mastusse ja auustusse säddemekest kummagi süddamesse ei jae. Hakkab ükski tulli põllema,  siis põlle ta mitte kohhe suur, otse nendasammoti  ka wihha ja waeno tulli abbiello rahwa süddäwes. Tahhab nüüd üks pattune ja Jummalast ärralangenud innimene neid asjo,  mis Zummal temma peale tulla lasknud, ommast melest ja waest parrandada, siis lagguneb  se nenda temma käes ärra, et ühhendust  ennam lota põlle. Jubba warsi ühhe abbiello hakkatuse sees, peab mõistlikult hakkatud  sama; mollemad põled peawad Zummala  sönnast ennessle sedda tarkust otsima, mis kummagil temma eddespiddise te peal tarwis; ükski ei pea omma körwast ennesele Jummalaks  teggema, waid tedda agga, kui omma abbikasat  armastama ja auustama. Kui paljo abbiello rahwast on seläbbi raisko läinud, et nad põlle kohhe eest otsast omma ello nenda hakkanud, kuida kirri ütleb, et mees on naese pea, otse kui Kristus koggodusse pea on ja naene peab mehhe sönna kuulma, otse kui koggudus  Kristusse sönna. Möllemad peawad sedda omma kohhust allandusses ja armastusses  täitma, kui tahtwad, et nende kassi peab hästi käima ja nemmad ühhendud armaStusses,  omma abbiello ellawad. Agga parraks! Kuida mõistetakse sedda sönna: mees on naese pea? Seal arwab mees ennesel naese ülle sellesamma  õigusse ollewad, mis mõisa kubjal teo - orjuse aeal teomeeste ja päiwe teggiate ülle olli, kus ta allati kui kurri koer urrises ja wahhel sekka tubliste keppi ja wemmalt prukides neid tagga sundis, ja naene peab sedda jälle omma keige suremaks auuks, kui ta omma terrawa sönnadega omma meest jõuab omma pöidla al piddada; egga mõtle selle peale, et mees temmast tuggewam ja kui wihhale  ärritud, tedda wäggise ennese alla sunnib,  kus jures esmalt sönnade, pärrast russikate  ja wimaks Vemmalde sodda tulleb. Mõistab  agga iggaüks omma suud ja keelt tallitseda  ja kannatlikult keik sedda risti ja willetsust  kanda, mis Jummal peale panneb, siis lähhäb ello löbbusalt ja jummalakartlikult eddasi.  Abbiello rahwas ei pea ialgi sedda pühha kirja sönna unnustama: .Mereta omma teed Jehowa peale, küllad temma toemetab keik hästi"; se on: heidke agga omma totust Jum- mäla peale, temma wöttab ka keige suremas häddas ja willetsusses awwitada ja keik hädda ja willetsust teie pealt jälle ärrawötta; ja Jesus  Kristus tahhab abbiello rahwa keskes se kolmas olla ja tahhab nende süddamid armastusses  ühhendada; agga issi luggu on nendega, kes omma kurja süddame kätte woimust  andwad, sest nende keel ja mokkad sawad  sadanast pörgo tullega südatud, mis allati  kurjast üllejooksewad. Sesuggust abbiello  rahwast, on parraks Zummal! meie päiwil  wägga rohkeste leida, kus sadan kolmas nende keskes, ja mis ello se siis on, mis nemmad  parrako ellawad? koer ja kas leppiwad ka enne ühhe kausi kallale, kui üks sesuggune paar abbiello rahwast, ja mis öppetust sawad ühhes sesugguses maeas lapsed? Nad ei kule seal muud middagi kui allalist kurja mandumist,  kirrumist, sõimamist, teotamist ja muud sellesarnast pahha, Peab seal nüüd ka Jummala  riik kaswama? Kus luggo sesuggune, seal õitseb kül sadana, agga mitte Zummala riik. Oh abbiello rahwas, kuidas teotate teie sedda Jummalast pölwe! Tunneme üht pari rahwast, kes sure armastusega  pari läks ja wägga õnnelikult ellas,  sest et nemmad ka ilmaliko warra polest liig waesed polnud; aasta läks aasta järrele ja armastus jahtus aeg aeal. Mees armastas  rahha ja ei tahtnud sest paljo kullutada ja naene pöris silmad mailma pole ja otsis sealt süddame himmustamist ja römo, mis muidogi keeldud wisil sündis, mis läbbi lahkumine  warraks tulli. Kui nenda tük aega teine teisest emal ollid ja leppitust egga ühhendust  ennam lota polnud, läks assi ni kaugele, et wimaks piiskoppi kohto polest lahhutud said. Nüüd olli sadan sedda sanud, mis ta olli tahtnud. Mönni aeg pärrast lahhutust, ollid süddamed jälle teine teist ülles otsinud ja aega möda teine teisele lähhendanud ja mis olli nüüd se wimane ots? tullid öppetaja jure ja pallusid ennast ueste jälle laulatada, mis ka nende tahtmisse järrele sündis. Peaksid nüüd keik raisko läinud abbiello pari rahwas selle peale mõtlema, mis nende iggawesseks rahhuks tarwis lähhäb ja ennast omma kurja te pealt ümber põörma ja Zummala sönna sullasest laskma õige tele juhhatada. Oh et 352