onne läbbi ennesele koggonud> Ka olli ta ommale abbikasa wötnud, kes temmale weel rikkust jure töi. Ommas töös ja kauplemisses  näitas ta ennast iggapiddi õiglane ja tössine  ollewad; seläbbi sai ta siis ka warsi linna ammetmehheks wallitsetud, kus ta trep treppilt  künni eösimesseks raeherraks ehk linna pea-wannemaks tõusis, mis ta keige koddanikude  rahhuks ja heaks mitto aastat sure tänno  ja au al tallitas. Kuid üksi ennesega ei leidnud ta mitte rahho.  Kui ta waestele andid andis, (mis ta allati rohkeste teggi) ehk kui ta ommas ammetis  kohhut mõistes, igga ühhele omma möedo  järrele, kel õigust ja kel trahwi ettelugges,  seisis tal ikka se kurri teggo silma ees, kus ta omma werrist perremeest olli jõkke weretanud;  teine alladlinne kartus olli jälle se: kui se nüüd peaks ilmsiks sama! Kord istus ta kui peawannem kohto laudas,  kus ühhe teendre ülle kaebati, et ta omma  herrat olla ärratapnud, kohhut mõistmas; (üks sesuggune kurjateggia saab Inglis-maal olgo möega ehk kirwe läbbi kohtumöistusse järrele ärrahukkatud,) keik tunnistusse mehhed ollid holega üllekulatud, nenda, et teendri wabbandaminne  ennam ühtegi ei maksnud, piddid  nüüd kohtowannemad ridda järgi iggaüks  omma suga temma süüd kinnitama. Selle kinnistusse peale olli se nüüd pea wannema kohhus temmale ta trahwi, se on: ta ärrahukkamist  ette luggeda, kus iggaüks, kes seal jures seisid, omma hingamist taggasi hoides, sedda hirmust kulutust temma suust otasid. Agga temma süddame tunnistus olli sel silma pilgul ni wäggewaste selle wasto müranud,  üht mnimest surma mõista, kelle wäärt ta issi jubba ammo olla. Kahwatand näo ja kinni suga istus ta paar minutid waggusi, siis tõusis ta kohto laua ärest ülles, astus selle wangi körwa. Omma kät rinna peale pannes ütles ta nende kohkund kohtowannematele,  kes ei teadnud, mis se piddi tähhendama,  nenda: ,Teie näete siin weel üht teist nisuggust kurjateggiat, kelle ärrahukkamist ma sellega ühtlasse pallun kinnitada." Selle peale tunnistas ta nüüd sedda süüd, mil ja kuida se sündinud, eddasi räkides: ..Kolmkümmend  aastat ollen ma omma süddame tunnistussega  söddinud, keik wäljas-piddAe Wv ja teggo, mis ma selle rahho nöudmisseks püüdsin üllesnäidata, ei põlle'mo süddame rahho taggasi saatnud ; nüüd, kus ma ühhe teisele omma ennese kohto otsust pean ette luggema, karjub üks heal kui pikse mürristaminne  mo sees: ..enne ommale!" Siin tunnistan  ma nüüd selle keige asjade näggija ja temma kohto ees seistes, ennast selle hirmsa tö sü-alluseks, ning pallun teid, armad kohtowannemad,  mulle sedda otsust, mis seadus ette kirjutab, anda. Sedda ehmatust, mis üks nisuggune issetunnistus  kohtowannemille ja keigile, kes seal ümber seisid, nende ülle toi, woib iggaüks isse ärramöista; kül püüdsid mõnned sobrad ta eest kosta ütteldes: et ta mõistus nõdraks  läinud; teised jälle ja ennamiste keik ollid  ses mõttes ja nõus, et se kolmekümne aastane  rahhoto ello temmale trahwiks kül on, ilma nende heateggemiste peale wadata, mis ta selle pikka aea sees teinud olli. Agga se waewatud ja koormatud kaebaja ei lasknud keigest sest sönnagi räkida, waid pällus täie suga surma kui üht helduse armoannet; mis temmale siis wimati surema kõhtude p olest kinnitadi. Ta surri kui se kes Jummala ja innimeste ees olli rahho leidnud, hea mele ja rõõmsa süddamega. M. W. makonnast Ommalt maalt. Pernust. Süggisc on käes, puud heidawad lehhed ja lilled õied mahha, ning walmistawad ennast tallise unne wasto; nende wanna tuttaw kaela leikaja külm näppistas neid paar ööd järge möda nenda, et nüüd omma illu mahha heidawad. Ilmade ülle ei woi meie praego middagi kaebava,  sest meil on ennam häid kui pahha ilmo;  Mihkle päwal lendasid alles peäsokessed holega meie maeade ümber; need aastad ollid  selle aeaga jubba ammugi läinud. Kaupmeestel  hakkab nüüd nende süggisene leikus, 322