kedda rigi willitsus wangi torni heitnud, lahti peasta. Tänno Jummalale kes sedda werrist pulma põlle lasknud korda minna. -—. Amerikamaalt. sSöa tullis ei tahha  seal koggoniste ennam ärrakustuda, kül jubba tük aega mis nad seal müllawad ja mässawad, agga otsa ei olle weel nähha. Käiwad allati nago pörmis, härjad ja kus teine teise liggi sawad, seal sarwed kokko löwad.  Kummagi ei mõtle selle peale et innimesse  werri ma pealt omma Zummala pole kissendab ja et neil ükskord selle polest wastuse  andmist on; sest keik need kes omma werrega sedda maad on kastnud, ei olle süüdlassed.  Hiljuti purjutanud 1000 Neegrid Meari jögge möda üllesse selle nõuga et seal teiste Neegritega ühhes mässamist tehha, janud  agga te peal kinni woetud ja nende pealik,  üks walge mees, mahha lastud. Nenda on Amerika asjad ! - Tüttarlatse kaibaminne wöral maal *). Mo isfama mäggede Laiwalik lätte. Konnas so mättal jäll' henga ma? Kes and mull' mo lotusse päimi meel kätte! Wiitmata lotele aijewa na. Oh, et ma nüüd äitsesse essäma süllen Ni kaunist, kui ossaken wigipu küllen, Ma mättasse lendawat aiga sääl köita, Nink temmaga witen siis tassembast sõita. Kiik linnu sääl pölgsewa põhjama päiwa, Lennaten lämmama rannale; Ma maene jätti mo essama taima, Söuden nink purjetan ilmale. Kos om kül ne taiwatse ojoja jõudnu; Na onima ni tulliste lõunale söudnu? Mes olle ma löidnu! Ma pea hend' pandma Nüüd hengama hauda, nink ihkamist kandma. Sa hiilga meel hilja iks hommungo kullan Mulle, kes marra mull' paistsit sa, EL ma ei pea. sääl süggawan mullan Jhkaden, waidelden walwama. Oh, wötke mo trööstida, kullatse jone. Te kö'rgemba mäggede tuksuma sone, *) Se laul könneleb Wörroma rahwast, kes sealt Samara läksid, sepürrast ka nende kelemurde järrele. Sääl lättel, et wöis ma meel lendawat köita, Nink ohkawat ihkamist wäggewast wöita. Oh, konnas mo närtsiwä hule so putwa, Taiwalik, jummalik, pühhendet ma! Mo trööstija engli jo minnoga nutma, Sest kaugel, kaugel mult ollet sa. Oh, wöis ma nüüd wäggewin sömen meel juwwa Mo essama lillede höngo, nink tumma Mo söamest tenno! Oh, et ne mo häle Wöis henjuda essama piride pale. Mo söbrade honet, sääl kengude küllen, Kuis te ni kaugel mult ollete? Ma hengasse teijega essama süllen. Oh, et te minno nüüd pöllete! Mo römo ma rijota teijega jaggas; Sääl maggusast pühhendet taiwa al maggas. Oh, et iks ne totusse tähhe hend käändwa, Nink mäe sa orru meil' pirisid säädwa. Mo kaddunu taiwast ma allan ei näe, Närtsinu mulle ta illu nink hä. Ent körgen mull' hiilgama parremba mäe; Sinna nüüd wiitmata purjeta. Üts pimme ö minno siin hõlma saap wötma. Ent laulden sa minna siist mäele tötma; Sest sinna mo tõmbama körgemba mäe, Nink sinna hend' käändwa mo wässinu käe. Nink altar, sa saat minno ärra siist saatma. Senna, kes warra jo terretit mo. Ja pikkin silmin mo perra ka waatma, Mörsjade krandsiu es näe sa SM. Oh, et ni warra üts wikkat jo neelse Mo töusewat römo, taad äitsemast keelse. Se pinap mo söand, nink surman mo wöidap, Nink minnoga wiitmata mäele wist söidap. Mo essama mäggede trööstija lätte, Wöis ma so mättal meel hengata. Kes and mull' mo lotusse päiwi meel kätte, Ke wiitmata lotele aijewa. Oh wöis ma weel aljenda essama süllen, Ni kaunist kui ossaken wigipu küllen; Nink wiimselt sis lendwaga mäele sõita. Ehk lassep ta henda sääl üllewan köita. Fr. K. 113 Von der Censur genehrnigt. Pernau, den 9. April 1863. Teadaandmissed. Lihwlandi tallorahwa hobbuste näitamisse ja läbbikatsumisse möisnikudest seatud kommission  annab seläbbi teada, et üllem rigihobbuste  -kaswatamisse-wallitsus 186.3 aasta peale MV rubla höbbedad andnud, neile aupalgaks  jaggada, kelle hobbused sedda wäart on-.