Sannumed pagganattest ja missioni  tööst. Neegri - kunninga naeste - waggi. Kolleto on igga kodda. Kus ei olle walgust sees; Külm ja pimme igga südda. Mis ei ella Jesusses; Nenda on se Eiropas Mis meel waeses Ahwrikas! Mustad rahwas ja must ello. Sabana riik iggal pool; Wangi põlli, hinge wallo, Räkimatta kurjus seal; Ei nad tea Jesussest, Ei ka armust, heldussest. Pallugem, et ühte kohta, Keikis ilma paikades Põlleks, kus ta heält ei kuulda Temma sannas, Waimo määs. Et ka waesed Neegrid saaks Temma armo maitsejaks! Sähhärdune öhkaminne peab meil süddamesse  tõusma, kui tännase pildi peale matame.  Siin näeme pagganatte waimo pimmedust  ommas keige täielikkumas öides. Siin näeme innimest, kes sest kässust: „Sinna ei pea mitte tapma," suggugi ei tea. Ta käes rippuv praego werrine innimesse pea, mis ta mahha raiunud ja tiigre wöidorömus seisab ta jalg surnud innimesse kehha peal, kas ussute,  kui ma ütlen, et sesinnane werrejännulinne  loom üks naes terahwas on? Nendasamma  ka se, kes püssiga temma järrele tulleb.  West-Ahwrikamaal on üks Neegririik, nimmega  Dahome, kelle must kunningas 6i)M nisuggust emma-tiigrit ommal kaardiwäeks peab ja õelamaid lomi ei olle kül mitte ennam mailmast  leida. Nende munder on, nago siin näeme,  käed öllani ja jallad pölwini paljad. Söariistaks  kandwad nemmad püssi ja üht lühhikest  möeka. Dahome kunninga risumissed ja werrewallamissed on hirmsad ja keik ümberkaudsed  Neegrid wärrisewad jubba, kui sedda  nimme kuulwad. Keige nende risumiste sees on temma naeste-wäggi se hirmsam peale hakkaja  ja kissub küünde ja hammastega. Armo  öppetusse kulutamist ja missionärist se hirmus  kunningas tännini omma pirides weel ei salli, ja kes Matt. 12,29. on luggend ja mõistnud,  ei panne sedda mitte immeks. Armo öppetus  kulutab armastust, mis Dahome künni  nga teggudega mitte kokko ei sünni. Jnnimessi  wangiwötta ja tappa, on temma lust ja rööm, ja ükski, ehk tal kül paljo wägge on, poüe temmal ses werretöös ni truiks abbiks, kui temma naeste-wäggi. Ta söapiddamisse wiis on ennamiste warritseminne. On ta omma  salkadega ühhe linna liggi sanud, kus saki lodab sawad, siis warritseb ta ö pimmedusses  metsas, künni paar tundi enne walget äkkiste  tormi jookseb. Ennamiste on sealt linnad,  ni sured asjad kui nad on, pakso okkaspu  ringiga kaetud, mis ni tihti istutud, et ükski labbi ei sa. Agga Dahome kunninga naestewäggi,  ehk kül palja jallo, on peagi läbbi tunginud  ja nago wälk maggaja innimeste kallal.  Kes wasto panneb, saab silmapilk surmatud.  Keige teistele, kedda wangi wöetakse, seutakse köied kaela ja igga waenlane teeb kridiga  omma wangidele märgid selja peale, et neid tunneb. Nendasamma märgiwad nemmad ka need pead ärra, mis nad mahha on raiunud. Muidogi kautab mönni isse omma pead, agga selle peale nad ei wata. On kärra mödas, lin risutud, ja wangid koides, siis wiakse mängid  ja pead kunninga ette, ning se tassub siis nende eest, kuida kegi jõudnud korjada, omma söameeste waewa, ja iggamees saab ni ja ni paljo „ kauri." (Kaurid on weiksed konnakarbid,  mis Neegird rahha assemel piddawad.) Kes isseärranis tulline olnud risuma ja wangiwötma,  sellele antakse ka wahhest lubba üht kauri püssilae külgi aumärgiks panna, mis nenda paljo tähhendab, nago meie söameeste! rahha rinda. Mis tehhakse nüüd nende wangidega? Jummal  parrago! kuldne pölli ei ota neid mitte. Nemmad põlle nüüd ennam innimessed, waid kinni pütud müma-lomad. Sure troppi kaupa  sadetakse neid orjaturrule müa. Kord ostwad, kui ranna lähhedal on, warsi walged parrisorja-kauplejad,  nago Amerikamaalt ja muialt küllalt neid senna kokko tulleb! kord ostwad innimesse ostjad, kes neid jälle ranna are aiawad  ja seal nattuke kasso sawad. Nisug- 157