Perno Postimees ehk Näddalileht t«W. Neljas sPernus, kesknäddal 6. Januaril.^ aasta. Ue aasta terretaminne. „Jesus Kristus su fesamma eile ju tänna ja iggaweste. Halleluja!" Olli aasta eest meie terretaminne, on tänna jälle, ja meil potte ial parremat egga parremat  ka tarwis. Aastad ja aiad muutwad, tullewad kül teine teise järrele, agga potte mitte keik wennad. Siin kadduwas mailmas potte kellegi! jädawat asja egga asset. Keik lendab ja töttab eddasi. Jnnimessed sünniwad ja surrewad, puud kaswawad ja kadduwad, mets haljendab ja närtsib keik mudad igga pääw, kuid meie Jummal ja Önnisteggia omma armo, heldusse ja truussega on iggawenne ja ilma muutmatta. Jälle seisame ue aasta ukse peal. Kui taggasi matame, peame laulma: „Eks mo kohhus tänno tehha" agga ühtlasi ka: „Jssand, kurja ollen teinud l" Paljo head on Issand teind, paljo kurja meitest naind. Mitme õnnetusse eest on ta meid hoidnud, mitmest häddast ärrapeastnud, mitmes ahhastusses aitnud ja kurwastusses  römustanud, ja mis ta ial meile annud ehk meilt wötnud, on ta meie õnneks ja omma pühha nimme parrast teinud. Üks terme aasta olleme surmale lähhemale jõudnud ja mitto, kes minnewa uut aastat meitega hakkasid, potte sedda mitte löppetanud, maid enne isse lõpnud  ja keik öiskamist ehk õhkamist mahhajätnud'. Meie ellame alles; agga kas tullewal uel» aastal ka meel: kelle otsa peal se kirjas seisab? Potte ka tarwis. „ Jesus Kristus on' sesamma eile ja tänna ja iggaweste," se seisab kirjas ja on meie ue aasta rõõm ja julgus, ja sest on kül. Kas meie rahha kukkur sel aastal kaswab ehk kahhaueb, kas peame nuttes ehk naerdes omma leiba söma> kas peame teisi matma ehk isse maetud sama: sellega