maks ei kaswaks, waid et weel ust jure tulleks,  et kui eddespiddi jälle üht sesuggust piddo petakse, meie koggodusse seltside arro surem õlleks. Lauldud said kõris, mis keik lauljad  ühhes laulsid, nelli korall ja kuus muud kitusse laulo ja parrast laulis igga selts issearranis  künni õhtuni, siis läksid padidega merre peale, kus jälle igga selts issiärranis laulis. Se olli nüüd lühhidelt ülleüldse ööldud, et agga sellega weel keik selge põlle, sepärrast tahhame weel kord sedda päwa hommikust õhtuni läbbi käia ja sest könneleda, kuida keik selle päwa pühhitsus läks ja mis seal ette tulli. Jubba aasta eest piddasid mönned laulo seltsid sedda nöu üht awwalikko laulo pühha piddada, kelle nõus ka meie armas öppetaja wägga olli, agga mönned teised seltsid seisid selle wasto ning ütlesid ennast weel mitte omma öppimissega ni kaugel ollewad, et julgeksid  teiste sekka astuda ja teiseks olli ka selle polest nõu piddamist ja arwamist, kus sedda piddo piddada. Selle wimase pudusele teggi aulik Ulo herra, kes ka ühtlasse meie kirriko wöörmündre herra on, warsi otsa peale ja ütles: tulge agga minno jure, minna wöttan  heamelega wasto. Assi jäi siis selle peale, et se sui se pühha Ulo mõisas peab petud sama. Laulo kõrid teggid talwe tubliste tööd ja walmistasid ennast holega, iggaüks omma jöudo möda, selle wasto ja nüüd wimasel pühhal, 6. Junil, sai se pühha ka seal petud. Se laulo pühha rõõm hakkas jubba kenna päwa töusoga sest muido ollid meil igga pääw sandid ilmad. Kenna päwa tõusminne  ärratas keik lauljad unnest ülles ja rõõm sundis neid warsi tele minnema  mönnel  olli liggi 3l) wersta maad astuda; kello kümme ollid keik kõrid koos.  Rahwast  langes iggalt poolt kokko. Esmalt peti jummalatenistust auliko Ulo herra sugguseltsi matmisse paiga peal, mis umbes liggi werst maad mõisast emal. Jummalatenistus hakkas  selle lauloga: ..Oh pühha waim meil tulle sa", mis meie Eesti mängo koor liggi mängis.  Peale selle, kui kolm essimest salmi lauldud said, piddas koggodusse öppetaja Bergwits kolmandama pühha epistle järrele üht wäggewat jutlust, kus ta esstmestest Jummala  rigi wälja laotajattest könneles, kes pühha  waimo ollio sanud ja kelle wäes nad ni suurt tööd ollid tehha jõudnud. Otse ei jõua ka meie praego ilma pühha waimo abbita middagit tehha. Peale jummalatenistust astus aulik Ulo herra wälja ja piddas ka üht lühhikest könnet, kus ta tähhendas, mis üks laulo pühha on, ja miks ta nihästi norele kui wannale römo teeb ning lissas senna jure, et ka se pääw meil üks kahhekordne römo pääw peab ollema, sest et meie ka ühtlasse Zummalat tännades peame römustama, et Jummal meie armolisse Keisre Herra ello Lmmelikkul kombel on hoidnud ja mõrtsuka kurja nõud tühjaks teinud, mis peale mango koor mängis: „Mo keiser ellago :c." ja parrast  mango keik koggodus rõõmsa süddamega mitto korda hurra õiskas ja sellega olli se tenistus seal lõppenud. Aulik Ulo proua olli ka selle pühha römuks üht lippo teinud, kus peal olli luggeda: ~Ulo laulo pühha." ja se seisis jummalatenistusse aeal püsti, kesk lauljate  seas. Nüüd wöttis aulik Ulo herra lippo kätte ja hakkas ees ning lauto seltsid iggaüks onuna juhhataja woi öppetaja al järgi möda ja pärrast keik mu rahwas, mõisa pole minnema,  kus mängo koor esmalt üht kenna marsi liggi mängis. Minnes läksid keige ees Ulo herra wamil ja temmast pallutud saksa wöerad. Te peal künni mõisa jure minnes laulsid kõrid korda möda ja kui mõisa õue ollid minnemas, siis mängis mängo koor ees lippo tagga käies kord ümber mõisa minnes ja rahwa rong käis tagga järrele. Kui nüüd jälle mõisa wärrawa jure ollid tulnud, siis said laulo kõrid kesset mõisa öuet kenna rohhelisse  platsi peale kokko koggotud, kus siis keik kõrid ühhes Perno linna kori juhhataja ja öppetaja Z. Zürgensi juhhatusse al laulsid.  Esmalt sai se koral: ..Oh Jesus Kristus  tulle sa" ja warsi selle järrele ..Meil tulleb  abbi Zummalast lauldud, siis tullid mõnned  muud kori laulud, nenda kui Jehowal, Zehowal kitus olgo zc.; Laulge nüüd zc.; 192