! sest sedda ei olle praego kaugelt otsida! Ilma luggo piddamata, peame appi ruttama, kus abbi tarwis; sest kissendajaid leiame iggalt poolt. lummal, kes witsa meie peale pannud,  wötko sedda jälle meie pealt! Ommalt maalt. Pernvmaalt. sKoli-maea pühhit- 50