kui wägga tarwiline se on sedda Maastast mällestuse päwa pühhitseda. Laulo-pühha tarwitab agga laulikuid ja ühhed  piddo lauljad peawad koos laulmises harjund  ollema. Nüüd on aastast 1819 sadik kolidest ja issiarranis kihhelkonna kolidest meie maal ennam ehk wähhem sured ehk pissukesed, head woi sandid laulokorid wäljakaswanud, ennamiste agga seggakorid. Neid keiki laulo pidduks kokko kutsuda, ei näidanud sündsa ollewad.  Sest kuida õlleks wöinud meeste- ja naesterahwas,  iggast nurgast, kui ka ühhe ainsa päwa  peale, kokko kutsutud sada, ilma, et seal pahhandust põlleks ettetulnud, mis piddo pühhitsemist  õlleks segganud, ehk tedda koggoniste keetnud pühhitsemast. Sepärrast piddid meeste kõrid murretsetud sama; agga kes middagit tehha tahhab, peab ka issi middagit mõistma. Ja sedda mõtteldes, wötnud Tarto laulo-selts warsi nõuks, keige pealt omma laulmist meeste heäledes kätte wötta ja õppida ja selle peale andis selle seltsi eestkostja omma Postimehhe läbbi aeoti üht laulo teise järrele meestekoris wälja ja kutsus nenda üht meeste kori teise järrele jallale. Sest, mis se rahwast wägga armastud Postimees toi, sedda ei tahtnud kegi kessaks jätta. Ni pea, kui Tarto laulo koor sest vlli arro sanud, et meeste kõrid ni ühhe teise järrele, otse kui maast üllestöusid, walmistas ta üht programmi, kelle järrele üks ülleüldne Eesti laulo-piddo piddi petud sama. Mis Postimees ommas programmis ütles, sedda wöttis rahwas römuga wasto ja se kiskus  neid nago kradipiddi kokko. Se nõu olli tullus; kuld munna laua peale pandud ja Tarto laulo kori ainus sowimine olli pea keige rahwa sowimine. Mis uus, ja kui se ka hea peab ollema, ei wöi ö ja päwaga malmis  wallatud sada; waid igga hea assi tarwitab  omma aega. Selle peale nihkus aasta 1869 lähhemale ja kui laulo-piddo ikka weel ei tahtnud päwa ette astuda, mõtles rahwas, sedda suurt mällestuse päwa, iggaüks omma kihhelkonnas üksikult ni hästi kui woimalik, pühhitseda, kui ülleüldse laulo pühha lubba ei peaks wäljatullema. Agga ennäh, Webruari kuul se aasta, seisis üllema Wallitseja polest lubbatud ja kinnitud laulo-piddo programm Tarto laulo-seltsi silmade ees, mis ülle südda- mest römustasid. Et nüüd üksikud kõrid jubba ennast ottid walmistanud, sepärrast ei woinud hilline programmi lubba ja kinnitus mitte keelda ülleüldest Eesti laulo-piddo ettewötmast;  üksiko piddude wasto walmistamine olli häddast tarwis, agga se olli ka ühtlase sure ja awwaliko piddo wasto walmistamine, nüüd olli agga weel tarwis, et keik kõrid ka kord katsuksid ühhes kõris laulda, enne kui piddo peal hulga rahwa ette astuwad ja se piddi jälle ühhes kohtas sündima ja seks piddid siis keik kõrid ja seltsid pääw enne piddo hakkatust Tartus koos ollema, et prowi woiksid tehha ja ühhes laulda. Ni kaugel, kui Tarto laulo koor se aasta Webruari kuul omma õppimisega olnud, õlleks ta heamelega sowinud jubba Webruari kuul 1867 olla ja otse nendasammoti keik laulo kõrid; nüüd seisis neil arroto kõrge mäggi ees, kust piddid ülle ronnima, sest nüüd piddid  waimolikud ja ilmalikud laulud wäljawallitsetud,  ümbertölgitud, laulud ja nodid kirjutud,  trükkitud, kätte sadetud ja öppitud sama ja se olli Märtsi ku hakkatusest künni kesk Juni kuni, sest et kinnitud seaduse järrele üks sesuggune  piddo agga ükspäinis siis lubbatud on Tartus piddada, kui tutentidel koli wahhe aeg. Tarto laulo seltsi eestkostja ei kartnud waewa, panni kat adra külge ja hakkas ses lotuses töösse, et ka temma seltsiwennad liggidal ja kaugel sawad kiusama, sest kõrgest mäest üllesada.  Temma palwe peale astus piddo-komite  kokko, kelle liikmed temma Eesti rahwa söbradest ja wendadest olli kokko pallunud ja kes temmal abbiks körwas ollid. Märtsi ku hakkatusest sadik on piddo-komite, kelle peawannem  Tarto Eesti koggoduse öppetaja, tüddimatalt  nöupiddamisel koos käinud. Seal on siis waimoliko- ja ilmaliko kontserti laulud wäljawallitsetud ja kuus näddalat enne piddo hakkatust, sedda möda, kuida lauloseltsid ennast  üllesannud, nende kätte öppitawaks sadetud.  44 Eesti ja üks Saksa laulo selts ollid  ennast üllesannud ja 44 kohha peale sadeti  walmis trükkitud laulud notidega tüddimadalt  öppitawaks kätte. Kes se aastase leiwa puduse pärrast mödaläinud talwel omma köhto rihmaga tuggewaste olli kinni tömbanud, piddi sedda nüüd weel ennam kinni tõmbama, agga 212