hutuöseks se tulline kirri silma ees: „Zösanda  paäw tulleb, nago warras ösel! - Koeotullek Kullamaalt. *) Mõnda pahha, mõnda waewa teinud On jo küllalt pettus Ilma peal; Sedda mitto tihtigi on näinud, Põlle siisgi targaks sanud teal, Sest et rummalus, mis tedda wörgub, Panneb kergelt wallet uskuma, EL ta targa nõude masto tõrgub, Omma kahjuks püab kiustleda. Nenda olli hiljuti ka luggu Rahwa wälja matkamisega: Ei n'ad holind egga kuulnud suggu Kui neid keeldi armastusega, Waid kui pörased n'ad uskusiwad Walle pettust rummalate käest, Ommas mõeldud õnnes hooplesiwad Pimmeduses kanged endi mäest. Kuulsid röemsast lahke körwadega Keiki koeri petjaid hulgusid. Kellele meel sure heldusega Nimme märgiks rahha kinkisid. Et neid aitma piddid kätte saada Saratohwi kulust kullamaad. Ehk Samarast neile jutlustama Kus jõed met ja Piima jooksemad. Lootsid kronult sama kingitusi, Aurowankris sõita hinnata, Tahtsid sada suri õnnistusi Endil kätte ilma maewata; Wabba ello maitsta sama ootsid Ni kui hundil metsas lippates, Nisso saia töta süa lootsid Õnnemaal seal aima laiseldes, Agga tee peal jo siis tunda saiwad Senna minnes mõnda teisiti Pudus röhhus, sest et ärra jäiwad Keik mis neile ette kideldi; Ja kui hopis senna paika jõudsid Kus neid sülle möttaks Loggasla, Kuhhu minna himmoga ni nõudsid, Ei nad tahtnud silmi uskuda! Teisiti keik hopis seal siis leidsid Kust ni paljo mönno puisati, Pölweli keik nuttes mahha Heidsid Et neid koddo nenda petteti. 5) Meie olleme seddasinnast laulo nenda trükkida kastnud,  kuida se meie kätte iadetud, et temmast sealt külje rchwas,  kust ta tulnud, sedda parrem arro saaks. Sedda sowib  laulosaatja. „P. P". Oh! ja oh! siis olli keigil uuldes, Hädda, waew ja kange kurwastus. Halle nähhä, tüddimus, aeh! kuuldes Olli se kui surma jällestus. ° Kus? ja kus on se, keik küssisiwad. Mis siin meile anda lubbati? Kus on jänud, hirmus äggasiwad Mis meil immet ette luisati? Ai, et mitte kuulda nöu ei wötnud Kui ni härdast aus mees kelas meid! Nüüd m'e näeme, et meid kurjus petnud! Paeatagem: Wötko petjad teid!!! Halledaste könneleda nuttes Wöttab mees kes tulnud taggasi, Mis ta lühhidelt meil rägib ruttes, Sest et keiki ei jo sudagi Sönna sönnalt öölda ülles sedda Mis nad kanda saiwad kolledast, Ütleb: „Jah! kül ütlematta hädda „Saime tunda meie Loggaslast!" „Suwmel paatand kumas körwendikus Tahtis pallawus meid nõrgesta, Talwel näggematta laggedikus Kolle külm meid jäesse tarreta. Puud ei ragu saand seal kuskil nähhä Egga misgi märja pissokest. Ei ka kimmi kust möiks asma tehha, Ennast peita kurja ilma eest." „Ei m'e leidnud sääl siis ühtegi kasso, Mis ui kergel melel usksime; Nälg ja jänno, need ei andnud assu, Pinasid meid wägga kangeste. Mingisuggust õigust ei seal antud Ehk ka abbi assujatele, Rendi maks, se piddi sama kantud Wibimata ette kronule. „Kel heast rahha olli assutada, Wöis seal steppi södil waewatselt Teeta maade möda murretseda Mtme saea wersta kauguselt Tarbe nõu wöi riista ui kui loma Semet, toitu ehk mis maea muud; Kalli hinna eest t'a piddi toma Adra, äkket, kirwe warre puud." „Ommeti siis häddast katsusime Paari aastat pinas assuda, Pärrispölme kombel orjasime, Parrako, M aina asjata: WLlli kõrbes enne aego ärra Kui sai loond ehk tuppest puhkema, Allalinne äkkisurma kärra Perrekonde wöttis arwenda." Kül meil teggid waewa kärnad, paised, Krookejalgsed wallo torkasid! Kül meid naersid, pilksid wennelaised, 374