ms olla lüa tahtnud/ olli Mart jubba lönud,  ja nenda ollid siis tuttipiddi kokkoläinud  ja teine teise pead sassinud. Nenda ütlesid  tunnistusmehhed. Nüüd läksid otsusse nöudjad wälja. Kohhus arwas ja kalus keik holega järrele. Möisa kirjutaja, kui aimas,. kuida loud lähwad, püdis kohhendada, agga Andres mõistis pari sönnaga ta su kinni panna, ja kohhus mõisteti seädust, õigust ja süddame tunnistust möda. Kui mehhed jälle sisse kutsuti, maenitses Andres neid esmalt nago issa wallatumaid poege, ehk kül möllematest  norem olli, la siis andis neile otsust: „Et teie kui maiaperremehhed ütles temma kellest teised walla rahwas hea ello  tähte peawad näggema, körtso paitus ollete pahhandust aünud ning teine teist sõimanud ja lönud, pealegi ni tühjast asjast tülli teinud; e? teie ep olle ei isseenneste wahhel egga kohto  ees mitte ärraleppinud, sepärrast peate ühhe tassa trahwitud sama: kummagi maksab  3 rubla höbbedat waestelaekasse ehk saab 15 riipso pulga peale ja sellega on jut otsas. Mrruge ehk Mnnage,, se on teie assi. Kohhus ei pea ühhe söbber egga teise waenlane ollema."  K.: Waat säh! agga mis teggid nüüd mehhed? P.: No muidogi andsid enne rahha kui nahha. Koio minnes ütles Mart: „Olgo Andres mis ta on, agga tänna teggi ommeti öigust; sest ma kartsin judba, et sü keik minus  kaela piddi langema. Oh kuida õlleks nemmad naernud, kui mind õlleks nuhheldud!" „Küllab ta sel kombel kaugele saab  urrises  Tönnis —' kui öiged mehhsd, nago minna ollen (?) ja üllekohtused keik ühhe nöri alla panneb!" „Kül terrsw kirmes leiab kimmi  nurrises  kirjutaja, kelle ninna wägga kärsuö olli, et Andres temma eestkostmist mikski ei pannud.  Kas ma selle panthabbeme peale mitte wöimust ei sa? Temma tohhib mind mait sulguda, kes ma, mötle ommeti, möisa kirjutaja ollen! Ost', oot', Andressekenne, koera ei tunta mitte karmast, maid hambast." Andresse südda olli rahhul ja meel lahke, sest ta olli öigust teinud, ja se on kohtomehhe  au ja rahho. Kui ta ka körwalt mönda pahha sönna kulis, trööstis ta ennast sellega: „sinni kui Jummal ellab, ei surreta ähwardaminne weel keddagit ärra. Surm ei wötta pakkutud last. Senni kui meil öigus kilbiks rinna peal on, ei tungi kurjade kulid mitte läbbi." Kui parrisherra koio tulli sa tzad Mihkel,  se on meed, kes öigust armastab ja omma  walla! ennam issa kui herra on  laskis  ta peakohtomeest ennese jure kutsuda, andis  temmale kät ja ütles: „Andres, käi sedda  teed eddasi, siis õlled sa allati terrawas raudas ning ei Oige hölma ei hakka ükski, ehk kui hakkab, siis näppud körwetab." Mihkel, mis sa arwad meie An dressist? K. : Muud middagi, kui pallun Jummalat,  et temma sarnatsed paljo üllesse tärkaksid,  siis olleksid meie loud teisemad. P.: Ja muidogi. Kui temmast jälle middagi  kulen, siis jälle rägin. Eks Jummal jöua önnistada. Sönnumed ommalt maalt. Riast. Piiskop ja Riama kirrikute kindral-supertent  v,. Walter, on Keisri potest  St. Stanislausse autähhe rinda sanud. Tallinnast. Mis sai Eestlastest Odessa linnas? Tallinna poolt same teadust,  et need innimessed olla koggoni ilma möisawallitsusse lubbata kotto ärraläinud ja ommeti olnud neil öiged passid taskus, mis neid lubbanud löuna pole Wennemale minna tööd otsima. Sellepärrast olla neil ka se kindel  lotus olnud, et neile Krimmis maid antakse.  Ehk kül head innimessed Odessa linnas  neile püüdsid ärraselletada, et nisuggune lotus tühhine on, ei uskunud nemmad ommeti  mitte, ja sähhärdune ussuta meel Sakslaste  wasto, on ennege jubba Eestlaste önnetus  olnud. Nad jooksivad enne önnetusse sisse, kui et nad ussuksid, mis neile heast süddamest  ööldakse. Meie ei hakka nüüd arrutama  ja korrutama, kuiva sesuggune wilto 179