nam ei aitnud. Heal rebbasel peab agga ennam kui üks auk ollema, kust walja peäseb. Ta pällus tännawo Preisi printsiga Baden-Badis kokko sada, ja kui se otsekui rebbase haiso tundis  ja üksi ei tohtnud kokko anda, pällus temma ka teisi üllemaid ka sa wötta. Nenda sündis ka. Et nad Baden-Badis kous ollid,* olleme jubba kuulnud. Siin lotis nüüd Prantsus,  kui rebbane, neid omma maggusa sannadega  maggama kussutada, et tedda truiks sõbraks peaksid, ja mingisuggust ettewaatmist temma wasto ei walmistaks. Agga Sakslaste, isseärranis Preisi printsi silmad ei olnud ka mitte tuhmid. Nad andsid ka lahkid sanno, kiitsid rahho ja teggid suurde meeste kombel Prantsussega sõbrust, agga isse kes kes mõtlesid  ja ütlesid: „kül m'e sind tunneme, sa õlled  omma onno wennapoeg, ja käbba ei kukku kännust kaugele!" Saksa würstid heitsid weel ennam ühte nõusse, Preisi prints andis ka weel Teplitsas Austria keisriga kokko ja Prantsus  mõistis ärra: nemmad sidduwad ommad pigid keik ühte kimpu, Ds ei murra neid tegi katki. Ta piddas seddamaid jälle üht nõu, mis temmale selja tagguseks toeks õlleks. Sia male on Eiropamaal 5 suurtriki: Wenne-, Preisi-, Austria-, Prantsusse- ja Jnglisma. Mis nemmad tewad, se on tehtud; teised wähhemad ei wöi senna jure ennam paljo üttelda,  waid peawad rahhul ollema, kui ka assi neil igga kord mitte just melepärrast ei õlle. Nüüd mõtleb wist Prantsus: „Wennelast  ollen ma Krimmi sare peal pahhandanud, Austriat ollen ma Lombardias korinud, Preislast  ma tahhaks Westwaliamaast lahti awwitada,  se ei ussu mind, Inglasest põlle mul ka suurt lotust juhtub nüüd meie wahhel ommeti tülli tõusma, siis tulleb mul söbrade pudus. Agga naber Hispania, kes mo suggulane  ning ka muido kaunis kergelt minno  pilli järrele tantsib: tehkem sedda sureks rigiks, siis ma ei vlle ennam nenda üksi." Nõu on kenna kül, agga kas korda lähhäb, on jälle teine luggu. Warsi läks kirri Napoleoni  kirjut'se-kambrist nelja Prantsusse sadikuile  wälja, kes Petsrbnrgis, Londonis, Winis  ja Berlinis Prantsusse asjo tallitawad: „Ku!age järrele, räkige nenda ja nenda, ja siis saatke koio wastust." Need teggid, mis kästi. Austria lodab Hispaniast head abbi „pühha issa" kaitsmisses, sest Hispania on südda katoliko mees ja pöraks ehk ka sarwed Sardinia wasto, kelle peale Austria südda ni wägga täis on, sepärrast wastas temma Prant« susse kirja peale: „Jah, jah! kui agga Sardinia  emale jääb." Agga Preisima, (kui öhto pole watab, panneb omma keige parrema prilli ninna peale) tundis warsi ärra, et sealt head ei tulle, kui katoliko selts sure rikide seas üksi kaswab. Ta kirjutas omma wastust nenda:  Hispania olla hea rahwas, temmal olla ei middagit selle wasto, kui neid Eiropa sure rikide sekka wöetakse; siiski olla temmal kindel nöu, mitte muido omma sanna senna jure anda, kui Rootsima ka nende sekka wastowöetakse, mis nisamma wähhe Austria, kui Prantsusse melepärrast on. Nenda olli Preisi kirjawastus,  ja Inglane on Lemmaga ühhes nöuus. Nüüd saab nahhä, mis Prantsus selle wasto jälle wälja arwab. Jtaliamaalt. Sealt ma asjad põlle sel näddalal just paljo eddasi läinud. Garibaldi  silmad peawad otse kohhe Neapoli pealinna  pole pöördud ollema, mis sealt kunningale  ennam und silma ei lasse. Kuhho Garibaldi  jalla töstab, seal karjuwad rahwas hurra! wasto. Kui ta Messina linna sisse söitis, mis pärrast Milasso lahhengit ilma püssipaugata temma kätte langes, on rahwas nago melest ärra olnud, kiskunud ta hobbused  tölla eest ärra ja weddanud tedda hurra! karjudes omma tagga möda linna ümber. Kord olli ka Sardinia kunningas (kas suust ehk süddamest, sedda ei wöi minna teada) Garibaldile  kirja saatnud, ööldes: „Jätta wahhel  järrele, ärra te liga; nüüd saab ehk jubba küllalt, pista möek tuppe. Sitsilia sarest on Prants 11. muidogi jubba ilma, ehk saab seks korraks kül." Kas Garibaldi nenda teggi? Wötta nappust! Ta wastas omma kunnin- gale allandlikko kirja läbbi: raud Ma nüüd just üsna parrajalt palla, temma ei wöida muud tehha, kui piddada taggumsz ta pal^. 253