Jöulo-puud prugiti, olli minnul ommetige se essimenne, mis omma silmaga ollen näinud. löulo laupäwa õhtul olli kahhes tallus ..Loksi ja Luige" Jöulo-puud. Wimases tallus  on perremehhe poeg Jaan Must omma kullo peale üht Jöulo-puud walmistanud ja sellega wannematte ja lastele suurt römo teinud.  Koolmeister ja mitmed teised lauljad ollid ka senna pallutud (sest noormees on ka isse lauljatte seltsist, agga kahjo, et se auus mees nüüd liso meeste seltsis Ml on, ehk kül mehhel pole tallo ostja nimmi ja kontraht teise wennaga on, siiski teadmatta, kas peased ennam) kus ka mõnda laulo Issanda römuks laulsid. Agga watame nattuke maad omma ümber, siis näeme ja kuleme ka mõnda muud asja, mis meile römuks põlle; seal näeb silm ja kuleb körw, mis süddant raskeks ja kurwaks teeb. Kuida on mönned omma Jõulud pühhitsenud?  Oh parraks! Kui teised kirrikusse läksid, siis läksid nemmad kõrtsi. Ma ollen Eesti Postimehhe luggeja ja läksin wimasel pühhal omma lehte mõisast toma, agga mis näggin ma mõisa kõrtsis? Nored mehhed, kelle seas ka mitmed perremehhed ja ka paljo muid innimessi, kuida nemmad omma löulo pühhi kõrtsis löppetasid. Kaks wiolid kiunustd  nago nälgind põrsad kõrtsi tagga kambris  ja perremehhed ja perre hüppasid ja tantsisid,  rided seljast mahha wissatud, issi märjad  kui kassid, kes kaeosse kukkunud. Wata, Postimees! Need ollid ristiinnimessed, kuida nad omma löulo pühhasid löppetasid! ? Eks pea Onnisteggia nende pärrast kui Jerusalemma  rahwa pärrast nutma? Kõrtsi kambre ei lastud muud keddagi sisse, kui agga neist uhkest meestest, kelle nahhad tantsust märjad, käisid sisse ja wälja. Üks tuttaw wiis mind ka sisse, kus ma siis sedda sadana teniötust paar minnutid pealt watasin, agga okse tikkus mul peale, sepärrast ollin römus, et agga jälle wälja sain. Kõrtsi laua peal seisid tossinate kaupa jodawa wina puddelid, kelle sissikond jubba olli ärraprugitud. Oh sedda rahha, mis seal surnuks lodi! kegi ei möttelnud kitsa päwade peale- sest uhkus ja eddewus ollid  seal perremehhed! Uhkus ja torredus on meie noorte meeste ülle wägga woimust wötnud,  nad ehhitawad ennast ülle liga. Kahhekordsed  rättikud kaelas, sidi rättik al ja suur sal kohhewel ülle seutud ja ühhel uhkem kui teisel; kassuka lattid eest lahti, et maniskad ja satterkued hästi wälja paistwad, pead pummadi  ehk ölliga märitud, sõrmed sörmuksid täis, köwwera nuppudega keppid käes, wiks sapad jalgas, egga wadata selle peale, mis nad makswad ja ommetige mönnel sured möllad  kaelas. Selle peale ei mõtle sesuggused, et ka rahha taggawarraks peab hoitud sama, mis ommal aeal tarwis woib olla. Ma ei rägi siin sedda mitte keigist, waid agga monnest; sest meil on nisuggusi nori mehhi ka, kes omma jalga ial kõrtsi ei pista, egga wina tilka ei wötta, egga uhkust ja torredust  ei salli. Keige ennam kido wäärt on, et meie nored tüttarlapsed ennast kõrtsi eest, kui sippelga pessa eest hoidwad, ning sedda hirmus sureks häbbiks arwawad, seal tantsida ja hüppata. Agga nende seas on jälle mönned,  kel nattuke ebbausko, nago koera! kirpa kassuka sees kanda, mis nende arwates peab aitama. Üks tenia tüdruk olla keskmisse! pühhal  teise tallusse wöeraks läinud, sealt maea tüdrukud põlle agga koddo olnud; ta aeanud perrerahwaga jutto, wimaks kustunud pero tulli toast, tüdruk rabbinud koldest tuhka põlle sisse ja winud sedda koeo omma koldesse. Minna ei tea, mis eest se hea olla, agga teggo on tehtud; saab ehk mönne asja wasto, kedda minna rummal ja tundmatta ei tea nimmetada,  prugitud. Omma wanna aastat olleme meie wiimsel õhtul Issandat kites ja tännades löppetanud ja keik sedda armo, mis ta meile möda läinud  aastal kinkinud, weel ükskord meletulletanud.  Uut aastat olleme ka kolimaeas palwe ja pallumissega allustanud; pühha kotta ei sanud ma sel päwal mitte, ollid tarwilissed asjad ees, mis mind keelsid senna minnemast. Kes kirrikus käisid, tullid ka parrast kolimaeasse.  Zummal önnistago sedda aastat! 26