lummala õnnistust kül Amerikama peale peaks mahha tvma? Jummal hoidko meid temma pitka meelt ja kannatust jalgega tallamist! Pallugem, et temma riik keige rahwale ning ka meile tulleks, ja keik hirmsad asjad ma pealt kauks. Jutto jätkud. Kuida üks, nenda teine. Würsti proua olli möda teed patserides ssggedaste näinud, kuida üks tallopoeg hommikust  öhtoni wälja peal kündis ja siiski selle raske tö jures weel laulis ja nullistas: „Üht römust ello ellan ma, Mul murre tundmatta; Ma ollen rahhul sellega, Mis tenin waewaga. Sest teen ma lauldes omma tööd. Ja ellan murreta, Keik rahhulissed minno ööd. Ja maggus hingada. Käi, küüt ja punno, mao peal. Sest põllust tulleb leib; . Se jalg on ikka õigel teel, Mis adra tagga käib." Neid ja paljo muid sanno kulis würsti proua tihti kündja suust ja ei mõistnud mitte, kuida üks innimenne ni raske palle higgi al weel römus wöib olla? „Selle mehhel ei pea mitte murret ollema - mötles temma muido kuiwaksid temma laulud kele peal ärra. Kes wöib laulda, kui südda mitte murredest tühhi ei olle?" „Keige innimestel, ellago nemmad mis seisusses  tshhes, on ommad murred" —> ütles würst agga proua ei tahtnud sedda mitte uskuda ja aias omma junni. Wimaks ei janud  muud nöu, kui mees kutsuti lossi peale, et temma omma suust kuulda,  Murret  on ehk mitte. Kui künnimees wäljal sanna olli sanud, et lossi peale würsti ette piddi tullema, nuuskas ta esmalt ninna, pühkis käikse külge arm ja ütles: „Za jah, ma tulle prölla!" ning seisis warsi parrast sedda würsti ees. Nüüd hakkas würst tedda küssitellema: „Ut!e, armas söbber, kas sul on ka murret?"  „Kae, mes ma sis pä murretsema, ka Jummalat ennamb taiwan ei olle?" „Kas sul ka lapsi on?" „Õm dks, terwelt pool tossinat." „Kas need sulle murret ei te?" „Kea neid om lonu, toidap ka." — Würst olli kimpus; öigus näitas prouale jäwad. Ta katsus weel kord ja küssis järsko: „Õn sul ka naene koddo? „Oi j äh, ts eddimane!" So; kas ta ei tas>le ka mönni kord sinnoga?"  „Tömbap egga ötto et tarre laksu  p." „„Agga mikspärrast so naene siis tapleb?"" küssis proua sekka. „Kae, ausa prowwa, johhub mönni körd üts ülle janno ja sis om ökwa sussi karjan." „„No jah ütles proua siis on lemmal  jo sulla öigus, kui La tapleb. Minna teeks seddasamma, kui mo mees ülle janno jooks."" Nende saunade järrele lükkas künnimees  würsti külge ja ütles silmapilgutades: „Sääl ta on! Teie wannamoor om ökwa särane tulle hark, kui mul koddun;"  kuida üts, nida töine!" Mähhärdused silmad würst, temma proua ja teised üllemad sedda eht makeelt kuuldes oü teinud: wöib igga üks isse möttelda. Auwäärt mees. Hiljuti tulli sures S-küllas üks kaunis jamme,  jöhwikanäolinne mees wöera teekaiale wasto  ning küssis pehme kelega: „Kust sa tulled  ja kuhho sa lähhäd? „Auwäart liggimenne kostis wöeras minna ei tunne siit külla innimessi, juhhata mind peakohtomehhe jure, temma peab ülle teiste mõistma tullihändasi tehha, ja mul õlleks  ühte wägga tarwis." „Mis auwäärt liggimenne, minna ollen siit külla peakohtomees, kui sa minnoga köunelda tahhad, siis tulle mo maiasse!" Arra panne mitte pahhaks ütles wöe- 135