eht nahha wisi pabberist, mis ni hästi pehmuse, kui tuggewuse polest ka uahhale järrele ei anna; tundmata innimene ei wöi arwatagi, et se mitte nahk ep õlle. Pibud on weel wähhemad, kui Hiinlastel hädda parrast saab üks suits pibo täiest tõmmata. Tubbakat pölletawad kõik ülle pea, kes jubba emma rinda ou mahhajätnud. Saime nõnda teine teise tuliba  ka st himmud täis pölletanud, siis jätsime sõbralikult „sainara" (jummalaga), lissaks üks teist weel kord ..annataks"  sõimates. Ühhes paikas poln'd muud honeid,  kui laulsa templid; nad seisid ühhe maddala ja tassase, walli modo mäe otsas, ühhes riddas, nattuke maad üks teisest emal, kenna pude marjus. Mäe alt läks te templidest möda. Tee ärest läksid kiwwi treppid üllesse igga templi wärrawa ette. Wärrawad  ollid palja uhkuse parrast tehtud kaks kõrget  sammast ja pöikpu peal, eht puust, omma lodud kartva al ja sisse nikkerand kirjadega ehhitud. Kaname ühhest warrawast ka sisse egga wälja ommeti ei aeta. Öue peal kaswawad kennad puud sa pöesad, ja siin ja seal wahhiwad kiwwist nikkerdud  jummalate kujud, mis kül, suremat nikkerdaja kunsti ei tunnista, mönni ivaene seisad ilma ninna-ehk muu liikmeta, mis able aeg olli ärra fönud. Pu tempel seisad kõrge alluse peal, ja lai trep lahhab ukse ette; seinade assemvl teniwad ka labbi paistma  pabberiga ülle tõmbutud ramid; kattukse Harri keskelt sisse mautud, ja kõik kattukse nukkad sarmede kombel üllesse murtud. Lähme nüüd sisse. Pehme põrmand on ka hõllest mattidega ülle kõdud, puhhas kollane ja sille, kui nahk. (lapanlased on meistrid neid mattist punnu ma ja neil on ka selle tarbeks wägga kennad hölled). Punnase ridega ülle lödud altari peal, seina äres, istuwad lapani modo nikkerdud  jummalad, lambid, toido nappakesed, lillepottid  ehk meel mõnned muud ehted ees. Lae alt rippuwad mitme karwalistest riide lintidest sured topsud ligi mani üllatades. Maas, altari ees, näikse pik ridda mitmet marki trummist ja muid kõmma andjaid riistu seisivad. Praego nad hugawad  kõik bonsade pommina körwa, kes nelja kanti riddastiku, sukkewääl, kesk templiseiswad bonsad, kokko pandud kassa ninnade al hoides ja jorro aeades... Muido köllab japauikeel kaunis mõnnusaste, kui nad innimese kombel rägiwad; agga kui tarwis arwawad  ollema, omma köunet kõrgemale tõsta, tale omma hullu penikest mönnu andes, siis põlle muud kuulda, kui paljas poddin ja ümmisemine. Nüüd lõppetawad bonsad omma jorro aeamist ja ruttawad templist wälja, lähme meie ka, meel kord silma taggasi templi sisse wissates: kui jummalad ja trummid nimmetamata jättame, siis peame tunnistama, et ilma wärwimata eht pu, ni paljo kui tedda templi seeS olli tarwitud, puhhas, sille iggal pool kui klaas, ja ülle pea kõik seest poolne ükslane ja kassin ehhitus  uiug ütlemata puhtus andis templile üht isse modo kõrget, ilma kõrkuseta kennadust mis Salomoni seedri puust ehhitud templit mele tulletab- Ülle pea tunned ennast siin maal nago ennemuistse põlme aegus ellawad, kellest jubba mönni tuhhat aastat möda on läinud. Nüüd ma wiin luggejat templist trahterisse, seddamisi jo meiegi maal tehhakse: kirrikust otsekohhe -- kõrtsi, parrast orreli  mango torropilli kulama. Essiteks peame ühhest  maeast läbbi minnema kus hea koggo nori tüttarlapsi näikse ollewad.... Jah, sust ilma pörmanduta  te lähhäb kesk maeast läbbi, ja möllemil pool wimad paar treppi astmet kõrge pörmandute peale, mis nimmetud neiudel järjeks teniwad. Seddamõda lähme ülle sure õue ja ronnime kiwwi treppi möda mäe otsa otsekohhe trahteri ehk theemaea  jnre, kuida tedda siin hütakse. Meie ees seisab  kaunis suur maea Pude marjus, ja nääb muido wälja nago muudgi Japani maead. Oue peale on üks kuhja modo küngas tehtud, rohhelise mössudega  kaetud, ja alla, künka ette wäike tiik, nõnda et wöib ülle hüppata: agga selle loigukese seest mahhib ka wäike kaljo mälja; suur pae-kiwwi on sillaks ülle tigi wissatud. Nõnda Japaanlased ikka armastawad, nago Hiinlasedgi, suri lomust asjo wäikse rami wahhele surruda. (Ma näggin tihti siin nõnda kängo aetud appelsini puud, et ta posisid mitte surem, kui wäike potti wössuke erne suruste malmis küpsenud appelsinidega kulges.) Maea sees ka nisamma kui iggal pool: ramilised seinad, hõlg mattidest põrmand, ilma wärwimata kömwast, punnaka  karmaga puust pörmanda äred, treppi astmed, seina sambad ja n. e., kõik tühhi ja puhhas ümberkaudo. Musta hammastega perrenaene tulleb kohhe wasto, küssides, mis sowime tabero, se on: middagi su-pistet, ehk musume? .... so, nüüd same arro, mis neiud need ollid, mis meie essimeseft  maeast läbbi tulles näggime, sest mu sume» tähhendab  tüdrukud ehk preilid. Wöib wallitseda kumba tahhes, ehk mõllemad korraga selle karmis on igga ühhel omma melemald. Meie jome parrem puddel Inglis öllut ärra, sedda wöib ka sada, ja kõnnime siis möda tubbasi, tähhele pannes, mis ette juhtub. Lükkame essimese seina sees ühhe rami latti meie ees istub söekasti jures üks ellatand samurai, üksipäini, tabero ees. Ta näikse süggawa, önneliko möttete sees ollewad, ja ei panne suggugi tähhele, et meie ta peale matame. Mahti  el panneb pea pörmando peale, nago kulaks maaalluste  maimude salla könnet. Ei tea siis, kui kõrge taewa sees ta maim lehmib. Teises toas istuwad  musumedega kolm, nelli meest, tabero saksiga  ja söe-kast mahhel. Neil pörmo lastel põlle nähha kõrgema asjadega ühtigi teggemist ollemad, kuid täitmad mammonat ja aeamad hirmitades jutto muidogi teada lustilistest maapealsest asjadest; saksi kruus, pibnd ja tubbakakottid rändawad ühhe peuft teise. Üks jaggo neiusi lömad kannelt ja mennitamad  kurgust jubba meile tuttamaid kähhäraid lamba 338