Perno Postimees ehk Näddalileht M t-S. 18K7 Üksteistknmnes Pernus, kesknäddal 5. Aprillil. I aasta. Ses lehhes seisab. Teise bädda omma hädda. Ommalt maalt: Riast: Keiserlikkud sönnumed. Ria ja Walga linna rahwa surus. Wargussest. Tartust: Mõrtsuka tööst. Tallinnast: Tallorahwa seisusse parrandus.  Saremaalt:  Nurrin. Peterburgist: Soldatite naese wötmissest. Piiskoppide wohhetus. Ued rigi pankpilletid. Wennema  raudtedest. Metsaga kaupleminne. Segaased sönnumed. Harkowist: Õnneta surm tullekahjo läbbi.  Samarast:  Uus kool. Siberimaalt: Raua wabrik. Wöeralt maalt: Preisimaalt: Luksemburgi asjust.  Prantsussemaalt:  Põlle mis peaks ollema. Inglismaalt: Mõnda. Donimaalt: Höbbe pulmad tullemas.  Kirjawastused.  Intressi pabberid. Teise hädda omma hädda. Mitte ilma asjata ei olle se innimesse süddames,  et kui ta teise hädda Näeb , sest ommas  süvdames wallo tunneb, mis jo igga hea innimessel wägga tuttaw on. Se Ütleb meile, et meie keik ühhe issa lapsed ja ühhe Issa lodud lomad olleme, ning ühhe armastussega kokko olleme seutud. Sest se, kes meid lonud,  tahhab, et meie teiste römust ja kurwastussest  peame ossa wötma ja seläbbi ühhe teisel armsamaks sama ja nago liggimalt kinni seutud ehk kokko köitetud ollema. Jssiennese uhkusse ehk issiennast täis ollemisse külm kassi käggistab mönne sees sedda nõrka armastusse  idda kohhe ärra,' egga lasse tedda kaswada ja wilja kanda; agga kui ütlematta paljo kautawad need omma önnistussest, kes sedda suurt ja kenna armastusse ehhitust, misga taewane Issa meie süddamid ehhitanud,  ommast rinnust lassewad ärra risuda! Üks liggimesss armastaja innimenne on, kui taewa ingel, kes ühhe raske kurwastusse ösel kaemast mahha tulleb, sedda leinajat trööstima ja kinnitama, olgo se ka nüüd ühhe armastusse  käe andmisse, woi ühhe pallawa silma pisssra tunnistusse läbbi, mis teise hädda ehk kurwastus ta süddamesse putuwa wallo läbbi ta silma piggistanud. Enneste melest olleksime meie siis paljo parremad ja seisaksime  paljo kõrgemas, kui ommas süddames üht sesuggust liggimesse armastust tunneme ja arwame ennast Jummala armastussele paljo lähhemal seiswad. Neid keige suremaid ja kennamaid ellopilta leiame meie omma Onnisteggia  ellust, et temma kui se keige armolikkum  Jummala ainus poeg innimeste hädda sisse on tulnud ja keikide waeste pättuste häddast  ja römust ossa wötnud, misga ta meile tähte on jätnud; agga sedda keige suremat armastust on temma omma surmaga üllesnäidanud.  Temma sees saab taieste awwalikkuks,  kuida üks innimenne peab ollema ja temmast näeme, et armastus sedda keige suremat  issiennese ärra salgamist woimalikkuks teeb.