üksi õiget ja üllekohtust. Kohtomees ei tohhi kellegi illalakkuja olla, egga üllekohtusse sõbrusse  parrast musta walgeks tehhha. lununal hoidko sind selle eest, et kelmid sinno parrastennast  ei rõmusta ja õiged ei õhka, siis anna parrem ruttu omma rahha teise rinda, muido koggud lummala tullist wihha omma pea peale, ja temma nuhtlus on sedda raskem, midda hiljem  se tulleb. Pead sinna agga, mo armas wmd kohtomees, lõwwi julgussega vigussest kiuni ning kannad selle lippo keikide ees; hoiad sa ounnad silmad selged, jallad kohhe ja käed puhtad; püad sa omma seadusse ramatut tunda ja rahwast ni paljo kui.sinno jõud üllatab, õigusse  ja hea tele juhhatada ja kurja wasto nende eest seista; nõuad sa ommas ammetis nende troostiks, juhhatajaks ja toeks olla, et kokko wõiksid leppida, rahho nõuda, rio ja tülli eest hoida, kohtokäimist mahhajätta, wennalikkns ühhesmeles ellada :c. ?c., siis, mo Eestini  end, olle julge, siis kartwad sind kurjad, armastawad  head ja lummala õnnistus ning rahho  on sinnoga. Ja nüüd mo teised Eestiwennad, eks olle tossi, meie tahhaksime kohtomehhi, nago praego olleme nimmetanud. Jah, need olleksid meile üsna parrajad, nende kätte wöiksime omma koggokonna  asjatallitust uskuda, se õlleks siis tru ja auwäart meeste käes, ja meie wöiksime julged  ja rahhul olla. „Agga kes annab meile sähhärdusi mehhi, ehk kust peame nisuggust wõtma?  Meil on tihti paljo pahhemad!" Armad liggimessed, meie kohtomeestel põlle mitte tarwis pilwist mahhasaddada egga wõeralt maalt laewaga tulla. Meie walliteme neid isse omma rahwa seast sedda möda, kui seadusse ramat  K 327 ja 331 vppetab. Agga kedda ja kuida meie wallitema, seeb se peatük on. Meil ei olle kül mitte weel paljo kolitud ja kirja mehhi, ka mitte weel paljo, kedda õlleks õppetud ehk kes isse olleksid holega omma seadusse  ramatut tundma õppinud, ehk kül ommalt poolt mõnda korda sedda nõu olleme annud; ommeti põlle meie ui waesed ka mitte, et omma koggokonnadest ni paljo auwäärt ja termsemaid mehhi ei leiaks, kui meil kohto ammeti peale tarwis on. Waatge, armad sõbrad, ma ussun, se aeg on meil nüüd jälle kä, kus usi koh- tomehhi seatakse. Tahhame meie auwaärt kohtomehhi,  ja sedda tahhame meie, noh, siis wõtgem neid ka mõistlikkult ja ausaste walliteda. Mis sest ilma asjata salgame, selle asja jures on enne saggedaste asjo ette tulnud, mis õige innimeste seas mitte nimmetada ei sünni.  Monni mees on kohtomehheks sanud, kes öigussest ja seadussest mahhem teadis, kui Juut sealihhast. Mõnda olleme kohtomehheks teinud, kes muiale ennam ei kõlbanud. Eht tülliteggiaid  olleme monni kord tüllileppitajaks pannud, sest on siis ka mitto asja, mis kohhe piddid seatud sama, koggoni wiltH läinud. Mis Mie jures se hullem assi enne olli: meie wallitesime onuna kohtomehhi saggedaste minaga! Kõrtsi laua äres sai kaup ennamist ärratehtud, siis tõstis  mõnni kohtotoas Heale lillesse, ütles: Hgns, Mats on parras," teised keik takka järrele:  „Jah, jah, Hans, Peter, Mats on parras hea elle mees!" No muidogi, ammuks mehhed  ta heldust maitside maggo olli alles suus? Mõnni sai kohtomehheks jälle üsna sellepärrast, et rikkas mees olli, nago rikkus õigus õlleks? Sedda ja sellesarnast olli paljo, mul on sest häbbi pikkalt kõnnelda. Agga kas mees middagi mõistis; kas ta muido tru ja õiglane olli; kas ta õigust armastas ja teggi, omma perret ausaste piddas ja lapsi karristusses ja maenitsusses  kaswatas; kas ta koddo lummala sönna  prukis, kirrrikus käis ja lastekõlide, leskede ja waeste eest hoolt kandis, teistega rahho piddas ja muud sellesarnast, no mata, keige selle peale ei tulnud meil mele Madata, waid istutasime kaddakaid ja kibbowitso õunapude assemele. Noh, olli enne, mis olli, se on selja tagga, andko Jummal andeks; agga km jälle kohtomeeste walliteminne tulleb, siis aitgo Jummal, et assi parrem lähhäb, kui enne ja meie ni ausa ja tähtja ammeti peale mehhi walliteme,  kellest puhta süddamega teame, et nemmad  jõudo möda omma koggokonna anuks ja kassuks keiserlikko kohtorahha rindas kandwad. Keige parrema ammeti peale peah keige parremaid  mehhi pandama. Õigust peawad õiged mehhed mõistma. Seal ei tohhi meie kellegi mu asja peale wadata, kui ainult selle peale, kas mees tru, õiglane ja mõistlik on, omma rahwast  armastab ja keige teistele seddasamma so- 56