poga wöid katsuda, et Eestlastel sallawlhha Sakste peale on. Tänemaal sai noor oppetaja  ammeti peale jä wöttis warsi sedda kidowäärt  nM, omma koggodusse tallomaead aega mõda järrestiko Nbbikäia, et omma waimo  leiwalapsi ka nende kodduses ellus tundma  sada. Seal tuW- ta Ms uhhe tällourtsiko sisse, kus mees taWumisse tööd teggi ja ni nukker ja pörmiK wäljanäitas, kui õlleks ta praego mönnega tüllis ehk karwopiddi kous olnud. Öppetaja termist wöttis ta urrisedes wasto, ei tõstnud pead ülles egga ligutanud ennast paigast. Kui öpp. kössis-, kas tedda piddi tundma, ümmises ta läbbi hammaste: ..Miks ep tunne, et sa k s ollete!" Nendasamma  ollid keik muud wastused, ja öppet. mõistis ärra, et siin kattukse al tänna middagi  könnelda ei wöinud ja läks omma teed, mönnesuggused mõtted omma süddames, ja nende seas se üllem: ..nenda wihkab Eestlane Saksa!" Sa ehk ütled: öppetaja wöis ka eksida; kes teab, mis kurwastus ehk pahhandus  mehhel süddames wöis olla, et issegi ei teadnud, mis ta räkis ehk wastas. Kule, kuida luggu eddasi läks. Mönni aeg pärrast sedda palluti öppetajat ühhe haigele Zummala armo andma, kes kegi mu ep olnud, kui sesamma  mees. Muidogi läks öppetaja, agga kes wöib immeks panna, kui temmal nende essimenne kokkojuhtuminne jälle ellawalt mele tulli. Agga kuida panni temma immeks, kui haigemaeasse sai ja siin asjad koggoni, teiseti leidis, kui enne. Mees olli sesamma, agga meel teine. Lahke ja leplikko melega wöttis ta öppetajat wasto ja ütles: ..Armas öppetaja,  kui Teie wimati minno maeas käisite, ollen ma Teile pahha meelt teinud ja pallun sedda andeks. Ma arwasin sel aeal ennesel õigus ollewad igga saksa peale wöereti wadata;  sest se olli mo kolmas urtsik, kus sees ma ellasin, ja mõtlemist endistest ollen ma silmameega piddand wäljaminnema. Sest olli mo südda sappi täis sanud. Sellegiparrast tunnen ma nüüd ärra, et ma kui ristiinnimenne  pahha ollen teinud, sest innimesse ivihha  ei te mitte, mis Zummala ees õige on, ei ka siis mitte, kui ta ennesel õigusse gr- wab ollewad. Peale Me ei oüe mul õigust kellegiga wihha piddada, meel wähhem surma wodi peal. Ka ollen ma neil päiwÜ, kus Wihha mo silmi pimmedaks ei Muud, saggedaste  leidnud, et nende seas pajjogi mehhi on, kes meiesuggule süddamest head sowiwad ja mitte süüdlased ei olle, et mönned asjad on, nago nad on. Wannaks janud hawad wötwad pikka aega parraneda, agga parranewad  ommeti, kui jõuame ja mõistame kannatada.  Sesuggune meel wöib ehk weel mitme  Eestimehhe süddames olla, kui mul olli, agga se põlle mitte õige ja ma tean tõeste, et se ommal aeal kaub, ja et ükski sellega ilmale  ei sünni ec." Postimees, mis sa arwad  sest? Eks se luggu ütle sulle mihdagi? P.: Ei muud middagi, kui mis mees isse ütted. Pahha, et ta wihha kandis, hea, et ta ärratundis; agga mis mul weel jure õlleks  üttelda, seisab jubba ta omma sönnade sees, kui neid järrele mõtled. Zgga kon kiitsub,  kui temma peale astutakse. Agga pea kinni, ma tahhan sulle ka middagi jutlustada ja parrast küssida: Mihkel, mis sa arwad sest? Harjomaal olli tännawo nisamma willo ja wihmane süggise, kui muial mail. Wiljakorristamissega  ollid surema pöllo perremehhed  aeoti üsna kimpus, kui kassi pudus ja leikus laialinne olli. Nendasamma olli ühhes  mõisas, kelle nimme ma kül tean, agga mis ma sest nimmetan. Leikust olli paljo, agga  leikajaid wähhe. Sest könneles mõisa herra ühhel õhtul üsna. murrega, et kartis suurt kahjo sawad, kui ilmad kaua kuiwaks ei jä. Nenda jäi luggu öhto. Agga mis sündis? Teisel hommikul, kui ta üllesse tõusis ja aknast  wäljawatas, olli keik wälli innimessi täis, kes kibdedaste wilja korristasid. Herra öerub silmi, watad, ei sa arro; kutsub kubjast, küssib:  mis.se on? Kubjas wastab: „need on meie omma walla inmmessed, kes hulgani herrale appi tulnud, et tö ruttem walmis saab, sest ilmad wöiwad jälle pahhaks minna. Nemmad  ütlewad, herra olla nende wasto lahke, nende südda ei kanda ka pealt wadata, kui herrale kahjo sündida." Mihkel, mis sa arwad sest? Leiad sa selle seest ehk Eestlase 18