ja Marta 10 ja 8 aastat wannad. Nemmad  ollid wanna innimeste käest kuulnud, et Kolme kunninga laupäwa öhto peab taewas ennast nattuke aiaks lahti teggema, ja kes sedda juhtub näggema ja rutto middagi pällud,  se saab ka, mis ta tahhab. —So? Kas muul aial mitte? Se õlleks waene luggu! Kus jääb siis Joan. 14, 53. ja 54? ehk Luk. 58, 6. ja 7? ehk Matt. 58, 59. ja 20? ehk 7, 7. ja tuhhat muud jummalikko töotussi? No agga lapsed ussuwad nago lapsed, kellel melegi ei tulle, et wannad innimessed ka walletawad.  Nende sees ei olle kawwalust, sepärrast  ussuwad nemmad keik lapselikko melega,  mis neile ööldakse ja öppetakse, ja sellepärrast  rägib kirri ni kangeste weskekiwwist ja süggawamast merre kohhast. Laste emma läks Kolme kunninga laupääw küllasse ja lubbas öhto jälle koio tulla. Prits piddi sauna ja teiste laste järrele watama. Sel öhcul tahtsid nüüd lapsed toa tagga aedas odata, mil taewas lahti lähhäb ja siis rutto middagi palluda; agga mis kegi Lahtis palluda,  sedda ei üttelnud nemmad mitte ühheteisele.  Zgga laps lotis, et temma wist parremat  pallub, kui teised ja olli iöseenneses römus. Kui nüüd nimmetud päwa öhtul pimmedaks  olli läinud, läksid lapsed kolmekeste aeda ja istusid tule warjo mahha, sest sel öhtul olli kaunis külm ja saddas ka nattuke wärsket  lund. Nenda ootsid nemmad. Agga weike Marta ei jõudnud kaua wastopanna.  Ta hambad löggisesid suus ja käed, jallad hakkasid ka külmetama. „Minne sa tuppa, öeke ütles wend Hindrek meie tahhame Pritsoga ni paljo palluda, et sulle ka peab sama; sa wöid muido käed ärrakülmetada  ja haigeks jäda, mis kasso siis sest on." „Ei mitte! ütles piösuke Marta ja öerus omma kässi egga teie ei tea, mis minna tahhan palluda. Zätke mind rahhule; minna  ei kaeba ennam külma pärrast." „No jä siis peale ütles Prits ma pannen omma kue hölma so ümber." Sedda teggi temma ka, ja wöttis weikest ödde omrna pölwede wahhele, kes nüüd ennam  külma ei kaebanud. Nattuke aega ollid nemmad nenda ostnud, seal tulli ku äkkiste pilwe takka walja ja üks tähhe kumma teggi joostes walget teed Laewa külge. „Nüüd on aeg!" mõtlesid lapsed. Poisid  kargasid üllesse ja hüüdsid waljo heälega ommad sowimissed taewa pole. Marta agga  jäi istuma ja panni omma käekesed palwele  kokko; kegi ei kuulnud, mis ta sowis ja pällus. Warsi pärrast sedda katsid pilwed ku paistmist jälle kinni ja lapsed läksid waggasi tuppa. Keik kolm usksid kindlaste, et nende palwed sawad kuuldud. Agga enne kui nad tuppa said, hüdis tuttaw emma-heäl tee pealt: „Lapsed, mis teie ni hilja weel öues külma kä tete?" Warsi kargas Prits emmale wasto, andis  enne käe!e suud ja ütles siis: „Armas emma, ärra panne pahhaks, agga nüüd on keik meie kurwad ja hädda päwad mödas." ollime aedas—ütles Hindrek römoga  - ja olleme keik middagi head sowinud:  sest tänna on Kolme kunninga laupäwa  öhto." Emma naeratas; ta ei tahtnud laste maggust  lotust mitte kohhe katki kiskuda, mis neid õlleks kurwastanud, waid maenitses neid iggal aial Zummalat palluda, nago ta isse vmma lessepölwes holega teggi. Kui nemmad alles nenda maantee peal kous seisid (weike Marta olli nago kannapoeg emma  hölma alla puggenud), söitis möisa herra, Grahw sealt möda ja naggi neid. Ta laskis kinni piddada ja hakkas järrele kulama,  mis emnia omma lastega öse maantee peal piddi teggema? Se auwäärt Grahw tulli praego linnast koio ja meie lesk olli temmale ammo tuttaw, sest ta olli tüdruko pölwes mõisas  teninud. Kui meil rumi õlleks, sest ausast  üllemast wöiksime paljo könneleda. Temma  olli üks issalik üllem omma üllamatele, sai ka nago issa armaötud ja auustud. Kui emma kaest laste luggu olli kuulnud, ütles temma: „Tulge liggimale, lapsed, ja könnelege mulle ka omma tannasid sowimessi." „Kas tohhime, emma? küssisid lapsed, 10