on kül jubba möda läinud/ et kaddund Sultan  lubba andis ristiusko kulutada! ja ka Türklastele, kes tahhab ristiusko heita, agga sellega ei sanud Türklaste süddamed weel uendud  egga ristiusso wihkaminne nende süddamest  kautud. WillippopolL linnas on jälle üks Amerika misstonar ärratappetud ja Aleppo linnas risusid Türklased ühhe ristiinnimesse maia puhtaks ilma et Türgi söamehhed omma  näppo temma abbiks olleksid ligutanud! Misteriks söast tullewad kül ka sönnumed,  agga need on allati seggased, sest möllemilt poolt ei näita mehhed wallet mitte muuks kui könne illuks piddawad. Nüüd tullewad jälle sönnumed, et löunapooksed olla Rihmondi linna jures põhjapoolsete peale suurt wöimust janud, neist mitto tuhhat mahhalönud ja 12,W0 wangi wötnud. Lahhing on 3 päwa kestnud, kus ka lõunapoolsete kahjo hirmus suur olnud, ehk nemmad kül wöimust sanud. Põhjapoolsed on koggoni ärrakeelnud, sest omma seitungides könnelda; sedda ennam kiitlewad nüüd lõunapoolsed,  mis immet nende käewars keik olla teinud; agga keik, mis Amerika seituugides seisab, ei olle mitte selge willi. Mis agga meil süddamest seal jures sowida on: peaks Jummal sedda werrist koddo - södda ükskord löppetama! Perremees ja ärimees. (Mis M 27 polele jäi.) „Waatke, söbrad, lapsed, kui kübbarsep ni waggusi mulla allapuggemissest hakkas räkima,  jooksis mul nago külm wessi ja jeätükkiv möda selga mahha ning ma pallusin, et ta kurn innimenne ommeti selgem ärraselletaks, et ma nattuke ennam arro jääksin, kuida luggu  on; sest nenda seisin ma nago linnahargja peal ning ei teadnud, kas ma töusen wöi langen.- Agga temma surrus odda ikka weel ennam mo süddamesse ja ütles: „„ Armas Boks, jattame jutto katki, se on parrem. Ma ei könnele sest hea melega, ja et sul hea termis on, siis arwan ma, põlle sedda ka tarwis; sa jääd wist ehk ellama ja se on sedda parrem. Wöib olla-, ehk surma hambad on nattuke nürrimaks läinud. Jummalaga!""  „No waatke, sörbrad, lapsed, ma põlle mitte kartlik egga ebbausklik, agga ma ollen omma usso järvele rätsep, kel julge su, arg südda ja öigus wärrriseda, mitte igga kord külma eest, waid mönni kord ka surma eest. Sest ma ütlen teile, söbrad lapsed, (siin pühkis Boks higgi otsa eest) kel kolm maia linnaS on ja mönni koppik meel taggawarraks,  sel peab haudas hirmus iggaw ollema,  kus muld suhho ja silma kukkub. Ma pallusin omma kübbarseppa ja hoidsin senni kaua ta hölmast kinni, kui wimaks ommeti järrele andis ja keik pöhjani wäljaräkis." „„Wata, mo armas Boks, ütles lemma  jut tulleb juttust ja könne könnest; kas õlled elloaegas ka juhtunud wöerama nahkhiridest  kuulma, nimmega ninnatiiw, werreimmeja  ehk wampiir, kes innimestel maggamisse  peal werd wälja immewad, et keige terwemad  mehhed ennam silmi lahti ei te? Kas õlled kuulnud?"" „Tohho sögge ütlesin minna egga ma tallopoeg ei olle, et ma rummal peaksin  ollema ja meie päiwil teab igga tallopoeg  ka, mis werreimmejad on." „„No wata kallis Boks ütles kübbarsep  jälle minno kulges on middagi, mis teiste innimeste werd wälja immeb; ma ei imme kül isse kellegi werd wälja, agga kui sa just wäggise tahhad, siis pean sulle könnelema. Wata, ma ellasin enne Härg - ulitsal rätsep Nööpmanni maias. Kas õlled ehk Nööpmanni  tunnud? Ta lonkas nattuke pahhemat taggumist jalga, agga keel olli tal surres ni terwe kui sündides. Kas tundsid tedda?"" „Oi jah, kostsin minna Nööpmanni önnist ollen ma küllalt tunnud, kui ta alles ellas; no agga mis olli siis temmaga? Mo hambad löggisesid suus, wist sellepärrast, et ahjokütte ni kallis on." „„Selle Nööpmanni jures ellasin minna. Kord tulli meil tülli, sest ta önnis olli terrawa  kelega innimenne, aias mind ommast maiast 230