jures; sest seal saab wägga paljo pettetud. Kirri on nenda: „Mis arwad, wanna söbber Postimees! Kas se ei peaks mitte kõlbama meie Eestirahwale meletulletada, et nad omma rahha laenamisse ja kätte tassumisse jure tunnistusse  mehhi wöttaksid; sest kirjutamisse polest  on nende jures weel suur pudus, sepärrast ei woi nad kirja läbbi tunnistada, kui paljo üks teise käest laenanud ja pärrast jälle taggasi  maksnud. Et nad nenda ilma tunniskirjadeta  ja tunnistus meesteta sedda tewad, tulleb saggedaste ette, et pärrast tüllisse lähhäwad  ja siis kohto ette tullewad otsust nõudma.  Mis peab nüüd kohhus teggema? Egga ta waim põlle, kes läbbi nähha woib? on jo keik lihhalikud innimessed, kes kohto laudas istuwad ja möistawad, kus tunnistust jures põlle, seädusse jarrele kahjo poleks. Sünnib se nüüd unnustusse woi salgamisse läbbi, et nad ei tea, kui paljo kegi laenanud ja kui paljo sest jälle taggasi maksnud, sedda meie ei tea, agga et kohto mõistmisse järrele üks ehk teine kahjo saab, on selge, agga ommetige ei woi kohhus asja teisite selletada; sepärrast õlleks wägga sowida, et igga laenaja ja nendasammoti  ka andja üht tunnistus meest jure wöttaks,  kui rahha andwad ehk wastowötwad, siis löppeksid need allalissed tüllid, mis seläbbi  tullewad, et tunnistust jures põlle olnud ja sawad isse mitmesugguse kahjo eest hoitud. - Ollen isse kohtomees ja sedda leidnud, et põled kohto asjad nenda ilma tunnistusseta ette tullewad, mis selletud peawad sama ja teine siis ikka peab kas pole kaotama ehk teine jälle pool rohkem maksma." H. U. Pallume sedda kirja, mis se auus kohtomees  saatnud, ka teiste Eesti wendadele teada anda, et nad eddespiddi teaksid ennast kahjo eest hoida ja ial middagi ennam ilma tunnistus  meesteta laenata, ehk üllepea rohkem ettewatamist  prukida. Wönnust. sTallorahwa kossumin- Meie näeme tallorahwa keskeö sest savik,  kui ennestele pärrismaid hakkasid murretsema,  koggoniöte üht teist ello; ta on paljo römulikkuma maimuga ja tal on omma kop- pik iggal aeal taskust wötta. Agga kust se tulleb? Za senna põlle suurt tunnistust tarwis,  sedda woime lühhedelt tallitada ja pari sönnaga öölda. Wata söbber, sest sadik kui üks tallo kohha perremees pärris perremehheks  sanud, löhhub ta warsi omma põllu aead mahha ja tõstab kaugemale, se on: ta aeab ommad põllud laiemaks, egga põlle koggoniste  ennam ni kiusakas, omma wannematte wannemattest pärrjtud prügi järrele keik omma pöllomaid kolme wäljadesse seisma jätta, waid ta jaggab neid kas nelja, wie, kue woi seitsme  jausse, kellest paljo suremat kasso omma tasko näeb tullewad; peksab sedda wanna holimata  meelt ja laiskust nago wanna koera toast wälja ja lähhäb koggoniste teiseks mehheks.  Enne olli ta sellega rahhul, kui agga sedda olli murretsenud, mis häddast ta ennese ja ommakste üllespiddamisseks tarwis olli ja nendasammoti ka ta ellajatele, et nad agga nälga ei surnud; wie ja kue lüpsi lehmast todi toop ehk poolteist topi pima lüpsist; agga nüüd sest sadik, kui omma pöldusi mitmesse  jäggudesse jagganud, mõistab ta neid nenda prukida, et kui üks ossa ellajatele üht kossutawat toito kaswatab, teine jaggo jälle kauba asja, nenda kui linno, mis temmale üht nimmetamata kasso sadab. Kas se õlleks siis ka woimalik, et nende olleminne kossuks ja kaupleminne kaswaks, kui tallomaad peade peale saaksid ärrajaggatud, nago monnes kohtas  rahwa sedda nõuab? Siis õlleks assi kül pöllastamisse wäärt, sest siis leiaksime rohkem kerjajaid, kui andjaid. Üks sesuggune  tühhi lotus on isseärranis nüüd wiimsil  päiwil rahwa süddametes maad wötnud, otse kui saaksid keik maad peade peale ärrajaetud  ja mõnni tallokohha rentnik on otse nendasamma, nago uimane kanna, selle mõtte sees ja wiwitab omma kohha ostmiösega aega, et selle jutto otsa nähha sada, künni küllamees  tulleb, ostab kohha ärra ja sunnib tedda  wäljaminnema. Wata siis söbber! seal pead hõlmad wö alla tõmbama, nälja keppi peusse wötma ja möda maad hulkuma minnema  ja küllamees toidab ennast sinno palle higgist. Ärge lootke tühja, waid ostke om- 152