maale rahwa nöus ollewad ja sowiwad, et nende tahtminne peaks täidetud sama; agga kuida loud kongressi peal lahwad, on- alles teadmatta. Seddasamma, mis Inglased, sowiwad  ka Rootslased. Saab nähha, mis saab. Hispaniamaalt. Marokko södda. Et söa sannumed ueks aastaks röömsad ei olle, ollen neid melega keige wiimseks jätnud. Hispaniamaal  olli kü! wanna aasta löppetusseks ka römo, sest Jummal andis kunninga prouale uore tütre; agga sellegipärrast on keige rahwa mötted Marokko söa peale pöördud. Seal on Hispaniameestel palla küllalt; neid langeb wist ennam, kui meie körwo üllatab. Agga Mauridel põlle ka piddo, waid peab neid küllalt  langema. Nad peawad ni tullist wihhaga söddima, nago kurjad koerad purrelema. Hädda sellele, kes ellawalt nende kätte langeb. Hispania rahwas koddo, ei olle omma ütlema  kindrali söapiddamisstga mitte rahhul, waid tahtwad tedda ärrakutsuda ja teist temma  asstmele sata, kell' terrawamad hambad suus on. Agga söapiddaminne ei pea seal ka nalja assi ollema. Keige selle söa aial ei olle neil weel ühte ainust kuiwa päwa olnud ja kolera többi nidab ommast kohhast söamehhi mahha. Kotto tahhetakse weel ni paljo järrele  sata, et 80,000 meest waeno platsi peal täis saab, peale 2000 ratsameest ehk rüütlid. Tännini ei olle Hispaniamehhed mitte ennam kui 2 Mauri wangi sanud, ja neidke warsi surmanud. Nende lahhengid põlle kül mitte wägga sured, agga wastastiko wihha pärrast hirmus werrised. Hispaniameestest arwatakse jubba sia male 3000 hawatud ja mulla al ollewad. Mauridest langewad kül ennam, kui nende waenlastest, agga nemmad on koddo mail ja wöiwad ruttem jälle asstmele sada. Tännini on Hispaniamehhed kül igga kord, kui karwopiddi kokko juhtusid, wöito sanud, agga kuida luggu eddespiddi lähhäb, on teadmatta.  Raske on nisuggusel maal södda piddada,  kus maanteed alles peawad tehtud sama,  kui eddasi tahhad sada. Mauride söddimisse wiis peab ennamiste nenda  ollema: nemmad heitwad 4 ehk '5OO meest ühte salka, ja se hulk kolme jausse. Essimenne jaggu lasseb pude ja kaljude takka (ja lasknusse peale on nad meistrid), teine jaggu kannab surnud  ja hawatud ärra ja kolmandamast jaust astuwad ued mehhed nende assemele, kes essimessest  langemad. Nemmad ei anna ennast, kui wahhe wöiwad, ial wangi ja ei püa ka paljo wangisi sada, waid- löwad mahha, mis ette juhtub. Ommad surnud püüdwad nemmad  (olgo se usso pärrast, ehk et waenlane nende kahjo ei pea teäda sama) sure holega arrakanda ja katsuwad neid kasa wötta, kui ka suretükki kuld nende sekka peaksid sadddama. Jutto jätkud. Junkur ja teomees. „OH sa wimane laisk worst! ütles junkur  ja töstis keppi. Sinna ülleanneto ei olle mitte wäärt, et paike so peale paistab! Kas sa jälle siin päwa willus weddeled!" „Kulla saks! kostis teomees sedda ma isse ka ussun, et ma päwa paiste wäärt ei olle, sepärrast lasksin hobbuse ja adra pöllul  seista ja tullin sia willusse pu alla. Meil on saksaga üsna ühhed mötted." Karjapoisi tarkus. Ühhel wöerama mehhel ollid mitto suurt wankrid metsellajad täis, mis ta linnades rahha  eest näitas; nende seas olli ka kiskjaid ellajaid,  nenda kui löwwid, tiigrid ic. kelle suhho  kegi omma pead ei pista. Nende perremees  läks ommeti puride sisse, karwustas neid, kiskus keige rahwa ees nende löuad lahti ja pistis omma pea senna wahhele. Rahwas wärrises nähhes. „Oh Ho! ütles üks karjapois  teiste selja takka, kui meie perrenaene  sea! puris õlleks, kül ta siis nääks, kuida pea otsast 'tulleks; temma suhho ei tohhi ükski sörme pista, weel wähhem pead." Jm Namen des General - Gouvernements der Ostsee- Provinzen gestattet den Druck: Cmsor R. Jacoby. 7