Eesti Postimees ehk Näddalaleht 14. 18«6. Tartus, 6. Aprillil. ma- ja linnarahvale. LHL- Kolmas aasta. Register: LinnopeSsade löhkumissest. Omm alt maalt. Tartust: Wagga Saksama tallopoea kolmesuggune room. Lauloselts «Wannemuine" --- Willandist: Auwaart Eesti naene. Leiwapudus, heinanalg. Perno rannast: Laewameeste-ksol. Riast: Ma koggokonna seadus. Ued maead. Jogihoned. Kirriko mällestus. Kuramaalt: Rööwl! seltstmehhed. Jälle rööwlid. Peterburgist: Korsnapühkimissest. „Palmpu".— Moskwast: Haigemaead. —- Mtawimaalt: Priusse aastapääw. Õppetaja pudus. Wöeralt maalt: Preisimaalt. Donimaalt.  Jtaliamaalt.  Kirjawastussed. Teadaandmissed ja kulutamissed. Linnopessade löhkumissest. gallis kewwade aeg on jMe kä, ja tcinnawo warrem, kui muil aastail. Pühhadega hakkasid illusad soead päwad ja 1. Aprillil olleme Tarto ulitsate peal tallo lapsi uäinud, kes korwidega wärskeid tollipikkusi nõggese taimi ümberkandsid, mis saksa rahwas roaks prugiwad. Kolm näddalat  enne lürripäwa wärsket wäljarohto süa, on jo meie Valtima kohta warra küllalt. Wõiwad  sellepärrast ikka mõnued heitlikkud päwad weel ees olla, sest Aprilli kuust aetakse jubba tvannast sadik sedda Pahha jutto, et temma omma  mele polest wägga heitlik olla: tänna nenda,  Home teiseti; agga meie rägima sest, mis käes on. Km nüüd kewwadene soe jõed jooksma,  puud lehti ja rohho tärkama aeab, sus aeab temma ka metsa linnud laulma ja pessitama. Nende kenna lomade eest, mis Jummal ka omma anuks, lomusse illuks ja meie rõmuks ja kassuks lound,  tahtsin ma tänna nattuke adwokadiks heita. Iggawenne, helde ja tark Loja ei olle keddagit  hingelist egga hingeta loma, keige wahhemast  knnni keigesnremast sadik ilmasjata lonnd.  Kni meie mõnnest asjast mitte marsi arro ei sa, siis on se mei e, agga mitte Loja migga. Mis on tühjemad, kni säsed ja kihhnlased ja ommeti ei olle nemmadki ilmasjata mailmas, maid neist on ka onuna kasso, kuida sest onunal aeal olleme kõnnelenud. Peale selle tunnistab keik, mis lodnd on, Loja au ja kitust, ja seddasamma  tewad ka metsa linnud snres kõris tuhhat  ja tuhhat healega, römustawad igga hea innimesse süddant, õppetawad tedda ka meletulletama,  kui mitto tuhhat kord Inmmal teinmale ennam head teinud, kni neile, ja ei küssi selle eest süa egga palka. Kui kolledad ja surnud olleksid meie metsad ja wainud, kui seal kegi lind ei lendaks egga laulaks! Kuida norgus ja rägus seisaksid meie puud ja wõssud, km linnud mardlaste ja puttukate  noppiaks ei õlleks?