sinno sõbraks nimmetada, ja lubban ikka sinno poolt olla, nikaua kui sinno postitaskust sedda leian, mis meie waeste Eestirahwale ni wägga tarwis lähhäb, se on: õige lahke könne, kus omma terrake sola peale ripputud ja Kanaani pima; peale sedda peaparrandusseks kallist Kiliadi  salwi mädda hawade peale. Sedda ei sowi mitte ükspäinis minna, waid keik, kel õige Eesti südda rindus on/ Minnust ei olle sul, armas Postimees, mitte suurt kasso woi abbi lota. Põlle mul sesuggust kullast wallatud  imme sulge, kui mitmel näikse ollewad, mis nago ilma waewata sorrinal pabberi peale kirjutab, mis agga mõtted ial tahtwad, olgo se wihha ehk maggus. Ma põlle omma ello päwade polest ka mitte ennam teadmatta lapsoke,  kes ei tea, mis ta tahhab. Eestima on mind omma pimaga immetanud, sellepärrast  on keik EestlaSsed, kui wennad ja õed, mul wägga armsad, nende rõõm on minno rõõm, nende kurwastus ja willetsus on ka minno kurwastus. Agga kurwastust saan minna iggapääw paljo ennam nähha, kui rõmo  kuulda. Pea 25 aastat istun minna jubba  kohtotoas, ühhe wäikesse akna al, mis just linna wangitorni wasto on. Kui ma senna watan, mis näen ma seal? Oh wennike! Wangid  lähwad wärrawast wälja ja tullewad taggasi,  wangirided selgas ja nende seas ka paljo meie Eesti wendi ja öddesid! Oh se leikab mul iggakord kui terrawa mõegaga süddames; ja missuggusid suri süüd lassi wöid sa, armas  .Postimees, issige arwata, on nende seltsis?  Pölletajad, mõrtsukad, lastetapjad, abbiellorikkujad,  wargad, hulgused ja marahwa rahhorikkujad. Kui sedda näen ja pärrast jälle neidsammo näen Siberima pole linnast wälja wetawad ja nende raud ahhelad mo körwo hellisewad, siis töuswad minnul iggakord  juukse karwad püsti ja tahtwad nago enne aego halliks minna. Armas Postimees, minna leian sind ka naljakas juttu mees ollewad, agga omma tütre hawa peale mötteldes peaksid sa temma kahjo pärrast ka ärraröhhutud ollema ja omma kirja läbbi wendale appi tullema ja neile nende wiggade wasto hinge rohto andma; sedda nõuab so Loja so käest, kes sulle tännini termist  ja rammo andnud omma teed käia. Sellega lõppetan sekord omma kirja; sowin sulle paljo söbro ja luggejaid. Ons sul mulle middagi wastust anda, siis kirjuta agga .iggakord  julgeste omma tüttawa Tallinna Hansule.  U. S. Willandimaatt. sOnneto surm.s Willandi  makoggodussele ehhitakse uut kirrikut ja selle tarwis wetakse sel talwel Patkülla metsast,  Pikkasilla lähhedalt, kirriko palka. Nüüd on sel 22. Detsembril nimmetud metsas palgiraiumisse  jures üks mees önneto surma sanud.  Ta läinud üht suurt puud, kellele kaks teist palki peale langenud, mahhalaskma. Nende  pude mahhakukkumisse jures tahtnud temma  alt ärrapöggeneda, agga jooksnud waene kartusse pärrast koggoni pude alla, kus ta ühhe korraga hopis purruks sanud lodud. Naene kahhe lapsega jänud tedda taggaleinama. Peale löulo ollewad sealsammas metsas palgi pealeweretamisse jures jälle paar õnnetust  juhtunud. Rägitakse, et üks mees palgi alla hopis surnuks janud ja teisele jalg purruks  sanud lõdud. sKid owäärt Hea tö on ikka kidowäärt, tulgo temma Saksast ehk Eestlassest  ja sündko se hea sinnule ehk so liggimessele.  Hilja aego on T. makonnas, R. kihhelkonnas  W. mõisa S. herra omma opmanile,  kes temma issa ja parrast tedda nüüd jubba 30 aastat truiste ja heasti teninud,' peale palga üllendusse (50 rubla aastas) sest aastast sadik ellootsani igga aasta 150 rubla armokingitust lubbanud, mis kohto läbbi peab kinnitub sama ja ka siis peab eddasi kestma, kui opman tedda ennam ei peaks jõudma ehk tahtma tenida, waid aplaagresse heitma, ehk jälle ennesele pärris peawarjo murretsema. . Peterburgist. sS oldat ei tohhi kõrtsi minnas Zubba mõnda aastat olli se käsk antud , et soldatid ei tohtida kõrtsi minna, sest et mönned neist saggedaste ninna ni süggawasse klasi põhja aeasid, et pärrast ennam koeo Ä jõudnud minna, sepärrast keeldi 43