Sönnumed, mis hiljemalt olleme sanud, könnelewad, et meie armolinne Keisri Herra 10. Aprillil parrast lõunat kello kaks Nitsa linna jõudnud ja ennast üllewägga römustanud, et omma armast poega weel ellus olli nähha sanud. Keisre Herraga ühhes jõudsid ka senna Dani kunninga proua, printses Dagmar ja Dani prints. Sel päwal ei sanud nemmad temma jure, sest se suur rõõm neid keiki ühhe korraga ennese wodi äres nähha, õlleks lemmale  kahjuks olnud; teise päwa hommiko läksid nad temma jure ja kui ta omma armast pruti ja omma kallid wendi omma wodi ees näggi romustas ta ennast üllewägga, agga se room teggi tedda paljo nõdremaks. Selsammal päwal enne lõunat kello 11, 15 minnuti wöttis ta lummala armo. Eesti wendade auast ja rummalussest. Pari näddala eest tulli meile sõbra kaest kirri, kus ta meie Eesti wendade auust, agga ühtlasse ka nende rummalussest kirjutab, ja et sesuggusid iggal pool külwatud ja kaswawad, sepärrast tahhame temma kirja sönna sonnalt keikile luggeda anda. Ta kirjutab: ..Armas Postimees! Head asjad römustawad,  agga pahhad kurwastawad meid, ommetige  peame möllemid kuulma ja näggema. Mis kido wäärt, sedda tahhame kita, agga mis laido wäärt, sedda peame laitma, tömmako wend kül ninna kartsa ja kulmo kortso, senna ei woi meie parrata. Esmalt könnelen ma sulle ühhest kennast ja auwäärt tööst, mis meil siin Willandi makonnas, H. kihhelkonnas  on tehtud. P. walla koolmeister wöttis  Webruari kuul minnewa aasta nõuks, üht issiärralikko koli ennese jure assutada, kus ta nori mehhe ja tüttarlapst, laupääw öhto ja pühhapääw pärrast jummalatenistust laulma ja kellel tahtminne ka rehkendama öppetab, ja sedda koli nimmetame meie pühhapäwa kool.. Aaasta on jubba sest sadik mödas, kui se kallis mees sedda head nöu ette wöttis ja se Jummal, kes temmale tarkust ja termist ning kannatust andis, on temma tööd ka kennaste õnnistanud. Nored innimessed, kes temma jures käiwad, on priskeste õppinud ja laulwad nelja healega, et südda römo pärrast hüppab. Ka on nemmad targema innimeste käest mõnda kingitust ja tänno sanud, mis noorde innimestele  weel suremat himmo teeb, et kui monni  wahhest hädda pärrast peab ärra jama, siis wägga sedda kahhetseb. Laulminne on issiennesest üks wägga kenna assi ja kui sedda weel nelja healega selgeste tehhakse, siis kissub  römo pissarad silmist wälja. Minnewa essimesse Jöulo pühhal ollin kirrikus ja kuulsin  kori pealt üht wägga kenna ja armast lauto,  mis ülle ma omma römo pissaraid ei jõudnud  silmist kuiwatada ja mõtlesin isseenneses: kes ommetige peaksid need lauljad ollema? tahtsin  nendega hea melega tuttawaks sada ja neid ka ommalt poolt süddamest tannada. Kori peale sada, olli koggoni woimata, sest kirrik olli murdo rahwast täis ja nendasammoti ka kori trep, sepärrast jäin, kui jummalatenistus lõppes, kirriko ukse körwa seisma ja otasin, künni lauljad mahha tullid, seal näggin omma sõbra, ausat P. walla koolmeistert ees tullewad  ja lauljad tagga järrele, astusin nende wasto ja tännasin süddamest selle römo laulo eest ja ma ussun, et ka keik koggudus ennast on römustanud, et nende ommad lapsed lühhikesse  aeaga ni paljo ollid õppinud, et ni kennaste oskawad laulda. Jummal önnistago nende tööd ja ärritago ka teiste koolmeistrite ja noorde innimeste sees sedda himmo nende jälgede sisse astuda ja sedda mitte raskeks arwada,  laulmist õppida, oh se sadab üht ütlemata  suurt kasso ühhe koggodussele, kus nored  innimessed kennaste laulda möistawad! - Näddal pärrast sedda sain ühhe sõbra käest kirja, kus ta mulle omma süddame kurbtust monne nore innimesse rummalusse ülle juttustab  ja nimmelt ühhest norest mehhest könneleb,  kes ommas rummalusse uhkuses ei tea mis ta teeb. Kirja sees seisab nenda: Armas  söbber H. S.! Sure kurwastussega pean ma tähhele pannema, kuida meie pool monni 128