ma; wöttame agga ni lühhidelt kui ial wöimalik  need keige tarwilissemad asjad kätte ja könneleme neist. Ketk ellajad ma peal ellawad taimedest ja olgo W nende hulkas mönned, mis teiste lihhast  ellawad, siiski toidawad ommetige need, kedda nad söwad, ennast taimedest. Jnnimessed  sawad taimedest onnna üllespiddamist ja ihhokattet; innimeste ello-maead ja maea riistad  on taimedest tehtud. On kegi haige, Ws saab ta terweks teggwat rohto taimedest. Taimede «armastest ehk kiudest tehhakse kallist walget riet ja pabberid; taimedest same ka mitmesuggust märga, mis jua ja süa sünnib, ning aptekides rohhuks prugitakse ja weel muido kassuks on. Taimedest same jahyo, suhkurt, ölli, waiko, wärwi, wina ja pima; sepärrast on tössi mis pühha kirri ütleb: Zummala jäljed tilguwad raswa. Agga kas on jubba keik taimed tuttawad? Wötta näppust! Nende arro on ni otsata suur, et keige targemad mailma asjade tundjad prohwessorid keiki weel ei tunne. 50 tuhhat  seltsi on jubba siit sadik leitud, agga neid leitakse ikka weel. Mailma kerra on suur ja lai, sepärrast ka mitmed kohhad seal weel, kuhhu targa taimede tundja jalg põlle sanud! Nemmad kaswawad ni liggistiko ühhe teise korwas, et emalt wadata, nago rohhelisse linnaga  maad katwad! Taime ello hakkab, kui juur seemnest wälja iddaneb; temma on täie ealinne, kui wilja ja semet kannab. Mönned taimed öitsewad enne seemne kandmist, mönned ei õitse agga mitte ehk ommetige mitte nähtawalt ja kandwad ka omma wilja; sepärrast jaetakse neid kahte jausse, esmalt öitsewad ja teiselt mitte öitsewad,  ehk kelle õitsemist weel kegi põlle näinud. Oitsewa taimede jures on tähhelpanna esmalt  öiekest ennast, kui kennaste ta lodud ja walmistud ja kui targaste keik temma seestpiddine  olleminne on; teiselt kus ja kuida õied taimede kulges seiswad. Mönne õiel on issiwars,  mönnel sedda ei olle, waid on taime warre külges; siis on mõnned taimed, kellel üks ainum öis on ja mõnned kandwad jälle paljo öisa; mönne taimel kaöwawad õied pea wisi, nago sedda ristik-heina jures näeme, mönnel jälle pöesa kaupa. Meie näeme igga uasta taimekessi öitsewad; agga kui pissutOlleme  seddu tähhelepannud, kui immelikkult taewa  Jssa neid ow lonud; igga taime öis on issi modi, issi karwa ja issi wisi tehtud ; se põlle weel ni paljo meie silma putunud, et neid oige hõlega olleksime tähhelepannud. Igga taim, mis õitseb, se kannab ka wilja ja mönnel on nende willi jälle katte al, agga mönnel mitte. Iggal seemnel on kaks nahka, uks pealminne ja teine alluminne, agga möllemad  on tume ümber. Terral on jälle kaks poolt, mis meie übbade ja erneste jures keige parremast nähha woime. Jddo aeab siis kahhe pole wahhelt wälja ja temmal on kaks jaggo, üks mis ma sisse lähhäb, kust jured tullewad ja teine, mis maast üllestöuseb, kust wars ja lehhed wälja tullewad. Mönni seme on karrune ja sedda kannab tuul ühhest kohhast teise, mis läbbi taimede suggu ruttem laiale lagguneb. Taime wars, kust õied ja seme wäljatullewad, on nago temma ihho, mis jurede  abbiga keige taimele toidust annab. Warred  on jälle mitme kessised, neid on pu- rohhoja  tihha wisi; mönned on seest umbsed, mönned  jälle öned; mönned ümmargused, mönned jälle kahhe, kolme ja nelja kandilissed; mönned  mis otse püsti seiswad, mönned jälle, mis köwwerad ja ka neid, mis möda maad jookswad;  on neid mis okslissed, agga ka sesuggusid,  mis silledad ja ilma oksita. Lehhed on, mis läbbi taimed hingawad ja tuult sisse tömbawad. Nemmad tullewad warrest wälja, on lihhased ehk nahksed woi ka nõela modi. Ülleüldse on nemmad wägga mitmet wisi Zummalast  lodud. Jured, kellest keige rohkem ellu ühhe taimele tulleb, on jälle wägga mitmet  modo ja mitmekessised. Mönne taimel on üks jämme pea juur, kellest keik teised wälja lähhäwad, teisel jälle keik aina penikessed, nago keige penem niit; mönnel on juur nago sibbulas ja need on jälle mitmesuggused. Taimedel, mis mitte ei õitse, on ka seemned,  mis agga mitte tuttawad põlle, kuida nad kaswawad; nago sönnajallad ja samlad, need kaswawad ka seemnest, agga nende seemned 242