Tallinna ma seadust möda wöiwad igga saea hinge  pealt wiis hinge korraga teise kubbermango minna, siin tulleb neid jubba il) ja 15 hinge saea peale ja weel ennam, kellel pealege ennamist koppikut rahha ei olle. Muist lodawad tuletiwul,  muist krono kulloga senna sawad, egga lasse sest sönna lausuda, et nende nöu tühhi unnistaminne on; ei ussu ka koggoni, et Riamaal  neist mitto hulka silma weega taggasi tulnud.  Kui mitto perremeest on ommad head kohhad käest ärraannud, mispärrast misgi hinnaga  ennam taggasi ei sa, ja mis teine wöeras,  nago maast leitud asja, ennesele wöttab! Oi, oi, armas Eestirahwa suggu, kuida saad sinna sel kombel möda maadilma laialipillatud, kui sa mitte targemaks ei lahha! Ändko Jummal isse sulle öiget meelt ja märko! Rummalus ei wähhenda so hädda ial. Sõnnumed ommalt maalt. Pernust Troni- pühha. Kes ei teaks keigis sures Wenne keisririkis, mis mällestusse  pühha meil pühhapääw näddala eest olli? Balti-merrest Kamtsatkast- ja walgest merrest musta - merrest sadik, on agga üks ainus palwe keikide süddames ja suus: „Önnista  Zummal meie kallist Keisri Herrat ja pitkenda Temma ellopaiwi meile jadawaks  kassuks ja wagga ello tahheks!" Kuus aastat wallitseb Temma jubba omma wannemattest  pärritud aujärje peal ja Jummala õnnistus on meie önneks Temmaga olnud; jägo se ikka nenda! Zummal on Tedda meile annud ja meie Peaks pannud, seiskem siis ka süddame armastussega Temma ümber,  nago messilaseperre emma ümber. „Hea wallitsus" ei tulle mitte innimestest, waid on armoanne taewast, ja peab sepärrast tännoga  wastowöetud ja kalliks petud sama. Ehk kül Eestirahwas waewalt 125. jaggo keigist Keisri allamattest on, ei olle Temma meid ka ärraunnustanud, waid mötleb meie peale ja on ka meie Keiser, süddamest armastud  ja auustud. Nago ülle terwe rigi,  nenda sai ka Perno linna kirrikutes se armas pääw tänno ja eestpalrvega pühhitfttud.  Siamale on Issand aitnud, ja meie panneme temma salwitud meest, meie Keisri Herrat, jälle neste temma armo holeks ja rahhame Tedda palwe kätte peal kanda, et Jummal Tedda ja Temma suurt suggoseltsi  wöttaks önnistada ja hoida. Agga armsad söbrad, mul on üks palwe süddame peal: Teie teate, meie rahwas auustab  ja armastab kül omma Keisrit, ni paljo kui ta möistab, agga paljuks ta mõistab? Suur hulk ei tea weel sähhärduste krono pühhade tähhendustest öiget arro sada, kus nemmad Zummala kotta kokkotulleksid  ja omma Keisri eest tännaksid ja palluksid  ning nenda maimus kui lapsed issa ümber seistes, keik head temmale ihho ja hinge  polest sowiksid nemmad ei miista sedda weel nenda, kui se peaks ollema. Juhtud  üks Keisri-pühha hargipäwa peale, siis on se maal, kus koggodus kirriko ümber ei ella, kül raskem, km linna paikus; agga raskem ka ennamist selleparrast, et rahwas ommas tuimusses weel ei möista, mis suurt head Jummal neile sellega teinud, et head walli tsüst annud. Eks se Jummala anne ei olle, et meie rahhoga omma tööd wöime tehha ja leiba süa; et meil ommad öigussed ja seädussed on; et meie abbi ja kaitsmist leiame üllekohto ja kurja wasto; et meie kirrikud  ja kolid, maiad ja maad keelmatta meie katte jäwad ?c.? Kas selle eest ei sünni tänno anda? Kus se kül meie söbber õlleks, keS meid tahhaks öppetada, et sedda tarwis ei olle? Kus on se mees, ehk mis riete sees ellab temma, kes meile tahhaks üttelda, et temma Jummalat kardab, ja ei auustaks Keisrit? „Jah, meil põlle aega!" Walle! kui küllawadder pulmad ehk warrud teeb, siis on sul aega kül, mitto päwa ärrawita.  Za se wabbandus on sedda ennam walle, midda lähhedamal sa kirrikust ellad. Tuimus teeb sedda. Separrast, olge head innimessed, ja awwitage meie rahwast ka selle asja polest sönna ja teoga kaswatada. Tulleb  jälle Keisri- pühha, jätke adrad ja äkked  pöllule seisma, töttage kirriko, uksed on 67