Suur on Jummala armo läbbi innimesse ön ja au, kui ta sedda mõistab tähhelepanna ja selle eest tänno anda! Luggege siin jälle, mis se armas saksa söbber  meile saatnud, kellest jubba Nr. 4 olleme könnelenud. Tänna rägib ta ühhest Wöerama taimest. Öhto olli ka ja wannaemma A n watas tihti toa uksest wälja isseenneses ööldes: „kus se poisi mammus ommeti ni kaua jäeb?" Seddasinnast  maia olli Anne poeg Jaan ehhitanud, kui tallo temma kätte rendi peale sai; sest temma  ei tahtnud sel korral enne noort naest wötta, kui hea ellomaiaj piddi ees ollema. Suur ei olnud maia just mitte, agga muido lahke ja parras rumikas hone. Omma armsa emma tarwis olli Jaan isseärranis kambri ehhitanud,  kus omma tahtmist möda wöis ellada. An olli omma poega pallawa armastussega kaswatanud, nago igga emma teeb, kes omma  süddant Jummala pole üllendab, waikses palwes temma armo appi hüab ja keige eest tännab, mis temma käest tulleb. Ta armastas  wägga omma poega; nendasamma ka temma  kassast ja lahket abbikasa (mis parrago muido igga ämma-eide jurest mitte ei leita,) nago õlleks se ta lihhane laps olnud; ja nenda ka omma lastelapsi. Allati seisid nad keik temma mõttes ja emmalikkus süddames. Agga selle eest ollid ka head lapsed wannaemmale  täieste sannawötlikkud ja lasksid ennast sundmatta juhhatada, nenda et iggal ühhel lust olli selle maia iggapäwast ello pealt wadata. Kuida ööldud, wannaemma laks tänna tlhti ukse ette wälja ja watas rahhoto süddamega mõisa pole, kust ta jubba ammo weikest 1.2- aastast Kaarlit taggasi otas. Sedda olli mõisa herra mitme teiste sealt walla lastega kolis öppetada lasknud. Seal kolis ragiti kamönni kord nattuke saksa keelt, sest koolmeister lug« ges wahhel ka saksa kele ramatuid, kust sedda wöttis, mis lastele öppetas; sel kombel olli weike Kare! nenda paljo saksa keelt tundma sanud, et ennamist keigest arro sai, mis teised innimessed saksa kele räkisid, agga isse ei mõistnud  meel räkida. No wimaks tulli poisike ommeti punnase jalge ja marja peaga joostes. Wanna emma kohkus üsna arra, sest ta kartis,  et poisil middagi pahha olli juhtunud. „Laps, armas laps!" ütles temma, „mikspärrast  sa neuda jooksed? On sul middagi pahha juhtunud? Miks sa nenda kohkund õlled?" „Ei, armas wannaemma", kostis pois, „ei mingisuggust pahha põlle mulle juhtunud, waid üsna head. Minna ollen sellepärrast ni rutto jooksnud, et kauemaks ollin jänud, kui sa mind lubbasid. Ma kartsin ka, et sa minno  parrast murres õlled, sest sa õlled ikka nenda  hea minno wasto, ennam kui ma wäärt ollen." „Noh, Zummal olgo tännatud, et sul middagi  puhha põlle juhtunud. Ztgga poiake, kus sa siis ni kaua ollid, et minna jubba kartma hakkasin. „Minna ollin seal sures laia maddala torniga  walges maias, kellest ükski ei tea üttelda,  mis naggo ta seest poolt on, ja kus wägga  paljo immelikko asjo peab ollema." Mis sa rägid? Sinna õlled seal üllewel manna herra jures olnud? Mis sa senna läksid?  Mis sa temma jures teggid, kes ennamist  allati üksi on, ja nago mönni nöiameister  haiged innimessed püab terweks tehha. Sinna ei olle jo haige egga tarwita rohto." Sedda kül mitte, armas wannaemma, agga wanna herra jures ollen ma ommeti olnud. Et rahwas ikka ütlewad, temma peab laste wasto  lahke ollema, sepärrast tahtsin ma minna, ehk mul kül esmalt hirm olli, tedda palluda,  et mulle lubba annaks senna sure toa sisse minna, mis üsna kl asist on, ja kus ni paljo immmelikko lillesid peab sees ollema, ennam  kui mu sakste aedas ja tubbades ümberkaudo,  ja mönned peawad tuhhat pennikoorma  takka todud ollema. Oh wannaemma! kui sa sedda peaks naggema, seal on ni illus, et ma ei möista räkida." „Noh, rägi siis illuste, laps, ja ärra unnusta  muist ärra. Kuida olli seal üllewel? Kuida sa herra jure said? kas ta olli lahke? mis ta ütles sulle? mis ta seal teggi? kuida ta ka olli? Rägi nüüd keik illuste." 98