Perno Postimees ehk Näddalileht M. t««6 Uhheksas keskuäddal 19. Mail.^ aaSta. Ses lehheS seisab. Monni sönna önsa Suurwürsti aujärje pärna Nikolai Aleksandrowitshi wiimsist ello päiwist. Ommalt maalt: Peruust: Rahwa nurrin. Räime saak. Riast: Tullekahjo. Kohto kulutus linna müatele. Peterburaist: Merri lahti. Liig jominne. Kronstattist: Käsk söa-laewadele. Kownust: Tullekahjud. - Samarast:  Abvi hädda aeal. Wöeralt maalt: Berlinist. Sleswig-Holsteinist. Jtaliamaalt.  Prantsussemaalt.  Amerikamaalt. Mönnesuggused sönnumed: Armastusse tunnistus. Monni sönna önsa Suurwürsti aujärje pärna Nikolai Aleksandrowitshi wiimsist ello päiwist. Minnewa kewwade, kui meie kallis Suurwürst  ja aujärje pärna ennast tundis pöddura ollewad, läks ta wäljamale sojema made sisse, ses lotusses, seal omma termist kinnitada, mis ka pealt nähha ta sowimisse järrele läks. Kui ka wahhest haigust ihhus tundis, arwasid tohtred  sedda külmetamisse süüks. Kirjad käisid allati eddasi ja taggasi ning töid kalli Keisre Herrale sönnumid Peterburgi linna, kuida temma terwisega luggu ja künni 24. Märtsi ku päwani ollid sönnumed rõõmsad; agga sest päwast sadik hakkas haigus, mis kohtunusse ja kurwastusse läbbi ta rõõmsa totusse peale uut murret ta süddamesse tõi, raskemaks minnema.  Esmaspäwal —se olli 5. Aprillil aeas werri temmale pähhä, kus ta kanget pea wallo kaebas, ning tohtrid kohhe ärra tundsid, et lotust ennam polnud, tedda ellus hoida ja separrast ka kohhe nõuks wötsid, sedda omma suurt kartust Keisre Prouale teada anda. Sedda kuuldes kohkus suur keiserlik emma wägga, agga wöttis selsammal silma pilgul jälle keik omma ihho rammo kokko ja ütles: „Ma pean ennast hoidma künni Keisre Herra tulleb". Se halle sönnum jooksis imme ruttuga  keige wenne allamatte kesse!t, kes Nitsa linnas ollid, labbi, mis neid sure kurwastussega  täitis! Tohtred prukisid keiki rohtusi, mis nende mõistus ja jõud ial selle haigusse wasto andis wälja arwata ja selle järrele olli, nago õlleks haigus lahkunud ja Suurwürst omma mõistust jälle kätte sanud ning Keisre Proua sowimisse peale wöttis Suurwürst lummala armo. Se ö selle peale läks rahholikkult ülle ja keige ümber seisawatel olli jälle pissut lotust, et Suurwürst ello pole pörab, agga pissut neist teadsid sedda, et tohtrid ommas sures  kartuses keik omma kõrget tarkust kokko ollid  wötnud ja sedda wimast rohto, mis nad agga  weel woisid anda, ollid annud ja seläbbi ni kaugele said, et haige Suurwürst omma täit mõistust jälle kätte olli sanud. Teisipäwal olli se woimalik, et ta jälle täie möistussega könneles, mis keiki römustas ja täielikkult