Perno Postimees ehk Näddalileht t. tL62 Kues kesknäddal 3. Januaril.^ aasta. Ses lehtis seisab: Ue aksta terretaminne. Hulgal on kerge head tehha. Ommalt maalt: Perno laat. Kolidest. Paide Wenne kirrik. Somema kindral-kubberner. Ued ellokombed. Kallis peatoidus. Ued ramatud, mis 1861 jure Zrükkitud. Ue aasta terretaminne. „Zefus Kristus on sefnmmn eile ju tänna ja iggaweste. Halleluja!" õkka sesamma wanna tultaw terretaminne? Jah, ikka sesamma, sest et parremat ei olle egga wöi olla. Issanda nimme on jo se ainus pelgolin, kes sedda appi hüüdwad, peawad önsaks sama. Tänno, tuhhat tänno sago Issandale lauldud: stamale on meid jälle temma heldus saatnud, mis iggaweste  kestab! Kui mitmest häddast on ta meid armust aitnud, kui mitme heaga römustanud, ja seddakeik ei mitte meie headusse,waid omma pühha nimme pärrast teinud, sepärrast töusko tänno ohwri suits rohkeste taewa pole! Neäri läulud on lauldud ja Neäri jutlussed kuuldud ning olleme jubba paar sammokest ue aasta sees eddasi astunud, kas lubbate, et ma küssin: Missuggust  süddant olleme ülle ue aasta ukse kasawötnud? Kas sedda wanna, kellest Issand (Jerem. 4?, 9. 19.) rägib? Se õlleks önneto luggu! Ue aasta asjad peaksid ued ollema ja keige pealt meie südda, muido olleme uut paika wanna ride peale pannud, mis auko weel suremaks teeb. Meie olleme jo keik teekäiad ja ürilissed siin mailmas; astume pääw päwalt ja aasta aastalt ikka eddasi; tullewane aeg on keikil tundmatta; igga sammoga wöime hauda astuda; agga meie te ja teejuht, reisikep ja jalg-lamp (Joan. 14, 6. 8, 12. Taw. !. 119, 105.) peawad ock-