senna olli assutud, sepärrast polnud temma apteek ennam poolt sedda wäärt, mis ta isse olli annud; ei teinud ennam ni paljo wälja, kui M Me peale wölga olli. Karberg olli wÄAts waene mees! Agga ue aptegi allustajad ollid omma rehnuti  ilma perremehheta teinud. Apteek olli kül malmis, rohhud sees, agga kegi ei läinud sealt middagi ostma? piddid jälle uut nöu piddama. Noh, eks siis kohtowannem tark mees polnud? Anna agga nattukene aega. Zubba olli waeste-, wangide- ja piddali-maeade  wallitsustel käsk käes, et keik rohhud uest aptegist peawad wötma. Karberg olli nende maeadele ommast aptegist, keik rohhud  25 protsenti alwemalt annud; sedda polnud  agga ue apteekril mitte tarwis, sest linna rahha laegas piddi jo keik maksma ja egga se kohtowannemale kahjo teinud. Kui ka se middagi ei aidanud, piddi jälle uus nöu petud sama, kuida uut apteekert jalge peale aidata. Noh, egga sest ka ausa kohtowannemal pudu polnud; marsi anti käsk, et keik kihhelkonna wannemad omma koggodustele sedda köwwa käsko andwad, keik rohhud, mis ommas kihhelkonnas  prugiwad, uest aptegist wötta. Kas se sai täidetud? Ei suggugi, maid keik kostsid: Karberg on oige ja auus mees, sepärrast jäme, kui ikka, temma jure. Üks ainus olli nago Judas ja teggi kohtowannema mele pärrast. Kui nüüd kohtowannem näggi, et ka se nöu middagi ei aidanud, sest piddi siis jälle uut ja parremat otsima, mis rohkem wilja kannab. Temma sossistamisse peale sai Apenradi  linna üks isseärralik aptegide üllewaatmisse  kohhus assutud, kelle liikmeks ka uus apteker sai. Eks olnud nüüd Karberg üsna lausa ue apteekre küsis? Olli se osi ehk päwa, iggal aeal olli tal molli Karbergi apteki läbbi nüsida, ja sedda teggi temma ka ja otsis Karbergi leme lussikasse ärraupputada, mis tal ka wimaks korda läks. Kül teggid nemmad temmaga keik tembud ärra; keik kontrahhid, keik kirjad ja kunninga ennest käega alla kirjutud kinnitussed ja seadussed,  wissati metsa, waene Karberg üsna ellusa kanide käes immeda, künni nad wimase werre tilga ollid wälja immenud. Oh! kui meie sedda keik tahhaksime järgemöda ülleskirjutada,  mis nad temmaga on teinud, siis pMksime  kül weel mitto lehte täis kirjutama. Nimmetame agga wee! ni paljo, et ta jäi keigest  ommast warrandussest, mis tal olli, ilma, mis temmale ni ütlemata suurt kurwastust teggi, et selle ülle melest nõdraks jäi, ja parrast  wenna ja kalli mehhe toita olli, künni surm tulli ja tedda ta waewast peästis! Se polnud mitte se ainus pinaminne, kellest  tännini olleme juttustanud, waid neid on keik Sleswig-Holstein küllalt pivdand kannatama  ja se panni nende Saksa wendade süddamed  werd nutma ja söa-riisto kätte wötma, et omma wendi Dani liig armastama wallitsusse  raökusse alt lahti peasta. Se teggi, et Preislane ennam ei woinud rahho seista, waid piddi nende tutti kargama ja neid õppetama,  sönna piddama. Olgo sest nüüd kül, mis olleme könnelenud: Daanlane on janud  mis ta otsis; kui wöttaks sest targemaks sada, õlleks wägga hea. Löppetusseks tahhame meel üht kurwa luggu,  mis alles se aasta, otse söa-aeal, sündinud,  juttustada ja kellest iggaüks woib nähha et Daanlane jallatallast pealaeni kiusakas on; ta ei karda ei häbbi egga hirmo. Et kuulge! Ülle keige Dani ma muidogi teada, ka Sleswig-Holsteinis olli se köwwa käsk, et ükski üht märki ennese ümber ei tohhi kanda, mis tunnistaks, et ta Sakslaste poolt õlleks. Ühhel lessel naesel Haderlebenis olli üks ainus  tüttar ja se käis kolis. Emma olli koddo temmale ühhe lindi otsukesse, ilma mõtlemata,  nööp-nöelaga rinda pistnud, egga pannud tahhele kui laps koli läks, et sedda siis õlleks ärrawötnud. Oh sa helde aeg! ni pea kui laps jallad koli tuppa tõstis ja se lindi otsuke koolmeistre  silma putus, jooksis ta kui hunt lamba talle kallale, lõi ni kui jõudis, lapsele russiga  wasto silmi, et suust ja ninnast werri  wälja purtsas; lapsoke kanti koeo ja tohter,  kedda warsi senna kutsuti, arwas lapse kurdiks jäwad. Lapse emma läks warsi pürjemeistre  jure, sedda luggu könnelema ja temma  käest abbi palluma, et ehk pürjemeister 290