silmaga nähha ei woi, .ohtu! agga lähhäb luhwt külmemaks ja litsub need pissukessed kulikessed tihhedamalt kokko, misläbbi nad surendud  jw ka meie silmile nähtawaks sawad, kedda meie uddo nimmetame. Saab nüüd ma pind öhto ja weel rohkem osi ärra jahtunud  ja pudub luhwt, kelle sees wee-aur näggematta  seisab, ma pinna ja rohho ning pulehtedega  kokko, mis külmemad on kui luhwt isse, siis sawad need wee-auro kulikessed selle külma läbbi surendud ja mudawad ennast pissarateks  ning tilgadeks rohho ja lehtede peal jubba öhto ning weel ennam osi künni hommikuni  ja meie ütleme: tänna öse on kange kaste. Muidogi põlle kaste pilwes ilmaga mitte nenda tunda, sest et pilwed ma pinda külma eest otse kui üks tek warjawad, egga ärra jahtuda ei lasse. Seddasamma näeme ka talwel omma tubbades selgeste. Toa luhwt on wee-auruga täidetüd, mis meie silmal  agga sellepärrast nähtaw ei olle, et need auro pullikessed pissukessed on, putub se luhwt külma akkende külge, siis tömbawad need ennast  rössiseks, se rössi tulleb agga üksi seläbbi,  et aknad külmemad ollid, kui luhwt, kelle sees wee-aur seisis ja külm sedda auro sundis pissaraks sama. Tome meie talwel külma puddelid, woi kirwest, mis wäljas kuiwad ollid tuppa, siis näeme, et nad toas märjaks tömbawad. Kust tulleb siis se rõskus? üksi toa luhwtist, mis auro jaokestega täidetud olli ja külma kirwe woi puddeli külge putus. Kaste tõuseb siis ma, wee ning keige asjade wälja auramissest; saab pärrast päwa loja minnemist ma pind ärra jahtunud, tulleb siis se wee-auroga täidetud luhwt külma mapinna, rohho woi mu asjadega kokko, 'selle külma labbi surendawad ennast auro kulikessed weepissarateks,  mis meie rohho ja lehtede peal selgel kewwadisel hommikul näeme. Luhwti läbbi saab igga wee-aur ülles kõrgesse tõstetud,  tulleb nüüd üks külmem tule õhk nisugguse  wee-auroga täidetud luhwtiga üllewel kokko, siis surendawad ennast need auro jaokessed  ja sawad meie silmile nähtawaks, kedda meie pilweks kutsume. Sawad nad ikka ennam  ja ennam külmemaks, sedda ennam pai- suwad nad ka suremaks ja ühhendawad ennast üks teisega künni nad ni raskeks lähhäwad, et luhwt neid ennam kanda ei jõua, siis kukkuwad  nad kui pissarad ma peaks taggasi, mis wihma saoks hüame. Luhwt tõstab need auro kulikessed ni kõrgesse ütles, kui ta neid kanda jõuab, kõrgel on luhwt ikka külmem, kui ma pinna liggidal, selle parrast lähwad need auro-- kulikessed seal raskemaks ja tihhidamaks, luhwt ei jõua neid ennam kanda, nad waowad pikkamessi  essite ikka alla pole ja tullewad seläbbi  mapinna lähhemale, nende kohtadesse, kus luhwti sees wähhem auro jaokessi seisab, siin sawad nüüd need üllewel külma läbbi suren  dud jaokessed jälle soja läbbi auruks mudetud,  misläbbi nad kergeks sawad ja lühwtist  jälle ueste kõrgesse tõstetakse. Siin lähhäwad  nad külma läbbi jälle suremaks, waowad  allamale sojema kohhale, kus nad jälle auruks mudetakse ja siis jälle kõrgesse tsusewad;  sellepärrast näeme tihti waggase päwa aeal pilwesi waggusi kõikuwad. On agga ka se alluminne soem luhwt auro - jaokestega täidetud ja waowad nüüd need üllewel külma läbbi sureks ja tihhedaks paisunud auro-pissarad  senna kohta, siis wottawad nad weel uut raskust ommale neist allamal köikuwatest ja kukkuwad, kui wihm ma peale mahha. Kui wälja hingamisse läbbi luhwt wee-auro-jaokestest,  mis meie palja silmaga nähha ei woi, sest et nad ni pissukessed, täidetud on ja äkkitselt  üks külm tuul temma peale puhhub, siis sawad need wee-jaokessed silma pilgul meie silmale selge taewa al kui pilwe nähtawaks ja peame ommale peawarjo nende mahhakukkumisse  eest otsima, kui märjaks ei tahha sada. Lumme saddamissest woime nüüd ees seisawast  könnest jubba kergem arro sada. Kui ülleminne luhwt ni külm on, et need wee-auro jaokessed seal külmetawad, Lakkistawad nad öerudes üks teise külge, ja saddawad kenna tärni näol ma peale ja mudawad musta mapinda  walgeks. Mis Eestirahwas süggisisel aeal allaks kutsub, ei olle muud middagi, kui külmetand kaste. Löwad wee-auro jaokessed osi ennast külma mapinna ja öiete külma asjade  külge ja jeätawad neid, siis sünnib kaste 378