keik ärra ja jättab perremehhe koggoni jallamehheks.  Pillistwerre kihhelkonnas warrastadi,  W. Augustil, Kabbala mõisa mürisseppal  hobbune keige riistade ja wankrega tallist  ärra. Hobbune on weikene walkjas punnane  linnalak ruun, leht lauk otsas, tagguminne  wassak jalg pealt poolt kesk liget seest küljest teisest hobbusest nattuke raiutud. Wanker on putelgega, raud känidega, rohhelise  helkja wärwiga wärwitud söido wanker, kellel parrem pool wärwitud ja pahhem pool wärwimatta ais on, parremal pool wankre kerre! üks pulk keige ridega katki. Hobbuse riistad on: wenne shleid, kellel keskpaikas ohja ehk rõnga rihmaga kokko kümme ja tagga pool wiis rihma on; nahk, pool ümmarguste pudega rangid, rinnus kinni tõmmata; wähhedlane  wärwitud wenne look, plek-tupped otsas,  küro peal raud ja raud rõngas sees; wenne päitsed, rõngad silme kohtas ja kangwaljastega  sulissed issi rihmadega külge pandud.  Kes se kallis mehhike olnud, kes koggematta  wöera wankre peale istunud ja wöera hobbusega sõitma läinud, agga unnustanud taggasi tullemast ja kuhhu külge ta sõitnud, on keik teadmatta; sest ta põlle kellegile sönna  lausunud. Sepärrast pallutakse iggaüht, kes peaks juhtuma üht sesuggust hobbust riistadega,  kuida üllemal nimmetud, kellegi käes näggema, wibimatta kinni wõtta ja keige hobbuse  perremehhega lähhema kohto kätte wima, ehk ka kohhe üllemal nimmetud Kabbala mõisa toma, woi ka muido teadust andma, kust kaddunud  hobbust jälle woib kätte sada, kus igga auus kätte toja ehk teadaandja omma waewa ausaste tassutud saab." (Sowime wägga süddamest, et kelm, kes teise omma wötnud, pea lökso peaks minnema.) Lihwlandima öppetajate sinod on jubba rohkem näddala päwad otsas ja öppetajad jälle iggaüks omma karja hoidmas. Meie ei tea kül mitte, mis asjad seal läbbi rägitud ja mis ülle nõu petud, ommetige sowime, et keik ettewötmissed ja nöupiddamissed Jummala rigi kaswatamisseks hästi korda lähhäksid ja Zummal nende nöupiddamisst rohkeste õnnistaks.  Tallinnast, su u s ko o Sealane rahwas on sedda hakkanud ärra tundma, et se mitte üks päinis krono kohhus põlle, kolisid  assutada ja neid omma kullu peal üllal piddada, waid se olla igga ristiinnimesse kohhus,  laste öppetamisse eest hoolt kanda, ja keigest  jõust aidata, et walgus kaswaks ja pimmedus  kahhaneks. Sedda on Tallinna linna wannemad ärra näinud, et nende linna allewites  ühhest Eestitele kolist suur pudus on, sepärrast olla nad nõuks wötnud üht senna assutada, mis ka koli üllematte polest kinnitub.  Selle ku 15. päwal olla se kool allustud  ja sisse õnnistud. Se mõtte, üht sesuggust  koli assutada, tulnud esmalt linna wannemattest  wälja, mis linna piiskoppi kohto polest wägga tarwilinne leitud ollewad ja sepärrast ka ommalt poolt keik teinud, et se assutud saaks. Zubba ennegi olla sest jutto olnud, agga misga sedda koli üllespiddada, pudus, egga leitud kussagilt nõu, kuida sedda sada, agga nüüd olla selle pudusele abbi leitud, ning se suur kiwwi seläbbi eest ärra weretud, et üht hallikast leidnud, kust sedda sawad, mis ta ülleöpiddamisseks tarwitawad. Selle wasto walmistaminne ja selle tarbeks üritud maea kohhendaminne wiwitanud weel aega künni üllemal nimmetud päwani, kus ta sisse õnnistud  sanud. Selle pühhitsusseks ollid linna-, kirriko- ja kolide wannemad ja ka möllemad gilded kokko tulnud, ning nendasammoti ka paljo muud rahwast, ennamiöte keik sealt linna jaust, kelle lastele keige surem kasso sest kolist  saab ollema. - Sedda pühhitsust allustadud  ühhe waimolikko lautoga, selle iärrele piddanud sindikus Riesemann herra esmalt  üht Saksa- ja parrast Eestikele kõnnet, kus sees ta tähhendnud kuida se kool olla assutud ja kui suur kasso sest kolist tulleb ja siis ue koolmeistre kätte, mis Kuda kolis wälja õppind, andnud. Selle järrele laulnud kolilapsed  nelja healega üht waimolikko laulo, siis astunud öppetaja Wrese kennaste lilledega  ehhitud katederi peale, kus ta üht wäggewat  ja armast kõnnet piddanud. Önnistamisse  järrele tulnud lõppe laul ja selle järrele olla piiskop Girgenson weel üht manitsuöse 275