jubba ühhest ainumast seminarist — neid on kaks ülleültse 52 koolmeistrit waljatulnud ja minnewa aasta löppetusses olli meil ka jubba 227 tallokoli, kus 7679 last öppetust said. Olgo nüüd kül, et mönni neist kolidest omma  nimme wäart ei olle; olgo kül, et nemmad lid, ei ka Kurama wasto, kuö liggi 13,999 last selsammal aial öppetud said, ei üllata: siiski tunnistab se ommeti sedda walleks, et meie Eeötirahwal suremat õppimisse hiMmo ei pea ollema, kui mis emma koonla körwas koddo samad. Jah, targad olleksid neMMüd, ei Riama wasto, kus 25,999 last kolis olkui  nad ükskord arro saaksid, et üks rahwas, kelle öppetus kaugemale ei üllata, kui mis lapsed koddo emma koonla körwas korjawad, wägga rummal peab ollema. Sähhärdune öppetus, ta potte mitte üksi wägga kassin, waid ka pudulinne. Selgest werimissest, sönnaliikme  jaggamissest, kirja wahhetähtidest ja mitmest muust ei tea noor egga wanna wastust  anda. Kirjutaminne ja rehkendaminne, need jawad muidoge tundmatta salla asjaks. Agga kuida "kolitubba ja kolitaja, nenda ka öppetus. Watame ommeti nattuke järrele. Emma istub wokki äres ja rattas murrab; poeg Jüts, 9 aastat wanna, seisab koonla pool körwas, Äbits kääs, pea saSsis, silmad räppused; lapsed karjuwad, kannad kagutawad,  lambad mägiwad nurkas, muud maiarahwaö  lobbisewad ja naerwad, mis katte juhtub  ja igga silmapilk peab Jüts 2 pörsast toast wälja aiama, mis ahjo ette nurka lemepaja  kallale kippuwad. Se on koddone kolitubba,  nüüd kuulgem ka nattuke öppetust. Emma: No pois, mis sa wahhid, eks sa loe? Poeg (süggas praego kukla takka): a—a — Emma: Karwa sind weel, hakkasin sinno peale wahtima, löng läks katki! Loe eddasi! Poeg: a —a — Em, sedda teist tahte ma ei möista, se on wagga raske, ei jä pähhä kinni. Emma: Õlled üks tustpea ka; miks sa nenda rutto Me ärraunnustad? Se on b! Poeg: Ah ja b —b— Em, Zöuluks ma öppin tähhed katte; kas kuled, em? Emma: Sinna laisk pois ei sa neid Janipäwaks  ka mitte kätte» Panne tähhele: a, b, õ, e, g, h, i, j, k, l tt. Poeg (rutto järrele): a, g, b, e, d, h ;c. Emma: Kops! poisile kuklasse sinna sigga, kas ma nenda ütlesin? Poeg: Ai, ai, ai, ääaääää! Em, kule, jubba põrsad lemepaja kallal! Waatke, se on rasoke koddoseff õppetussest,  kui se ka iggas paikas ni pahha ei olle. Se on kül tössi, hea koddone öppetus on parrani, kui sant koliöppetus; agga miks ta on siis kolis sant? miks sedda ei parrandada?  On kolikoht sant ja separrast koolmeister  sant, seal wöib ikka abbi leida; agga kui koddone öppetus ei kõlba, misga peab sedda parrandama? Ja kus ja kui paljo on siis head koddust öppetust leida? Ei olle siis pärdikumat asja kuulda, kui sedda, kui mönned innimessed, kes wanna möedopu järrel ellada ja surra tahtwad, ni hea melega kiitlewad: nende kihhelkonnas ei olla aitummal mitte üht ainust koli ja igga tallopoeg ja temma perre mõista luggeda!— Esmalt ei olle se ammo tössi ja teiseks küssime  : mis nimmetarvgd need head Eesti sõbrad  luggemisseks? Kui luggeja isse ei mõista, mis ta loeb, kas se siis iuggeminne on? Kes meile koddosest öppetussest kül ütleb ollewad ja kolisid ei salli, sest teame jubba, mis waimo laps ta on. Nimmetame agga üht ainust asja: kui koddone öppetus ni mönnus  on, mikspärrast siis Sakslased omma kallist  kolirahha taskus ei hoia ja omma lapsi koddo ei õppeta, kes sedda ommeti mõistaks tehha ja tallitada? Agga misga kegi targem läbbi ei sa, ööldakse rummala Eestlasele hea kül ollewad. Olge terwe sowimist! agga olge nenda head ja kuulge: Kui ka igga soja ahjo takka 1999 tunnistajat wäljatulleksid, kes ütleksid,  et Eestirahwa lastel koddosest öppetussest  küllalt on ja kolisid põlle tarwis, siis hüame meie 1999 suga wasto: „Walle, walle, selge walle! Kes ial meile head tahhab tehha, se murretsego meile head koliöppetust. Kui meie silmad selgemaks on läinud, kül siis mõistame ka tännada, kui meie ka nüüd weel 298