läbbi wee surma saab; agga paljo kurwem on se, kui kegi issi ennast kaksipiddi möttetes arraupputab. Meie linnas on 6. selle ku päwal üks endine wäe tener, nimmega Elwenbein,  ennast omma mele nödruses ärraupputanud.  Kirjutanud enne weel kirja, kus ta nimmetab, kes ta on ja kust tedda leida. Ta önneto olla omma käed kinni siddunud ja siis jõkke läinud. Teisel päwal leiti tedda sealt ülles. Juni ku otsani ollid meil wägga willud ja sajused ilmad, mis mönne nõdra  ussulise ma mehhele mokkad torrusse aeas ja su punnis nurrinat nago lapsel masika marjo  täis, egga tulnud se neil mele, et meie manna  taewa Issake jubba üks ellatand perremees, kes wägga hästi teab omma tööd nenda seada, et sest middagi kahjo ei sa tullema. Ni pea kui Juni surri ja Juli ku assemele astus, kohhe teist näggo, lahke ja armolik; päike matab  ni lahkeste ja armolikkult igga ussina ma mehhe peale, kui ta omma heina nidab ja annab sedda nattukest, mis taewa tädike kaswada lasknud, kennaste kätte, nenda et ühtegi aeawiwitust seal jures põlle.  Ilmad  on meil praego kennad ja sojad, ennamiste  iggapääw 25 künni 30 gradi soja päwa marjus. Tänno sure Jummalale, kes meile willo ja wihmase Juni assemele ni kenna ja kuiwa Julit kinkinud! Willi kaswab, et südda  hüppab ja heina pannakse haljalt kui kulda kokko. Oh et meie agga moistaksime sellele tänno anda, kes ni armolikkult meie eest hoolt kannab, omma armo kaed laiale lautab ja rohkeste annab, mis meil tarwis.  „Tännage  Issandat, sest temma on helde ja temma  heldus kestab iggaweste. Pernomaalt. sTüttar laste edde- Olleksime neid lapsokesi kül hea melega  üsna rahhule jätnud, egga omma näppo nende külge pistnud; agga mis peame teggema? nad jooksewad jo issi pöigeti ette, et peame üsna wäggise hõlma kinni hakkama, neid nattuke  rapputama, et pissut töelikkumaks saaksid  ja mitte igga nurga peal pöegeti ees põlleks.  Üks auus söbber kirjutab: ..Armas Postimees! Sa räkisid ommas 16. numris Eestiwendade auust ja rummalussest, mis wägga tossi, sest ka siin meie poo! on sesuggusid küllalt, kes keik herrad agga mitte ennam sullased tahtwad olla, kes tööd häbbiks, agga laiskust auuks piddawad. Pean tunnistama,  et mul ka üks assi kui sae-purru silmas  torgib, egga mind koggoniste rahhul lasse seista, ja se on meie Eesti tüttarlaste eddewus, kellest ma ka paar sönna könneleda pallun. Nad on omma eddewusega jubba ni kaugele läinud, et ennam arru põlle; keik mailm tikkub neile kitsaks jama, nad lendaks senna ja tenna mailma lusti ja römo tagga aeama ja murretsewad ennestele tallo rided  on neile häbbiks saksa rided, kuhhu nad sured wörrud alla ömblewad ja siis kui pärdikud möda teed käiwad. Käib neist üks paar maanteed möda, siis põlle hobbuse mehhel  lotust, 'möda sada, keigewähhemast wiis jalga alt laiad, kes peäseb seal meel möda?  Juuksed soetakse keik otsa eest ülle pea kukla tahha kokko ja walgest tallo lamba willasest  lõngast kallamehhe räime wörgo modi kojutud rättik ümber ja nenda on nad siis pea laest jalla tallani wörgo sisse mässitud. Jgga õige ristiinnimenne, kes omma seisust armastab,  naerab sesuggusid kui pärdikuid, et kül nisuggune issiennestest, kes teab kui suurt luggu  peawad ja sowiksid, keik päwad ollekfld pühhapäwad,  et hommikust õhtuni patserida woiksid.  Lähhäb üks sesuggune pühha kotta, siis ta sillitab ennast, kui kas, saggedaste te äri möda; on ta kõrtsis, siis on pool kõrtsi tedda täis. Oh sa pärdik! minne parrem pajo pösasse  ja lakko seal ennast, kus kegi sind ei näe. Agga mis peab keik se temp tahhendama?  Ei mitte muud middagi kui selge alpus; lodab sel wisil ennemalt mehhele sada! Agga walle! põlle minna kõrtsi pörmandalt naest wötnud, egga wötta teine kolmas õige mees ka mitte! Woin parrem öölda: kohhutawad nored mehhed ennikoormate kaupa ennestest emale!" Armad Eesti öed! Pange tähhele, mis külla söbber könneleb! ma ussun tal on selge õigus. läge omma seisuse ehtesse kennaste, pakkub 225