sedda kegi tehku kaubamajaks ehk rööwli hanguks,  waid sago seal Jummalat tenitud tões ja waimus, et Zummala önnistaminne sealt wäljalähhäb kui we-jöggi keik perred ja majad  täitma, et keik tunda saaksid, et pühha kodda on kesk mailmas taewa wärraw, mis waewatud hinged rahhusse sadab. Nenda, sedda möda, kuida meie meles seisnud, manitses  piiskop, ja siis risti tähhega pühhitses ja õnnistas keik kirriko honet, ja isseärranis weel kantslit ja altarit, langes wimaks keige koggodussega  pölweli ja teggi palwet. Parrast sedda luggesid teised öppetajad, kes ka altaris seisiwad, teine teise järrel pühha kirja tunnistuse  sönnad ja kori laul andis se peale jälle wastust. Issand olli tõeste kesk meie seas. Oh et hinged temma liggiollemist seal ikka saaksid maitsta! Kui kirrik olli pühhitsetud, siis Jummala tenistus peti nenda kui muilgi pühhapaiwil, ja koggodusse öppetaja teggi jutlust selle pawa  kalli ewangeliumi ülle. Parrast sedda läks ma-koggodusse surem hulk koju Jummalat  tännades, agga muist jäi weel taggasi, sest pea hakkas teine tenistus saksakele. Ueste tunnistas piiskop Issanda heldust ja juhhatas  saksa koggodust ka selle jure, kelle käest tulleb keik Ma and ja manitses apostli sönnaga  ( I Petr. 2, 5) ennast üllesehhitada waimolikkuks templiks. Wiimne löppetus ollid,  nagu hakkatus olnud, kori laulud. Kui kirrikust wälja tullime, hakkas jubba pimmedaks sama, pääw olli werenud; agga meie ollime rõõmsad, sest Issand olli rohkeste meie hinged toitnud omma sönnaga, ja meile önnist päwa annud, mis nagu õige tähtpääw meie melest ennam ei pea minnema. Nüüd ollid kirriko- ja möisawannemad ka murretsenud,  et ihhudgi omma õigust piddid sama. Zsse laual söiwad kirriko wöörmündrid, kihhelkonna  kohtumehhed ja tallitajad ja linna kolilapsed. Teine laud olli kaetud kirriko öppetaja  toas, senna istusid ühheskoos mahha kihhelkonna möisawannemad, mönni ka teisest kihhelkonnast, kirriko öppetajad, enne nimmetud  koolmeister, kes sel päwal ka laulomeistriks  olnud, ja teised laulosöbrad linnast. Sö- maajal olli nähha, et mis südda täis on, sedda  rägib su: süddame römo tunnistasid igga mehhe könned; mitto head ja tarka sönna, mis seal rägiti, tehko Jummal tõeks! Keisri herra olli essimenne kedda mele tulletati, et Jummal temmale annaks termist ja keik head. Nenda ka sowiti seddasamma ue piiskopile, kirriko ehhitajatele, kirriko wannematele ja öppetajale. Mis meile agga issearranis römuks  olli, olli se, et möisawannemad ka kihhelkonna  tollorahwale keigest süddamest õnne ja head sowisid ja kül tunnistasid, et muud ei nõua, kui et Jummal annaks keigile, üllemale  ja allamale üht meelt ja üht nõu tössises  wenna armastusses. Mis siis selle jure muud öölda: jah se sündigo nenda! Issand ühhendago Saksa- ja Eestirahwa süddamed, nenda kui need ühhendatud on ühhes uskus ja lotusses ühhe Õnnisteggia Jesusse Kristusse peale!" Riast. sHantwärgi Meie teame, et hantwärgidel ommad ammetid ja ammetilaekad, öppipoiste ja sellide piddamissed  ja omma isseärranis tö-öigussed on, mis järrele neil innimestel, isseärranis meie Balti kubbermangude linnades, kes üht ammetit wanna  hantwargi seadusse järrele meistri jures ep olle õppinud egga esmalt selliks ja pärrast meistriks  sanud, mitte lubba ei olnud üht hantwärgi  tööd tehha, kui temma sedda ka kümme kord parrem mõistaks kui mönni meistri nimmekandja.  Teeb üks kingisep ehk rätseb, kennel ..meistriöigust" ei olle, linnas sedda tööd, siis tullewad warst ..meistrid" ja wötwad temma törriistad ja kärid käest ärra, muud kui mata  hea ehk pahha melega tagga järrele; on kegi meel meistri jures mönni aeg olnud, pursiks  jänud ehk selliks sanud, tahhaks nüüd selle töga omma pead toita, siis on koggoni paggan lahti. Selle asjal on agga ommad kahjulissed hagid ja konksud. Meistridel möib se kül kassuks olla, agga mu innimestel  kahjuks; sest meistri hind on meistri hind, kui ka tö igga kord mitte meistri tö. Peale selle, kus ma peasen, kui mul middagi tarwis  on, pean meistri kätte langema, kui mu 350