luks wastust andma? Wata, mo rahwas, sa rikkas mees, waene Latsarus on so wärrawa ees maas! Kas sa saad tedda üllestöstma ehk senna jätma? Sedda mõtle weel enne Jöulo pühhi järvele,  enne kui so Issand ja Onnisteggia so jure tulleb! Kus M paljo söbro on kokko heitnud, et need sadda rubla ühhe lapse eest aasta peale kokko sanud, pallun ma kas Postimehhele, ehk mulle Wändra kirriko mõisa woi omma kihhelkonna  öppetajale ni rutto kui se ial woimalik,  teada anda. Wändra kirriko mõisas Nowembri kuul 1865. Ernst Sokolowski. Ommalt maalt. Pernust. Kui wahhest wina jomisse wasto mönni töe sönna saab ööldud,  siis on siin ja seal mehhi, kel harjad warsi punnased ja käed russikas, selle kallale minnemas, kes wina jomist tohhib laita. Ütle sa neile sadda kord tundis: wina jominne toob õnnetust, siis naerdakse selle ülle ja sönnad  jäwad paljaks sönnaks. Agga on õnnetus  käes, siis on wessi ahjus ja kaebtussed kele peal. —Nowembri ku 29. päwal, warsi peale lõunat, sõitis pimamees linnast wälja jõe äre ja et pea hästi soe olli, ka otse, ilma kellegi keeldo kuulmatta, nõdra jeä peale. Häddast  olli poolde jõkke sanud, olli hobbune pead piddi jeä al. Nüüd olli kissendaminne lahti: tulge appi kuuljad ja näggiad! Agga enne kui kuuljad ja näggiad appi jõudsid, olli ka wanker  jeä a! ja tühjad wadid ojusid kui pardid wee peal. Said kül pärrast ka hobbuse kätte, agga hing jänud jeä alla. Kes tappis nüüd hobbuse? Wiin! Kes teggi mehhele suurt kullu, et hobbuse piddi maksma? Wiin! Oh sa wiin, kui paljo õnnetust sadad sinna innimesse  suggu peale! Oh, et sind ma peal ei õlleks! Kellele õlled sa head teinud? Waid sinnised silmad siin, sinnised silmad seal! Siin nuttab naene, seal nuttawad lapsed ja mikspärrast?  Wiin teind mehhe ja issa hulluks! Oh! mis wöiksime weel keik ette luggeda, agga kes tahhab sedda kuulda? Kui mitto ausat meest on pordo ello sisse langenud, mis läbbi? et wiin neid hulluks teinud! Noh, olgo peale! egga meie sõbrad sesuggused põlle! mis sest ni pikkalt jutlustame! Teine kurb assi mis 27. Nowembril meie lahhedal sündis, olli tullekahjo. Siin ei woi meie kül sedda öölda, et wiin süüdlane olnud, waid kuida kuulsime, kannab Eestirahwa  rummalus seal omma ossa süüd; sest, kui maea ehhitusse jures tarkus üllewaatjaks õlleks olnud, põlleks sedda õnnetust sündinud. Maea perremees ütleme parrem üks pobbelik  ehhitanud omma sauna urtsiko malmis,  teinud ahjo toa nurka, perse wasto seina,  nago monni arg koer, kui näeb külla innimesse  tullewad, jookseb toa ette, panneb perse  wasto ust ja urriseb külla innimesse wasto; nenda teinud temma ka omma sauna ahjo. Wist olli ahhe pakkatand ja tulli sealt seina sisse läinud, mis kegi enne põlle näinud kui jubba sein olnud läbbi pollenud ja tulli kaktusele  ronninud, agga -7 siis olli hilja. Keik mis neil ka wähhä ihho ja hinge tagga olnud,  jänud sisse. Ollid muidogi waesed innimessed,  agga nüüd ilma keigist. Meie sowiksime  wägga süddamest, kui kegi eddespiddi jälle maea hakkab ehhitama, siis pallugo ta tarkust ommale pu-meistriks; maea saab paljo parrem tehtud, egga sa üht sesuggust õnnetust tullema,  mis sel waesel mehhel nüüd olnud. Pernust. sOnneto Jälle peame Eestirahwa tuimuse ja holimatta mele ülle nurrisema ja immeks pannes nende jeätand süddame ülle, nende ommakste wasto, kaebama.  Kaub neil üks ellajas ärra, siis otsitakse tedda nikaua, künni kätte sawad ehk jäeb üks ellajas haigeks, siis otsitakse abbi, agga kui üks innimenne haigeks jäeb ehk ka koggoni ärra kaub, ei liguta kegi jalga. Meie linna Ria allewil ellas üks waene mees, endine paggari-sel omma naese ja lapsega  ühhest päwast teise waest wist. Ta ainus sai pari aasta eest mehhele ja jäi omma  mehhega wannematte jure ellama. Taewa 395