woi koer õlleks wina surnud, ütleksin kvhhe: olli rummal ellajas! Agga innimenne, üks mõistlik loom, joob ennast ni täis, et sennasamma  paika jääb! Oh körtsimehhed! teil on paljo wastata, kui sellele weel sisse kallate, kes jubba kül sanud. Meie linnast wasto põhja lodet, umbes seitse wersta, olla üks mees M. . . . kõrtsis selle ku 6. päwal ni saggedaste omma ninna wina klasi toppinud, et ello olla wõtnud; surnud kehha todud teise!  päwal linna tohtri labbi wadata. Sest pikka jutto tehha, kissuks monne hea mehhe mokkad wilto ja südda tõuseks ülle kopso, sepärrast  peame lühhedalt ärra räkima, siis ülle aea hüppama ja eddasi minnema; agga ni paljo ütleme ommetige, enne kui eddasi lähhäme: Peaksid teised wina armastajad temmast õppetust  wötma ja sedda pahha märjokest kassinam prukima! LLHwlatMMaalt. sPahhad Olleme ka jubba mönne päwa ma peal nud ja monne naela leiba raisanud, agga tarkusse  polest weel rummäk sa peanw igga pääw Holega jure õppima, kui tahhame et asjad hästi peawad minnema. Znnimenne> kes kaugel  käib, se ka paljo näeb ja kuleb, nenda ka Postimees. Näddala kahhe eest taggasi, könneles  üks Halliste poolt innimenne kenna asjo, mis Jöulo ja Neäri ösel nende pool sündinud.  Kui ühhed omma Jöulo heinte ja Neäri õlge peal puhkasid, kaisid teised nende lautas lammastel habbet aeamas. Tohho! kes on sedda enne kuulnud, et lammastel habbet on aetud. Jah! kes on sedda kuulnud? sedda ütlen minna ka, ja pealegi weel Jöulo öse, agga ommetige on se sündinud. —P. . . . walla perremees läinud Jöulo ösel naburi lauta ja niitnud lammastel palge pealt, rinde pealt ja kes teab kust weel willo; mis tembo parrast, kes sedda teab! Jo seal ikka middagi lota olli, egga ta muido kallil ösel wöera lauta hakkanud minnema, wöera lammastega müllama; agga kes ütleb sedda meile! Noh, armas Postimees! Mis sa sest lõust arwad? Kas sünnib nutta woi naerda; palluda  ehk manduda; kita ehk laita; järrel teh- ha ehk teggematta jätta? Mis peaks sähherdune  temp tähhendama? Laiemalt sedda selletada,  põlle mul woimalik; agga kuida wannem  rahwas sest teab könneleda, on se temp pärris narra temp ja need koggoniste Mtiinnimessiks  arwata, kes sedda temad. Se sel kallil ööl warrastud willa peo-täis lõngaks kedratud ja kue sisse nöelutud, hoida neid saksa wihha eest ja anda kohtus õigust, kui nad ka keige suremad sü-allused olleksid. Üks meie walla mees (nüüd jubba aasta aega sure kohto ees arro andmas) olli aasta kümne eest taggasi, perremees, läinud ka ühhel neil kalli! ösel naburi lammaste habbet aeama, agga ennäh,  mees sadud katte, siis olnud silmad habbi täis ja mis otsust kohhus andnud, sedda ma ei tea, agga et ta kergeste sealt põlle peasenud,  on isseennesest mõista. Kuida käis mehhe kässi pärrast? Zai aasta aastalt waesemaks  ning kehwamaks ja surn wimaks kui waene pops. Mis ma meel piddin Ütlema : Siin meie pool on tallorahwal mannast se pruuk janud, ellajatele Föulo ja Neäri hommikul sola leiba anda, mis agga mitte kellegi ebbausso pärrast ei tehta, maid et neid päiwi ni kalliks peawad  ja ellajatele ka tük sola leiba andwad. Neil kallil ööl pölleb tulli keige ö ja Neäri hommiku! wallatakse tinnast õnne. Kes ebbausklik,  arwab sealt omma aasta õnne ehk õnnetust  selgeste wälja paistwad; targemad ei mõtle seal jures middagi. Kui lammaste habbeme aeaja minno küsi õlleks juhtunud, pole pead olleksin tal puhtaks niitnud, ja sedda mitte kellegi ebbausso pärrast teinud, maid et tedda häbbistada. Oh rahwas! oh rahwas! kui wägga katta  b weel pilkane pimmedus teid?! Millal saab se aeg kätte tullema, et teie ebbausso kammitsest lahti peasete? Laske pühha Jummala  sönna walgust omma süddamesse tungida,  et se keik pimmedust walja aeaks, kellest muud middagi lota põlle, kui kahjo! Riast. Kindral kubberneri herra sõitnud 8. Webruaril enne lõunat kello poo! 11 kahheks  näddalaks Peterburgi; sepärrast peawad 51