salusse ja melenödrusse sisse saatwad, tedda waewawad ja wimaks ihho ja hinge polest hukka saatwad. Et se nenda waidlematta tossi, sedda woib igga mõistlik innimenne meie päiwil.  liggidalt ja kaugelt nähha. Jummala sönna ja Jesusse Kristusse tõe öppetus on selgem kui selge; kes sedda öiete tunneb ja selle järrele meelt, süddant ja ello õiendab, sel on römus lotus Jummala pole; ta tenib, kuida pühha Tawet, Laul 100 salm 2 öppetab Jehowat römuga: sest õige Jummalatundmisse kasso peab rõõm ja rahho ollema, sedda ütleb ka pühha Paulus: waimo  kasso on armastus, rõõm ja rahho. Se ei woi ka teisite olla, sest kus Jummala ja liggimesse armastust ja tõetundmist põlle, seal ei woi ka rahho ja rõõm wallitseda. Issand ütleb: „Minno ikke on hea ja minno koorm on kebja". Mis tähhendawad  need sönnad? Ei muud middagi kui sedda:  kes minno kasso al ja minno sönna möda  ellab ja käib, se leiab ja tunneb, et lemmal  sest waewa ei tulle, waid agga head; sest et ta siis õiget ellu Jummala tahtmisse järrele ellab; temmal on siis aealikko ja iggawesse  õnne ja õnnetusse pärrast rahho ja rõõm süddames, ning jädaw ja römus lotus iggal aeal Jummala pole. Mis isseenneses tossi, hea ja kassulinne on, tulleb ja sünnib tassase ja waikse wisiga, temma tulleb pikkamessi, sest et keik siggiw assi aega tarwitab enne kui iddaneb, ja wilja kannab. Keik mis isseenneses tühhi ja tundmatta  rahwa melest hea näitab ollewad, tulleb  kohhinaga ehk lähhäb kui kange tuul kohhimissega  ülle ma; ehk kui tulluke, mis kahjo  teeb; on kahjo tehtud siis kustub jälle ärra.  Mis äkkitselt tõuseb, se ka äkkitselt lõppeb;  ta lõppeb, sest et tal kindlust ennese sees põlle. Sedda tunnistawad keik need asjad, mis kui tühjad warjvnäitmissed nõdremaid eksitawad;  otse kuida se pari aasta eest Tallinna  kubbermangus Maltsweltiga luggu olli, kes ennesest, kes teab mis keik kitis. Teggi se rummal kahjulinne ja tühhi ilmutaminne  suurt kolla ja kahhenat, mis kui üks kange tule puhhuminne ülle ma läks ja otse kui pahha wing rahwa pähhä hakkas, mis neid Jummala issalikkust armust lahhutas. Nüüd on se assi kaddund ja kustunud, egga põlle temmast muud järvele janud kui agga üks haisew ja teotaw mällestus. Meie wannemate päiwil on sesuggusid paljo olnud kes ennesest kiitnud, taewa käiad ollewad  ja keige rohkemast on neid Tallinna kubbermangus  olnud, kellest Jummaltännatud kül ennam põlle kuulda; agga sellegi parrast põlle weel keik pettised ja walleprohwetid ma pealt kaddunud, neid on weel küllalt kes rahwale mõnda suggust pettusse könnet körwo puhhuwad,  nenda kui lausujad ja muud sellesarnatsed;  kelle eest ennast holega peame hoidma. Et walleprohwetid weel ma pealt põlle kaddunud,  sellepärrast woiwad need kes ei walwa  ja pällu, pea eksitud ja omma önnistusse Zummalast iggaweste lahhutud sada. Mati peab meil meles seisma, et Zummala sonna se ainus töetundmisse hallikas on, kes sest lahkub ja tedda mahha jättab, on selle sarnane  kes ühhe kenna hallika jurest ülles ühhe kõrge mäe otsa lähhäb ja seal ennesele üht kaewo hakkab kaewama, kus ommetige ialgi wet põlle lota. Sedda põlle meil siin kül mitte koggoniste mele tulnud, et meie omma söbradele olleme jutlust piddada tahtnud, seks on öppetajad waid meie tahtsime agga palluda ja omma Eesti wendadele meletulletada, keigesugguste petjate eest hoida, sest ollen alles minnewa näddala kuulnud kuida üks lausuja isseennesest kiitles; sesuggused on kui koid mis omma wendade aealiko warra närriwad ja nende hinge warra koggoniste ärrasöwad. Millal saaksid sesuggused  ma pealt kadduma! ? Ommalt maalt. Peruust. Pikka külma kewwade järrele on meil jubba peale kaks näddalat  soead ja kallid ilmad. Rohhi kaswab üsna silma nähhes. Jälle peame ütlema: Meie olleme üks tännamatta rahwas, kes agga ükspäinis sedda head Zummala käest tah- 186