on ka põllotöös ni hästi kui taggasi langema. On kellegi! koli- ja elloõppetust tarwis, siis on sedda põllomehhel ja maeapiddajal, kui ta paljas  nimmekandja ei tahha olla. Meie põllotöös,  kui tõt peame tunnistama, on kässikaudo tööd jubba küllalt tehtud ja tehhakse weel, iggaüks nõnda kui issaissast pärrinud, olgo õige ehk kõwwer; agga se on Hina wiis, ei kõlba Eestirahwale,  ei aita meid ka eddasi. Harjund radda wõib innimene kül pimmedas ka käia, ilma et igga kord kaela murrab, agga kui latter käes, on koggoni teine assi. Üksikult ühhest teisest emal seistes ei hakka sussi söest mitte õhkuma, waid kui neid kokko lükkatakse. Nõnda ka meie põllomehhed ja karjakaswatajad,  kui iggaüks omma warjo pikkuse järrele kõik asjo üksi mõedab, ei sa mitte eddasi.  Kui nemmad agga põllomeeste-seltsides  kokkoheidaksid, kus üks ühhest, teine teisest  kuleb, näeb ja õppib, nago sure pollomehhed  Tartus, Willandis, Wolmris :c. sedda ka tewad, siis õlleks se üsna teine assi. Terrased,  ergud, mõistlikud, mo armad, peame ollema, agga mitte nürrid, tuimad, mõistmata, nago sedda  enne ülleliga kaua küllalt oldud. Meil ei õlle se kord nõu egga rumi, pikkemat selletust  anda, kus ja kui paljo ehk mähhärduse programmi järrele ja kuida wisi nisuggused Eesti põllomeesteseltsid peaksid assutatud  sama, waid tahhame agga lühhidelt meletulletada,  mis ülle terrasemad põllomehhed peaksid järrele mõtlema ja nõu piddama. On selle nõul omma elloiddo sees, siis saab ta ommal aeal wiljapuuks kaswama ja wilja kandma. Meie agga tahhame nüüd tähhelpanna,  kus maldas, kihhelkonnas ja maakonnas Eesti põllomehhed sedda asja kõige esmalt peale hakkawad ja kelle parralt hakkatuse au jääb? Muidogi saab se seal sündima, kus innimesed sedda mõistosõnna ärramõistwad: „Tuggi toetab tuggi, ja söest süttib süssi." Ommalt maalt. Tartust. Andis nüüd Jummal mödaläinud  päiwil wihmakest, et mitmel jubba õhkamine  rindus pakkitses: Lähhäb liaks! Siamale agga ei wõi nisuggune kaebdus weel mitte üsna õige olla. Kui kolm kuud ma kuiwanud, siis ei wõi meie arwates näddalapäiwine wilun lemmale  weel mitte liga tehha. Agga armvlise taewa tädil on allati raske innimeste tahtmist sada. Ni Paljo innimesi, ni paljo tahtmesi. Temma peaks allati  teggema, mis meie tahhame, ja meid ka tehha laskma, mis meie tahhame, ja sedda iggaühhe  jures isse wisi, siis õlleks hea; agga siis õlleks mailm ka Home hukkas. Sepärrast, kes mõlstlik ja kristlik on, ütleb: „Köik olgo ni, kui Jummal tahhab, Kes köige asja teggia. Kuis temma sulle ossa jaggab, Ni pead rahhul ollema; Sest temma reab üksine. Mis tarwis tulleb kõigile." Kindral-kubberneri herra v. Albedinsky  jõudis minnewa kesknäddala öse Tarto ja sõitis warsi linnast läbbi Kaagwarre mõisa paron Nolkeni jure. Sealt sõitis teisel ööl jälle linnast läbbi Nia pole taggasi. Balti näddalalehhes jättis sure põllomeesteseltsi sikretär NaZ. C. v. Hehn, kes nimmetud lehti siamale wäljaandis, omma luggejatega  lummalaga ja läks Riga koliõppetaja ammetisse. Temma assemele tulli Urwasto herra H. v. Samson sikretäri ammetisse ja kirjutab ka Balti näddalalehti eddasi. Kartohwli muldamise aeg on kül muido ammo mödas, agga siin Jama mõisa wäljal olli sedda weel minnewa näddala lõppetuses  nähha. Kartohwli warred ollid alles lühhikesed,  kartohwlid al pissukesed, agga juurde külgis kinni, sepärrast ei wõinud uus mullakergitamine  neile mitte pahha, maid head tehha, kui agga öökülmad mitte peale ei tulle. läwad ilmad  sojaks, siis wõib seal, kus kartohwli warred alles haljad on, suur kasso tulla, mis meie mõistliko  pöllomeeste holeks järrele tehha ehk jätta anname, kuida isse arwawad parrema ollewad. WMandi makonnast. Kirjawastus. Näddala kolme eest kirjutadi meile pik kirri ühhest wallawannemast (wata Nr. ZZ lehhek. 352), kus kohwist, weskitammist, kallapügist, tüllist :c. jut olli. Meie arwasime jubba siis, et seal ka nattuke wihhawaeno wõis sees olla, ja pmkisime agga lühhidelt. Selle peale on nüüd kahhe mehhe  polest nisamma pik wastus tulnud, mis meie ka lühhidelt prugime. Wastus amb essimest 275