naero sai piddada. Wöime kül arwada, et seal suri immeasjo kuulda ei olnud, sest ennamist  keik 15 ep olnud ülle kolme pennikoorma  kotto pessast kaugele sanud ja nende mailm olli ni suur, kui ümber pea üllatasid watama; agga põlle wigga! egga Romas ja Rootsis üksi suri asjo ei sünni. Sette eest rakis nüüd opmann neile, kus temma omma herraga käinud  ja mis ta näinud: mis seal hirmus sured  linnad olla ja innimessi sees, et ükski ei jöua luggeda, nago London, kus ta ka olli käinud. Oh sa pärdik! Mehhed aiasid suud pärrane laiali, kui opmann räkis. „Jubba aastal 1841, kui minna omma herraga seal ollin, ütles opmann, olli Londoni linna platsi 45,000 wakkamaad, kus 260,000 maia peal seisid ja liggi 2 miljonit innimessi sees ellasid, agga nüüd on ta jubba paljo surem; sest sedda on 19 aastat aega ja Londonis kasivad igga aasta  4000 maia jure ning innimeste hulk lähhäb Neärist Neäri seddawäärt suremaks, kui Tallinnas  neid ülleültse ellad, kes keik peawarjo ja üllespiddamist tahtwad. Jmmelikkumat egga  suremat linna ennam ma peal ei olle. Seal on keige surem rikkus ja keige kibbedam maesus teine teise körwas; on innimessi, kes narrilase kombel pabberi rahhaga pipo pöllema  pannewad ja kuldtükkidega kurni löwad, on ka innimessi, kes nälja parrast konta narrimad,  mis ulitsa peal leidwad, ja neid on muidogi  hopis ennam, kui rikkaid; mönned särrawad  kuldas ja höbbedas ning kaiwad ehk söitwad  sidis ja sammetis, teised jälle nago weised  wirtsases lautas, korristamatta ja hukkas, hilp ees, tallukas tagga, et hirmus ja halle peale wadata, ja neid on jälle ennam; mönned  ellawad maiade sees, mis ma ei möista teile üttelda, kui illusad ja sured need on, ma mõtlesin, et igga ühhe sees üks kunningas ellad, teised jälle nago ellawad ellaja lomad unnikus  lautas, korkade sees, mis haisewad, nago wanna soppatiik. Oh kül wöiksin teile Londonist  paljo könneleda, agga et se tänna wägga  pitkale wenniks, siis wöttame sedda üks teine  öhto isseärranis ette. Selsammal komdel kaswawad ka teised sured linnad, nago Prantsuste  Paris, Preislaste Berlin, Austria Wiin, WennePeteröburgja mitmed muud, kui ka mitte ni tuhhat nelja, nago Inglaste London, kuhho laewakauba läbbi wägga keik mailm kokko langeb. Keige nende linnade sees ollen ms omma jallaga käinud ja mis ma teile rägin, ollen isse omma silmaga näinud.  Agga olleksite teie sedda näinud, kuida ma pärrane suga immeks pannin, kui esmalt wöeral maal neid immeasjo näggin, mis nüüd meie male ka hakkawad tekkima, se on sured wankred, kellega ilma hobbuseta ühhest linnast  teise wöis söita, et suits agga tagga. Esmalt  olli mul, nago Judil lootsikus, hirm kül nende peale istuda, näitis nattuke kurri ja wöereti assi ollewad, agga pärrast sain harjunud.  Ma ollen ka wöera ma pöllotööd tähhelepannud,  noh, sest õlleks mul jälle hulk könneleda, agga meil põlle ni paljo aega. Mitmes  paikus, nago isseärranis Inglismaal, Belgias  ja muial, on pöllotö ni koggoni teine, et meie tö nende wasto on nago pörsa tuustiminne,kärneri  tö wasto. Seal tehhakse massinattega  ennam kui kättega; wilja külwaminne  ei olle neil ka ennam käe tö, waid mässin rippitab ni targo ja riddasse terrad pöllo peale,  nago loeb mahha, tö saab illus ja lähhäb rutto.„ Kui sullased sedda kuulsid, et töllad ilma tömbamatta söitwad ja wiljaseme ilma wiskamatta  pöldo lähhäb, pannid nad wägga immeks  ja mönni mötles: ei tea ka,, ehk aiab tuult kotti? Nenda laksid paar tundi möda  ja meeste kartlik, kohmetand wiis olli nago  ärrapühhitud, nad räkisid nago omma koddo,  ja ommeti ei unnustanud kegi neist ärra, et nad opmanni toas istusid. „Mis t'e arwate söbrad, küssis opmann, kas ma pean teile üht illust ramatut ette luggema?" Ja muidogi ütlesid keik ühhest suust, kui luggu  illus on, olge nenda hea!" Seal laks opmann omma kambri ja töi ühhe wälja, ütles,  se olla wägga mönnus ja kassulik kuulda  ja neile wist alles üsna uus. Se luggu olli ka uus ja neile keikile tundmatta, agga siiski just kui neile tehtud; sest seal ragiti ühhest  jodikust, kes omma kurja lakkumisse parrast  isseennast ja naest ja lapsed õnnetusse sisse 171