dest kuuljaid olli koggonud. Jälle tullid öppetajad  pari-kaupa sisse, ning erreli heäled wötsid neid Peale sedda laulsid korilauljad  neljaheälega kituse lauloMei' Issanda au on iggawene". - Selle peale astus Ria öppetaja v. Jannau altari sisse, lugges piiskoppi kohto önnesowimese- ja tänno-kirja  ette, ja andis sedda wanna öppetaja katte. Selle peale astusid keik öppetajad jälle jure, pannid käed temma peale ja önnistasid tedda. Erreli heäled juhhatasid nüüd koggodust  jälle Jummala tenistusse peale, mis kalli palwe lautoga M 637 algas. Altari tenistust  piddas Lemsalo öppetaja Blumenbach Pealauluks olli; Wötta nüüd Issandat wäggewat kunningat kita ja Ottepa öppetaja  v. Kautzmann ütles jutlust, kelle tunnistuseks  ka Taweti 163. laul olli. Ta tulletas  Wannakese mele keik römo ja kurwastusse  aego, mis ta ommas pitkas ammeti ajas tunda sanud, ja kuida Jummala arm ikka tedda saatmas olnud; kuida ta omma koggodust söa ja rahho aeges, kiusatusses ja seggaduses.töe-mele ja armastusega kui tru karjane juhhatanud ja wahwaste öigel teel hoidnud; kuida ra römo tundnud sellest, et meie rahwas ommast pärrispölwest sai lahti peästetud; kuida ta üllepea tallorahwa ajaliko  ja iggawest önne ommaks etteseätud märgiks  teinud,A neile nihästi ihho-z kui hingearst  olnud, ja kuida Jummal temmale sedda önne andnud, et ta selle jures ikka häid söbro, nihästi ilmaliko kui waimoliko üllemate seas leidnud; ta tulletas mele, mis kassoliko tööd ta tallorahwa kolide parrast teinud, ja mis head nöu ta kirriko tallituste ja öiguse pärrast  ikka öigel ajal andnud. Keik sedda meletulletades  hüdis ta Tawetiga: Mo hing! kida Jehowat, ja mis minno sees on, temma  pühha nimme. Mo hing! kida Jehowat ja ärra unnusta temma heateggemisi mitte ärra. Siis andis jutlustaja head öppetust, et sesinnane kallis römo-pühha, kus Jummala hallastus ni rikkalikult meie silmi ees seisab, ka meie köikide süddametes hallasdust ja leppimist  issekeökis piddi ärratama; sest et ka Önniöteggija  isse öölnud: uut kässosönna an- nan ma teile, et teie teine teist armastate ja sellest peab tuntama, et teie mo jüngrid ollete. Pärrast jutlust teggi öppetaja Goldmann Hasenpoti linnast Kura-maalt, altari pealt weel manitsust, ning löppetas Zummala tenistust  önnistamisse sönnaga. Selle peale laulsid kori-lauljad: Pühha pühha—Joann. ilm 4, 8. 11. ning erreli häled saatsid koggodust  kirrikust wälja. Parrast kirrikut läksid nüid wöörmündrid ja koolmeistrid weel öppetaja majase, et seal isseärranis temmale omma önne-sowimisi öölda.  Armastusega woeti neid wasto ja jäti köik löune sömaajaks öppetaja jure wöerusi. Weel enne löune sömaaega lugges Tarto sure koli kohto sikkretar tänno-kirjasi ette, mis Tarto  ja Wörro-makonna kolikohhus ning makele  öppetud meeste selts lakki tanud; ka sedda önnesowimise ja terretamise epistlit, mis auustajad  söbrad Peterburris teinud, trükkida lasknud  ja mis kindrali herra v. Schultz seks päwaks sealt seie tanud loeti ette; ja postitask olli hulk sesuggusi terretamise ja auustamise kirjast tonud. — Köik söbrad ollid söma-laual wägga röömsad ja tulletafid mödalainud  asjo mele. Löppetuseks töustd ülles,  wötstd ommad klafld, ja kenna könnega sowiti perremehhele seal jures termist, kes ommalt  wöerastele seddasamma wasto sowis. Wimaks  täitis Wannakene omma karrika, töstis sedda ülles ja mönnusa sönnaga sowis ta omma  koggodusele önne ja siggidust, jöi siis esmalt isse selle peale, ja laskis nüid karrika  ümber laua käest kätte käia ja piddid köik wöerad Laiuse koggoduse terwise peale joma. Just sel silmapilgul laulsid lauljad  jälle laulo, mis Peterburgi linnas manna  öppetaja auustajad söbrad teinud, ning selle tarbeks wiimse postiga seie saatnud. Selle laulo peal-kirri ja allus on, „Kuldne on se auopääw". Ning nenda löppes sestnnane piddo-sömaaeg. Weel aeti maggusat jutto tullewalgel  sömalaual, kui peaaego ühhel ajal, kolm naburi-öppetajad (ja nende seltsis üks wahhe-öppetaja) ka weel widdewiko ajal piddo pärrale tullid, meie piddo-perremehhele önne 319