Metsa-lomi on seal rohkeste, ja karro on keigest keige kallim, sest et temma nahka issi prugiwad, ehk ka kaupmeestele kalli hinna eest müwad; temma raswa pölletawad lampides ja Lemma lihha, kui maiusse röga armastajad.  Rebbasid on seal mitmet karwa, nenda kui: punnasid, walgid, prunikaid, sinnistd ja musti. Need wimased petakse kaupmeestest keige kallimaks ja maksawad temma nahha eest, kui wiggata on, kakskümmend künni kolmkümmend  hõbbe rubla tükkist: sest et neid kunniugate  ja keisrite kassuka nahhaks otsitakse. Sooblid on seal ka wägga paljo ja se on il!us  ja wägga kalli nahhaga linnukene. Temma  põlle surem, kui nirk; ka on temma sedda suggu ja seltsi, muud kui et pruni karmaga, mis ni pehme kui siid. Et temma kallis nahk ei saaks rikkutud, separrast nemmad tedda mitte kuli egga haawlitega, maid wibbo-püsst ja pu nooldega, kelle otsad nürridaks leigatud,  tappawad; et tedda hawamata surnuks lõwad. Kewwade tullewad soja ma linnud parwes senna, nenda kui: luiged, metshanned, pardid, kurred ja muud; agga päsoke senna ei ussalda  minna, sest tedda ka ial seal ei nähta. Otsiwad siis nende pessad ülles ja korjama  d ennestele tuhhandete kaupa munne kokko, mis parrast, kas müwad, ehk ennestele ülle talwe möistwad hoida, et mitte raisko ei lähha. Tullewad ka igga kewwade meie male soja ma linnud, nenda kui: kurred ja metshanned, mis agga Augusti ku Lõppu l jälle ärralahhäwad;  pissut neist jäwad meie jure: surem hulk lähhäb põhjama põhja pessitama, munnema  ja auduma. Hulga pealt sünnib nenda arwata: kui kümme emma munnewad, siis agga üks omma pessa konda wälja audub ja linnuks kaswatab ning nendega sojale male taggasi lähhäb; teised, jäwad keik põhjama rahwa loiduseks. On sea! sures põhja merres, mitmed sared, mis agga aina kaljo ja kus peal middagi ei kaswa , egga woi ka kaswada, agga ommetige ellawad innimessed nende peal, kedda Issand tunneb ja kes temma armust priskeste ellawad. Selle tühja ma rahwal muud ep olle, kui linno sulgi ja munne, mis seal ni rohkeste leida, et terwed laewad selle kaubaga taidawad  ning muiale kaubale sadamad ja sellega sedda, mis neil waja, ostawad. Need sared on keik Inglisse wallitsusse parralt ja langemad  kaugele põhja pole. Neid nimmetakse Orknei ja teine selts Setlandi saredeks. Neid on arruto hulk ühhes koos. Sedda, mis praM olleme könnelenud, weel kord järrel mötteldes, näeme sedda immet, kulda Jummal omma laste eest ni heldest murret kannab. Küssigem nüüd: kes on se, kes sojama lindo senna külma mailma otsa juhhatab? Kes on sedda kasko nende süddamesse  lonud, et teadmatta senna lendsmad, kuhhu ommad munnad ja muist poegi peawad  jätma? Sedda keik on sesamma helde wallitseja teinud, kes ommas sures maeapiddamisses  ka selle keige wähhema ellawa hinge peale möttelnud ja temmale sedda annab, mis ta teab temmale tarwis ollewad. Kui siis kewwadisel aeal sured linno read kõrgel Laewa al löune poolt põhja pole näeme lendawad, siis tulgo se meil mele, et need keik Zummalast lakkttud, senna ruttawad, neid innimessi  toitma, kus ma neid ei toida, egga neile middagit ei anna. Kamtsatka maal on weel üks mets ellaja suggu, kedda argaliks ehk kalj okitseks kutsutakse. Temma on pea meie kitse modi, muud kui et agga surem, ning keige omma kehha ja liikmete polest penem ja linnukam. Temma sarwed on taggaspiddi ja kui temma jookseb, siis pead püsti aeab, et sarwed selja peale putuwad. Keige kõrgemate maggede ja kaljode otsas peab ta ello asset ning sööb samlaid, mis kaljode peal kaswawad. Tedda aetakse wagga tagga, sest et temma nahk keige parremat semiskeri nahka annab. Temma lihha on wagga maokas ja hea. Kõnne, wähka egga ussa seal ei tunta, sest et neid sea! ei olle; agga selle wasto ellab seal üks rotti suggu, kelle nahka wägga armas  rakse ja üllikondade kraeks ja upslaedeks prügi rakse. Neid ellukai d on seal wägga rohkesre,  nenda, er keik ma neist kihhiftb: ommenge  põlle nad mitte kahjuks, waid selle 322