küssi järrele, mis sullased ja ümmardajad maias lemmast ütlewad, kaS ta neid armastab ja neist armastad saab? Kui mitmes maias otowad teenrid et tüttar mehhele saaks, siis õlleks neil üks rist kaela pealt ärra.  Poeg, sedda risti saab siis mees omma kaela. Kui jubba tüttarlaps möiStab teenrittega  käksuda ja karrada, söimada ja raggada,  punnase harja ja püsti harjastega ümberkäia,  mis siis meel naene teeb? kui saggedaste  pead sinna pärrast kuulja ollema, ja naene  kui kirrik'sand teeb sulle jutlust, et so körwad  ugawad. Meie päiwil on paljo kaebdust  pahha teenrit te parrast ning on paljo töt seal jures; agga nisamma peaksime ka pahha perrewannematte pärrast kaebama, kes omma teenrid paljaks töriistaks piddawad ja (isseärranis perrenaesed) allati palja hammastega  maias wallitsewad '— kust peawad seal head teenrid tullema?" „Wiendaks, küsst järrele, kas tal waeste  wasts südda ehk kiwwi rindus on? annab ta neile hea melega allati Issanda pärrast,  mitte üks ehk kaks kord omma peigmehhe  pärrast? Waesele tük leiba kätte wiskada,  „et ta kaelast ärra lähhäb," mis suur assi se on? sedda teeb jo se ka mönni kord, kes muido laasto pealt ärralakkub. Panne tähhele, poeg/ nisuggusi on ka, kes waeste peale wadates ni wingus, wihmase näo te» wad, öhkawad ja kahhetsewad, kui olleksid nemmad  paljo heldemad, kui taewa Jssa isse; agga  nende silmawessi on külmetand kiwwi higgi;  seal ei tulle middagit süddamest; saggedaste  wöttakstd nad weel sandi kube jallanartsuks,  et ommad parremad hilbud järrele jaaks. Ma ollen norel pölwel üht nisuggust kallist Kaie Tallinna tee äres tunnud; Jummal  hoidko neid paljo ollemast. Agga poeg, kes waesid ei armasta, kedda Issand omma wendeks nimmetab, se ei armasta Issandat, egga sind ka mitte, waid isseennast üksi. „Kuendaks, panne hästi tähhele, kas so pruut mõistab ennast ka pissukesist asjust römustada? kas üks hea sanna, pissuke anne, lahke näggo temma hinge jöudwad kossutada? kas ussud, et ta ennast kahhe koppiko pärrast, mis lahkest süddamest tulleb, nisamma römustab, kui kahhe rubla pärrast? Pissukesi asjo on ello sees ennam, kui suri; kes neist ei römusta, sel ei te sured asjad pärrast ka ennam römo, ja lemma tännamatta süddamel ei olle kellegist kül. Meie seisusses on se wägga kallis assi, kui innimenne wähhega rahhul ja römus on, ja nisuggune meel saab warrandusse kambriks, kedda ükski ei tühhenda. Meie päiwil on jubba paljo innimessi, kes sure warra jures õnnetumat ello ellawad. Tahtmissed lähwad allati suremaks ja rahhulinne meel wähhemaks. Waesed innimessed tahhaksid önnelikkud olla,  agga ei wöi mitte. Õnne on küllalt, agga  tännolikkuist süddamest on suur pudus." panne hästi tähhele, kas kassinus ja ussinus, puhtus ja korristus temmal armsad on? kas ta warra üllestöuseb  ja hilja wodi heidab, kas teab, kuida ig-- gapä aitas ja lautas, kökis ja keldris loud on? kas teab, kuida kaapsad ja kartohwlid ja mis muido öue - aedas öitseb, mahhapannakse ja ülleswöetakse? kas mõistab üllejänud pallokesed  iggas asjas illuste kokkokorjada, et middagi  hukka ei sa? ühhe sannaga: kas mõistab  naene ja perrenaene olla? „Kui sa nüüd, poeg, nisuggust hinge leiad, siis ärra pea mitte lihha egga werrega kaua nõu, waid astu Jummala nimmel eddafi, ja kui ta ka werriwaene peaks ollema, on ta mul armsam minnia, kui mönni möisnikko tüttar ilma selle illota. Zuhhatago sind Zummal isse!" No Willem, sa näed nüüd isse, mis ms wannaissa on kirjutanud, Tänno Jummalale, minno issa teggi selle järvele, ja sa tead jo, et üht kallimat innimest põlle minno silmad näinud, kui mo önnis emma olli, ehk kül ta issa rätsepa tööst ja kümne sörme peal 5 last toitis ja kaswatas. Kivvi lähhäb liig pitkaks põlle ennam rumi muud juve panna. Jä nüüd Zummalaga, paljo termist Kadrile. Sinno armastaja Prits R —s. 115