mal parrako mähhärdune! Wiin olli essimenne kohtomeeste seädia ja sa tead, wina orjade seas on winal kulla wäggi ning temma orjad tuulwad  omma kahjuks ja teutussekö temma sönna,  nago koerad kütti sönna. Wiin känab meletumate meled (tui neil meelt on) senna pole, kuhho winaandja isse tahhab. Kes teeb winaorjadest ühhetsa naela leiwa eest sedda, mis ta ühhe koppiko wina eest tetb? Nimmetamatta  maldas tahtis maggasini-aida wöörmünder  wägga omma ammetit kipni piddada  eht kui wöimalik, weel püggal üllemale töusta. Kes piddi aitama? Eks wiin. Ta wöttis nimmelt 3 abbimeest kohtomeeste wallitsemisse  jure, ja mul tukeb südda täis ütteldes,  neid ostis ta wie tobi wina eest ärra!  Eks olle tössi, kui 3 meest ennast wie tobi wina eest ärramüwad, sedda teggema, mis öige ei olle, siis ep olle nemmad seddagi  hinda ennam wäärt. Nad põlle siis ennam  mehhed, waid mehhe nimme teutajad. Kats neist seädis wöörmünder kohto tuppa ukse körwa, selle kässoga: „iggaühhele, kes sisse lähhäb, nimme ütlema, sel üttelge, et ta muud ei ütle, kui: temma sowiks „Muddakalla."  Kolmas nende seast, kedda keige enne sisse kutsuti, ütles sure heälega: „Uttelge parrem keik: Mudda-kalla, siis olleme hölpsaste  walmis ja teame, mis meil on. Nenda  tehti ka. Agga tal olli mis ma parrast  happo melega näggin peale nende kolme  weel ennam abbimehhi. Keik selle walla sandid ollid kokko tellitud, selle tarwilisse asja tallitajaks ja mis hinna eest? Jälle wina eest! Neid ei lastud kül kohtotuppa, agga mis sest wigga, eks nad kõrtsitoas keik kous ei olnud?  Mo südda kippitab sees: ka sandid jookswad mitto ennam wina, kui leiwa järvele!  Uks neist waeötest olli jubba 3 päwa körtsi jures sedda önne tundi ootnud, mil ilma  rahhata wina antakse! Se on inneto kuulda, agga ma ollen omma körwaga kuulnud,  kuida üks lombakas sant kord ütles: „Nüüd on aiad kibbedat! Leiwa pallokest kül ikka weel saad, agga wina su täit egga tu lavakast  ei tahha kegi ennam anda, ehk kuiwago  keel su lakke kinni!" Postim.: KaS nenda wallitsetud kalla jäi siis töeste omma ammeti peale taggasi? Küllam.: No muidogi jäi. Ma waatsin  sedda asja pealt ja köngutasin pead. Mis öigust, mötlesin minna, wöib üks koggokond nisuggusest meestest odata? Kus on seal Jummala  kartus ja õigusse armastus, kui mees ni eht Türgi modi ammetit püab? Mo südda  olli paistetand sees, agga mis wöisin ma wöera kubbermango mees seal parrata? On karta, kui Jummal meie kohtomehhi, kes pühha altari ees kät üllestöstes on mandunud, et isseennast ärrasalgades öigust tahtwad kehha,  hakkaks wagima ja söeluma, et siis surem hulk nende seas Mätta - Martist ja Muddakallo  saaks ollema. Ja ommeti ei peäse kegi Jummala kohtolauast arroandmatta möda. Parrandago  taewa Jssa isse! Poõtim.: Kas nüüd omma Lätti raja lõuga  malmis õlled? Küllam.: Ei olle meel. Enne löppeb jälle ruum, kui minno jut. Ma ollin seal möisa körtsis korteris ja näggin ka sedda rahwast iggapiddi  wägga ebbausklikko ollewad, ehk sedda kül ka muial paikus meel paljo leitakse. Senna  olli üks ümberhulkuja wöeras sandike tulnud,  kedda mönned narrilased essimesse kaardi-meistri  ütlesid ollewad Ni kui ta seal olli tunti tedda nago haisust ärra. Et tössist arro saaksid, küssisid mönned: „kas sa õlled se?" ja aiasid wäggise peale, künni hulkuja wimaks tunnistas. Agga sedda römo, mis olli! Warsi sadeti sallakässud üm« berkaudo teäda andma ja immet, nattukese aia pärrast olli poiöfa, tüdrukuid, mehhi ja naesi tubba tais. Agga mis tehha, kaardi-nöial  põlle kaardid kasas! Nüüd jooksid möda möisa öuet senna ja tenna,künni ühhe wallatuma poisi käest kaardid said, ja siis olli ön kä. Keik läksid nüüd körtsi tahha kambre kokko ja uks eest kinni, et onne egga õnnetusse  kalumist kegi silm ei piddand näggema, kui üksi need, kes ennast narri kirja heitnud. Postimees, ma ütlen sulle, mo südda olli pirtsu täis. Uks möistlik perremees önneks on ikka neid ka seas olli sest asjast- rimalt kuulda sanud ja tahtis watama minna. Ag- 130