Neegriorja kauplemisse ja piddamisse wahhel mitte suurt wahhet ei olle. Söa sönnumed Donnelsoni lahhengist  näitwad tössi ollewad. Kolm päwa on nemmad seal kisklenud. Löunapoolfid mässajaid  olnud 25,000 meest wägga kindla mallide  tagga, mis Sewastopoli mallide sarnatseks  arwatakse, et sähhärduste mallide tagga 100,000 mehhe wasto ollekstd wöinud panna,  agga 40,000 põhjapoolset söameest on neid arrawöitnud. Kes söa asjo tundwad, need ütlewad, et Donnelsoni kantsid parrema söameeste käes paljo cnnam ollekstd wöinud wasto panna, agga lõunapoolsed mässajad olla suga löukoerad ja teoga pea jännesed, kes iggapiddi  omma nahka püda marjule wia. Põhjapoolsed  ollid seal wöitnud ja suurt saki sanud,  nenda kui: 15,000 mangi, kes püssid käest mahha pannid, 65 suurtükki, 20,000 püssi ja wägga paljo muud söamona ja krami.  Wangide seas on 3 kindrali 12 oberstit,  peale 200 allamat peälikut. No kui assi nenda eddasi lähhäb, siis on pöhjapoolsed pea järje peal Riid ja leppitus. Kord olli kärre naesoke Kül sureks ristiks mehhele. Ei seisnud kinni temma su. Ei aitnud hea, ei pahha nöu. Läks kihwtiseks ka mehhe meel. Siis kihwtisemaks naese keel. Ni olli Männi Tönnul ka Ta armsa naese Annega. An käddises kui räästake, Kell' pöiad pessast wöetakse. Ta tahtmist ei saand tiksige. Ja surem sü jäi Tönnule. Mees süllitas ehk sillitas, Se ikka Anne wihhastas. Pääw pämalt läks ta kurjemaks Ja jooksis pärrast kadakaks. Kül maenitsedi: „Leppige, „Kui abbikasad ausaste!" „Kust wötta! käksus naesoke, „Miks mees ei anna järrele?" „On temma õige naesemees, „Siis allandago naese ees." „Ta tahhab olla naese Pea „Ja seddage ta weel ei Lea", „Et mees, kui naese pea on, „Siis temma peas on naene kroon." „Ei minna Tönno jure lä, „Ei ellades ta naeseks jä!" Ni ollid loud. Mis tehha nüüd? Kumb olli süta, kumbal süüd? Mees olli kurri Murrike Ja naene tigge kassike. Üks ainus assi olli weel. Kus meled kokko sündsid neil, Se olli: linna töttada Ja kohto ees end lahhuta. Nad läksid. Naene tük maad ees. Mees tagga, wihha süddames. Ei olnud linnast kaugel nad, Seal tulli wasto taewa taat. Mailm lõi mustaks, mürristas. Et maad ja merred wärristas. Tee äres seisis küneke, Ja senna tõttas Annete. Mis teggi Tönno häddaga? Ta pugges Anne järrel ka. Nüüd seisid mees ja naene seal, Ei teine waatnud teise peal. Ei tulnud sönna kumbgi suust, Waid ootsid wihma löppetust. Ilm agga läks weel pahhemaks Ja wälk ja pitkne. muljumaks. Küün seisis just kui tulle sees, Surm möllematel silma ees; Sest igga silmapilkmissel Wöis pitkne otsa tehha neil. Ennäh! seal pöris naese meel Ja peäsis lahti temma keel. Kui jälle pitkne pörrutas. Surm praego neelda ähwardas, Siis kargas temma hirmoga Ta mehhe kaela armoga: „OH Tönno, Jummal nuhtleb meid! „Nüüd anna andeks, kui sa wöidl!" „Ka minna tahhan süddamest „Sull' andeks anda iggawest!" Mees ütles: Amen! ja mis muud. Kui andis omma Annel' suud. „Mo armas naene õhkas ta „Mei' wöime rahhus ellada!" „Kui altari, ees seisime, „Kät teine teisel andsime", „Siis polnud kiuso, pahhandust, „Ei wihhakandmist, kaddedust." 95