olleme tutwaks sanud ja kedda lummal waeste rändaja Eestlaste õnneks Stawropoli linna õppetajaks  saatnud, kirjutab meile nenda: „Armas Postimees ja sõbber! Siin ja seal teab kül weel monni suggulane ehk tuttaw, kuhho need Eestlased on jänud, kes Krimmi polesare rändasid. Teised mõtlewad nende kassi nüüd heaste käiwad; sest kellel hädda ja waew, se pallub appi, agga kellel pudust ei olla, se jääb Mait, sellel ei olle palwet tarwis. Krimmist ei tulle palwe kirja, tõest on asjad korda läinud, lummal on meie usso- ja werrewendi õnnistanud  ning aitnud. Abbi agga, ja õnnistus ei tulle mitte ikka meie sowimisse möda, waid Jummala tarkusse ja tahtmisse nõu sadab meile saggedaste nuhtlust ja kitsast ello, et mapealisse asjade pudus meid sunniks, taewa warra pole süddame pöörda. Õnsad on, kes maimus waesed, ja kellel nälg ja janno õigusse järrele; sest nemmad  peawad täis sama. Õlleks Krimmi Eestlaste  seas ka nenda luggu olnud, olleksid nemmad essite Jummala riki ja temma õigust nõudnud, siis annaks taewa Taat pealegi ka keik sedda, mis soma, joma ja katte tarwis lähhäb. „Krimmist agga ei woi ennam palwe heal teie jure Tallinna ehk Ria male tulla, sest Eestlasi ei -olle ennam Krimmis. Kuhho nemmad siis jähhid? Kas tullewad taggasi? Ei ka mitte! Mõnda nende seast kulukse kül õhkawad  ja soigawad: „,,Ommeti on tõeks läinud, mis meie õppetajad ja mõistlikkumad innimessed ütlesid, kui nemmad, omma karja ja rahwast kokkohoides, meile paljo waewa ettekulutasid! Kulla mäggesi ja täidetud leiwa aito ei põlle meie kuskil leidnud. Krimmi ma olli neis tohtis,  mis meile anti, ennamiste kõrbe ma. Neljas  küllas ellasime. Jgga küllas agga üksainus kaew: nenda süggaw, et hommikust Zhtoni 2 ja paar härge piddid töös ollema, wet wäljatõmbades. Siis sai küllarahwas waewalt kül. Aea kasinusse peale ei tohtinud mõtteldagi! Nelli kord aastas osteti uus kaewo köis, mis rublat 25 maksis se teeb aastas 100 rubla hõbb. Küllas egga külla liggidal ei kaswanud  puid; 140, 150 wersta mets kaugel: to koorm puid ja näddal on raisatud. Minne hommiko heinamale, leiad siin mätta peal rohto, et kord wikkatiga nidad, sadda sammo emal jälle kord: risu ohto kared kokko, siis täidab loog agga wankri kartsad tais. Tahhad Põldo künda, Peab sul kallis saksa adder.ollema ja 3, 4 pari härge ees: ma on sitke kui sau ehk kõwwa kui maantee; mis sa hommiko lahti aead, se on saggede õhto kõwwa ja kumud kui pottitük. Peale sedda on wihma wägga wähhe mis seal wõib kaswada?! Sõime krono leiba, kes sest rammo ja jõudo sai! Weel pead ennast ja naest, last katma, lapsed kolida laskma zc. Kust poolt sedda wõtta? Ka jutlusse ning lummala  sonna polest ollime kui ärrapõlgtud waesed lapsed. Tullime kiil kokko palwed teggema ja jutlusse luggema, agga kus õiget lummala waimoga  salwitud ja kirrikust seatud karjast ei olle, seal lähwad asjad seggale ja rahwas lähhäb usso ja ellamisse polest hukka. Wiimsel aastal tulli kül Krimmi sakstele õppetaja, kes makeelt mõistab, agga paljo meist ei olle tedda weel mitte näinud ehk kuulnud."" Nenda kaebasid Eestlased. „Kui minna minnewa aasta smal Juni kuul Kaukasiamale Stawropoli linna jõudsin, siis juhtusin siin kokko kolme Eestimehhega, kes mulle konnelesid, et nemmad Eestlaste sadikud olla ja et nemmad keik tahta Krimmist ärratulla sia male. Et Eestirahwas ja keel mulle armas  on, ollin minna ikka sowinud nende seas waimolikko põldo harrida ja lummala sõnna semet külwada, agga piddin sellegipärrast kaugele Kaukasiamale õppetajaks minnema. Nüüd agga, kui Eestlaste nõu warsi essimessel Päwal teada sain, siis mõistsin ärra, mikspärrast lummal mind sia juhhalas.' Hingekarjane piddi enne siin ollema kui karri. lummal ei tahtnud mitte, et Eestirahwas, kaugel issamaast ja emmakelest kui ärraälbinud lambad Wenne Kassaka,  Tattari, Kalmüki, Tsherkessi, Kreka ja Saksa rahwa seas ellades, kes teist usko on, ehk teist keelt räkiwad, piddi ilma õige, selge lummala Pühha sõnua kulutamisseta jama. „Enne Iõulo minnewal aastal tullid liggi 10 perrekonda, pärrast Iõulo ühtekokko 36 perrekonda  Stawropoli linna; pärrast weel ennam. Omma purjuridega kaetud wankride peal olli keik maea ja põllo üllejänud warrandus; mõnnel üks hobbune, mõnnel 2 hoost, arwa 1 lehm ehk paar härge. Ollid keik ärramünud, kui hakkasid 249