ta neid pühhitsenud ehk muido piddanud. Essimessest õlleks kasso, teisest kahjo. Kewwade  mis ni kaua ennast taggasi hoidis, on nüüd pikkal sammul tullemas. lubba- laulab lõoke rukki orrast haljaks; jubba tallab linnawästrik  jõed lahti! jubba towad kurred Ahwrikamaalt  suisõnnumid; jubba hakkawad perremehhed  põlloriisto watama ja perrenaesed taimelabbade  peale mõtlema kõik talletab kewwadet mele; päikese paiste, wihmasaddo tewad ka ommalt poolt, mis tarwis on. Meie linnas on turrud ja ulitsad jeäkollakast pühhiks puhtad ja innimessed  wõiwad puhta jallaga käia. sKukkumine Üht luggu, mis Peterburgi „pühhapäwaleht" kulutab, kirjutab üks hea sõbber meile nende sõnnadega: „Duisburgi linnas, Saksamaal Reini jõe kaldal, nenda kirjutab Brüsseli linna seitung „Union"; ellas kattusse meister H. Et tulelip linna kirriko torni otsas kas roostetuse ehk mu wigga parrast tule sõnna ei tahtnud kuulda egga ennast pörata, siis piddi meister üllesronnima ning wigga parrandama. Onnetusseks murdis reddel temma al katki, mis ta kül holikkult olli kokkosiddunud, ning kui ta ennast ni kaua kui wõimalik ühhe torni haagi külles olli hoidnud, libbises ta torni möda,. esmalt pikkamöda, siis ussinamine alla. Silmapilguks jäi ta kubepiddi rippuma, agga sedda polnud pikkalt;..Peagi kukkus ta torni pealt kirriko kattussele. Ürikest aega takkistas üks kattusse ehte temma libbisemist, siis kukkus ta kattust möda alla tihke okstega ehhitud pärnapu sisse, mis just täis lehtes olli ja tulli sealt läbbi ma peale hopis wärrisedes agga täitsa terwelt ja ilma wigga samata. Nahwas  wahtisid sedda kukkumist al hirmoga; iggaüks  mõtles tõeste, et ta sealsamma Paigas surmatud  saaks. Agga kui ta lillesse ajas, ilma et Lal üksainuke lige õlleks murtud ehk wigga sanud, tungisid kõik ta jure, kõik karjusid, se olla immeteggo, kelle sarnast ei ial põlle nähtud sesuggust immeliko juhtumist piddada seitungide läbbi iggale pole teada andma. „Üks mees tulleb ta jure klaas käes: „Säh, Juhan, jo ruttu sutäie wina, se korrastab sind, ja teeb sulle head." Teine ja kolmas tullewad ka, pakkuwad seddasamma ja tahtwad temma terwise peale Lemmaga jua. Peagi täidab se jomme tedda wallejulgusega. Ta hakkab räkima:  „kas teate, armas rahwas, egga se tühhi assi Põlle, kirriko tornist mahha kukkuda; ma kartsin üllewägga." Sedda ma kül arwan, kosteti temmale, „noh, Juhan, nüüd jo weel üks Mis, sest et sa weel terwe õlled." „Hea melega," ütles kattussemeister, oh, ei ma sowi kellelegi nisnggust kukkumist. Kui ma kukkusin, mõttelsin ma omma naese ja laste peale, kes linna koggokonnale koormaks õlleks janud. Ma üttelsin isseenneses, sa pead püüdma, et sa kirriko  kattussele saad, sealt wvid sa kergest pärna pu Peale hüppata, ja sa saad seddawisi ilma sure kahjota mahha. Teie teate, et ma pitka arroga mees ollen, ning et kaugelt tulleks käia, ennego jälle ui kawwalat kattussemeistrit leida, kui minna ollen. Eks se sinnane kukkuminne olnud jo tark meistertük?" Nenda rükides, näitas ta ülles, et ta nende õnnetomate sarnane  olli, kes omma immeliko peastmist üksnes omma ossawuse ning mitte Issanda hallastusse läbbi arwawad sündinud. Üks trahteri perremees, kes kül teadis, et rahwa Parw kõik meistri järrel saaks tullema, wottis tedda käe kõrwa. „ Juhan, tulle minno Pole, ütles ta, snmo naene ja lapsed ootwad sind seal, minno perrenaene on neile kohwi teinud. Egga se sinno kukrule waewa ei te." Juhan ei pannud wasto, ja trahter sai peagi tais rahwast,  kes kõik sest udisest räkisid. Öhto olli jo käes, Juhan taieste joobnud, heidab ennast pengi peale ahjo kõrwa; agga ta unni on rahhota,  päwaaegsed juhtumised seggawad und, woi ehk hirmotab tornist kukkumine tedda nnnes; ta pörab ennast teisele pole, kukkub pengi pealt põrrandale,  ning tedda tõstetakse surnud ülles.!" Perno makonnast. sAbbi häddaaeal.j Meile on allamal sündinud luggu meletulletusseks  trükkida sadetud. „Ühhe sure Wallitsejal ollewad paljo allamaid, otsata paljo karja ja karjatsid ning nende al jälle ka - karjatsed. Agga ühhe selle Wallitseja allamal, kes päwast päwa nappil wisil ellawad, juhtus temma jõu kohta kaunis raske õnnetus, et ta keigetarwilissema  lomadest, kellest tal kolm olnud, kaks aitamatta wiggasse ärralõpnud; ja et ta kaunis rohke lapseperre ja mõnne teenriga piddand maea piddama, tulnud temmale se läbbi kurb ja kibbe 123