mõisa alla surma. Teine olli baron Unger- Sternbergi laew Hio-maalt, mis koeo tahtis minna; kange torm lönud tedda taggasi, üks suur laene wötnud kapteini laewa pealt omma sülle ja läinud, kegi põlle tedda ennam näinud. Maggab praego alles merre haudas! Naene ja lapsed jäid järrele, kelle silma weSsi tedda otab merre hauast pea wälja tullewad. Jummal  olgo neile armolinne ja tröõstigo neid! Kahhe aasta eest waos Baltiski linna alla üks Ria laew keige täiega merre põhja. Ta olli sure tükkide ja kulidega laetud. - Se aasta Mai kuul wöttis Maslowi herra omma targa nõu ja lummala abbiga keik merre põhjast wälja. Tallinnamaalt. sSurno-aea Söbber kirjutab: tulletan hulga aea takka  sind kord jälle mele ja tahhan sulle tänna üht wägga kenna ja römust asja teada anda, se on: et Kusalo koggodus, teisel Nelli-pühhil,  essimest korda sest enne põlle sedda olnud - surno aea-pühha pühhitses. Se armas  ettewötminne tulli meie armsast öppetajast,  mis ta Kristusse taewa minnemisse pühhal  jubba koggodusele teada andis. Enne pühhi walmistati üks wägga kennaste pu-okstest  ja lillidest kantsel kesset surno aeda, kust öppetaja jutlust piddas. Nimmetud päwa hommikul  koggus jubba aegsaste arruto rahwas, kül ommast ja wöeraist senna kokko, sest rõõmsast pühhast ossa wötma. Öppetaja  laskis selle päwa tarbeks ühhed issi laulud trükkida, mis wägga kennad ja armsad ning ühhe waese pattuse süddant wägga ligutasid,  neid olli kahheksa sadda, agga se olli wägga pissut; sest rahwast olli tuhhandete kaupa seal koos. Esmalt lauldi wäikesed errelid ollid ka abbiks Pühha Waim kes römustab zc., siis lugges öppetaja prohweti Esekile ramatust 34 pea-tükki ja pärrast Taweti laulo ramatust 23 laulo ning selletas siis, mis Jehowa arm selle jures woib tehha, kes tedda nõuab. Siis lauldi: Oh pühha Waim sa abbimees zc. ja enne jutlust: Neil on weel hingamisse aega zc., siis piddas öppetaja nende pühha kirja sönnade järrele Joannes 14, 15. üht wägga mönnust jutlust, mis keikide süddamid ligutas. Jutlusse wahhel lauldi: Ma ollen ennast annud Se Issa holeks nüüd:c. ja parrast: Oh Jummala tal :c. Parrast jutlust: Siis iwwa sadab wiljokest, Kui langeb mulla sisse ning löppetusseks: Kallist rahho andko Issand Teile, kes siin maggate! Sellega olli pühhitseminne  löppetud ning koggodus läks trööstitud  omma koddadesse. Issand õnnistage meie armast ja kallist öppetajat  ja pikkendago temma igga, kes meid allati kui tru karjane nore rohho made peale sadab. Ta jaggab meile kallist taewa mannat  ja toidab meid, kui pulma issa omma wöerid, kalli roadega. Sowime wägga süddamest,  et ka teised öppetajad omma koggodustes  seddasamma teeksid, sest se on armas ja üllewägga kallis. Sedda andko Issand!" C. T. Mttawifl. Mai ku hakkatusses  ollid meil wägga kennad sojad ilmad ja Jummal andis ka wahhel nattukest soja wihmokest, mis metsad ja maad haljendama panni ja keik otse kui ueste ellama hakkas. 58. Mail öhto olli ka kaunis mürristamist ning siis tulli korraga ränk wihma saddo, mis nenda mahha wolas, et pole tunniga mitmed  ulitsad wee al ollid ning jalla innimestel  woimalik polnud läbbi peaseda. Pääw parrast sedda olli hirmus torm, mis mõnda kahjo kül ma ja merre peal teggi ning selle järrele läksid ilmad willuks mis ka praego meel nenda on ja keik rohhd ja wilja kasso kinni panni. Raske aeg on silma ees, mis kül Jummal pea jälle woib parrandada. Libawist. sLaewa Üks Hollandi  laew, mis Norramaalt Heringaid töi ja Riga piddi wima, aeas torm te pealt körwa ja wiskas meie linnast kaks wersta lõuna pole randa. Õnneks peäsid mehhed padiga kaldasse, kui pissut kauem olleksid senna janud,  õlleks laened neid ka matnud, sest ni pea kui kaldasse ollid sanud, laggunes ka laew, kelle tükkid senna ja tenna möda merre äärt laiale läksid. 186