ha, ta lähhab aeg aealt kurjemaks ja annab ka monnele sekka wahhest hobi, et ta kui takku nuustik emale lendab; üht sesuggust arwawad nemmad siis pühhaks, sest et jummal tedda armastab; monned kautawad ka omma termist,  ning peäsewad purrustud liikmetega karro  käppade wahhelt, mõnda murrab ta ka üsna  ärra. On selle maeale, kust ta üht on ärramurdnud; temma on se keige pühham keigist  teistest; sest aeast hakkab seal keik tö hästi korda minnema, siis on nad allati terwed ja sest sadik püawad nemmad rohkeste mets ellajaid  ja söwad, et terwisele waewa tewad; poolga-marjad ülge raswaga on neil sel päwal  se keige kallim roog. Et se pühha ka jälle ükskord lõppeks, sepärrast  wöttawad wanna pätsi pikkali mahha ja pannewad tedda jälle ahhelasse, sidduwad tedda sure pühhadusega kinni ja hakkawad wibbo-püssidega  ta peale laskma, tedda pigi ja mu terrawa raud asjadega torkima ja sedda tewad ni kaua, künni karru surreb.  Waene  loom saab hirmus pinatud! On ta ükskord surnud, siis leikamad ta pea otsast ärra, pannewad sedda ühhe ridwa otsa, enneste  keskele, nago auuks üllesse; temma lihha  leikamad nad keik tükkiks ja jaggawad enneste  keskes, mis pärrast kedawad ja ärrasöwad.  Keige parrem tük saab murtud Giljakiga  ühhes ärrapölletud; se tuhk pannakse ühhe kasti sisse, mis nad kui pühha asja hoiawad.  Üks sesuggune piddu turib 4 ja rohkem  päiwi ning iggakord talwe aeal. Se waene rahwas on kuida sedda nüüd ollete kuulnud allasti ihho kui hinge polest  ja sures, ütlemata sures nälgas, isseärranis  waimolikko leiwa polest. Ehk kül monned  nende seast ristitud, on neid siiski wägga pissut; surem hulk on selged pagganad kes ei Onnisteggiast ja temmast armust middagi ei tea, egga sedda tõeks ei arwa, et Kristus on sündinud ja omma werre ristisambas meie eest ärrawallanud; pühhast Jummala sönnast ja armo öppetussest ei tea nemmad middagi, kellest ommetige meie, Ewangeliumi Lutterusse  usfo rahwas, ni ülle wägga rikkad olleme; sepärrast on se wist ka meie kohhus ja wölg, neid omma jöudo möda aidata ja ka nende waeste pilkase pimmedusse sees mängis  seisawa wennade ja öddede heaks ommast warrast middagi kullutada; nende eest palwesi tehha, ning neid nenda palme kätte peal Jummala  aujärje ette kanda, et ka se mailma maigus  Jeftts Kristus neile, kui se iggawenne koido täht saaks tõusma ja nemmad temma iggawessest armust woiksid ossa sada. Tänna pääw ragib Önnisteggia weel minno ja sinno wasto ning ütleb: „Mis teie ühhele nende sinnaste mo wähhemate wendadele ollete teinud, sedda ollete teie mulle teinud." - Need on need keige armsamad tunnid, mil temma meid kutsub, et peame temmale üht wähhikest armastusse tööd teggema, kes meie eest keik teinud, kui ta meid ärralunnastas ja ennesele tö- ja au-riistuks, meie omma ja teiste hingede önnistusseks ja kassuks walmistas.  Jggaüks ristiinnimenne peab sönna ja teoga aitama Zummala riki kaswatada, nihästi  nende jures, kes ta ennese liggi, kui ka nende jures, kes temmast kaugel pagganate mades ellawad. Jah, armad sobrad! Aina selle nõuga ollen  ma sest rahwast teile kirjutanud, et se kui üks passuna heal kõrbes peab hüüdma: „Vsalmistage  Issanda teed; tehke temma tee-raad tassaseks." (Luk. 3, 4.) Lõppetusseks peame küssima: Kas leiame sealt ka ennestele middagi, kellest õppida woime,  et pagganad meist targemad on? Tõeste on seal middagi, kus peame omma ninna otsa  kinni hakkama ja häbbiga silmad mahha löma. Pagganad ei jo ommal surel ebbajummala  pühhal wina, kas ristirahwas otse nenda samma tewad? Wötta nappust! midda surem pühha, sedda rohkem joobnud innimessi. Hädda  ja habbi nähhes, kui tuikudes koeo pole lähwad! Olleme issi sedda kuulnud: „Mis pühha se on, kus ei sa mitte sutäit wina!" nago teeks wiin pühha pühhaks! Oh sa kallis aeg! Te issi ristirahwast targaks, et nad teaks mis nende rahhule tarwis lähhab! 184