sees röbbeleda armsaks peab, muido ei woi kegi sedda kita, et nisuggusi alwo sõnno trükki pannakse  ja nendega ka lauleteggemist (Poesie) märitakse.  Ehk kas ramato kirjutaja heaks arwanud, üksi Eestirahwaga, kes roppo sonno ravialust  luggeda eiissune, nenda kassimatta kattega ümüerkäia? Eestirahwas on tõeste surema luggupiddamisse  wäärt, kui „Peegli pildide" kirjutaja omma  salmikutes sedda üllesnäitnud ni kõlbmatta sõnnadega. Agga ta astub weel sammo eddasi ja ühhe terme rahwa kohta ütleb: „OH armas Eestirahwas, waene, Sind pettab igga manna naene; !!) Kel wallemaim on süddames, Sel igga krants on tubli mees." Mis ka Eestirahwal 700 aasta sees ial kanda ja kannatada olnud, sedda loeb ta siin ommeti alles essimest korda, et temmal mitte keigewahhemat meelt egga mõistust ei pea ollema  ja temma üksi keige pimmedamas rummalussts  manna naeste pettusse lükkata ja tõugata ellama! Agga sest ei olle ka weel kül. Eestirahwal  peab ikka wallemaim süddames olle  ma! „Maarahwal armas walleta," ja „Maarahwal  lai ramat :c. Armas Eestirahwas, anna andeks nisugguse „sõbrale," temma ei tea, mis ta teeb! Küssime meie nüüd, mis tarwis on pildinialia  ommad salmikud wäljaannud, mis ta nendega on tahtnud? Inbba „Eestsonnas" same selle peale nattuke wastust. Eesti rahwale  olla se ramat kirjutud , te mm aga seal ka rägitakse, ööldes: „Armas luggeja!" se on Eestirahwas, peab selle ramato sees omma kujo näggema, näitgo peegel üksipiddi, pikkergust ehk loppergust näggo, just mis sesinnane pegel  näitab, peab Eestirahwa näggo ollema! temma hulkas peawad üksi jodikud, narrid, kiusakad, sallalikkud, wargad, ebbausklikkud, wihhakandjad,  wallewandujad, hälbid ze. ellama. (Nr. 1. 4. 5. 6. 7. 11. 12. 15. 19.) Oh sedda au, mis „laulik" rahwale pakkub! Noh, alle Lerwe, hea mees! Agga sinno aupakkumist ei woi täunane Eestirahwas mitte wasto wõtta. Et igga rahwa seas, ka Eestirahwa seas, omma jaggo alwo lomi on, kelle peale „Peegli pildid" sihhimad, kes sedda salgab? Siin rägitakse  agga Eestlastest ülleültse. —' Tahtis ramatokirjutaja mõnne üksiko innimesse wiggadusi  nuhhelda, siis on meil Lemmast kahjo, et ui maddalasse astunud; tahtis temma agga pilkamisse laulust (Satyren) ühhe ehk teese wiggadusse parrast terwe Ee stir ahma  peale tehha, siis wõtgo heaks, kui meie temma  pahha sõnno mikski ei panne, ehk ühhest korwast  sisse, teisest wälja lasseme. Ka õlleks ramato kirjutaja parrem teinud, kui wiggadussi, mis ta nuhtleb, ehk kül üksi ühhe ehk teise jurest leida, pealegi meel kurjateggusi, nago Margust (Nr. 7) wallewannet 45), mitte laulo ehk salmiko punnumisseks ei õlleks prukinud, maid seadusse järrele kohto ette wmud, kus nende koht on. Kui ta nüüd keiksuggused pudussed ja wead Eestirahwa peale pannud, ütleb ta ommeti: „Ei tahha Eestlast alwata." So! on tedda siis wõimalik meel ennam alwastada,  kui temma sedda teinud? Ehk on ta kässi sedda wasto tahtmist teinud? —Ka ütleb ta melitusseks: „Neist manni mees on peaga" Noh, ommeti monnigi seast! agga terwe rahwale lobib ta sedda teotust wasto silmi, et nemmad peato on. Ja ommeti kuleme jälle: „Ehk õlled kamm alam kui saks." Uksi kawwalust, agga mitte mõistust egga tarkust ei lubba temma ühhe terwe rahwale. Just nenda, kui ta Eestirahwa rummalussest isse ütleb: „sind pettab igga wanna naene," katsub ta meile nüüd omma „Peegli pildides" Nr. 8 ja 14 tuhka silma ripputada, et kõrwalopsud,  mis muido läbbi ramato rahwale antakse, maggusamaks peaksid sama. Mis peame nüüd nisugguse rahwa au rikkumisse  jure ütlema? Õlleks paljo üttelda, agga se ei maksa; tulletame agga ni paljo temmale mele, et selle rahwa surem laulik, kellest ramatokirjutaja  ka isse wäljakaswanud, suur Shiller on üttelnud: 254