taks keik ilmalik warra ja rikkus, kui meil se kallis süddame rahho puduks? Muidogi teada, et üks abbiello, kus jubba ette ärranähha  on, et ta mehhe jõust ja tenistussest ei wm üllespetud sada, ükski ei woi heaks kita; ka nendasammo laido wäärt õlleks ka kui kegi ilmaliko warra parrast ühhe ehk kahhe innimesse ello onne ja süddame rahho ohwerhaks.  Jummala nuhtlus saab ülle keige tullema, kes omma tarkussega temma pühha seadusse wahhele tahhawad sorrida; surma tunnini peawad nemmad sure murre ja süddame  wallo al, nende silma pissarate peale watama mis nad iöse omma lastele lönud. Üks sündmata abbiello on se keige surem waew, mis innimenne ma peal woib leida; keigest muust woib temma ennast lahti tehha, agga siin peawad nemmad otama, künni ühhe surma  tund teisele römo pissarad silmi toob. Mitte ikka ei sa üks sündmatta wiis abbiellusse  kasa todud, waid ta siggineb ennamiste  parrast mõttete, sönnade ja teggude sees isseennesest, mis läbbi siis need, kes ühhe teise lähhedal ellawad, kokko ei sünni. Kes nisugguse  eksitussele ommas põues pöldo annab kaswada  ja õitseda, se leiab warsi et temma ello ön, kui ka pikka möda, ommetige temma wiljast  lämmatud saab; kummagi pool ärgo nöudko  teine teisest, et tal ei pea eksitussi ollema, künni ta isseennast selgeste läbbi katsunud, kas ta ennesel mitte suremid põlle. Kummagi ärgo lükkago keik süüd, kui nad üht sündmatta ello ellawad, teise peale, waid tunnistage, et ka temma eksitussed omma ossa nurrinat senna jure tonud. Kui teised innimessed meid ei armasta, siis ei olle se mitte ikka nende waid meie ende sü, sest et meie ei mõista endid nende armastusse wäärt üllesnäidata. Tahhab nüüd kegi omma abbiello ausaste ja wisi pärrast piddada, siis peab se temma allandlinne murre ollema, olgo mees ehk naene,  keikis asjus ennast kartussega ehhitama.  Senna jure tullewad esmalt häbbelik wiis ja kombe; teiseks: puhtaste ellama, mis neid ka siis weel, kui nende önsama (norema) päwade lilled jubba närtsind on, ikka weel ühheteisele armsaks ja kalliks teeb; ning kol- mandaks: lahket näggo keikide wasto, iggas  asjas ja ollemisses, agga isseärranis omma  abbikasale näitama. Au ja armastus ei woi kellegi kässo järrele sunnitud sada. Tahhad  sa au, siis pea ennast au waart; püad sa armastust, siis rutta issi armastusses wasto.  Se keigest keige surem abbiello rahwa murre ja walwaminne, mis neid ühhe sündmatu  ello eest woib hoida, peab se ollema: et ühtegi, kui ka middagi juhtub ettetullema, maeast wälja ilma ette ei saaks kantud, ka mitte  keige parrema sõbrale; selle assemel ei tohhi nemmad agga enneste wahhel ei mingisuggust salgamist ehk salla asja, ka sedda keige pissemat, sallida. Üks mees peab naese süddant läbbi  näggema ja naene meest tundma, otse nenda  kuida ta isseennast tunneb. Üksi sel kombel  woiwad möllemad ühhes armastusses, ühhes uskus, ühhes lotusses ja kui üks hing kahhes kehhas ellada ja iggawesse ello wilja kanda. Senna jure tulleb weel se keige hea asjade kuldne pöhhi Jesus Kristus. Kes omma abbiello ühhe sesugguse põhja peale on ehhitanud, need maitswad jubba siin ma peal sedda kallist taewaliko römo; nende lapsed  ja lapselapsed sawad neid õnnistama põimest  põlweni iggaweste! Ommalt maalt. Pernust. sSaksa Meie linna saksa laat, ehk jäärmark, hakkas 20 selle ku päwal. Kaupmehhi ja kaupa on ilm otsata, poed on ennamiste keik täis, issi weel need, mis maeade sees asset, kui nüüd agga nisamma  paljo ostjaid ja rahha mehhi õlleks, siis ei kratsiks lada löppul kegi körwa takka, egga urriseks omma habbeme sisse: sant laat, ei maksa ennam tulla; kullu surem kui sisse tullik,  sest iggaüks lodab nattuke tenida; agga parrako,  kust peawad need ostjad wälja tullema? Kellel on selle pölwega, kus keik assi ni kallis  on, taskud ni täis, et just üllejookswad? Kes lähhäb sealt middagi ostma, kui ta teab et iggal aeal omma linna poest just sellesamma  hinnaga, ehk pissut parremat kaupa 242