Sannumed pöllo ja mu maia tööst. Rukkid. Rukkis on meie maal keige mu wilja peaperremees. Sedda teadsid Kasiko perremehhed  ka ning könne rukkist olli neil tänna kässil. Kirsi Mardi sönniko-auk olli malmis ja sedda sellepärrast, et teised küllamehhed nöu ja jöuga truiste ollid awwitanud. Rein: Tänna, armsad söbrad, tahhame rukki wiljast räkida ning esmalt tal li rukki  st ja pärrast paar sanna ka suirukk ist. Se assi põlle teil kül mitte tundmatta, ja kui mönned  ütleksid: „mis sa sest tutwast asjast suurt jutto teed", siis teme sedda ommeti Kirsi Mardi pärrast, kes kül kurgid ja kaapsad tunneb,  agga rukki teggemissest paljo ei tea; seal jures tutteb ka teistel mönni assi mele, mis wägga karmis on. Mis rukki seltsidest üttelda on, ei olle neid mitte ni paljo, kui mu wilja jures, ehk kül saggedaste ühhes küllas ühhe perremehhel head ja teisel sandid rukkid on. Otsa Hindrik: Seeb se on, mis ma tihti ollen immeks pannud, meie pöllud seiswad  üsna körwo ja minna ei sa ial sedda hinda rukkiste eest, mis sinna saad; kust se tulleb? egga sinna ostjad põlle ärranöidnud? Rein: Se tulleb esmalt sest, et sinno põld wahhema rammo al seisab, kui mul ja ka wessisem on, ning teiseks ka, et minna igga kahhe ja kolme aasta takka uut semet wöttan. Sest mata, kui pöld holega harritud on, kaswab  mähhem umbrohto ja siggineb parrem willi, terrad kaswawad ennam täis ja samad raskemaks, mis muidogi ei wöi sündida, kui wöit seaüdi, kasteheina ja lustjatte käes on. Märjaga on sesamma luggu, sest liig niiskus teeb rukkile keige suremat kahjo, terrad jäwad korretaks, kuiwamad kokko, nago köömlid ja tullewad lustjad sisse, mis messi-, tule- ja auromölder  rukki hinnast mahha arwawad. Peale sedda on ka seemne wahhetaminne suur assi; isseärranis meie omma madega peame saggedaste  semet wahhetama, kui häid rukkid tahhame  sada. Silla Tönnis: Kust sa omma uut semet  said? Rein: Minna wahhetasin Liwa-küllast. Silla Tönnis: Agga Rein, mis jutto sa aiad? neil on jo sea! hopis sandimad pöllud,  kui meil. Rein: Tönnis, sul on öigus, Liwakülla pöllud põlle mitte sured asjad; agga neil on liwarihksed maad, nisuggune ma kannab kül mönni kord kassinaste, agga ikka head wilja, mis rammusama pöllo peal aastat kolm nelli wägga hea on ja sedda priskem kaswab; keik terrad on terwed ja aiawad wösso, mis läbbi ka wähhem semet lähhäb. Wira Mihkel: No jah, sealt se tulleb, et sinna paljo arwem küllid, kui meie, ja minna otten igga aasta immeks pannud, kust sinno rukkis kewwade ni paksuks lähhäb. Rein: Minna ei külwa wakkama peale ial ennam, kui '"'/ e, wakka ja teie aiate 5, mönni kord ka 6 küllimito wakkama peale mahha. Liig paks seme ei kölwa ial middagj. Omma teada tark tallorahwas mötleb, et lahja pöllo peale peab perremees kammaloga semet mahhawiskama.  Se on walle. Kust peab lahja pöllo peal wilja iwwa jöudo ja rumi sama wössuda, kui terra terra körwas seisab? Hilline külli peab muidogi nattuke paksem sama, kui warrane, sest et temmal enne külma ennam ni paljo aega põlle wössuda. Sepärrast on agga warrane külli ikka parrem, kui hilline, ja sedda juhtub wägga arwa, et hilline parrem  stggineb; siis peawad süggise ja kewwade isseärranis sojad ollema. Mäe Tomas: Pärtli päwa ümber on wist se keige parrajam külliteggemisse aeg, mis sa arwad Rein? Rein: On maad körged ja liwased, siis wöid sedda ka tehha, agga minna töttan igga aasta, kui ilmad wähhe annawad, et Lauritsepäwa  ümber külli löppetan; parrem on ikka parrem. Sarwe Andres: Mis sinna sest orrase  söötmissest arwad, Rein, et mönnes paikus weised ja lambad orrasele aetakse, lassi wötta peale! Kas se mitte rummal temp ei olle? 94