se wägga sowida, et keik Eesti lapsed saaksid kolitud ja Zummala sönnaga öiete tutwaks tehtud; siis ei õlleks tühja ramato kirjutajatel  ja kirjasaatjatel, mis meie aeal nago sened maast töuswad, ni kerge assi Eestirahwa palle higgist ennast toita ja isseärranis sesuggustel, kes maggusat happuks ja happut maggusaks tewad, neid sadaksid nad kohhe omma teed käima. Minna ja keik mo wallatumad Eestiwennad  ja õed on alles nago pima-talled ja sepärrast on ammogi teada: kedda pimaga peab toidetama, sellele ei sünni köwwa röga anda, se on õigusse sönna, sest ta on weel wäeti. Kes taieste waggad, neile on köwwa röga tarwis, sest et nemmad saggeda õppimisse  läbbi wahhet hea ja kurja wahhel ärratundwad.  Sepärrast rägib Perno Postimehhe  söbber Tallinna poolt sulla töt, kui ta ommas kirjas ütleb, et meie armsa Eestirahwa!  lähwad tarwis head ramatud ja Postimehhe  kirjad, mis solaga solatud, pima ja meega Kanaani maalt heaks tehtud ja wanna mädda hawade peale ka Keliadima waiko, et nad parraneks. Ja kallis kassowend ja wadder Mihkel, kui meie tänna kirrikus neljandamat issameie palwet pallume, siis ärra pallume ennestele ja omma lastele mitte ükspäinis ihho leiba, waid paljo ennam hinge leiba, sest innimenne ei ella mitte ükspäinis leiwast, waid iggaühhest  Zummala sönnast, sedda luggesin minna weel tänna hommiko Luka ewangeliumist 4. peatükkist. Olgo nüüd sedda puhko küllalt, sest ma kardan, kirrik hellistakse kokko ja meie jäme hiljaks. Ni paljo ütlen sulle weel: meie kallis  öppetaja on ka Perno Postimehhe söbber ja on ka saggedaste juttu sees kirjad heaks kiitnud ehk laitnud, mis Postimees tonud. Kui pärrast kirrikut koeo pole lähme, siis wöime  weel mönnest asjast könnelda. (Löppetus tullewal korral.) Ommalt maalt. Baltiskist. Minnewa näddala saime sealt ühhe armsa sõbra käest kirja, kus ta meile omma römo könneleb  ja pällud, sedda ka ühtlasse armsa Postimehhe  södradele teada anda, mis meie hea meiega  teme. Mis rööm temmal olnud, sedda pallun temma ommast kirjast luggeda. Kirri on nenda: ..Armas Postimees! Terretan sind kui üht wanna sõbra ja sowin sulle sinno rasket pauna kandes kallist terwist ja pikka igga ning pallun  sind ühhest wägga auwäärt mehhest middagit  omma postitasko wötta, et ka temma aus tö teistele teadawaks saaks. Üks hea tö, tulgo temma saksa- wöi tallomehhest, on iggakord  auustusse wäart ja sest wöime julgeste könnelda. Tallinnast, Somema konsul Böning,  kelle päwad judba ka ennam öhto pole jõudnud, olli omma ammeti tallituste parrast meie linna tulnud, ja et ta üks Jummala sönna armastaja mees on, tulli ka pühhapääw meie kirrikusse. Seal ollid temma silmad ärranäinud,  mis meie kirrikul weel pudud, sepärrast  olli temma kassi ka warsi taskus; kinkis  meie kirrikule ühhe kaunis sure ja wägga kenna kroonlühtre, altari, kantsli ja orreli peale kullatud pladid, mis inglide kojust näitawad.  Zummal römustago sedda kallist meest temma wannadusses, agga meie mele jääb temma  iggaweste." ..Teine assi, kellest ma sulle ka weel tahtsin könneleda, on nisamma kallis ja wägga sure tänno wäärt, se on: mis meie linna üllem, kes ka ühtlasse kirriko wöörmündrl herra on, meie linnas tehha laskis. Kuida sedda jo paljo teadwad, on mei'e linnas üks ainus kirrik  saksarahwa jauks, kus Maddisse öppetaja ommal seatud korral saksakele jutlust pead; agga marahwas, kui tahtsid Jummala sönna kuulda, piddid Maddisse kirrikusse minnema, mis linnast 8 wersta emal, ehk kes sedda teekonda  raskeks piddas, ei kuulnud middagi sest, mis temmale temma hinge önnistusseks tarwis  läks. Nüüd wötsid nimmetud kirriko wöörmündre herra Kalk ja Maddisse öppetaja  Spindler kahhekessi sedda nöu, linna Eestirahwale üht kohta murretseda, kus.nemmad  ka igga pühhapääw Jummala sönna wöiwad  kuulda, ilma et sedda pikka teed weel 59