kida. Mis agga igga õige mehhele halledat ja happo meelt teeb, on se, et kõlwato omma au ja kasso otslminne ka ue koggokonna asjade seadimisses  mitmes paitus omma rojase munaga õigusse wahhele ja ette on tunginud ja wist ka omma jaggo kahjo teinud, mis raske on parrandada.  Meie wõikfime sellepolest mvnnesuggusi  kirjast luggeda anda, mis mitme Eestimehhele  ennam kui häbbi teeks, kui sest weel kasso õlleks; agga se kord tahhame omma sõnno lühhenda  ja kütlasvbra ette lasta, kes ommal wisil sestsammast asjast kvnneleb. „Meie koggokonna asjad" ütleb temma, „on tõeste wägga tähhelepannemisse ja läbbiräkimisse wäärt, sepärrast sünniks neid iggapiddi ja kõigest küljest terrawa silmaga läbbi wadata, et õiete arco saaks, missuggused nad on ja missuggused nad peaksid"ollema. Koggokonna ammeti meeste wallitsemmne, mis tarwis selle lehhe sees ommal aeal head nõu anti ja õnne sowiti, on jubba möda. Küssime nüüd: kuida se siis on sündinud? Oh kui se suur assi kõigil pool õiete ja heaste õlleks sündinud! Parraks on selle polest  meie rahwa jures mõndagi laita, ei mitte kaddednse egga wihhaga, waid üksnes selle õiglase  sowimissega, et selleläbbi ärratunneksime, mis meie kahjulikud pudused ja wead selle palest ollid, et eddespiddi ennast nende eest wõimalikkult  kõige h õlega püaksime hoida. Mis pudused ja wead need siis kõige ennamiste ollid? Essiteks suur seadusse pudus ja seadusse tundmisse  Pudus. „Ei aita seadus rahwale, kui se ei olle keige käe," ütles „Postimees" wägga heaste. Se kõige parrem seadus ei sada õnnetomatele  õnne, km nad sedda heaste ei tunne egga täida. Agga nenda on luggu meiega. Rahwa hulk ei teadnud, egga tea praego weel õiete, mis assi se olli, mis wanna aasta wiimse kahhe ku sees koggokondades ette sai wõetud ja tehtud. Kui koggokonna rulli ehk hingeramato kirjutusse jures rahwas omma jaggude järrele: 1) pnrrismaeamehhed  ja tallorentnikud, 2) mõisa sullased, Z) walla ehk perremeeste sullased ja 4) wabbadikud  ja kõik muud koggokonna innimessed piddid  ülleSantud sama, küssis iggaüks: mis tarwis  sedda peaks tehtama? Ja kui mõuni rummal  ka ommal aeal tark tahtis olla ja ütles: „hinge ma parrast", siis hüdis temma suggune hulk tagga järrete: „sellcpärmst jah! nüüd same ommeti  kätte!" Pissut kes Me teadsid ja ennestele lasksid ärraMetada, et se kirjutus ja jautaminne üksnes ue koggokonna seadmiSte parrast  sündis, mis järrele igga jaole temma seisust möda omma tarwilinne õigus antud sai ja mis tarwis keige nende seast, kes mitte talloperremehhed  ei olle, sadikud ehk kümnikud said wallitsetud  ja nende perremeeste läbbi jälle wolli ehk nõumehhed, pool perremeeste, pool teiste seast, et nad koggokonna ja rahwa eestseisjad ja suud peaksid ollema ja ühhes wannema ja temma  abbimeestega koggokonna asjad arrendama. Agga kui nüüd se wallitseminne käes olli, ei teadnud rahwas jälle: mis ja ü dda ta piddi wallitsema, ei püüdnud selle polest ka targemate käest õiget arro, selletust ja nõu sada, maid nüüd ollid rummalad isse targad küllalt, ja kes kõige ennam jõudis kissendada, se olli mees, selle sõnna wõeti kuulda ja lemma nõu järrele tehha, ehk se ennamiste kussagile ei kõlbanud. Ja se on meie rahwa essimenne manna halw wigga, mis nisugguste ettewõtmiste jures paljo head kelab ja kahjo sünnitab ja kus mõistlikko sõnna middagi ei maksa ja nisuggune Parrem sedda ütlematta jättab, sest hundidega ei maksa kellegil innimessel kasa nlluda. Weel pahhem on se, kui sedda eeskäiatest ja otsalistest ei pttta lämmatada  maid olgo rummala nalja ehk omma kasso Parrast weel sedda kihhutasid, nago üks kirjutaja (isse rahwa koliõppetaja) ne koggokonna ammetmeeste wallitsemisse jures nisugguste rummala  kissendajatele ütles: „teie ollete heaste wallitsenud,  tehke agga larra srummalat karra) wälja, et keik teised ka järrele ütlewad." Teine wigga. mis rahmast wälja paistab, on se, et ta omma ammetmeeste ja eestseisjate wallitsemisse jures mitte sedda ainust õiget põhja kinni ei pea: sedda ja sedda meest tulleb wallitseda, sest need agga wõiwad, mõistwad ja tahuvad meie asjad kõlgeparremmne toimetada ja sedda ammetit õiete täita, waid surem hulk wallitseb sedda, kes selle ja selle (ühhe) mele parrast, temma suggulane, sõbber ehk nõumees on ja omma ammeti läbbi tennnale ses ja ses asjas kassuks saab ollema; kas nisuggune agga ka kõigile kõlbab ja koggokonna  kassu mõistab ja iahhab nõuda, näitab tal hopis kõrwalinne assi ollewad. Meie rahwal 42