sisse torkima, et ta eddasi läks. Sellega ollin  ma wägga õppinud, ja wenna armastust ei tunnud ma. Ka öppetasid nad mind walletama,  ja nenda teiste taskust rahha wälja toma; sesugguse kelmusse peale ollin ma essimenne  mees ja et se Jummala ja innimeste  ees õige polnud, sest lausunud kegi mulle sönna. Kui ma kahheteistkümne aastane ollin, siis ollin essimenne jodik ja seal juhtus ka, et jowastand peaga ühhe politsei wahtmeistri kallale läksin ja temmale wasto silmi andsin,  et werri suust ja ninnast wälja purtsas.  Nüüd pandi mind torni; seal olli kaunis  rohkeste mo sarnatsid ees, need naersid selle ülle, et ma alles pissuke ja ommetige ni hakkaja mees ollen olnud; se teggi mind weel uhkemaks. Seal rakis iggaüks mis ta mõistis,  ammugi teada, head polnud sea! kuulda ja kui ma pari ku parrast wälja tullin, ollin ma tõeste üks wälja õppind kurjateggia. Sest aeast tahtsin ennam ette wadata, et ma jälle politsei küsi ei sattu, mis mul ka korda läks; agga aasta aastalt läksin ma ikka pahhemaks, nenda, et sedda wäärt ollin, senna wissatud sada, kus ma ia! ennam päwa walgust põlleks näinud. Korsna pühkia ammeti ripputasin ma warna otsa, sest se olli mulle liig iggaw ja hakkasin wanno tolisi parrandama, se olli paljo  löbbusam, seal woisin ennam mõda ulitsaid  ümber hulkuda ja maeadeöse tulla, kus kerjata ja näppo ammetid prukida woisin; mis ma ial jõudsin tenida, sedda prukisin wina tarbeks. Wötsin ka naese, agga sel ollid happud  päwad; minna ei õlleks mitte mo naene tahtnud olla; ma ollin pärris üllekohtune. Nenda läksid mitto aastat mõda ja middagi  ei juhtunud, mis mind õlleks wälja kiskunud.  Mo naene tahtis mulle ükskord Zummalast  ette räkida, agga ma pannin ta su warsi kinni. Ta armastas ristiusko, agga mulle olli se hirmus; kui ma ta käes üht Zummala sönna ramatud näggin, siis sai ta ennam hopa, kui tarwis olli. Ükskord ollin  koddo pikkali pengi peal, sest mo pea käis ümber: pari päwa pärrast peab maea üür, mis jubba kaks kuud maksmata olli, ärra- tassutud sama; kust seks rahha wötta, ei teadnud  ma mitte. Kui ma nenda seal seisin, kuulsin korraga wäljas üht wöerast meesterahwa  healt, mis mo naesega könneles ja kedda  ta mitte ei tahtnud sisse laska. Ma kargasin  maast ütles, et nähha, kes seal on ja mis ta tahhab. Wälja minnes näggin üht wöerast meest seal seiswad kedda ma ei tunnuv  ja ta ütles: tal olla minnoga räkimist. Mo küssimisse peale: mis ta tahta, kostis ta mulle: ma tahtsin sulle middagi tua, mis sul põlle. Mis sa siis mulle tood? küssisin minna. Jummala sönna, kostis ta. Kas, sa õlled melest ärra, küssisin minna; jätta mind sellega rahhule. Ta kostis: ta olla taies meles ja otse sepärrast tulla ta temma jure; tal olla üht head sõbra tarwis, keS tedda  ta porrist wälja kissub, tale mele tulletab, et surm pea tulleb ja pärrast surma kohhus ja et tal önnisteggiat põlle, kes tedda ärralunnastab,  muido minna ta iggaweste hukka. Mo meel sai selle ülle liig pahhaks, et ta mulle sedda julges otse su sisse öölda; ta piddi nüüd heaga katsuma, et ta minnema sai. Agga kas ta ka ärra läks? Ei mitte, waid ütles: kui sa sedda teaksid, mis sul waea, siis könneleks sa teisel kombel ja hakkas jälle peale, mis ülle ma koggoni wihhaseks läksin, künni ta ka minnikut teggi; ärraminnes  andis ta mo naesele ühhe ramato, mis ma kohhe lõhki kärristasin. Agga se assi hakkas  mo peas ellawamaks sama ja iggawenne kohhus mind waewama. Terwe näddal ei woinud ma omma wanno teggusid ennam tehha,  aega möda kaddus agga se mo melest jälle ja ma läksin omma wanna tede peale taggasi ning püüdsin nenda omma kartust mahha  röhhuda. Selle aea sees piddin omma naesega monne päwa ulitsa peal ollema, sest meid wissati sealt maeast wälja ja uut kortert polnud weel murretsetud; wimaks leidsime ühhe  kambre, kuhhu woisime sisse puggeda. Ühhel  päwal olli mo naene sedda wöerast meest ulitsalt leidnud ja temmale näidanud, kus meie ellame ning pallunud kuida ta pärrast sedda  tunnistas, siis meile tulla, kui ma koddo ollen, keige parremast pühhapäwal, seal 76