sama ello pole. Wäib olla, et mönni ennese melest waggane Eestlane ütleb: „Jummalat ja Lemma riki leiame Lemma sönnast; muud same peale kauba. Mis se innimesse kunst ja tarkus on muido üks waimo närriminne." Pealt nähha kül oige; agga terrasema silma ees näikse nende sonnade sees hea tük waimolikko laiskust ollewad. Katsume sedda lühhidelt jöudo möda selletada.  Meie mõistus se immelinne Jummala and iggatseb, omma lodusse järrele, teada keik asjad, nenda kui nemmad tõeste on, se on: temma iggatseb targaks sada. Teisiti ei wöigi se olla; muido ei õlleks ka mõistus mitte mõistus.  Agga kui innimenne omma melewallaga jättab sedda lodud mõistusse iggatsemist holetusse sisse, siis jääb se wimaks tukkupm, ja ta mõistusse  ette astuwad wirastussed toe sekka, kurjaste tedda ennast pilkades. Nenda omma mõistust rikkudes,  rikkub innimenne omma Loja tööd, kes tedda on lonud möistlikkuks, ja ei mitte möistmatta  lömaks. Essiteks, mõistus on Lemmale antud,  et La niöiks selgeste ärratunda omma Lojat, kellest igga tolmopörmoke, mis pealt nähha ühtegi ei tähhenda, wöib sured asjad tunnistada. Pühha kirjas loeme: „Sest Temma näggematta asjad, ni hästi Temma iggawenne wäggi, kui jummalik olleminne näikse mailma lo mis sest, küi neid tähhele pannakse neist teggudest, nenda et nemmad ei nvöi endid wabbandada." Eks nende sönnadega kirri ei sada meid mitte küssima taewa ja pörmo käest kinnitust temma tunnistusse peale. Jah, taewas ja nm on üks lahti tehtud ramat, mis ellawa tähtedega tunnistab Jummala armo, wägge ja au, nenda et wöib nago ilmsi nähha, kui agga mõistusse silmad selletawad ja lahti on. Sepärrast igga innimesse kohhus on omma mõistust Jummala kartusses selletada õige ilmlikku  tarkussega, et ta wöiks ka nähtawas lodusses  kummardades ärratunda omma näggematta ellawa Jummala wäggewad tööd ja tarka nõu, ja Temma iggawest ollemist ja au. Nenda on siis õige ilmlik tarkus abbiks ja kinnitusseks Jummala  sönnale, agga mitte üks tühhi waimo närriminne  , kuida rummälus omma wabbandusseks püab sedda nimmetada. Agga, teiseks, on meil tark mõistus tarwis aealikko ello toeks. Jummal on meite tarwis pannud omma rohked annid ma pinda marjule, et meie neid peame omma möistussega,  mis ka Temma and on, sealt wälja kutsuma  ja mõistlikku ihho waewaga tännades wastowötina.  Sedda on Temma meile mõistnud ei mitte ristiks, waid sureks auuks. Ses on nähha Loja isseärranis armolinne nõu innimeste wasto, kedda Ta on tõstnud ülle keige se ma ja ellajate, kes peawad endile toidust korjama palja meletuma jõuga; ja nendegi seas on neidsuggusid, kelle ees mönni innimenne peaks punnastama. Wata messilast,  kuddas ta oskab immeda met ni hästi lillest kui rojast, ja missuggu.se ettearwamissega ta sedda korjab! Panne tähhele ka, kuddas nad hoidwad endid ühtekokko omma emma ümber, kes on neile nago ühhendusse lippuks. Kui siis innimenne isse omma melewallaga kellega La Lojast on auustud panneb omma mõistusse wakka alla, ja sepärrast ei selleta neid andisid, mis Jummal Lale pakkub, wastowötta ja prukida, siis on ta tännamatta omma Loja wasto ja teeb isseennaft ellaja sarnatseks, ning jälle rikkub Loja tööd, kes tedha on innimesseks lonud. Rummal inni- - menne kül ütleb: „Kus meiesuggune tarkussega lähhäb? kui mõistame hinge eest hoolt kanda, suremat  tarkust meil põlle tarwis— agga isse lähhäb, nago kärbes tullesse, Jummal teab kust ilma otsast ilmalikko õnne otsima, mis ta targa möistussega hölpsaste wöiks omma jures leida. Jgga mõistlik innimenne teab jo ammogi, et waesus  ja rummalus on nago ühte laulatud, üks teise toeks, ja tunneb ka neid lapsi, mis nad ilmale towad. Sest keigest möib nähha, et tarkus on iggapiddi üks kallis assi, mis igga Lnnimesse kohhus on nõuda; ja ehk rummaläd tedda kül möistwad pilkada sönnadega, agga omma teggudega  tunnistawad omma sönnad walleks. Sepärrast,  armas wend, õppi ikka targeminne ärratundma  keik lodud asjad ja nende öllemist ja seadust;  sest midda targeminne sa neid tunned, sedda suremat kasso sa wöid neist wälja noppida, kasso, mis ei te sulle häbbi, maid au Jummala ja innimeste ees. Loda Jummala peale, agga ärra olle isse* holeto. Pea meles, et sa omma mõistusse ja melewalla eest, kes sind innimesseks töstwad, pead ka nende Andjale üks kord wastust andma. Andko Jummal, et se aeg jõuaks liggi, mil keik Eestlased viskaksid ühhest suust: „Ellago meie mõistus!" J. Jürrison. Et sesiunane Peterburgi Eestiwenna kirri just mitte Postimehhe söbradele ei olle kirjutud, maid neile, kes temmast alles emal hoidwad, on jo riddade  wahhel selgeste luggeda. Ommeti olleme tedda selle lotussega trükki pannud, et luggejad teistele luggeda annaksid, kedda tunnewad, ööldes: „Mats ehk Peter, säh, üsna sulle kirjutud;  ärra lasse tuulde minna!" Ommalt maalt. Wennemattlt. sJälle penikest höb- Pange tähhele, meie same neist märitud ja laggund rahhamarkidest tõeste wimaks  lahti. Minnewa Juni kuus andis Keiser  käsko 6 miljonit rubla penikest höbberahha tehha ja nüüd on 15. Aprilli k. p. sesamma käsk antud, teist 6 miljonit weel jure tehha. 156