ja koeo läinud. Kui tedda ennam kõrtsi põlle sisse lastud, olla ta pahha melega ka koeo läinud ja otse jälle sullase kallale. Naene, kes jubba lastega magganud sest olli jubba südda öse põlle wöinud sedda sõimamist wälja kannatada,  tulnud wodist wälja, et tedda waigistada,  agga ta olla kui karru mässanud ja wimaks uksest wälja minna tahtnud, et ennesele  otsa peale tehha; maea rahwas põlle tedda wälja lasknud ning nenda jänud se pahha tö sekord teggemata. Kolmandama päwa hommiko  ehhitanud ta ennast warrakult walmis, pannud puud peale ja läinud kahhe hobbusega üksi pudega linna, agga nenda kuida ta läinud  on ta praego alles kaddunud; hobbused leitud kolmandamal päwal kallameeste küllast ühhest tallo õuest. Kül tedda otsiti, agga ei leitud. Mis tahhab nüüd waene naene omma  kolme weikesse lapsega tehha? Oh wiin! oh wiin! kui paljo kahjo woid sinna ma peal tehha; wiid innimesse hinge iggawesse hukkatusse  sisse ja jättad waesed lapsed nutma. Neljandamal selle ku päwal leitud tedda Saugast,  Papsare külla perremehhe heina künest ülles podud. Nenda käib selle mehhe kassi, kes ennast sadana sõbraks annab!! sEllus kotto. läinud, surnud koeo to d u Ühhest teisest sestsammasuggusest asjast kirjutab üks teine sobber: „Se assi, kellest sulle tänna, armas Postimees kirjutan,  on üks wägga kurb assi, mis meis kihhelkonnale  mitte auuks põlle, waid ülles näitab,  kui wägga wina jominne, kellest keik muud pahhad asjav wälja kaswawad ja kes selle pahha märjokessega rohkeste ümber käiwad, wimaks õnnetumat surma toob. Üht sesuggust  õnnetumat surma sai üks Udduwerre walla perremees Josep Krusemann. Minnewa  süggise kaks näddalat pärrast Mihkle päwa  läks nimmetud mees omma wannema poeaga kahhe koorma heindega Perno möllemad sured wina sõbrad. Te peal olla mõllemad wägga tublid wötjad olnud, et ka teistele näidata,  mis ammet neil selge. Wimases kõrtsis ö-maea piddades olla poeg, kes wina jomisse Polest kaugel issa ees olli, ka neljat käsko ä'rraunnuötanud,  seal issaga tuggewaste rielnud ja parrast ka omma kat prukinud. Teisel hommikul kui heinad turrul olla ärramünud, lahkunud möllemad sure tülliga teine teisest. Poeg wötnud möllemad hobbused ja sõitnud koeo ning jätnud wanna issa jalla mehheks, mötteldes: teab issige, kust te koeo lähhäb  woib jalla järrel kõmpida. Näddalad  ja kuud läksid möda, agga issa ei tulnud.  Kül kulati siin ja seal, kas kegi tedda näinud; agga ta polnud ennam kellegi silma putunud! Ugga immet! ta piddi ommetige weel kord omma kalli poea ette, kes tedda ni holimatta kombel mahha jättis, tullema, agga surnud! Pari näddala eest, kui Perno pissukesse jõe sild pealt ärrawoetud, olla wannamees  silla alt wälja puggenud. Sealt widud  kohhe tohtre silma alla, kes tedda läbbi wadanud ja kohto loaga sai ta kehha 26. Webruaril Jakobi kirriko aeda mahha maetud. Temma minaga läbbi turdund ihho liggunes liggi wiis kuud Perno jões ja sai kül winast selgeks; agga mis luggu hingega, sedda anname  selle holeks, kes se õige kohtomöistja!" Siin peaksid sönna kuulmatta lapsed kül punnastama ja wina armastajad kohkuma, kuida Jummal ennast ei lasse pilkada. Ommas  hässo sõnnas on ta õõlnud: ..Sinna pead omma issa ja emma auustama :c." ja jodikutele  ütleb kirri: ..Ärge joge ennast täis wina, kust üks önneto ello tulleb." Agga möllemad pühha kirja sönnad on siin metsa wissatud ja sadan mani kummardub. Kas peaks ühhe! sesuggusel poeal weel kussagil rahho  ollema? Kas ta woiks kül omma unne wodi peal weel maggada? Ei ma ussu mitte! Eks ei peaks ta surnud issa tale allati kõrwa sisse kissendama: Poeg parranda meelt muido  lähhäd sa hukka. - Oh wannemad! wannemad!  kaswatage ommad lapsed karristamisses  ja Issanda manitsemisses, et nad teile pusärgi naelaks ei saaks. Mles Meie pahhad sönnumed  põlle weel otsas, peame weel eddasi konnelema.  Perno makonnas, Jakobi kihhelkonnas,  Kailasse waldas on möda läinud päiwil hirmus assi sündinud. Minnewa aasta Jani päwa ümber wöttis üks lesk 50 aas- 76