koggoni teiseks. Õppetud Eestlane ei jookse ennam  pöllotö eest ärra, maid jookseb selle pole, kui ta agga teab, kellele La teeb. Peale sedda on seisusse ja sündind pölwe wahhel suur wahhe. Jgga lammas jookseb parrema rohho peale, igga kalla süggawama mee sisse, mis kegi immeks ei panne, agga nad jäwad ommeti seks, mis nad sündinud ollid. Üks rahwas, kelle seas üks ainus seisus ning se keige maddalam on, ei möi sellepärrast mitte laidetud sada, kui ta sammo  eddasi astub. Sepärrast öppigo Eestlased ni paljo kui ial jöudwad, se ei te Neile mingisuggust  kahjo. Agga mis ööldakse meel? „Tallokolid on tarwilinne pahhandus iggas  kihhelkonnas, kus koddone öppetus waeseks  janud, agga seal, kus koddone öppetus hea, põlle neid suggugi tarwis. Eks olle rummal, wanna tehtud ja kohhe teed mahhäjätta  ja sure kulloga uut köwwerat teed assutada?  Uksi siis õlleks kahjolist koliassutamist  iggal pool sowida, kui neist Head las - tekaswatamist, ehk ommeti üht ärratawat, ussoöppetust wöiks lota. Agga hea kaswatamisse  peale ei ollege möttelda, waid paljo ennam karta, et üks haige lammas teisi ka hukka aiab, ja hea ussoöppetus koolmeistride jures, on hirmus arro assi " Kell' tormad on, se kuulgo, mis siin kolide masto ööldakse! Koddust öppetust nimmetaksech eaks ja kohhe teeks, koliöppetust köwmeraks- ja kahjolisseks  asjaks! Pentsakas kül, kui seal ka rasoke töt sees õlleks. Õlleks piddand kül paljo parrem nenda ütlema: koddone öppetus on ennamist nago need koddused teed, kus hobbone maoni ja rattad rummoni sees käiwad, enne kui kotto wälja samad,  ja koliöppetus judba ennam maante, kus köwwa pöhhi al ja kramid körwas ning ka werstapostid  äres, et innime arro saaks kuhho se te wiib; muidohi ei olle ka maante meel ülleültse  ühhesuggune ja midda uem, sedda polikum; agga sedda peab aega möda parrandatama, et seks saab, mis temmast tahhetakse. Meie ei mõista, mis kolisi se aus küllamees ommal pool on näinud, et „lastekaswatamisse ja ussoöppetusse  peale mitte mötteldagi ei olle, maid üks haige lammas rikkuda meel teised keik ärra"! Kui nüüd kolid middagi ei aita, koddone öppetus ni kaugele ei üllata, kuida peawad siis nored innimessed  luggemisse aial pari näddalaga ristiusso õppetusses kindla põhja peale sama, kes enne omma usso öppetussest mitte ennam ei teadnud, kui nored  Hiinlased? Waene luggu seal kül, kus kolid alles  üsna hakkamas ja nende ülle jubba ni raskeste peab kaebatama! se on: kui assi ka nattuke tössi peaks ollema; selgemat selletust põlle kuskile jurepandud,  kui paljas kaebdus üksipäinis. Kus meie silmad siin Riamaal kolisi näinud, seal on kül mönnes paikus üht ja teist sowida olnud, agga aitummal sähhärdust nuttolaulo põlle mitte tarnas  laulda. Löppetusses tunneb aus kirjutaja kül ärra, et nattuke kaugele on läinud ja püab mönne parrema sönnaga taggasi pöörda. Ta ütleb: „Tallokolidest raki oa ja neid assutada, on meie päiwil se oddaw hind, mis eest kegi tahwa-söbra head nimme saab, sest et tallokolid  just modis on ja neist keik önne odetakse.  (Keik ön kül mitte, agga paljo onne.)  Peab agga meie marahwas tõeste awwitud  sama ja mitte silmakirjaks, siis on koggoni  muid asjo tarwis. (No mähhärdusi?) üks körts teeb ennäm pahha, kui kümme koli head. Ja õlleks keik meie tallopoiad parrisrentnikud  ehk koggoni omma made pärrisperremehhed,  siis ohwerdaksid nemmad omma laste öppetusse eest sundimatta, mis ial wöiksid  ja panneks saksa koolmeistrid öppetama, et nende lastele keik saksa mõistusse ja tarkusse  rikkus wöiks lahti sada." Kas kulete nüüd, kuida kellad hüüdwad? Wanna  kalli koddose öppetusse kitust põlle ennam kuuldage. Esmalt ollid kolid tarwilinne pahhandus  iggas koggodusses, kus koddo öppetus (meie ei tea, mispärrast) waeseks jänud, ja nüüd korraga  jubba saksa koolmeistrid ammetis, otsekui se, kes middagi mõistab, muud ei wöi olla, kui Sakslane.  Meil ep olle middagi senna wasto, agga teame kül julgeste üttelda (andko Jummal pea pärrisrenti ja pärrismaid), et sellepärrast saksaks  lide wallo Eestirahwa seas ni suur ei olle; sest tallopoiaks jäwad nemmad ommeti, kas nemmad nüüd santi saksakeelt ehk head eestikeelt rägiwad. Ja senna on ka weel paljo aega tarwis, senni- 5) Ärgo meid kegi wöereti möistko: head koddust öppetust,  nago sedda isseärranis Lätti voolt saggedaste leitakse, ei laida egga põlga meie milgikomvel. Ta teeb suurt head, kui temma läbbi need „Abitse- ehk trahwi-kolid" kadduwad, mis tallo lastele nisamma ihhokarwad püsti aiawad, kui süallustele wangipölli, ja nende assemele „kirjutse-kolid" tekkiwad, kus lastele sedda öppetakse, mis nad koddo ei wöi sada, nenda kui kirjutamist, rehkendamist, laulmist (ka mitme heälega), piibli tuggud, katekismusse koftmissed ?c., mis igga ristnnnimesse laps wöib ja peab tundma: agga kellegi mele ei tulle meie pool, kolisid pölgada ja koddose öppetussega üksi rahhul olla. Head kolid tewad head koddust  öppetust ja hea koddone öppetus on koli kergüusseks: agga kus ma kolidest alles pea tühhi, ehk kolw alles ilmale sündimas on, seal ärgo tulgo meile kegi koddust öppetust heaks kiitma (kes piddi tedda seks teggema?) m kol: assutamist  laitma, kui ta mitte üsna naeruks ei tahha sada. 315