lehhe sisse sedda ülleswõtta, ei olnud „Postimehhel"  kii! mitte wllimalik, agga katte kunda miks mitte? Oppetud Eestiselts ei tahtnud sellega kedbagit uut wist kirjutama sundida, maid agga rahwale ettepanua, et nemmad iöse iksid wallitseda ja arro sada. Ct furem hulk rahwast selle wõera kirja visi wasto panneb, teadis ja ütles „Postimees" jubba ette. Zcenda otti ka. Warsi parrast sedda hakkasid wastopannemisse kirjad igga nelja tule poolt kokkotullema. Mis „Lühike õpetus" kirja „parandamiseks" piddas, nimmetasid kirjad selgeks  kirja pahhandamisseks. Kolm neist wastopannemisse  kirjadest (Perno, Willcmdi ja Järwa makonnast) on „Postimehhe" waljaandja 14. Aprillil Eestiseltsile ettepannnd ja sellepärrsst kõuneleuud. Eestiselts on neid ka omma selle päwa protokollis ja „Tarto seitungis" Nr. 99. salsakele trükkida -— Nüüd siis arwame  ka aega tulnud ollewad, mil mõnda neist kirjadest malele wõime Lrükkipanna ja tahhame tanna ühhega hakkatust tehha. Muidogi teada, olleme meie ka walmis wastussi, kui peaksid wtlema, wastowõtma, ommeti üksi siis, kui peale tarwilisse selletusse svnuade wanna kirjawisr kirjutud on. Perno makonnast tulnud kirri somekele  kirja wisi wasto, on nenda: „ Armas Postimees! Meie, Liwlandi ma, Peruo makonna kahhe kihhelkonna koolmeistrid ol!eme  tänna (sel 22. Märtsil) omma kousollemisseS  sedda maia tuunud ollewad, et eestikcle seitungides  sedda awwalikkult üll es rägime, mis wissist ka ennamiste keik meie Eestiweuuad ommast kohbast,  kui Tarto õppetud Eesti seltsist wälja antud Lühikesest õpetusest oigest kirjotamisest parandatud wiisi," arro sawad tunnistawad. Et meie kül sedda siu nast nenda nimmetud parandatud kirjotuse wiisi" ennegi jo olleme tuunud,  põlle meie mitte arwanud tarwis ollewad omma  healt awwalikkult selle wasto tõsta; sest nisuggused  kele kirjotusse parrandajad, kellel omma kirjaga  siitsadik middagi muud asja ja põhja ei olnud,  kui sedda, et naad neid, kes mitte nende nõus ei olnud, Tölplasiks, Tuisolasiks, Tulepüksi ja neljanurgelise ratta mehhiks ja kes teab, mis muud weel nimmetasid, ei olnud meie arwates mitte mingisugguse tähhelepanuemiöse waart, sest et nisuggused tühjad asjad meile weel tännini middagi  kahjo ei teinud. Agga nüüd hakkame meie Kitsa rumi parrast ei wöi meie Eestiseltsk kousollemissest  Aprillil se kord mitte pikkemalt köuneleda. E. P. sest jubba kahjo tundma, sest et meie Tallorahwa seadusse ramat selle seegatud wisi ja wõera tele Murde peal kirjotud on. Sellesti parrast ei julgend meie weelgi selle wasto awwaWult raVida, et se kül terme tööst on, et W seätzuM ramatut, kust keik inuimessed peawad selgeste arw sama mitte ei tohhiks nisugguse wisiga kirjotada, mis mitme tundmist seggab. Agga et nüüd õppetud Kesti selts omma kirjaga, mis ta meile saatnud, issi meie suud on lahti teinud ja meilt küSsima tulnud, mis meie sest neste parrandatud wisist arwame; siis ei karda meie nüüd ka mitte, ouimad mõtted awwalitkult  WZtja räkides. Lühhikeste saunadega peame siis enueste ja omma rahwa nimmel tunnistama, et se ueste wöetud  kirjotusse wiiö eSsitekS üks kahjolik ja teiseks  ükS asjata ettewötminne on. Essiteks on se ettewötminne kahjolik, et ta mitto sadda aastat hiljaks on janud; sest nüüd on eestikele ramatuid paljuks sauud ja rahwa kae luggeda, kust muidogi terrasemad luggejad paljo asjo on õppinud ja selle wanna kirjaga m iwtwats sauud, et jubba emalt nähhes wõib luggeda. Agga mis tewad need sammad mõistjad luggejad ne tirjaga?  Loeb, loeb, agga ei sa arro, mis La loeb. Kui nüüd meie koli, ja Jummala sõnna ramatud  ka peaks ümher mudetama, kelle kahjuks peaks siis se arwamatta wanuade hulk jama? ! Sest on nähha, et se kahjo koggoni kahhekordne on. Teiseks on se uus ..parandatud" kirjotusse wiis ka asjata. Et kül se üllewel nimmetud ..Lühikene kirjo.tuse õpetus" omma arwa-tes egnast üGeb W tsNiKo kirjotusse wisi juhhatawad; agga kahjo, et ta omma  lubbamist siiski taieste ei täida. Sest mõistke armsad luggejad isse, et selle parraudud kirjotusse wisi jarrel otse nisa mm o paljo seggaduSsi tõuseb, kui ta waunal kirjotusse wisil ütleb ollewad I Siin olgo meil mõnni sõnna tähhendusseks: I. Eks meie mitte lomolikkult ei kuls ja arro  ei sa, kui meie manna kirjotnsfe wisi järrel ühte lahtist silbi, mis uhhe heälega tähbega löppetab, loeme, ehk werime, et ta siis issionnesest, kui ~se", wennitud ja lahtine on, ehk hcaleta tahhega »sep", siis jälle lühhite ja kui kinnipaudud, waljakostab; agga kni healeta tähhe jure tullemisscga siiski silb peab wennitud sama, eks siis jälle kats heätega  tahte, kui «seep", sönna ja fönna wahhel wahhet  ei te ? ehk ka: sada (sinna), (sul on) fa«da, (heina) sa-da ja sad-da: mikspärrast pean ma siis ..Lühikese õpetuse" järrele ommeti: saa-da (sinna), (sul on) saa-da, (heina) saa-da ja sa-da kirjutama? Mis sest siis kasso on, kui ma omma manna lomolikko  kirjotuSse wisi sönnade lomo jures mudan, ja wigga ommeti parrandamatta ja wiggakS jääb? Ehk kuida selletab «Lühikene õpetus" neid sönno omma kirjaga: sant (kerjaja), sant (pahha), tee 158