on separrast lammastele, kui mitte ainuks, siis ommeti abbipõhhuks wägga tullus. „Weisid wõib, nago Norra ja Somemaal tehhakse, ka ennamiste lehtpõhhoga üllespiddada, agga pimasaak on seal jures willets. Lehmad armastawad wärsket rohto ja metsa allusi rohholehda  ikka ennam, kui pulehta. Pimalehmi pulehtega toita, peab üksi hädda aeal teggema. Agga noremad lomad ja wassikad söwad hea melega wärskid Pulehta, ja wõib neile kehwal aeal lehtpõhko anda ja isseäi ränis ka kuiwi lehta. „Hobbust ega on luggu pea nisamma. Wannema töö-hobbustele ei olle lehtpõhhust mitte kül, agga sälgudele abbipõhhuks mitte pahha. „Meie lehtpudest põhhopuuks samad kõige sündsamad ollema: pajud, sared, jallakad, pärnad  Lõhmused), sangleppad, tammed, mahtrad, awad, sarrapuud, kassed :c. „Neist kõige sündsamad on Pajud, sangleppad,  awad, sarrapuud ja lõhmused. Need on meie metsades ennamiste muidogi umbrohho kirjas,  nende prukimine ei mõi siis mitte metsale kahjo tehha. „Peale sedda on sellesarnast wõssa paljo heina- ja karjamade peal leida, kelle raiumise läbbi need meel puhhastud saakftd. „Kõige parrem põhholehtwõssa raiumise aeg on Juti ku, künni pole Augustini; parrast selle, isseärranis kuimal suwwel, ei olle ennam tullulik,  lehhed on kuiwad ning ei anna ka lomale ennam jõudo ja rammo. „Põhho-haggade raiumine ja üllewelhoidmine  sünnib kõige parrem sel misil nõnda, et nimmetud pude wõssud 2 —5 jalla pikkuselt mahharaiutakse ja marsi parrast raiumist kimpo smtakse, mis 1 jalg paksud ehk jämmedad on, sest hitlise siddumise läbbi puddenewad lehhed mahha, ja wõib ka wihma peale tulla, mis lehhed  mustaks teeb, et lomad neid ei tahha süa. Need lehtsed haokimbud pannakse armalt sado, et tuul läbbikäib, mitte laiemalt kui 12 jalga; agga ladwad peawad sissepole sama ja hõlgi alla pandama, et alt niiskeks ei sa; nõndasamma pannakse wihma wasto hõlle pea peale. Sel wisil jääb lehtpõhk kõik se talwe haljaks, mis ambad ja weised sure issuga söwad. ~140 naela lehtpõhko on ni paljo wäärt, kui 130 naela Heino. „Kõige parrem on lehtpõhko mu Põhhoga korda möda söta, sest et lehtpõhho nattoke kibbeda  mao parrast lomade sögi isso kaswab ja se neile Meliltse terwiseks on. „Kennel siis iullewa talweks Põhk kassin on, se püüdko ruttu lehtpõhho korjamise läbbi abbi murretseda. PM mõisas, 5. Julil 1868. Knersch." Nörro makonnast. sPõud, metsapõllemised  ja lojuste surmj on nüüd iggapäine hädda ja kaebdus, kelle al innimesed kannatawad. Põua wasto ei wõi meie ommaft wäest middagi tehha, agga metsapõllemisi wõ iksime kül tullehoidmise  ja kustutamise läbbi wähhendada ja hobbuse surma wasto ehk ka abbi leida, kui abbi otsime ja teiste õppetuse järrele teme. Kergem on kül ettekirjutada, kui tallo innimesel selle järrel tehha, agga minnewa kord õppetatud soda ja rukkijahh o taignakakkusi haige lomale sisseanda, tedda hästi ligutada ja muhhud  terpentini ölli ja Türgi pipra winaga märida, egga se ommeti ni raske egga wõimata  ei olle. Hobbusid enne haigust ojutada, puhta weega jota, kus jõggi ep olle, kaewo weega hommiko üllewallada slO minnutit), mitte adert lasta egga pallawa Päwaga nendega tööd tehha, on kassulik, nõnda ka sõdikute wasto neid Prantsuse ölliga märida. Sellesinnatse Põrnatõwwe  aeal on haiged lomad terwedest ärralahhutada,  kõigile narid rinda panna, haiged parrast  weewallamist hõllenuustikuga õeruda ja tek peale panna. Kus wee pritsimine ei aita, wõib ka päwas kord kamprepirituse, soea ädika ehk solase winaga seddasamma tehha ja pärrast nimmetud  wisil õeruda. Haige lomale pajo, tamme  zc. korest kedetud joki päwas puddelit  sisse anda, kuhho teelussika tais solahapput ja teine kamprepiritust sisse pandud, peab ka tullus ollema. Haige lomade tallitamist peab ustawa innimeste h oleks antama, kes ette mõistwad  wadata ja igga kord ommad käed ölli ehk raswaga märiwad, ennego nende külge putuwad, ja pärrast sedda kloorkalgi ja sebiga ärrapessewad. Surnud lomi peab seddamaid 7 8 jalga ma sisse maetama ja lubja peale ripputadama, agga matjad nisamma ettewatama, kui üllemas 237