maspääw, ja kui esmaspääw on, siis on iggal maal paljo pahhasid innimesse lapsi, se on keik, kes eile korteri ja tobi ümber istusid ja kellel koio minnes mailm risti põigiti ümber- käis ja puud wasto oksa kaswasid. EsmaSpääw käib nende pea alles ümber. Nenda ka Mardil.  Ta talliras omma tallitust, agga parrago,  kui opmann tulli, leidis ta kümme wigga uimase peaga Mardi tööst ja teggi tale jutlust,  mis ihho karmad püsti aias, ütles ka, et kui tullewa esmaspääw jälle sesuggust seapudro  tallitust leiab, siis waatko Mart ette. Seal olli Mardi tännane pahhandus tulnud, ja et omma wihha kennegi mu wasto ei wöinud  wälja lasta, piddid waesed hobbused kannatama.  Temma kammerad ehk ka-sullane Juhhan, kes ölgi raius, polnud ka just mitte pühha Juhhanes; eile ei olnud ta kül mitte kõrtsis  käinud, sellepärrast on temmal ka ni waggad  saunad suus; agga se polnud mitte jänno  pudus, waid selleparrast, et eile omma kolmat  naest mulda panni; kurbdus ja leinaminne  polnud kül mitte liig suur, ommeti armas  temma, et haua ärest, jonelt körtso minna,  mitte wägga näggus ei olle; wöib olla, et temma ehk sel pawal ka nattuke tundis, et haua jurest körtso just nisamma kaugel on, kui kortsust haua jure, kust ka jubba mönned kohheteed senna on läinud; sellepärrast jäi ta se kord parrem kois, agga selle ülle ei olnud ta ka nutte wähhe uhke. Tänna hommiko olli ta öiete alt kulmo opmann: peale waatnud, kas piddi ka naggema, et temma targa peaga olli? Agga opmann ei teinud naggewaks, sest ta tundis omma rebbast jubba ammo ja teadis,  kuida ta muido pühhapawa pühhitses. Löuna olli ammo kä. Opmann, kellel üht ja teist üllewadates, aega olli läinud, tulli kaunis  hilja taggasi, kus abbikasa löunasögiga ammo otas. Ta olli üsna pahhane, sest ta polnud pea middagi omma melepärrast leidnud,  ja parrago emmand olli ka pahhane, et mees liig hilja löunele tulli. Sest nenda on ennamist meie armsad naesed: tulleb suur õnnetus,  nago rahhepilw, et kõwwad süddamed wabbisewad, ja on suri kimbatussi kanda, mis innimesse süddamele pea liig rängad on: seal on naesed saggedast paljo kangemad, kui meie isse, ei ägga egga öhka mitte, waid jätvad,  nago nörgad pajud, sellesamma tormi al kaswama, mis mitto tammepuud mahha murrab.  Agga kui mees hilja löunele tulleb, se on koggoni teine assi, siis on neil marsi mokkad  wilto ja silmad pilwes, ja näggo näitab wälja, nago süggisene pahha ilm. Just nendasuggune  naeseke olli ka meie opmanni emmand.  „Agga Prits, ütles temma, ma mõtlesin,  sinna ei tullegi ennam, roog on ammo külmaks ja mannaks jänud!" Armas abbikasa,  ütles mees, olle jälle hea! ma ei wöinud  ennemalt tulla; põlle mul tänna muud, kui pahhandus ees ja tagga olnud!" Seal watas emmand ta peale ja hakkas ta ümber kaela; pahhandus olli läinud ja emmanda näggo jälle, nago kewwadine leht -ku lilleaed. Nüüd läksid söma ja jut tulli jälle sullaste peale. Emmand kulas nüüd issanda kaebdussi  pealt: sullastega ei olla ennam läbbisamist:  kuhho ta tänna jallad tõstnud, seal põlle ta muud, kui kölwato luggu, laiskust ja holetust  eest leidnud; keikide pead aurada alles eilsest peatäiest ja esmaspäwal tehha 26 meest ni paljo, kui muil päiwil 16 meest, ei temma  teada ennam, kuida se luggu meel parraneda.  Seal olla isseärranis sullane Mart, isse ülle pea mölla sees, agga mis ta koppiko sada, sedda kanda ta körtso ja siis esmaspääw (nago tänna) tallitada ka tallis, nago sigga pahnas, ei hakkatust egga löppetust. Kui ta mitte ta waese naese ja laste peale ei tahta hallastada, olla Mart ammo wäärt ülle pea kaela minnema sata! Keik, mis ta neile üttelda,  olla nago koera peale wet wiskada: rapputada  mahha ja jäda seks, mis enne ollid, ja sada meel hullemaks. Emmand seisis esmalt waggusi ja ütles parrast:  „Armas Prits! ma ussun kül, et sul nende raisko läinud innimestega paljo pahhandust  on; agga ma pallun, ärra panne mitte pahhaks, kui minna kui naesterahwas ka sanna  kaks sekka rägin, mis mul jubba ammo süddame peal seisab." „No mis assi st 162