wad ikka ennam selja tahha jäwad, kus Eesti nimme söimonimmeks peti ja need aiad lähhemale  jöudwad, kus õppind Eestlane kellegi kue egga seisusse sess häbbiks ei panne, Eestlane  olla. Tänno Zummalale, meie Keisri seädussed ei panne kellegi innimesse eest teed kinni, kes middagi tahhab öppida. Ei pärrita  meie päiwil mitte ennam ni wägga: „kes sa õlled sündimisse polest?" waid: „kaugel  õlled õppimisse polest?" Jnnimessed on keik innimessed. Tarto öppetud Eesti selts on jubba  paarkümmend aastat wanna, agga surema hulga Eestlastele ommeti alles kaunis wöeras. Lodame eddespiddj temmast pikkemalt könneleda,  kui ehk mönni auustud seltsilige heaks arwab üht ehk teist meie luggejatele üllespista; tänna agga nimmetan lühhidelt, et öppetud eesti seltsi liikmed just mitte Eestlased ei olle, waid surem hulk Sakslased ja ennamist keik tuderitud mehhed, kes iggas kuus kord kokkotullewad  wastastikko teädaandma, mis iggaüks  mödaläinud päiwil endisest eesti aiast ja sündinud asjust, nende kelest, lauludest ja märkidest  jälle uest teada sanud ehk leidnud. Sesamma  selts annab ka igga aasta üht Tarto kele Kalendrit wälja, mis mitmel ammo tuttaw  on. „Kalewipoeg", üks suur ennemuistse luggude wärsi koggo, liggi IWl) lehhekülge, üks lehhekülg eestikele, teine saksakele, on ka selle seltsiliikmete kokkokorjatud ja temma kullo peale wäljaantud. Ehk kül mitte Eestlastele kirjutud,  jääd se ramat ommeti sureks eestikele warrandusse kogguks, mis möistlikkum innimenne  ei peaks luggematta jätma, kui kül kelemurre  alles neile kiddalinne on, kes uega weel harjunud ei olle. Jggamees, kes senna sisse watab, tunneb warsi ärra, et Sakslase sammud meie keles ni kaugele ei üllata, kui seal on astutud. Mis agga meid tänna isseärranis öppetud eesti seltsist sunnib könnelema,  on fe, et temma liikmed minnewa ku 18. päwal kous olles sedda tännowäärt nöu piddanud: kuida ennam ja parremat öppetust  Eestirahwa seas lautada? Aitummal,  sel wisil hakkawad körge wiljapu oksad  maddalamasse wauma, et mönni Eestimees ka mönda öunakest üllatab ta nödra möistusse kinnituseks omma käega wötma. Seks arwanud  nemmad Eestlastele suremat saksa kel e tundmist tarwis ollewad ja paar seltsiliget (teine neist meie suggu wend) on enneste peale wötnud, omma nöu üllespannä ja eddespiddistes  kokkotullemistes teistele nahhä wia. Suremat  head ei wöi kegi meile kehha, kui ennam küünlaid pöllema panna, et eesti pimme tubba walgemaks lähhäks, ja selle eest tännab igga möistlik Eestlane süddamest, kui lubbatakse, siis Postimees ka. Omma pissukese pea ja eestikelega ei tahha temma muud kehha, kui tannolikko melega odata, mis tulleb. Undko Jummal sahhärdust toiro, mis eesti maimule waewa ei te. Siberiamaalt. Sönnumed Zutterusse  usso küllast Jeniseiski kubbermaugust.  Meie olleme enne pühhi öppetaja Kossmannj kirjast reädust annud, kuulgem tänna  nattuke laiemalt. Keikide sü, kedda seadusse  järrele Siberiamale sadetakfe, ei olle ühhesuurdune. Mönned sured kurjateggiad sadetakse senna wangitöösse, teised agga ommalt  maalt ärra, senna ellama. lubba 50- aasta eest sai Rishkowa külla, mis 180 wersta Omski linnast kaugel, meie usso rahwale senna  assutud, kedda wähhema sü pärrast ärrasadeti.  Seal ellasid Soomlased, Lätlased ja Eestlased kous, agga mitte ristirahwa armastusses,  waid parrandamatta süddamega saggedaste  tüllis ja ridus, mis wimaks ennamiste ka selleläbbi tulli, et rahwa hulk, kellest iggas kuus usi jure tulli, pärrast ni paksuks läks, et pöllud ja heinamaad liig kaugele küllast emale said. Sepärrast läksid wimaks mitmed perrekonnad Rishkowast wälja usi elloassemid otsima, mis nad ülle 100 wersta kaugel wenne  küllades leidsid, agga seläbbi omma usso ja kelerahwast laiali pillatud said. Nende seas olli ka üks Pöltsama mees, Zürri Jürripoeg Gugemilg (endise nimmega Zürri Kuldem). Temma olli jubba aastal 1827 Siberiamale widud, olli esmalt 6 aastat Rishkowa küllas tööd teinud, naese wötnud ja siis wenne Sistaja  küllasse ellama läinud. Siin teggi ta 164