kohhast kippitama, wallutama ja paistetama hakkab, siis on teada, et roos käes on. Nüüd ei tohhi sa sedda kohta mitte weega, egga mu asjaga märjaks tehha, waid wötta üks werend pogen kuiwa puhhast pabberid, ja üks tinna pulk woi liistik (Bleifeder) kätte ja nipsuta sellega hästi paksult pabberi peale, et kaunis mustaks jääb, siis on sul rosi pabber  käes. Panne sedda nüüd selle wallutawa kohha peale, se tõmbab pealt nahha hästi sojaks  ja hoiab niisket luhwti peale samast, et werri nahha al jälle sojaks ja weddelaks lähhäb  ning jooksma hakkab. Lahkub se kinni jänud  werri ärra, siis on ka roos ennamiste kaddund. Noh! kas sul nõid peaks muud ja parremat teggema? eks sa sedda isse ei woi tehha! Ztgga sa kössid: kas se ka tossi on? mis könnelete; siis kostame sulle: enne tossi kui walle. Isse põlle meie kül weel rosi kimpus  olnud, agga pabberid tcmma wasto olleme  saeadele annud, kes ikka ennamiste ollewa  terweks sanud. Kui kussagilt muialt nõia käest ennam põlle abbi sadud, siis tuldi weel meie jure ja piddi ikka abbi sama, sest et meid ses asjas ülle teiste nõidade peti. Wahhest  olleme piddand naerma, wahhest pahhandama,  kui mönni jälle sallaja tulli ja pällus ning ütles: ..rahwas räkida, et siit olla abbi sada." Kui küssisime: mikspärrast sa nenda sallaja küssid? siis õöldi: „muido woib kirriko herra sedda teada sada, egga temma neid sönno ei salli." Kui sedda asja selletasime ja ütlesime: minne te nenda ja nenda; siis õöldi: Woib olla; agga egga sedda ommetige ei ustud. Sepärrast on se meil jubba ammugi süddame peal kippitanud, sest awwalikkult könneleda, et iggaüks isse nenda teeks, kuida hädda ta käest nõuab. Sellepärrast olleme ka mitmele pabberit  andnud, sest et neil ennestel sedda, egga tinna sulge koddomail põlle. Se on nüüd ennamiste selle ihho pealtse rosi wastane, woib ka lu rosi wasto wist prukida, agga tohtre nõu ja abbi olgo ikka keige essimenne. Nenda  ka naesterahwa rinna roos, ei olle mitte iggakord sesuggune, kui need essimessed, waid Piim, mis rinna sisse kinni jäeb, mis, kui tohtre nõu ruttu ei küssita, wälja peab mäd- danema. Seal on nüüd need sönnad, kedda iggaüks woib teada ja prukida! Ommalt maalt. Pernomaalt. Aälle narri Et neid weel liig saggedaste sünnib ja isseärranis  nõdra lastega immet tehhakse, ja nende konta murtakse, misläbbi elluks aeaks wiggaseks  wöiwad jada; sepärrast ei tohhi meie omma suud piddada, waid peame waljuste selle wasto kissendama, et kes lapsokessi ilmale kandivad,  neid ka Jummala parrast armastusses hoidwad ja temma pühha nimme auuks kaswatawad.  Assi, kellest tänna tahhame könneleda, põlle just eila egga tänna sündinud, waid jubba werand aasta eest, agga sellegi pärrast põlle hilja sest könneleda. Et assi isseennesest pahha ja kölwato, sünnib temmast Lggal aeal suud lahti tehha ning just sepärrast, et sedda hirmust  pimmedusse kattet, mis al meie Eesti öed ja laste emmad seiswad, nende pealt ärra kiskuda. Umbes wersta 46 meie linnast  Ria poolt ranna ärest kirjutab üks armas  sobber: ..Armas Postimees! Põlle ma hulga aea pärrast sulle ennam middagit so postitasko saatnud, egga keik mis silm näeb ja körw kuleb, kõlba senna, sepärrast läks ni hulk aega wagguselt möda; agga nüüd ollen  middagi, mis siin meie lähhedal sündinud, ja mis mo ihho karwad püsti aeas, kuulnud, sedda arwan tarwis ollewad ka teistele teada anda. Mitte wägga liig kaugel meie jurest ellal? üks kesk-ealinne naesterahwas, kes isse ka pari lapse emma ja kes ülle meie ranna üks kulus tark ning sola puhhuja, mis omma wallega paljo kuulsam, kui Ranna Liso ehk Sikso Peter ja mönni mu sellesarnane ebbajummala  kummardaja. Enne Jöulo olla üks noor ausa mehhe naene omma seitsme näddalisse  poeokessega, kes allati, ööd kui päwad karjunud, selle kindla lotussega temma jure läinud, küllap Elts aitab, temmast ikka innimessed abbi sanud.' Eltseke lasknud ka sauna hästi sojaks kütta, winud lapse ühhes  emmaga sisse, seal wötnud karjo kotti 146