rutasid. Ehk neil kül käed xüppes ei seisnud  ja kurrikad küllasid, ollid naeste kelekesed  ommeti weel ruttemad ja helledamad; sest Kär o Än ja temma wennanaene Lena ollid Sare küllas kuulsad kelepeksjad ja walletasid  tihti ennam, kui mönni mu tannoga kadakas omma emmaga kokko. Eile öhto olli Männa perrenaene kaks suurt noort poissi, kes laistusse pärrast kerjasid, ilma annita ukse takka ärrasaatnud, se andis pitkalt  ja laialt selletada, kui ihnused ja ilma armota rikkad innimessed olla, et waestele mitte kiwwi ei anda pea peksta. Et kirri ütleb: „Kes ei tahha tööd tehha, ei pea ka mitte söma", sedda ei tulnud neile mitte mele; pealege, sedda wöida kunningas Salomon ja temma sarnatsed mehhed üttelda, sest et isse ka rikkad olla. Olli Männa perrenaene hästi läbbi soetud, wöeti teine tallo jälle ette, künni keik külla läbbi harja käis. „Kas õlled jubba näinud, Un küssis Lena kui allandlik ja tassane Pärna Lisa  walja näitab? Olli waene, nago kirriko rot, kui mehhele sai, nüüd ilmato rikkas perrenaene;  agga ikka teeb ta, nago põlleks tal middagit egga teaks ta middagit. Just kui allandlik lapsoke küssib ta attati: „„Armas Zürri, mis sa arwad? Aiataat, kuidas siamale  sedda ehk teist ollete teinud?"" ja nenda  eddast, ja ommeti keik üsna sulla silma kirjaks; nago ma sedda ei teaks!" An ütles Lenal sulla öigusse ollewad, ehk ta isse kül Pärna Lisaga sönna ep olnud räkinud  ; räkis nüüd ka ommalt poolt Lisa wiggasid  ütles, mis kui tössist asja teiste käest ütles kuulnud ennamiste ikka ommast peast wälja möttelnud. Kas need naesed siis ommas kelepeksmisses kahheksat käsko ei tunnud, mis ärrakelab: sinna kurri loom ei tohhi mitte walletada!?  Noh, neil ei tulnud ehk mele, ehk mõtlesid  ka: se on jo katekismusses lastele õppida antud, et ennast kirrikopappa ees wõiksid  peüsta. Nenda mötlewad meie päiwil «eel paljo, ja mitte üksi kelepeksjad naesed. Sel kombel laks nüüd pessonaeste jut eddasi,  üks wieti harja alt, teine pandi alla, künni kohhus keige külla ülle mõistetud sai. Wimaks tulli jut ka naabri perrenaese peale, kelle kangast Lenut Anne praego wirrutasid. Minnewal pühhapäwal olli naabri Kadri ue mütsiga kirrikus käinud ja Lena, kes temma selja tagga penkis olli seisnud, hakkas nüüd tänna temma mütsi lindid ja karrad nenda kele otsaga üllesarrutama, et Kadril egga temma karratud mütsil, öiget karwa ennam külge ei janud. Õnnetusseks olli agga naabri Kadri Anne söbber, mis Lenal praego mitte mele ei tulnud. Anne sõbrus olli nago ta olli ja mitmel on: mitte sepärrast, et nad Kadriga ühhes karjas ollid käinud ja luggemas  olnud, (ollid sel aial küllalt, nagö kaks kassi, teine teist künestanud); agga nüüd piddas An sest sönnast kinni: „ kette leiba ma söön, selle laulo ma laulan", ja hoidis Kadri  pole. Ja se sõbrus tulli otse jälle sest: Nappi Kadri olli muido auwäärt perrenaene,  agga ta olli naene, ja nende seas on paljo neid, kes muido silma kinni ei sa, kui nad keik põhjast põhjani ei tea, mis teises perres üdist sünnib. No fedda ei wöinud Kadrile kegi selgem kulutada, kui „Pesso-An", kelle ninna igga perre keige pimmedama kambri nurka üllatas. Temma teadis keik, mis iggas  perres sündinud olli ehk mitte ei olnud, ja aeg nappis allati enne ärra, kui ta omma juttoga Nappil malmis sai. Sepärrast wõttis  Nappi Kadri tedda ka ikka römoga wasto,  ja need jahho kottid, wöinappad, lihhakintsud  n., mis tal koiominnes põlle ehk hõlma  al ollid, teggid tedda Nappi perrenaese keigeparremaks sõbraks. Nüüd same arro, miks se mitte õige ei olnud, kui Lena Kadri uest mütsist könnelema hakkas. „Kule Lena, küssis An ning tõmbas mokka wilto kas Nappi Kadri mütsilindid siis laiemad on, kui sul ennesel? Ma tunnen ka naesi, kelle keled terrawamad on, kui karroohhakad."  „On jah laiemad! wastas Lena -- ja kui nad ka ei olle, siis potte ommeti kellegi terrawninnal minno lindidega teggemist, waid 247