Perno Postimees ehk Näddalileht M 52 »8«y Neljas sPernus, kesknäddal 17. Augustil^ aasta. Mönni sanna Eesti kolidest. (Mis Nr. 31 polele jäi.) Noh, Postipappa, nüüd tullen jälle. Ms ma piddin küssima, egga sa põlle kül weel juhtunud kuulma, mis meie Eestiwennad ehk mönned muud targemad mehhed mo koli-könnest  peaksid arwama? Põlle ka immeks panna; ni rutto ei wöinud weel head egga pahha wastust  tulla; ehk ootwad ka, künni mo könne könneldud saab. Sepärrast lubba mind tänna jälle eddasi räkida, ja siis tehke pärrast sellega, mis isse tahhate; kui agga selle assemel, mis ehk laidetakse, parremat antakse, siis ollen minna  süddamest rahhul. Ehk kül mönni muudsuggu  mees ütleb: on lodud tännamatta  loom", ehk teine: „Eest!ane on lodud laiskleja, kes muido willast lönga katki ei wea, kui tedda kep ja nälg ei sunni", siis wöib se kül muist tössi olla; agga seal jures õlleks weel hirmus paljo küssimist ja selletamist tarwis,  ja ei sünni sähhärdune kohtomöistminne koggoniste üksi Eestlaste kohta üttelda. Näitke esmalt, kus rahwa seas neid asjo mitte ei olle, mis meie hulkas laita sünniwad? Pahha vn iggal pool pahha ja ükski mõistlik ei kida sedda heaks. Minna arwan, Eestlane mõistab  ka ommal kombel hea nöu ja teo eest tännolik olla, kui sedda antakse ehk tehhakse ja tööd tehha, kui tedda harja ja hobbuse eest teggema ei panda ehk sedda palja au ja aitumma  eest ei tahheta. Töeste ei olle keik pahhad  asjad mitte üksi Eestlastega ilma sündinud.  Agga rägime parrem koli asjust ehdasi. Kuida ma minnewa kord löppetades sulle ütlesin, onnis herra tömbas habbet läbbi sörmede  ja kulas waggusi pealt, mis minna tale ette padrasin. Sa tead, Postimees, sähhärdune  mees on hirmus terrane tähhelepannema. Nenda herra ka. Kui ma wahhel löötsutama jäin ja sannadest jubba nappus tikkus kätte tullema, ütles temma: „No hea kül armas N., nüüd üttslge mulle, mis Teie siis omma arwades kihhelkonna-kolide  assemele panneksite? Sedda teate jo, et kegi solgewet enne mahha ei wiska, kui puhhas  ka on. Mõistate middagi laita, siis on kohhus ka üttelda, kuida assi peaks parrem ollema?" „Ans herra, ütlesin minna, egga ma sedda ial julge üttelda, et minno nöu surema tarkusse  ees ka tõeste hea ja kassulik on, agga ma ütlen, mis ma möistan. Peale sedda pean küssima, kas herra kül sellega rahhul saaks ollema, kui Teie möisa omma walla waimolikkuks  kassüks paar sadda rubla aastas eest otsa wahhem sisse tooks, kui enne?"