jaleigatakse, jubba mnmewa kord nimmetud haigusse  märgid jures olleksid ja parrast leikamist arrakauksid. Sedda wõiks agga arwa sündida; sest 1) ütlcwad wäljalei kajad sedda siis jubba liig hiljaks janud ollewad, 3) õlleks se wcigga kardetaw assi, ni kahjoteggewa komale terrawa riistaga suhho minna, sest kui pea wõib inninienne  seal hammustud sada, ja kes wõib isseennesest  teada, kas tennna nende 83 seast on, kelle külge haigus mitte ei hakka, ehk 18 seast, kelle kulge se hakkab? Kui nüüd „marro-ussi" waljaleikaminne tõeste hullo koera jures abbi sadaks (koggoui wõimatta ei pea ma sedda mitte, tahhan agga enne holega järrele katsuda) siis on „ussi" ninnni seal jures ikka ilmasüta, kui meie mitte terwe mõistusse wasto ei tahha möttelda. Sedda asja on agga muda setletada: just „marro-ussi" peal on koera suus üks peuike werresoon (tohtrekeles: siteiis isving), mis „marro-ussi" wätjaleigates wäggise peab werristud  sama, kui leikaja kül kes teab kui ettewaatlik  õlleks ja werrcsoni tunneks. Sesinuane werrelaskminne,  kus lühhikese aeaga paljo werd wäljajookseb, õlleks siis se peaassi, agga nutte mõnue sonelülli waljaleikaminne, mis wvereti wisil „ussiks" ttimmetakse ja sedda mitte ei olle. Ainus  abbi, kui jubba koerahullustus nimmesse jures wäljatulnud, on sured aadrilaskmissed ja seal jures klorowormi sissehiugamiuue, mis läbbi wõimalik on haigele maggades pehme gummi torrode läbbi smis suust kurgo läbbi köhto ullatawad) soki ja joki sisse anda, sest et sähhärduse  haigel muido hirm keige weddela eest on ja röga sisse ei wvtta. Adert lastakse kätte ja jalge peale ee. ikka agga nende soonde peale, kust mustjas werri jookseb; agga werresoon, niiskele ütle „marro-ussi" seisab, on uisugguue, kust hellepunuane werri jookseb. Tahhetakse aadrilaskmise  jures punnase werresoondest ssrtense)  seddasamma mõduluist, mis sinuise werresoondest  svevae), kust uiustjas werri tulleb, siis peab 6 kord ui paljo werd lastanla wäljajoosta. Et nüüd werri meie ellosahwt on ja igga tilk, mis sest kautame, meie kehha nõdrendab, sepcirrast  peab werrelaskmist üksi siis ettewõetama, kui kahjo, mis worrelaskmissest tulleb, wähhem on, kui se, mis haiguösest tulleb; sest kahhest haddast wallitseb innimenne ikka wähhemat. Kui meie agga wahhema werrelaskmissega wõime läbbisada, siis teme sedda, liategi kui weike raps arteris rsnins sisse kele al waljatulnud koerahullustaniisse jnres ui samma ehk weel paljo enuam wabbanda õlleks, kui sured aadrilaskmised,  kellest ui suurt abbi on nähtud. Agga ma ütlen teist korda, rohhi, mis enne haigust prügi takse, ei tahheuda weel middagi, ei wõi ka kegi üttelda, kas aitas ehk mitte; sest solapuhhujad,  nõiad ja pommisejad sawad seal, kus hullo haigus ilma-nendeta ka ei õlleks wälja tulnud kui immeteggiad kidetud, ja siiski ei bakka kegi mõistlik neid sellepärrast uskma. Ühhe asja polest näitab agga tühhi uõidke haigele kassuks ollewad. Kuida nenda? Pea, ma rägin. Mis külgchakkamist keige külgehakkava  haiguste jures kaswatab ja taggakihhutab,  se on selle hirm jä argdus, kes haigust  külge kardab hakkawad. Sepärrast on siis keige suggulaste ja koddakondsete üllem kohhus selle wasto, kelle külge tigge haigus (uago koerahullustus)  ähwardab hakkama, tedda hirmo eest hoida ehk mõistlikko wisigä hirmo temmast ärraaeada.  Woib sedda mõnui solapuhhuja ka tehha ja haige ussub ning jääb waggusi noh, min no Parrast puhhugo peale! Nõia nõidus on isseennesest  ikka sit ja jääb seks, agga on himmud haige selle labbi waggusi jänud, siis on se wägga hea. Parrem teeksid uemmad agga hopis,  km hullust koerast kistud hawaga ui ruttu kui wõimalik, sedda ettewottaksid, mis minuewa kord olleme oppetauud; Parrast õlleks weel aega küllalt omma koppikuid solapuhhujale ärrapillada. „On kegi hüddas, et hul hunt ehk koer tedda tikkub kiskuma, siis püüdko temma paljast silmanaggo ja kässi warjada; sest kuida jubba öoldud,  hammustab ta rietega kaetud ihho, siis Pühhiwad  rided illa hammaste küljest taggasi; agga settegipärrast wõtko temma hawade puhhastamist  ehk kõrwetamist seddamaid ette ja olgo siis parrast julge ja waggusi. Prohwesser Virchow on hobbuste tattihaigussega, mis weel õelam on külgehakkama, kui koerahullustus, mitto korda isse katsunud, on omma ihho selle jures hawanud, agga warsi hawo Me puhhaStanud, ja temma! ep olle middagi hädda olnud; kui ommeti mõnned  muud surnud hullo koera leikades ennast ollid werristanud, haigeks jänud ja ärrasurnnd. 394