agga sesuggused kohhad on ka parrajad pessitamisse  paigad lindudele ja nende pärris leiwa  kammer, kuhhu Loja neile lauda malmis  katnud. Seläbbi agga, et sesuggused pessitamisse paigad ärra rikkutakse, samad kul linnud ärra pelletud, agga mitte södikute  ja mu ellukate siggineminne kautud, maid nad leiawad jälle kohta, kus siggineda ja parrast suurt kahjo tehha woiwad; sest et linnud neist kaugel, kes nende sigginemist kelaks.  Tahhame siin üht lühhikest tähhendust meel löppetusseks jure lissada, mis ma-töde öppetusse  ramatust olleme luggenud. ..Üks linno suggu, mis ennamiste sesugguste kohtade peal pessitab, kus hästi rohkeske karro - ohyakaid kaswab ja issiennesest suur södikute waenlane, saab seläbbi ärrapelletud, kui sesuggused paigad  põldudest ärrakautud samad. Sodikud ronniwad wilja pude otsa ja pessitawad seal, agga lind pöggeneb ärra süggawasse metsa, kus ennesele jälle parrast kohta leiab." Inglis  ja Belgia-ma rahwas tunneb ka nattuke ma-tööd. Seal ei sa koggoniste põllud wössadest  ja puidest ni puhtaks tehtud, kui meie maal, maid seal istutawad meel sesuggusid wössasid jure, kus nende lendawad sõbrad ja abbilissed ello asset leida woiwad ja neid ni mitmesugguse kahjo eest hoidwad. Minne sinna ja te nendasammoti. Ommalt maalt. Pernomaalt. Meel laulo Sö mis küpse ja rägi mis tossi, se on jubba üks tuttaw wanna sönna. Et nüüd Postimehhel  ka mitte rohkem, kui kaks silma ja kaks körwa põlle, sepärrast se tal saggedaste woimata, toito ni küpseks keta, et ta iggaühhe su parrast on; aitab mönni hea söbber nattuke  körwast, siis on se sure tänno wäärt. Tarwitawad asjad kutsusid meid enne laulo pühha löppetust Ulust ärra, sepärrast ei teadnud  meie temma löppetussest ka selgeste könneleda,  waid jätsime melega pylikulle, ja lootsime  teiste öiendusse peale ning nenda on ka luggo, kirri on käes ja söbber kirjutab seal nenda: ..Armas Postimees! Ollen sinno lehtes 24 numris Ulu laulo pühhast luggenud, mis isseennesest  wägga kenna ja igga lauloarmastajale  römo teeb; agga kuida näen, õlled sa wist enne löppetust sealt ärratulnud  ärraunnustada  ei woinud sa ni lühhikesse aea sees ommetige sedda mitte sest se oige löppetus  pudub sealt; sepärrast pattun mitte pahhaks  panna, et ma sedda jure lissan, mis seal pudub; ollin hakkatussest künni löppetusseni  püsti jallo seal jures. Kui lauljad rohkem tunni aega merre peal woido ollid laulnud, tullid nad padide seest wälja ja astusid hobbuste raudte wankresse, kelle peal ka senna läksid se raudte on umbes werst maad pik. Kül olli kenna nähha, kui lauljad keik lippo al ja musekandid  ees mango heälega kaldasse jõudsid. Küi saksa laulo selts omma kennad laulud olli löppetanud, ei tahtnud ka Perno meeste laulo selts omma suud piddada, waid astus rinda ja laulis nelli wägga kenna laulo omma waggewa  heäldega, mis kuuljatele paljo römo nähti teggewad, sest minno arwates ollid seal paljo, kes enne üht sesuggust puhhast meestelaulo  põlle kuulnud. Selle peale piddid weel keik lauljad ausa Ulo herra tahtmist möda piddo-lippo alla kokko kogguma ja ühhes kõris laulma. Said siis seal weel loppetusseks kolm laulo lauldud, ja nendega lõppes se römo pääw. Selle peale astus aulik Ulo- herra lauljate ringi keskele ja andis omma rahhul ollemist tännades  lauljatele teada, kus jures ta ka ühtlasse  lauljaid manitses, sedda päwa mitte unnustada, waid ikka rohkem laulusid õppida. Seddasamma teggi ka aulik Ulo proua. Nüüd piddid lauljad ühhest teisest lahkuma, mis nad kül weel mitte põlleks sowinud, agga et öpimmedus  kätte jõudis, se sundis neid koeo ruttama. Perno linna Eesti laulo selts sai seal weel isseärranis rõmustud, sest laulo piddo lippo kinkis aulik Ulo herra neile mällestusseks,  mis sure römo tännoga wasto woeti. Ni paljo tean weel öölda, et laulo seltsid, mis ühhes Perno pole tullid, ei sanud te peal paljo omma suud kinni: nelli werstg 201