innimessed wöisid röömsad olla, et isse soja hingega peäsid; mis neil olli, läks keik omma  teed alla. - Se on raske ue aasta hakkatus.  Portugalis on innimestel sesammasuggune  wallo Brasiliamale minna, nago mönnes  paikus meie maal Samara luggedikko. Agga et wähhem kui kahhe kuga jubba 754 innimest Brasilia randas warsi surnud ollid ja sedda klima ei kannatanud: sest ei tea koddused  innimessed keddagit. Separrast lasseb seal nüüd rigi wallitsus kirrikutes mahhakulutada,  et rahwas teäda saaks, kuida loud kaugel  maal on. Andko Jummal, et rahwas head nöu wastowöttaksid ja iggal pool kahjo eest hoitud saaks! Leitud minni. Inglismaal olli ühhe rikka proua poeg Parisis  naese wötnud, agga allamast ja waesest suggust, mis koggoni wanna uhke emma rneleparrast  ei olnud. Ta olli separrast pöiale kirjutanud, et omma abbikasaga ial ennam temma silma ette ei piddand tullema. Se olli kül raske, agga mis tehha. Aasta olli möda läinud ja poeg egga minni ep olnud emma näinud. Nüüd olli Londonis suur laat ja noor paar läks ka Parisist sedda nalja watama.  Sure ladaplatsi peal juhtusid hulga rahwa  seas kaks naesterahwast teine teisega kokko, teine noor, teine wanna, ja hakkasid jutto aiama. Zutto sees mõtleb wannem naesterahwas  isseenneses: „Kui mo poeg sähhärdust Prantsusse tüttarlast õlleks wötnud, kui se siin on, sedda ma wöttaks silmapilk minniaks wasto." Nattukese aia pärrast hakkas norem  naesterahwas jggatsema: „OH, minna ollen  Kaar lit silmast ärrakautanud! Kust ma tedda siin hulga seas jälle üllesse leian?" „Kaar!it! Kas Teie mehhe nimmi Karel on? Mul on üks poeg Parisis, kelle nimmi ka Kare! on. Zubba ennam kui aasta otsa ei olle ma tedda näinud, sest temma —" „Ennäh, sealt tulleb mo Karel!" ütles norem naesterahwas ja töttas mehhele wasto. ,Mna, armas Lina! ütles Karel, kust sa Minno emmaga kokko said?" Wanna proua karjatab,  küssib: „Kas se on sinno abbikasa, kedda sa wasto omma emma tahtmist õlled wötnud?" „Zah, armas emma, wastab poeg, se ta on. Kui sa tedda ommaks tütreks  ei wöi wastowötta, siis töukad temmaga ühhes ka omma ainust poega ärra. Minna ja mo Lina, meie olleme lahhutamatta üks südda." „Wait, pea su! kärritab emma, ja lasse mo tölda ette soita." Kui töld ees olli, käskis ta neid sisse astuda ja laks isse järrele. „Ennäh! ütles temma koio minnes, ka minna ollen ladalt middagi leidnud, mis wähhe leidwad, se on: üht armast minniat.  Lapsed, andke mulle andeks!" Aastal 1860 ues te jure trükkitud ramatud. M. Zürgens Pernust, kes sure holega keiksuggu makele ramatuid koggub, on meile teada annud, kui paljo ja missuggused ued ramatud mödaläinud aastal jure tulnud» Siin nende nimmed, kus ja kes neid trükkinud. Issanda nöu on immelik— Etslebenis. Klöppel.  Ristiinnimesse usso-te Eislebems. Klöppel. Kes nuttes külwawad zc. Tartus. Laakmann. Piibli luggud piltidega Tartus. Laakmann. Ma rahwa uus Laulo ramat Tallinnas. Lindwors. Eesti rahwa ennemuistsed juttud  Tallinnas.  Lindwors. Julius ja Maria. Tartus. Laakmann. Laul kirriko kellast. Pernus. Borm. Kalewi poeg IV. Tartus. Laakmann. Kalewi poeg V. Tartus. Laakmann. Eesti laulo söbber. Tallinnas. Gressel. Jesusse pöllew armastus Tallinnas. Kelhen. Kärnari ramat. Tartus. Laakmann. Ludwig, arrakaddunud poeg. Tart. Laakm. Ristirahwa juhhataja Tartus. Laakmann. Mailma aiaramat piltidega. Tartus. Laakm. August Wuns, weike trummimees. Tartus. Laakmann. Eesti Laulik. 125 uut laulo ;c. Tartus. Laakmann. Perno Postimees ehk näddalaleht 1860. Pernus.  Borm. 22