kõrbest', mis õigusse polest liwa merredeks tullewad  nimmetada. Seal ep olle puud egga wössa, ei ka rohho liblet kussagil leida; nendasammoti  ka, ei hallikast egga wee soont, waid agga aina pöllewat liwa, kuhhu palja jallaga ei tohhi peale astuda; mis ka te-käia kinga talladki kokko kortsutab. Päiki seisab seal innimesse pea lae kohhal; paistab lodis kuiwa liwa peale, mis wallida tule käes, nisamma  tuiskab kui lummi. Sesuggused liwa tuisud on jo mitmed tuhhanded ärramatnud, ja tappawad weel iggal aastal, mis Jummal meile annab, paljogi te-käiaid. Seal ei woi siis ühhelgi ellawal hingel kindlat ello asset olla, sest et sedda ühhes sesugguses kõrbes  põlle, mis ello üllespiddaminne tarwitab. Peale sedda on sea! weel uks assi, mis wägga kardetaw, se on üks tulli palla ja körwetaw tuul, mis Samieliks kutsutakse. Temma tulleb ikka löune poolt ja on otse kui keige tullisem tulleleek. Õnneks tundwad innimessed  tedda jubba selle sure laggeda parrast kaugelt ärra. Taewast nähhikse korraga tummedaks  minnewad, ja kui tulline suits punnaseks  löwad. On se tapja tuul tullemas, siis pörawad kamelid, selle lodud tundmisse järrele, mis neil ihho sees, jalla pealt ümber, heidawad mahha ja toppiwad omma ninna otsa liwa sisse. Jnnimessed tewad pea seddasamma,  pöörwad selga wasto tuult, heitwad  kummuli mahha, egga tõuse enne ülles, kui näwad omma kamelid üllestöuswad, mis neile tähheks, et se surma tuul ülle ja ärraläinud.  Se waene, kes sedda ei tea, et se tuul tappab, ja püsti jäeb, langeb sealsammas paikas surnud mahha ja tunni parrast nähtakse  tedda jubba mäddanemas ollewad. Kuida jubba ütlesime, et neis liwa kõrbedes  ühhe ellawal hingel ei woi asset egga maad olla, siis ommetige leitakse mönni pennikoorm  kaldast emal, Jana-lindo pessitawad; ja tõukoerad ning pardrid, möllemad sured hirmsad murdjad, kesk liwa merd tekäiatele wasto tullewad: sest et ühhelt poolt teise töttawad.  Jana-lind põlle meie aeal ennam ni tundmata  loom, sest et pühhas kirjas jubba tem- mast könneldakse. Temma ellab aina sesuggustes  mades, mis pallawad ja isseärranis kuiwis paikus, sest et Zummal tedda, nenda kui kamelidki, kuiwa paiga ellajaks lonud, kes kaua janno woib kannatada ja jomata seista, mis wägga immestlemisse wäärt. On temma täis kaswanud, siis on temma kehha kahheksa jalga pitk ja maast selja rooni kuus jalga kõrge. Kael kui sedda ülles aeab, on weel pool sülda kõrgem. Ehk ta kül lind, põlle ta ommetige nenda lodud, et lennata woiks, sest temma tiwad on ta sure kehha kohta liig lühhikessed, ning mitte lend.amisseks lodud: agga temma jallad on pikkad", nenda et igga sammuga süllamaad eddasi lähhäb. Sepärrast  ka se keige willedam hobbune temma wasto ei jõua jooksta, waid hopis mahha jäeb. Jana-lind käib nisamma troppis, kui meie kuk omma kannadega; ühhe issasel on nelli woi wiis emmast, mis keik ühte pessasse munnewad.  Munnad on pea ni sured, kui wähhedlased  körwitsad ja innimessed on imme maiad nende järrele. Ommad munnad munneb  temma liwa sisse, mattab neid pealt kinni; päwal autab neid päike, agga öse astub  isse peale auduma. Mis weel wägga tähhelpanna on se, et keik need emmased, kes ühte pessasse munnenud, ka kordamessi peawad  audumas käima. Sedda juhtub saggedaste,  et peale nellikümmend munna pessas on, sest et nelli wiis emma senna kokko munnenud;  agga sedda on ka tähhelpandud, et üks emma mitte rohkem ei munne, kui kümme künni kaksteistkümmend munna. Sest et temma mitte immetaja ellajas põlle, ei olle temmal siis ka ühtegi ommast käest poegadele anda, kui korest tullewad; agga taewa tädike, kes keik targaste seadnud, on neile sedda seadusseks lonud, et emmad, kui poead wäljatullemas, ümber pessa munnewad, et kui poead wäljatulnud, siis isseennesest kohhe munnade peale oskawad, mis emmad neile toiduseks liwa sisse matnud. Selsammal linnul, mis keigist keige surem, on agga kaks warwast ja üks lühhikenne kannus  kanna toetusseks. Kummagi warwa ot- 290