laskma wangiwötta, Hispaniameestest lüa ja müa? Mitte koggoni! Kas teate poisid, kui teie nenda mõtlete, kui minna, siis tahhame sure Hispania laewaga seddasamma tehha, mis Tawet Kooljatiga teggi. Mis t°e arwate, kas pörame wasto?" „Za muidogi, wasto, wasto!" hüüdsid madrussed  ja tõstsid omma kübbaraid. „Se on hea, ütles Rütel, et teil ial südda püksi ei wau. Ollete ikka mo waprad poisid  olnud ja Zummal on meid aitnud, aitab tänna ka. Tulletagem iggaüks mele, mis meie kohhus on, omma issama wasto, ja siis tehkem iggamees mis wöime, kül ZumMl aitab!  Meil on süddamed rindus, suredtükkid ja püssirohto laewa peal miks peame pöggenema?" „Hurra! hurra! öiskasid madrussed, hakkame  peale!" Sennikaua olli Hispania laew neile jubba liggi jõudnud ja laskis ommad suredtükkid mürristada. Temma kulid lendasid ennamist keik möda, nenda et se essimenne laeng Hollandimeestel weel mitte karwa ei körwetanud. „Kullamees ei mõista omma ammetit! hüdis  Rütel römoga. Sure pea sees on mönni kord pissuke mõistus. Näitkem temmale, kuida  suurtükki lastakse. Tuld!" Rüteli kulidest ei läinud üksainus möda, sedda olli jubda sest nähha, kuida Hispania söamehhed omma sure laewa peal eddasi taggasi  jooksid. Rütel wöttis kiikre, watas ja ütles: ..Poisid, teie ollete küllamehhele imme wisi adert lasknud! Kui ta teise nisugguse mutso weel saab, siis ta kolmat ennam peal wee ei ota! Hispania poolt tulli teine laeng, ja Rüteli mastid ja purjud praggisesid ni waljuste, et arrad süddamed olleksid wärrisema hakkanud, kui Hollandi laewa peal õlleks olnud. „Se kord on küllamees omma tööd parrem  teinud! naeris admiral.' Hawatud karro hammustab wallusam. Teist korda: andke tuld!" Zälle mütsatasid Hollandi kulid Hispania laewa külje pihta, et plangid raksatasid ja üks suur auk nähha olli, kust wessi hakkas sisse tungima. Hispaniameeste hädda läks igga minnutiga suremaks. Ta poris ennast nago sürreja wodis, kord ühhe, kord teise külje peake. Surm olli silmaga nähha ja peasmist ei olnud kuskilt lota. Wastolaskmisse peale ei wKnud neist kegi ennam möttelda, sest laew olli waumas ja wessi sees tõusis hirmus rutto. ..Hurra! poisid, hüdis admiral suur Hispaniamees tuigub, nago joobnud! Lähhäb põhja!" Nenda olli ka. Ruttem kui kegi õlleks möttelnud,  waus suur laew ja hulk temma meestest  läksid temmaga ühhes põhja; suur hulk agga jäid neist weel wee peale ojuma ja surmaga  wöitlema. „Poisid, ütles Rütel ja lõi omma nahkpüksi peale, et plaksus: poisid, se olli mehhe tük! Agga nüüd tehke teist weel. Keik padid sisse! Awwitage õnnetumad, kennel surma häddas abbi tarwis! Waeno meel olgo kaddund. Waenlasi teil ennam siin ei õlle, waid õnnetumaid  liggimessi, kedda peate aitama." Nago keik selle armsa ja wapra admirali kässud, sai ka se käsk silmapilk täidetud. Pea lendasid padid senna pole, kus õnnetumad waumas ollid ja Jummal aitas weel mönni kümmekond neist hingega peas ta, ja nende seas olli ka waunud laewa kaptein. Hispania rahwas on jubba lodud wagga uhke rahwas, Lsseärranis weel nende möisniko suggu mehhed. Nende laewakaptein olli ka nisuggune mees. Kui tedda kui wangi admiral  Rüteli ette widi, küssis Rütel: „Sõbber,  kui Jummal sedda nenda õlleks saatnud, et Teie minno peale olleksite wöito sanud, üttelge,  kas olleksite. siis mulle ja mo- laewameestele  ka sedda armo üllesnäitnud, mis meie nüüd teile olleme teinud?" Hispaniamees, ehk kül admirali wang, kedda>  ta kui waenlast surma suust olli wäljakiskunud,  watas ni uhkeste kui õlleks ta tahtnud üttelda: eks sa jubba haisust ei tunne, et minna  Hispania mõisnik ollen? mis õlled sinna ka minno körwas? ja ütles siis: „Ni pea, kui ma teid silmasin näggema, olli se mo kin- 330