kõnne wisil ollid kirjotud; ommeti mitmes tükkis jütsid mõnda asja nenda kahhekalo peale, et ma mitte ei teadnud, kumb mõtte sel paragrahwil se pärris õige olli. Agga nüüdne seadus ei te naljaltki sedda; maid iggast tükkist paistab temma Pärris mõtte. Kui ka kül kõnne penus ja sönnade tähhendus mõnnes kohhas ka peaks mõistust piggistama; sest ei olle wigga. Jah seadusse ramatudest on muidogi raske arro sada õppimatta innimessel. Agga luggege Ma ja merre piltide ramatuid ja muid teisi, mis uel wisil on kirjotud, katsuge kas nende seest ei sa selget arro iggast asjast? Uus kirjotusse wiis ei te mitte kele murret wõeraks, waid se jääb ikka sekssammaks, mis ta enne olli; waid muist sönnade wälja kirjotaminne on parrandud; ja sedda olli ka häddaste tarwis parrandada. Sest se keigesurem wigga wannal kirjotusse wisil  on se: et temma suggugi wahhet ei te rõhhutud  ja rõhhumatta sönnade wahhele, ja sest ep se siis tulleb, et rahwas loeb saggedaste mitmed sõnnad ja kõnne jätkud teist wisi ja teise mõttega, kui kirjas on tahhetud öölda. Kui ma alles poisike ollin, kuulsin allati wannemat  rahwast onuna laulo ramatust küünla päwa Epistlist neid sõnno nenda luggewad: „sest temma on kui sullataja tulli, ja kui wannutajate seep." Agga mis sa arwad? mis wõisin siis kül minna ja ka wannem rahwas neist sõnnust muud mõttelda  kui sedda: et wanna seadusse aeal neil kohtomõistjatel, kes rahwast wannutasid, ka seep käes olli, misga pärrast omma kassi puhtaks pessid, nago Pilatns Leggi. - Agga et seal kanga wannutamisse sebist rägitakse: sedda ei mõistnud kegi ei unneski mõttelda; sest et mvllematel  sonnadel: „wannutajatel ja wannutajate!  kaks nn on pandud. Oh jah, seal olli weel saddade kaupa nisuggusid sõnno, kedda hopis teise mõttega wälja loeti ja loetakse nüüd meelgi! Agga mis sa arwad? kas se mitte keik ei olle kirjotusse wisi wigga. Ja mis sa ommetegi  mõtled? ehk ma isseennast ka selge luggejate  sekka tohhin arwata; ommeti ei wõi ma ka mitte ärrasallata, et, kui kuskilt wannast kirjotud  ramatust üht tükki õiete wolades eddasi loen, mönne rõhhutud ehk rõhhumatta sõnna wälja ütlen, ja pean siis Ledda teist kord kordama  wõi ümber ütlema, et isse ning ka teised pealt kulajad wviksid arro sada. Aoga sest ei õlle weel kiil; waid wanna kirjotusse wisi keige suremaid wiggadusse teggemissi tahhan weel nimmetada: 1) Meie maal iggas kihhelkonnas ja wallas rahwas mitmed sõnnad ja asjade nimmed isse wisil rõhhnb ehk rõhhumatta jätkab, wanna kirjotusse  wiis ei jõua sedda keelda; waid lasseb ennast nenda murda ja käanda, kuida kegi tah- hab, sepärrast ei tulle ka mitte immeks panna, kui tedda nüüd igga kihhelkonnas isse wisil kirjotakse.  Mõnnes kohhas kirjotakse üht sõnna, rohhutud wisil, teises paikus ei olle sedda tar- ' wis; sest et O. W. Masingi täppid ja tiplid panneb igga mees jure, omma ma nurja kele rõhhumisse järrele, ehk jättab pannematta. Saks-' lassed weel suggugi neid ei mõista pannagi; ja . ommeti on meil surem hulk ramato kirjotajaid üsna Sakslased. Sepärrast tulleb wägga sowi- / da, et wanna kirjotusse wiis parrandud saaks, et rohhutud sõnnadel kaks ühhe nimmetest tähte, agga rõhhumatta sõnnadel üks ainus täht wahhele  jääks: siis ue kirjotusse wisi järrele ei Petiseks  kegi Eestlane egga ka Sakslane ommal kombel kirjotania egga luggema; se läbbi õlleks 4 meil keigil siis üks ainus kindel kirja Põhhi . jalge al, kust jalg ei pease körwale wäratama. 2) Sepärrast et wanna kirjotusse wiis wahhet  ei te rohhutud ja rõhhumatta sõnnade wahhel,  ja et Masingi märgid muile silma ei paista,  kui õppetud Eestlastele: sellepärrast se lömolik wigga kostab keigeennamiste meie kirriko õppe- - tajate suust awwalikkult wälja. Wägga weider on kuulda, kui nendest mõnni kantslis ehk muial ragib õlle (se on Põhho) jomissest; agga ei mitte õllle (se on jogi) jomissest; ehk ütleb: kele murre, ei mitte kele murr'e. Ehk ta: „sedda ma ütlen sulle, agga ei mitte sullle," ehk jälle: hoia ennast ja ei ütle mitte efmast. j. n. e. Ma kuulsin kord Tarto maal üht keskealist kirriko Zppetajat räkiwad: agga ka temmagi ütles  mitto rohhutud sõnna rõhhumatta wisil wälja, nenda kui: „arma welle" kus ommeti rahwas ütleb Ehk jälle „õnnisteggia," kus piddi ütlema: „õnnisteggia." Ka weel õnnista ja tunnista, kus peab ütlema: õnnista ja tunnista. Agga rummal Zppetamatta rahwas arwas õppetaja halwaste rägitud sõnno pärris 224