wöetud. Keik Saksa ma raudtee wallitsussed on tedda ilma hinnata eddasi saatnud. Kellale  olli ka kirri kasa antud, kus nenda sees seisis: „Kui omma armsa minnewa aastase mällestussepäwa  peale taggasi watame, mis omma  sure Silleri mällestusseks piddasime, siis wöime römoga üttelda, et meie siin Moskwas  ka omma nattuke olleme teinud. Meie sowiksime separrast wagga, et sellesinnatse ue kellaga, mis Silleri mällestusseks Teile sadame,  igga aasta ni hästi temma sündimisse, kui ka surma päwal üks terwe tund aega peaks hellistud sama, et meie egga meie laste melest ei lähhäks, missuggune mees meie rahwa seas on ellanud ja mis ta meie römuks ja öppetusseks  kirjutanud. Siller ellab senni kui üksainus Sakslane weel ellab." Et agga kella hellistajad igga aasta rohkeste tassutud saaksid, on Moskwa Sakslased hea hulk rahha kokkopannud ja korjawad weel jure, mis jädawalt  intressi peale pannakse ja neist intressidest  tulleb nende palk, kes kaks kord aastad tund aega Marbahhi linnas Silleri sündimisse  ja surma mällestusseks hellistawad. Waatke, armad Eestiwennad, nenda mällestawad  ja auüstawad Harri tud rahwas omma  suggu mehhi, kes nende kassuks on ellanud  ja omma Jummalast antud mõistust kullutanud.  Millal töuswad meie sekka mchhed,  kedda ka wöiksime nenda auustava ja üttelda: waatke, se on Eestlane, kes omma Eestiwendade kassuks sedda ehk sedda on teinud  ehk kirjutanud?— Noh, otame ja kannatame  weel, ehk tullewad. Ka meie rahwas astub aega möda sam sammult eddasi. Mis meie keskel tännini Eestlastest Eestlaste heaks on sündinud, põlle meie teäda weel kellegi mällestusse  wäärt. Peale sedda on Sakslased ka aastade kaupa aega möda eddasi astunud, enne kui seks said, mis nüüd on. Kui Siller onnis  alles ellas, ei aelenud temma ka kulla peal, waid olli kehwa mehhike, kel su tarkussest  kül üllejooksis, agga taskud allati tühjad ollid. Rahwas ei sanud temmast weel arro. Nüüd möistwad auustava ja tännada! Surnud  Siller on hopis rikkam ja ausam, km ellaw olli. Kui siis Zurnmal mönne meie suggu  mehhele peaks mõistust andma, omma rah« wa waimo kassuks ellada ja tööd tehha, siis ärgo lootko marsi, et harrimatta rahwas tedda selle eest peab kätte peal kandma. Sedda põlle Sakslased eest otsa omma Si lleri ja mu targa meestega, kellele nüüd ausambaid ehhitawad  ja mallestusse kuiosid wallawad, ka mitte mõistnud tehha. Peale selle kommistawad meie rahwa lapsed ikka , alles ses kammitses, et kui mönni on nattuke õppinud, siis püab omma endist seisust ja suggulasi igga wisi, nago kassike  omma unnikut kinni katta, et tedda mitte sündinud Eestlaseks ei pea arwatama. Zust nago rummal Sakslane ennam wäärt õlleks, kui tark Eestlane. On kegi lammas, siis on saksa lammas nisamma lammas, nago eesti lammas; keel egga kuub, olgo ta eest ehk takka lõhki ei aita isseennesest, eddasi egga taggasi.  Silleri mallestusse-kel, mis Mõskma linnast  sadeti olla 1667 naela raske ja wagga helleda heälegs; lemma kuis ja kuulsad laulo sannad: „Ta käsko wigo armsa koggodussel', end koggoda siin selge armastusse!'", on kella peale wallatud. Kutsarist kulus laulja. Ei tea, kas teistel ka nenda on, agga minna römustan  ennast allati, kui kulen ehk näen, et üllamast  innimessest, kennele Zummal terrase pea annud, hoolsa õppimisse läbbi ka middagi saab. Nenda kuulwad rahwas Saksamaal praego rahha eest üht kulust tenori - lauljat, nimmega Wahtel, kes enne muud ei olnud, kui liht kutsar, kes ohjad mõistis käes hoida ja hobbusid aiada. Kuida ta siis kuulsaks lauljaks sanud? Noh, se tulli nenda. Kord istus Wahtel pukki peal ja sõitis üht naesterahwa  laaljat Hamburgi linnast teise linna. Tee lühhendusseks laskis ta sõites ja lauldes kele kölksuda ja ei möttelnud just muud middagi.  Warsi tundis laulja ja laulotundja naesterahwas Wahteli wägga illusast tenoriheälest  ärra, et sest kutsarist paljo wälja tulleb,  kui lauljaks öppetud saab. Ta hakkas tedda wässimatta öppetama ja Wahtel wassimatta  õppima. Tal ei olnud mitte uksi illus 261