Perno Postimees ehk Näddalileht 29 tSSS UhheksaS sPernns, kesknäddal 21. Juli!.^ aasta. Ses lehhes seisab. Nosi-lil haua pealt. Ommalt maalt: Pernomaalt: Õnneta surm. Wastus. Narwast: Torm ja wihma saddo. Kuramaalt: Au-rahha. Wäljarändajad taggasi. Kronstadtist: Söa laewade järrel wataminne.  Peterburgist: Õnnetus. Somemaalt: Nälja kartus. Polamaalt: Nekrudi wötminne. Wöeralt maalt: Preisimaalt: Asjad pahhad. Sleswig-Holsteinist: Jummala nuhtlus. Hamburgist: Hul hobbune. Austriamaalt: Andeksandminne. - Jtaliamaalt: Ma wärriseminne. Rahhalosimisse wöidud. Rosi-lil haua pealt. Kes sedda ei peaks teadma, mikspärrast lilled ja rosid nende haudade peale istutakse, kes seal omma päwa tö wässimust puhkawad, neile tahhame sest tänna middagit juttustada, kust nad selgeste nähha woiwad, mikspärrast nad senna istutud, ning et se üks wägga raske  pat on, sealt middagi mahha murda ja ärrawia. Mönned ei arwa sedda sureks asjaks  ja sepärrast ka wägga ussinad neid haudade  pealt noppimas, mis ommetige ta senna põlle pannud. Üks tõeste sündinud assi, mis mitte wägga liig ammo Sakseni maal sündinud,  peab meile sest selget arro andma, kas se õige woi üllekohhus, neid lillekessi, mis hauade peale pandud, arrawötta. Assi hakkab  nenda: „Kes woib kül sedda nimmetada, mis meid mönni kord siin mailma jamsitusse te peal eddasi  weab? Kes woib sedda nimmetada, kuida se tulleb, et surm otse siis ommad külmad käed meie järrele wälja sirrutab ja meie üm- bert kinni hakkab, kui öiete römo piddusid peame? Ükski innimenne ei tunne egga tea sedda; agga ommetige, kui kesk ö-aeal silmad taewa pole tõstame ja seal miljoni kaupa tahta taewa laotuses näeme hiilgawad, täidab se meie süddant ühhe issiärralikko kartusega ja süggawad öhkamissed töuswad meie süddamest. Mis tunneb meie südda, kui ühhe armsa surreja wodi äres istume ja kartuse ja wärristussega  temma wimast hinge tõmbamist otame?  Üht sesuggust immelikko asja, kelle otsa meie ärra ei woi mõtteida, mis agga ommetige  tössi, leiame allamal üllespandud." „Se olli Augsburgi linnas, Sakseni maal. Senna linna tulli ühhel kennal süggisesel päwal  pärrast lõunat üks wöeras mees ja kuida  se ikka, kui kegi ühte wöera linna lähhäb, selle linnaga tahhab tuttawaks sada, läks ta warsi wälja sedda watama. Wälja minnes näggi paljo rahwast, nored ja wannad linna wärrawast wälja minnewad ning iggaühhel omma rosi lille kimbuke ehk rohhelinne krants peus. Se assi olli meie wöeral nattuke täht-