oh, kmda lähhäb seal kelk üsna leisen! Ilma selleta on keik ilma solata, uskuge sedda ehk uskuge mitte. Et igga perremees, olgo temma ka kõrtsiineeS,  nstiusso perremees wvib olla. sedda näeme sest, mis üks Wõrro poolt sõbber meile kirjutab. on wägga maemalinne meie aeal perrega täbbr sada!'' kuulsin perre iv anne und kaeba ivad. „Sul, lased ei kule sõnna, temod, mis tahtwad: käiwad õsi kõrtsis joma peal, hulgnwad küllasid möda ja tek« - kiivad lvallo peas, pisisa fütdameS hommikuks koja; siis on nemmad päwa ajal tö jures kui tulli tares puus, mis ei põlle, ei kustu. Maenitsemissest ei w öttad, siis ei sa neidgi kewwadi. NaesterahWal o» ka keik häbbi kaddunud, need lõksutamas agga ge. Oh hädda! mis nüüd ommeti nõu uks wõtta ?" ~Just parrajat nõu ma ei tea; aLga mis ma isse ollen näinud ja kuuluud, sedda konneien, ehk wöib sest middagi õppida. Minna vliin reisi peal. Päike jättis praego manna näddalat lummalaga, kui hobb  ese kõrtsi räästa ai kinni p itk asin ja heinu peoga ette pistsin. Kõrtsist tungis kõmwa kärra mo kõrwo. Sisse astudes näggin nuttu manna ja noort meest pipo põlletades kärratsemad ja letti laua äres pead selga Kõrtsmik seisis künaspu naeal laua kagga. Nenda pealt watates läks natuke aega möta> et neljajalgsele möisin torba pähhä pista. Wäljas hobbese jures seistes kuulsin korraga laulmisse healt küllad arwate: aido raito! ei koggvni mitte; maid üsna õhtust lauto: ~Nüüd hingamad iunimrs- Kui kõrtsi ukje lahti teggin, ei sanud ma kvhhe mitte arro, kas und uäggiu, ehk olli se ilmsi: meeste! ostid pidud sliust, Niütsid peast kukkunud, mõnned ist, sid, teised seisid, käed risti ja nenda ivaggusi, et sõnna utlemisse ajal tunni kella loksumist wägga lahhedaste kuulsin. Ollid Z salmi lauldud, lugges kõrtsmik üh, hkst ramatust olii nago wadna Lutternsje kõnne laulis jälle ühhe salmi, pällus laupäwu ohtu palrvet  ja IZsa meie, siis jälle: ~So tiwa alla Panni ramaru kiniti ja ütles: Issand aitkv meid uut näddalat jälle keemisega allustoda, nenda kui wanua ollems lõppetanud. Siis Hans! hvmmiko aunad hvbbestrle  kaero ja panned kõrwi sani ja musta ree ette. Minna sõidan perrenoesega ja sinna Liso ja Kaiega kirriko. Zürri, sinna jääd koddo perremehheks ja Marri oste kui bolikas perrrnaene! Nüüd head ööd! ja kassize põhku! - Siis astus kõrtsmik letti laua et'e ja ütles: Küstamehhed, nüüd ott aeg koeo minna, on kellegü meel middagi tarwis, se wõtko, minna pan, nen ukje kinni. Mõnni pandis pibo põstema ja kaddusid keik kõrtsist. Mis ma nüüd ennam sest rägin,  mis minna peas ümber käiS; agga perre manne, mate nurrin tulli mulle mele, ja mõtlesin: Wöib üks kõrtsmik nenda omma perret käske, nago issa omma lapsi, mikspärrast siiS ka mitte muud? Ja, õhto ja hommiko palme, pühha kirja luggeminne, katekis- musse prukminne, kus sedda. paijo leitakse? Necd ou wannad asjad, ei orm ata mere aOat tarwks ollewadi agga perre iähläb käest —. Ärge waatke uiitte üksi selle peale, kas perre hargipawal tööd teeb, waidka hotega selle peale, kas ta pühhapäwa! kirrilüs käib, ja ni palja kui ml jõuate, püüdke selle eest murretseda, et se mitte muido silmakirjaks wüljaspiddi ei sünni. Mis mul ammo süddaWe peal kippitab ja mis ui mitmelt Poolt Eestirahwa habbiks kaebataHe,  sedda tahhan siin Leile La wälja uttelda. PerrewammnÄdk teie ei M mitte keik ilntasnta selle Mest, et meie rahwa seas weel se muunal pruuk likumas on, tuld ja õlled kokkopSnna. Teie sate külarro, mis um sellega ütlen. Kas wõite uttelda: „nns Posllmehhel sellegs aHa?" Oi jah, kui ta Eestimees on, siis on lemmal sellega paljo asja. Koigest Eestirahwa habbist, teotussest, õnnetusse st, kurbdussest ja rõmusiussest  peab temma ossa wõtma, ehk muido ei õlle ta mitte omma niunne waarll Kas ta peab nüüd su kiuuipiddama, kui pahha asjo näeb ja kuleb, mis meie rahwale lunuuala ja junimeste ees teotusseks ou? Tcotnsseks on agga tõeste, kui meie nored mehhed weel öseti ümberhulguwad, ja issearrauis weel laupawa õse, uago uahkhirid, perrest perresse lendawad ja möda laudu reddelid  ehk kartjaid üllesse ja mahha rouniwad, seal jllres saggedaste ka riidlewad ja karwopiddi kokko sattuwad, et inneto on kuulda ja uähha. Teotusseks  on tõeste, kui perrewannemad seal silmad kinni piggistawad ööldes: „eks olle noorde innimeste  ualli; ollcme isse ka nored olnud." Teotusseks ou tõeste, kui :u õnned waunemad koggoni hullo kombel auuks piddawad, et nende onuna ehk maea tiittarlaste järrele eunam joostakse,  kui teiste järrele. Teotusseks vn tõeste, kui mõuned wauuemad ui nõdrad on kartma, otsego selle labbi ei saaksid nemmad eunam Perret, kui öse ümberhulknnnst  ärrakeelwad. Kegi ei wõi uttelda, et sähhärdune pimmedas ünlberhulkumiune eddasi kestaks, kui perrewannemad ühhel melel selle waSto panueffid. Porri seest puhtust ja habbist au otsida, ou ommeti keige rummalama melest ka mmmal.  Wõib kegi sedda, kui tuld ja õlled kokkv Pannakse, „ ilmasüta noorde innimeste naljaks" piddada, se ärgo pango immeks, kui tedda selle eest keigewähhemast mõtlematta narriks peame. 154