ümber reisind - kuidas tal ka luggo taewa tadiga on. Ja teggi selle küssimisse ülle sured  silmad ja wastas: Mis taewa tadiga? Ma wastasin, no eks sellega, kes mailma, meid ja keik lomad on lonud, ning pealegi weel hoiab, toidab, kaitseb ja kattab. No nüüd o luggo lakkas, ah! ah! ah! Ollete teie ka nende nödraussuliste seltsist, wöi kes on sedda ütlend, et Zummal meid on lonud, wöi mis se tähhendab? ütles ta hirwitades. Eks se pühha piibli ramat, 1. Mos. 1. peatükkis ütle meile selgeste, et Zummal sedda keik on teinud, wastasin ma. Temma: No siis t'e ollete õigel teel, kui t'e nisuggust innimeste tehtud ennemuistsid juttosi hakkate uskuma; keik mis se ramat rägib, on melekujuks innimestele  ettekirjutud, neid rahhus piddada. Nüüd, armas Postimees, kas sa mõistad, nüüd näggin, kus Epikurusse ja Toikusse seltsimees  olli, nenda kui meie Apostliteggudes 17 p. 18 salmis wöime järrele luggeda; nüüd näggin, kes hullem kui paggan kesk ristirahwa  seas olli. Õlleks sa näind, armas Postimees,  kuida mo Harri punnaseks läks nisuggust ellajaks sanud innimest nähjes. Sa wöid nüüd issegi arwata, et ma nisugguse eesliga weel ühhe tubli tunni sönno wahhendasin, mis mitte põlleks tarwis olnud nende sönnade järrele,  mis meie Roma r. 1, 19 j. n. t. loeme,  agga ma ei woind mitte ennast piddada, waid ütlesin, mis ma teadsin agga teada muidogi, asjata. Wimaks ütles ta: Jummalat  põlle ollemas; innimessed on ahmidest tekkinud; surnud ei tõuse mitte üllesse, ning et innimessed kirrikus kaiwad, on üks mannast  ajast wisiks wöetud pruuk. Ma ütlesin: Wanna ahmi essimenne poeg isse, ütlege nüüd, kust tulleb, et pimmedad pagganad, kes ellawast  Jummalast öhka ei tea, ommeti ühte ehk teist asja, kui on puid, kiwwa, kända, päwa, kuud ja taewa tähta pühhaks peawad ja neid kummardawad, kes aiab neid sedda teggema? Eks teie olle nende seltsist, kellest pühha kirri ütleb: Kes ennast targaks piddawad, sawad möistmatta ellajatte sarnatseks, ja nenda et nad ellawa Zummala au surnud kuio, kiwwi ja kändudele andwad, kelle ülle üks mõistlik laps wöib naerda, wöi ka kurwaks sada. Teie ollete nüüd weel kehwam kui üks paggan; teil põlle ühtegi, kedda teie kummardate, eks teie kummarda ommeti sedda lillepotti, mis siin akna peal seisab, ütlesin ma näppoga näidates.  Ei ma kummarda sedda egga teist, ei tahha ka ni nõdraks peast jada, et ussuksin Jummalat ollema. Kui ma ellan, siis ma ellan selle ilmale, surren ma, siis on mo ihho ja hingega ka wiimne kohhus petud, olli ta wastus. Waene hing, önneto loom, ellad üksi selle ilmale, ei sul põlle ühtegi troosti egga römo 10ta..... Ah, wöttis ta mo suust sönna ärra, tahhate teie targem olla ja ennam  teada, kui üks prowessor, kes mulle keik on üttelnud, kuida se mailm ja keik mis seal sees leida on, puhhas isseennesest on tekkind?  Ja armas mees, ütlesin ma, nisuggused  prowessorid peaksid ennemalt kül paljaks leiwasöjaks sama nimmetud, kes nisuggust haiswad  öppetust laiale lautawad. Jummal on innimessele omma öhko ninnasse annud, ja sedda ta pärtib minno ja teie käest ühte wisi; kui ta meid wiimsel pawal üllesse ärratab, mis ma kindlaste lodan, kül seal sawad keik tülli ja seggaäsjad, mis siin ma peal polikule  jänud, täieste ärraselletud. Sepärrast uskuge ehk mitte, ma ollen sedda teile üttelnud,  ja sedda tundmist on Jummal ka teie süddamesse nisammoti kui igga innimessele annud; ning et teie ristirahwa seas ollete ülleskaswand, sedda kallist önsaks teggewad öppetust jo lapsest sadik kuulnud, ja siiski sedda omma süddame kangekaelusse parrast ärrasalgate,  siis teadke et teie trahw saab wiimsel  päwal kahhewörra ollema. Se olli mo wimane könne se õnnetuma hingele, enne kui ma toast kurwa melega wöisin lahkuda. Ni paljo ma römustan ennast, et ta mitte ma keelt ei oskand, ning sepärrast ka omma haisewad,  seggast lörri ei wöi ni rutto meie Eestlaste  sekka, kes ni kergeste kulda mulla wasto wahhetawad, lautada. Jummal, se armo Issand  isse, kes ülle keige wöib, .aidako sedda waest meest ommast pörasest melest ja tehko selgeks, mis tal seggane näitab ollewad. Nüüd armas Postimees ja ristiwend, pallun sind 388