pannakse puhta pörmadule mahha ja kui kustutamatta  lubja sada on, siis tehhakse tnhhaunniko  sisse auk ja pannakse lubja sisse, sedda nisu takse nüüd soja weega künni ta kustub ja lagguneb; märga pannakse ülleültse ni paljo peale, et läbbiseggatud lubjatuhk nenda niiske on, et peus käkki jäeb, agga weel ei mari. Nüüd jälle tonni jure. Pealmisse augulisse  pöhja peale pannakje üks kiht ölgi, selle peale seggatud lubjatuhk tonni sisse ja tambitakse  ühhetassa kinni. Pärrast sedda tehhakse  hani pulk alt lahti ja wallatakse soja wet tuhha peale, agga söela läbbi, et ühhetassa  sisse tömbab ja sedda senni kaua, kui alt lahtisest hanist hakkab wälja jooksma, siis pistetakse pulk ette ja lastakse nenda ö ja pääw seista. Se essimenne lehhelis (nimmetakse  ka tullilehhelis) on wägga kange, ja peab kanna munna peal kandma. On se essiminne  kange jaggo wälja lastud, pannakse pulk jälle ette ja wallatakse ueste wet peale. Sedda ' lahjemat lehhelist ei panda mitte essimessega kokko, waid Lsse nöu sisse. On se tö tehtud, siis Vallatakse essimest kanget lehhelist sure paja ehk katla sisse, agga nenda, et neljas jaggo weel tühjaks jäeb, ja nüüd pannakse penik'seks leigatud rasw paja sisse ja lastakse mitts tundi kia. Kemisse aial peab agga perrenaene  kulbi ehk mannaga järgest ümberligutama  ja lahjemast lihhelissest kord korralt ikka jure kallama. Arwata nelja tunni pärrast, kui jubba sured wahhopullid hakkawad peale heitma,  pannakse 1 Lesikas raswa peale 7 tk ehk ka nattuke ennam sola patta ja seggatakse senni ümber, kui seep lehhelissest nago wöi pettist lahkuma hakkab; on sool sulland, siis kustutakse tulli paja alt ärra, wallatakse ämbri täis külma lehhelist sisse ja lastakse jahtuda. On nüüd seep külmaks läinud, siis lahhutakse  sedda sõbast, leigatakse ueste penik'seks ja lastakse pange (ämbri) täie lehhelissega, mis nattuke hawalt jure wallatakse, weel pool tundi kia, siis on sep walmis. Kas ta agga tõeste walmis on, wöib sest tunda, kui keetja nattuke pallawast sebist kahhe sörme küne wahhel  surrub ja seep lehheks lähhäb, jäeb ta agga weddelaks, siis peab weel keetma. On seep malmis, siis lassewad mörmed paja sees külmaks minna ja leikamad pärrast wälja, teised  agga wötwad pattama sebi kulbiga lehhe- Usse pealt nago kore pima pealt ärra ja pannemad  maddala neljakandlisse kasti sisse jahtuma,  mis alt wigla aukusi täis on ja kuhhv linnane rie alla pannakse. Se wiimne wiis näitab mul targem ollewad; sest lehhelis nörjub  seal marsi mahha ja sebitük saab illus kandiline, mis parrast hölbus tradiga on läbbi leigata ja kuiwa tule kätte kuiwama panna. Se on ülleültse sebi-keetmissest; agga kuulge  naesed, kes teitest mulle hea sanna andwad, neile öppetan ma eddespiddi möndasuggust penemat  seepi walmistama, ja teie ütlete wist „olle ja annate mulle meel perremehhe  kottist tubbakast pipo. Agga enne kui tänna lahkume, tahtsin ma meel küssida: kas sebi-keetmisse jures ka kurja silma ja sanna kardate? Kolmekümne aasta eest olli assi selle polest meel hul kül. Sel aial ollin minna alles kümne aastane jõmpsikas.  Juhtusin ühhel kewwadisel päwal (ma ussun, päsokesed lendasid jubba) naabri eide pesso-köki, kus suur padda rokka täis tullel kees ja eit isse seal jures ümberligutas. „Eit, kas teie tänna killet wöi pudro kedate  küssisin  minna tänna põlle jo pudro pä?" Oh sa walgus, kui nüüd eide kops ülle maksa kukkus!  „Pois, sinna kärnane kon! kärristas temma kes so su lahti kiskus?" ja piddi mulle kulbiga pähhä andma. Minna lipstu kögi uksest wälja ja ikka waddinal koio pole. Kui tük maad ollin lippanud ja eit ennam kannul ei olnud, pöörsin nattuke ümber ja näggin, kuida eit süllitades mo jälgi kapis ja köki taggasi läks. Mis aunimmesid ta mulle meel järrele satis, ei wöinud ma ennam kuulda  Sel korral mõtlesin minna, et naabri eit, kes muido allati minno wasto lahke olli, mulle tihti wöidleiba ja monni kord ka kaapsa lehhe peal kärje met andis, peast nödder on; minna ei mõistnud mitte, mis tale tänna pähhä  torkas. Pärrast sain kuulda: minna rummal  pois ollin killet ja pudro nimmetanud, ja eit ketis sepi; ta kartis nüüd minno sanna  pärrast sebi pudruks minnewad. Mis 111