wavjuks olnud, said auksjoni wisil ärramüdud, et rahha arro wälja tulleks. Nüüd piddi mees omma naese ja kolme lapsega nuttes saunast wälja minnema ja keik ärra andma; ei wöinud ennam lapsi wankre peale panna, egga neile pima rüpada anda. Halle luggu! Agga kust se äppardus nende kaela olli tulnud? Nende omma  lihhane issa olli sedda nende kaela tömbanud,  kui leitud rahha pöue pistis ja ütles: „on mo önneks antud!" Säh nendap se on! Kas ta nüüd weel nenda  ütles? Ei mitte, waid nisuggusil paiwil pörab umbusk asja jälle ümber ja öhkab: „olli mo önnetusseks antud!" ja walletab nisamma, kui esmalt. Jummal ei sada ial ülle kohto onne egga õnnetust, waid: „mis meie (üllekohtoga) önneks arwame, lääb (öigussega) häddaks waewaks  peage." Rahha leidja on nüüd werri waene mees, wähhe tööd, wähhe ussinust ja weel wähhem suhho pista. Minne ja ärra te mitte nendasammoti! Willandi makonnaft. Kirri jawastus.  Sealpool ellab üks walwas mees, kes sure holega tähhelepanneb, kui „Postimehhel„ unni  silma tikkub, siis lükkab aiateiwaga tassakeste  ta külje kontide wahhele, et silmad jälle pärrane ja punni kukkuwad, ja nisuggust peame  ka tännama, kes teist „ärratamatta ei jätta;  sest ärratamist on iggal innimessel tarwis."  Nenda arwab sealt poolt söbber, sadab  meile pühhadeks „ärratamisse kirja" ja panneb omma kaebdussed nenda senna sisse: 1) „Kolmas aasta on lõppe korral ja teise aasta registrit põlle weel kunnige? Wahhest teggid  issegi sest jutto, agga tännawo ei lauso musta egga walget." Selle punkti wastus on jubba minnewa numre  löppetusses antud. Et meie enne põlle wastust annud, tulleb sest, et enne kegi mu põlle küssinud. 2) „Pallmne, kui teil mitte kaupmeeste söbrusse kaddumist karta ei olle, meile kauba hinnad saggedaminne üllesse panna, kui wöimalik, igga  nüddala ehk näddala takka. Mitmel ja ennemuste  keigil „Postimehhe" söbradel on se läbbi, et ei teadnud, wie ja kümne aasta „Postimehhe" palk läinud, ja sedda üksi kesma  (odra) mümisse jures! Õlleks settugi nätta- wat kasso neil „Postimehheft" olnud. Teised naerwad nüüd, et meie nisamma pettetud olleme,  kui nemmadke." Säh, nüüd on „Poötimees" kimpus! Msga nüüd ennajkwabbandada? Mis muud, km sellega,  et üks tahhab kauba hinnad teada ja kümme  pannewad sedda rumi raisuks, kelle tahtmist  pead teggema? Kaupmeeste pahhameelt põlle meil mitte karta, sest meil põlle neile keswi  egga linno müa; siiski tahhame ses asjas  jöudo möda Teie tahtmist täita. 3) Meil õlleks kirjade postirahha parrast õiget ar« ro tarwis. Olleme kuulnud, et kirjade maks olla omma makonna maksude sisse ärraarwatud,  agga olleme ikka 10 kopp. lodi pealt maksnud  ja maksame weel. Kuida on luggu sellega?" Kuulge: igga kirri, mis möisast möisa ehk ka muido maalt linna lähhäb kihhelkonna postitaskus,  ei maksa kül mitte postirahha; agga  nipea, kui ülle postkontori kaugemale lähhäb, peab 10 kopp. postirahha maksetama ehk kirja! post-mark otsa pea! seisma, muido ei peäse eddasi. — 4) „Minna ollen kuulnud, et teädaandmissed, mis „Postimehhe" wiimse lehhekülje peal seiswad, üksi trükkia kasso parrast kolm korda sisse pannakse. Tead jo kül, kui mitto nurrisemisse  kirja (kolme korra täitmisse pärrast) sulle kokko on tulnud. Anna sedda õigust teada  ja peästa ennast ilma asjata nurrisemisse alt." No wägga hea meiega! Agga söbber, Teie ollete ses asjas. nattuke raismikko tee peal. Kolme kordne teadaandminne ei te trükkiale kül mitte kahjo (sest I kord maksab 4, teine kord 7 ja kolmas kord 11) kopp. ridda); agga se ei sünni ial muido, kui selle tahtmisse järrele, kes kulutada lasseb ja hinda maksab. Tahhate Teiege middagi, mis kölwab, kulutada lasta ja kirjutade kasa, et üks ainus kord peab sisse sama, siis olge julge, et se ka nenda sünnib ja Teil põlle ennam, kui 4 kopp. rea pealt maksta. Kolm korda kulutada lasta on saksa seitungide sees manna pruuk, agga mitte kask egga seädus;  sellega wöib iggaüks tehha, kuida isse tahhab. Agga kui Teie arwate, et meile selle wasto paljo nurrisemisse kirjast on kokko tulnud,  siis peame töt tunnistama: neid on kül paljo, se on: 98 wähhem kui 109 tükki ja 10