My rubla maksma, ja kes meiega neid warjul  hoidnud, kes selle arrulissed, neid saab parrandamisse  maeasse kinnipandud. Z 159» Ommalt maalt. Pernust. sSöbra Üks kallis söbber, kes mõnda kallist annet möda läinud aastal meie pauna pannud, on Jõuluks meile jälle omma rohkest warrandusse kambrist üht weikest, agga üllewägga kallist annet saatnud, mis kül jubba minnewase nummer sisse õlleks piddand tullema, agga et postid sandi tede labbi õigel aeal tulla ei jõua, sepärrast saime ka sedda annet siis alles kätte, kui meie leht jubba trükkis olli, et agga se assi sellepärrast middagit ommast kahjus sest ei ka uta, kui näddal  hiljem tulleb, sepärrast wadake siis mis se on: Armad sobrad! Jubba ühheksa aastat on möda läinud, kui meie armsa rahwa sureks süddame römuks kaksteistkümmend wanna kirriko  laulo Saksa-, Eesti- ja Lätti kele sönnadega  ja nende nodidega said wälja antud. Sest agga, et ommetige need laulud weel enuamiste  iggas koggodusses tundmatta, ning nende kallis waimolik warrandus weel ramato poe tolmo käes seisab, sepärrast tulletame selle ramato nimme rahwale mele (mis Tarto linna ramato podis iggal aeal sada on) ..Zwölf alt kirchliche mehrstimmige Gesänge."  .Kaksteistkümmend  wanna kirriko laulo mitme heälega  laulda." ..Trükkitud Leipsiki linnas Breitkopsi  ja Härteli kirjadega 185?." Essimenne laul neist kahheteistkümnest laulust on Jöulo laul, mis tännini minno teades ep olnud Eesti keles, sepärrast on selle ramato wäljaandja nodide alla üht teist laulo: ..Kuis pean wastowötma?"  pannud. Kelle melest nüüd se wanna laul „Kristusse teisest tullemissest", mis Perno Postimehhe 50 numre sisse sai wastowoetud,  armas on olnud, sellele pakkume siin ka sedda Jöulo laulo. Freuet euch ihr lieben Christen Eesti keles ning anname ka temma nodid jälle Postimehhe kätte, sest et nodi ramat  temma pauna ei mahhu, et laulo sobrad woiksid temma käest ka nodid kätte sada. Laul. Keik rahwas olgo römus, Rööm keigil süddamest! Teil sündinud on Kristus! Oh armast kulutust! Meil inglid sedda laul'wad Taewa aujärje pealt. Kül kaunist kallist töst'wad Maggusat laulo healt! Nüüd laulwad nemmad taewast: Teid neitsi lapsoke Kül armastab ni lahkest. Sest Jssa tahtminne. Teil anda temma läbbi Nüüd ning ka iggawest Ss Jssa armo-abbi. Heldust ning õnnistust! Nenda kui pääw paljo walgem näitab ollewad,  kui warri temma körwas seisab, nenda ka Jöulo pühhil Issanda armastusse truus omma önnistusse ning walgusse illoga parreminne  paistab, kui temma körwas mailma armastusse pettus omma rahhuta önnetussega nähha on. Sepärrast pannen siis weel sia ühhe ilmalikko laulo jure, mis Saksa kelest ma kele ollen tõlkinud, kelle wiis ka wägga kenna laulda on: „Untreue". „Jn einem kühlen Grunde". Kus orrus weske rattas Kül jookseb ruttuste. Sealt mulle ärrakaddus Mo kallis armoke. Ta truust töutas mulle Ning andis mull' sörmukest; Ta sörmuke läks katki jälle Kui malle sai truussest. Ma tahhaks kui pillimees käia Mailma kaudo nüüd Mo laulud laulda kus maea Ning pöllata mailma hüüd. Ma tahhaks kui ratsamees sõita Kül werrises taplusses teal. Ka sütte tullele heita. Kui pimme ö wälja peal. Kui kulen ma weske kärra Ei tea mis tahhaksin kül! Oh siis ma sowiksin surra, Et südda siis mait õlleks mul! 415