„Jesus Kristus on sesamma eile ja tänna ja iggaweste. Halleluja!" Mui paljo aastaid on jubba nende pühha sõnnade wasto ärrakullunud ja wannaks läinud, agga sõnnad isse on seks jänud, mis nad ollid: likumatta tõeks ja ellawaks. ja uut aastat ei maksaks ellada egga algada, kui Jesus Kristus, meie elto kotus, sedda ei õlleks, mis apostel  temmast siin tunnistab. Mis mele ehk julgussega wõiksime meie ue aasta sisse astuda, kus keik alles pimme ja tundmatta on, kui meil need ellosõnnad mitte lippuks ees ei seisaks? Kus on üks rikkas ehk waene, kõrge ehk maddal, noor ehk wanna, kennel ilma nende sõnnadeta  kindlat põhja jalge al õlleks? Mailma peal on kelk heitlik ja kadduw, kuld, hõbbe, tarkus, wägge, pehmed rided, laiad põllud, illusad honed, kuulsad nimmed, suur au tänna õitseb, Home närtsib! Agga Jesus Kristus eile ja tänna ja iggawest sesamma! Temma on kaljo, mis ei kõigu, hallikas, mis ei wähhene, ellopu, kelle willi wannaks ei lähhä. Toetagem, armad ristiwennad ja õed, ennast ka uel aastal selle kaljo peale, sögem selle pu wiljast ja kustutagem omma jänno sest hallikast. Tehkem nende sõnnade järrele, siis tunneme pea ärra ja same tännoga tunnistama, et needsammad Jummala sõnnad on, ellawad, wäggewad, tuggewad ja kindlamad kui taewas ja ma. „Jah, hea kiil," ütleb arg südda, „agga uel aastal wõib risti ja willetsust, hädda ja haigust, waesust ja surma tulla, mis siis?" Miks ep wõi; agga tulgo peale! Kas need asjad siis Jummalat ja temma sõnna peaksid muutma? Ei ellades! waid nende läbbi peab tõdde weel taieste ka meie ellus tõeks sama. Jummala sõnna ei pea mitte meie pähhä, waid meie süddamesse tungima ja sealt meie ello parrandama. Et se nüüd nenda wõiks sündida, seks on siis nimmetud kibbedat rohto tarwis. Ristiinnimestele keik ammo tuttaw assi. Ja lssand tännawuft aastat meie ellolõppetusse aastaks pannud, kas se siis meile peaks ollema? Kauaks meie sia ommeti jäme. Ammuks se olli, kui alles neljakäppakil romasime, nüüd jnbba mitto halli karwo kanname ja pea haudas hingame, üks enne, teine parrast. Mis mullast wõetud, peab keik jälle mullaks sama. Sest põlle wigga. Meie olleme siin kadduwas mailmas aealikkud,  agga meie ello, Jesus Kristus, on iggawenne, ja kes temma sisse uskwad, peawad ellama, kui nemmad ka tänna surreksid. Sellepärrast, mo armsad sõbrad liggi ja kaugel, Jesusse likumatta armo truusse peale lotes, siis tulgo meile ka sel aastal, mis ial tulleb, keik on meile kassuks. Algagem omma uut aastat temmaga ja temma nimmel, siis peab ellades ja surres keik hästi korda minnema. Aitgo temma meid õige tee peal eddasi astuda, künni wiimse sammoga waikse hauda astume, seal omma päwatööst puhkama. Ta õnnistago tännawo jälle merd ja maad, meie kaupa, põllo- ja kättetööd; temma arm olgo suur meie kalli Keisri ja temma sure sug-