sutlane mailmas etlannd ja neid keiki surmani tmütild. Palja sürem on sullase põlwes suur alla, kui smeS põlwes hiilgada. Mis kunst se on, auustud inuimeuue olla, kui teised sind teuiwad?  agga kui sa Leisi atlandlikko melega teuides  onuna luuunalat tenid, siis ollrd koggom teine mees. Katsugem nme ka nenda Me keige surenia sullase järrcle aStuda ja tetmuast õppida. Ükski ei sa sedda kahhetsesia, ei siin egga sealp Selle keige surema siMse numni olli na ma lodau, et sedda issege teate. Sedda ei ütle ma mitte teie uhkusseks, waid teie troostiks ja kinnitusseks. Temnmst  ei õppi kegi uhkust, mis hukka sadab, waid allandust, mis taewa aitah. Sullased ja mu? mardajad ei sa kül mitte sülles kantud, ei magga. niitte willawaKas, ei wõtta nende eest ka kegi unitsimahha egga pakku neile palja istet; sedda ma tean kül, sepärrast on neile troosti tarwiS; agga msamma hästi on neist kg wennalikks mäeni tsüst tarwis, sedda ma tean ka, ja ei lasse euuesele mitte tuhka silma puhhnda. Teie teate, armsad sullased ja ümmardajad, msamma hästi kui minna, et keik innimessed tillemad ei wõi olla egga pea ollema. Se on sure lununala seadus ja sedda ei lükka saks egga sant timber. luuunal on keik meie liikwed !o-nnd,  agga siiski mitte keik liikmed peaks lonnd. Seal en keige rmmnalamal arro käes> kui arro tahhab sada. Minna agga ei tunne keddagit seisust, kus ennam kaebamist ja nurrisenüst õlleks, kui sullase  ja ümmardaja seisusses. Waatkem ommeti nattuke järrele, kas keik kaebussed ja uurrisemissed  peaksid tõeste asja parrast ollema, ehk on mömu hädda ka ilma häddata. „ Postimees" ci õlle mirte teie herra, eaga prrua, ei issand cgga eunnand, perremees rgga perrcnaene, waid teie lihtlabbane kasutlane, sihbukesamma innimenne nago teie keik. Astuge wiUja, kaebagc omma seisusse ülle; ärge habbeueae rniddagi: minna ei lö teile mitte su peale, ärge löge teie mulle ka mitte. „)ah, sul on hea maenitseda", ütleb mõnni, „agga sa tea mitte, kui hirmus assi se ou, allati wõera kässoalluue olla, issast ja emmast kaugel. Honmüknst ohteni: te sedda, te teist, ruttu, ruttu! laisk ja koer weel pealege, ja tappelda Mati. Kui sul ka südda lõhki lähhäks, ja uut Mati peale tikkub, ükski ei küssi: „„mis sul wigga on?"" EkS seal mitte nurrin ja kaebduS ei peaks tullema ja iggatsenünne issa, emma jure minna, kui neid weel on?" So, wõi nenda? Ennäh, kuida wõeras leib nüüd mõunele margo pähhü toob , et temmal  ka issa, emma olnud, ning et wõera woidleib  m mKZgtts ei olle, km omma wanneMa wits. Armsad kaebajad, kuida M luggu km alles koddo ollite? Kas teggite issa, emmale Mati rõmo? Kas ollite head lapsed, kas teadsite, mis neljas kask Zppetab?' Walle, wallel üttelgem mis Msi on: saggedaste ollite wannemate wasto uiunatargad,  laisad, holetumad, wastopurrehejäd ja aukujad. Wannemate eest ärrasada, Mi' teie iggatseminne, et mnde «WsW ja MSWisemissest  lahti saaksite. Wõems paikus prddi onmia tnbba ja omma lnbba ollema, head süa, jua ja palka weel pealege, mis seal wigga? Säh, nüüd on teil parras kä ! Hädda põlle isseennesest suggugi  ni suur, agga tulleb sest, et teie ei mõistnud  koddo head lapsed olla, sellepärast ej mõista teie nüüd ka mitte wäljas head teenrid olla. Senni kui wannemate hõlma al ollite, ep olnud nemmad middagi wnärt, nüüd on nad korraga kuldkalliks läinud. Neudap se on': küllas  tulleb inniznessel koddo mele. Sõbrad, jubba selle parrast peaksite wõerast leiba kalliks piddama ja kannatussega söma, et se teid wainlemate leiwa eest õppetab täunama. 9to mis nõu selle peale anda? Mis muud kui sedda: Sage arro, et lunnual teid koli pauuud,  kus uüüd sedda peate õppima, mis enne õppimatta janud. Teuige nüüd wõeraid surema truusse, ussiuttsse jn kannatussega, kui sedda koddo teggite, siis õllele taewa Issa head kolilapsed,  kes meid keiki, iggaüht onnual kohhal, taenmrigi tarwis kaswatab ja kolitab. Hädda sellele, kes tcmma koli st onuna pea järrele enne aego wälja jookseb. Tossi kül, perrcmehhed ja perreuaesed on omma seisusse ja mele palest ui wägga mitme kcsfised ja wõiwad mõuned waese tenia ello kül kibbedaks tehha. Kurja leiwawaunema iggapäwast  purrelemist ja tõrrelemist, olgo süta ehk su parrast, kuulda ja kannatada, ei olle kül mitte suur lusti ello: agga ärra kaeba, waid 90