Kui kallis ello rahho sees On meie male olnud, Eks tunne sedda igga mees, Kel wähhä mele tulnud: Kui meil ep õlleks kaitsejat, Kes hirmutab meist waenlased, Kes woiks siis rahhus olla? Keik sedda same maitseda Mei' kalli Keisri warjus, Kes keiki wöttab kaitseda, Kui tagga kiusab kurjus. Waat kuidas jälle inimelist Mei' kallist Keisrit kurja eest Siin ma peal Jummal hoiab! üks meie rahho waenlane Kui põrgust lahti lastud Se wpitud Mehhe ellule On otsa tehha püüonud!! Ta hirmus tö keik nurja läks, Eks olnud Jummal kaitsejaks Mei' surel, kallil Keisril!! Oh sinna kurri innime! Kus mõistus meel sul läinud? Wöi põllegi sa innime? Et kurrati tööd teinud! End õlled annud kurradil, Waat! nüüd ta maksab palka sul, Mis kurjad ikka sawad. Sest Eesti rahwas römusta Ja anna tänno Sellel Kes sind ei ial unnusta, Ja meie kallil Keisril On muriks olnud kurja eest; Sest pallugem keik süddamest: Oh hoia omma Süllast! Ka hoia Zummal iggameest Ni hirmsast ärra langemast, Ja kela kurja waimo meist, Ni hirmsast nöu andmast; Waid aita, et siin römuga Kelk ausast wöime ellada Mei' kalli Keisri marjus! Weel süddamest nüüd sowime Mei' sure Keisri Paril Keik õnne, römo rohkeste Sel höbbe pulma päwal Neist jägo kurn kaugele, Ön, termis, rahho järgeste Seal au maeas olgo! Et meie siin maddalas Ei suda öölda Neile, Kuis truist ommas süddames Neid wägga armastame; Sest öiskame siin räömsaste: Kn kalli Keisri Parile, Nad ellago hurra!! Nalja nattukessed. Üks toces ja allati turdund sakslane küssis üht kirriko minnejat tallopoega, kuhhu ta minna?  „Kirrikusse!" kostis teine waggusi. „Mis sa tahhad seal tehha?" „Omma Jummalat tännada." „On sinno Zummal suur woi pissuke?  küssis pärdik pilkades. ..Möllemad! Temma on nenda suur, et keik taewad ja maad temmale ei jõua rumi tehha ja jälle ni pissukenne, et ta mo süddames woib asset leida." Kas se peaks tossi ollema? Üks tallo perrenaene,  kes saggedaste munne linna töi, kitis omma kannadel üht uut modi pessa teinud ollewad, nenda, et keskpaikas pessa põhjas üks näggematta auk olla, kust iggakord, kui kanna munnenud, se munna läbbi kukkub. Kanna sada seläbbi sure häbbi, et munna leida põlle, hakkata kagutama ja munneda kohhe teise jälle. Kirjawastussed. J. M. P. Tänname selle eest, et meile hulga aea parrast  jälle ommalt poolt asjust teadust ollete andnud. Leiate muist jubba tännasest numrist. M. K. S. Põlle meie sü, et Teie kirri laua olla peab minnema: ei lastud kitsast wärrawast läbbi. J. J. A. Tänname wägga, kuida näete on üks ossa jubba kasa wöetud. 127 Verantwortlicher Redacteur: C. F. Lorenzsonn. Von der Censur gestattet. Pernau, den 19. April 1866