kus sees temma, otse kui mönne päwa eest Kurressare linnas, ka omma kihhelkonna komiteed,  keige temma eestmurretsemise ja waewa eest, mis se nende parrast näinud, süddamest tännanud. Wägga mönnusa ja ilma kallistamata  könnega selletanud ta ärra, kuida wilja ikkaldus pöllsmeeste süddamid kurwastusega täitnud ning nälja surm neil wibimata odata olnud; agga kuida se abbikomite läbbi neist ärraaetud sanud. Agga kuida nüüd sealatse tallorahwa silmad, mis muido kaugele ei üllata näggema, sest et waimo pimmedus nende silmad  kinni matnud, lahti läinud, kui näinud, ilma  et selle peale olleksid lota wöinud, et helded innimesed liggidal ja kaugel, ommad helded käed lahti teinud, et neid nende keige suremas häddas awwi tanud, neile üllespiddamist murretsedes. Hädda on suur olnud ja rist raske kanda; agga suur ja armoline Zummal üllewel kõrges taewas, on keik hästi toemetanud; ta põlle sedda weikest lotuse tähhekest loja, egga nõrka pillirogo katki minna lasknud, waid hea innimeste läbbi abbi saatnud, siis, kui hädda keige surem olnud ning nenda meid önnetumaidmälja surmast peästnud. Temma, se könneleja, tahhab sest su rest häddast  Jummala ärraräkimata armo meie waeste wasto ja nago keige mailma rahwa usso läbbikatsumist  ärratunda; sest ka temma rahwas tunneb, ennast üllemate wasto suurt tänno wölgo ollewad ja nende ees häbbeneda, keige nende ütlemata suurde annete ja ohwerdamiste ning waewa eest, mis üllemate! nende parrast olnud. Nad tännawad keiki, kes ilma kellegi au ja kasso nõudmata neile ni suurt head teinud,  omma warra ja aega neile ohwriks wies; agga issiärranis tunnewad nad endid kubbermango  wallitsusele suurt tänno wölgo ollewad, kes ni sure lahkusega ja issalikult murretsenud, et Keisre Herra arm neile üllatanud ja ja temma neile suurt summat laenanud, mis eest Zummal neid õnnistago! Kui temma nüüd keige Eesti rahwa, agga issiärranis omma kihhelkonna  nimmel, keiki andjaid nende armastuse tö eest süddamest tännab, hüab temma keige Eestlaste wasto waimolikus armastuses, ni hästi sedda nähtud hädda, kui ka maitstud armastust, ialgi mitte ärraunnustada, waid jädawalt melespiddada ja sure truusega üllesnäidata,  et nad mitte sundmuse, waid sure süddameliko römuga allati omma heateggijaid tännawad ja nende eest palluwad. Peale selle, kui teist laulo ollid laulnud, astunud koggoduse  öppetaja Willem Meder rahwa ette ja wastanud nende tänno peale ühhe wägga mönnusa  ja kenna könnega ning naitanud neile kuida nende kohhus esmalt sedda keige üllemat andjat tännada ja siis meie keige armolisemat suurt Keisre Herrat, kui rigi issa ja eestmurretsejat.  Ta talletanud neile weel ükskord mele, sedda suurt laeno, mis armoline ja suur Keisre Herra rigikassast neile anda lasknud ja ka sedda suurt kingitust, mis keiserlik kõrgus, Suurwürst ja Aujärje pärria ommast käest neile olla kinkinud ja tulletas rahwale mele, ka omma suga sedda tänno, mis nende eestkönneleja  nende assemel olli andnud, üllestunnistada.  Kirriko wöörmündre herra paron Ernst von Bukshöwden näitanud kokko tulnud rahwa hulgale, ühhes lühhikeses könnes, kuida se keige surem tänno, mis rahwas ligutud süddamega  omma heateggiatele annab, koggoduse öppetaja ja köstrile (Saremaal nimmetakse wimast  koolmeistriks) tulleb anda, sest et nemmad leiwa-podi allustanud, jahho mümist ja tõde wäljajaggamist terwe pool aastad tüddimatalt pääw päwa körwas tallitanud ja murrelikult toimetanud. Sedda waewa, mis nad ühhe sesugguse jaggamise ja tallitust jures näinud, woiwad agga need täieste ärratunda, kes issi sesuggusid asjo toimetanud ja tallitanud. Wimaks  olla õige Kreka - Wenne usso preester, kes seal kihhelkonnas asstt, wäljaastunud, ja selle ülle omma süddameliko tänno wälja öölnud, et keige nende wäljajaggamiste jures wägga õigust tehtud ja iggaühhele luggu piddamata,  missuggust ussust kegi olnud, temma tarwidust möda antud. Kui sel jaggamise aeal rahwa polest ka mõnda nurrinat olnud, siis põlle st immeks panna, sest ta nääb teise silmas enne pinda, kui ommas silmas palki. Könnede wahhel sanud wägga kennad ja selle römo päwa kohta ommalikud laulud ja wimaks weel Keisre Herra auuks eesti kele rigi laul lauldud, ja sellega olli siis piddo lõppenud, ning iggaüks ruttas rõõmsa süddamega koeo pole, kus koddosed tööd teisel päwak tedda otasid. Siin ei woi meie nimmetamata jätta, et koolmeister Peter Südda, mitte ükspäinis 292