mees ringi ärrakäinud ja omma assemele mahha istunud olli, tõusis „Möeraja Tuul", Ojib-was Jndianide peamees ülles. ja ütles: ..Walgekuse ja Kahwatandnäo (Winters) käed on meie wenna werrega rojastud. Pimmedas  paksus metsas, kaugel omma suggu kaitsema käest, juhtusid nad temma peale. Ta peanahk kolgub nende maeas ja temma werri kissendab tassumist meie käest. Metsa linnud ja lomad on temma surno kehha tükkiks kiskunud,  temma luud legiwad päwa ja tule käes ja ta maim kõnnib rahho paigadest emal." Walgekuusk tõusis ülles ja wataö wahhest agga sönna lausumata omma kohtomöistjate peale. Mitte nenda ei teinud Winters, kes sedda kaebtust walleks tähhendas, ööldes: ..Se on üks wäeti ja rop walle!" „Kahwatandnäggo ei- rägi mitte heaste", ütles peamees. ..Heaste ehk pahhaste, ma ragin töt." ..Tuled on sedda Ojib-was Jndianide körwadele  laulnud ja wärske werre hais meie ninnasse ullatand." ..Tuled ei rägi töt ja werri on mädda!" „Tu!ede Manitau rägib allati õigusse sönno;  temma keel ei olle arralinne ja ta teed mitte köwwerad. Walgenäggo räkigo, soamehhed  sawad tedda kuulma.- Ommalt maalt. Peruust. Kuida jubba minnewa  näddala ütlesime, läks meie jõe jeä Surelneljapawal ärra ja mis muud seal weel tähhendasime; tänna lissame weel mõnda senna  jure, mis hiljem kuulnud olleme. Kuida rägitakse, on maal iggal pool, kust jõed ja ojad läbbi jooksewad, weed wägga sured olnud,  et need keige wannemad innimessed ei mälleta üht sesuggust wet näinud ollewad. Mitme pissemate jöggede pealt olla sillad ärralöhkunud,  et nüüd rahwal teggemist küllalt, neid jälle peale tehha; wessiweskede paisud mahha löhhutud ja ellud maead, mis jöggede  lähhedal, mõnda wigga sanud. Siin ja seal kaebatakse ka, et mõnned innimessed olla ärrauppunud, mis agga mitte kõrge wes süüks ei tulle anda, waid nende enneste häbbematta  ahnusse läbbi tulnud. Kuida se igga kewwade, nenda ka se aasta, on suur wessi paljo aea-puid ja muid pu-tompa, mis ta jöe arest leidnud, kasa tonud ja ahnus on mõnda meest ka weel essimesse! pühhal aeanud  jeä kambalde wahhelt neid otsima; on seal nüüd mönni omma ello kautanud, kas se peaks sure wee sü ollema? Ei ma ussu mitte! waid seal on ahnus ja lummala kässo pölgaminne:  ..Sinna pead pühhapäwa pühhitsema",  neid upputanud, et praego weel jöe põhjas  maggawad. Kes ommast ellust ei holi, kuida woib se kül iggatseda, et ta wannaks ja halliks woikö sada! Egga Jummal nende parrast ommetige ei hakka immet teggema?! Pernomaalt. sWarg  Margad  warritsewad allati parrast aega, kust middagi  tõmmata sawad, olgo siis mis kätte juhtub,  se peab liggi minnema. Söbber kirjutab:  liel Me ku päwal tõin omma heina kuhja, mis umbes kaks wersta kotto emal, koeo ja et te wägga waene olli, piddin koormad  wähhemad teggema, mis Läbbi siis umbes  pole koorma wäärt Heino lawwa peale jäi. Esmaspääw hommiko, se olli Zwal läksin  Heino ärra toma, agga leidsin, et küllamees  sedda korristust omma holeks olli wötnud,  egga polnud mul muud teggemist, kui pöörsin ümber ja läksin kojo, kus siis lomadele  ütlesin, et iggapääw paar sütäit wähhem peawad söma, sest küllamees winud heinad ärra. Teine assi kellest söbber kirjutab, oa nattuke surem. Tallorahwa! on se pruuk omma  kartuhwlid talweks ma sisse matta, kus nad, kui holega pandud, ka hästi seisawad. Se olli 51. selle ku päwal läinud üks waene saunamees, kes süggise kümme wakka kartuhwlid  mahha pannud, omma naesega neid sealt ärratoma. Agga kui augo olli lahti teinud, ei leidnud ta sealt ennam, kui wakka; sellega peab nüüd omma pöldo küllima ja ka ennast toitma. Kes need wargad olnud, se on teadmatta. Kui se ka innimeste ess teadmatta,  agga Jummal teab ommetige ja saab sedda ka ommal aeal awwalikkuks teggema. 135