mo linne ja lubban teil omma maggede peal lehmi lüpsa ja juusto tehha." Et Prantsusse söamehhed Roma linnast koio kutsutakse, sellega näitab tössi tagga ollewad,  kes pärrast sedda paawsti aujärje toeks peab ollema, sedda ma weel ei tea. Sannumed pagganattest ja missioni  tööst. Wetis - p u. Ka pagganatte eest on Kristus surnud ja üllestöusnud, sest ta on se Jummala Tal, kes keik ma il ma pattud kannab, ja sepärrast  hüab kunningas Tawet: „Kiitke Zehowat keik pagganad! auustage tedda keik rahwas! sest temma heldus on meie ülle wöimust sanud  ja Zehowa tödde jääb iggawesseks aiaks. Halleluja!" (Taw. L. 117.) Agga senni kui innimenne Kristust ei tunne, on ta iggal maal önneto loom, ta olgo ni tark, rikkas ja römus, kui ial tahhab. Ahwrika pagganad, tutwad mustad Neegrid, on isseärranis önnetumad  innimessed. Oh Jummal, kül on nende seas paljo pimmedust ja söggedust! Ellawast  ja heldest lummalast ei tea nende hing ni paljo, kui middagi; nemmad kardawad kurje waimusid ja teniwad neid sure hole ja hirmoga.  Wetissid on waeste Neegride jummalikkud  maimud, kelle nimmel nemmad tihti keige jölledamal kombel puid, kiwwa, lojuksid ja muid asjo kummardawad ja neile ohwerdawad  (saggedaste ka innimesse werd!) Nago keige pagganatte seas, on isseärranis weel Neegride seas ebbausk ja nöidusse kartminne ni iggapäine assi, nago wirts karjaaedas. Innimesse südda on seks lodud, et usk seal sees peab asset ollema, kui mitte öige usk, siis ebbausk. Eiropa innimeste süddames pange agga tähhele! on sesamma luggu, kui se ka ristiusso ellowisi walgel ni süssimust wälja ei paista, kui Ahwrika Neegride hulkas. Neegrid arwawad, et innimesse! muud pahha, hädda, haigust ja õnnetust ei wöigi sündida, kui teise innimesse nöidusse läbbi. Allati ellawad  nemmad hirmo ja kartusse sees, et neil ühhest ehk teisest küljest sähhärdune nõidusse  õnnetus wöiks kaela langeda. Juhtub mönnel seddasuggust, siis wahhib ta werrejännoga  ennese ümber ja hädda sellele, kedda nöiaarstid süüdlase ütlewad ollewad. Need peawad siis kässi kewa wee sisse pistma, kihwti joma ehk mu asja läbbi ennast õigeks tunnistama, muido samad marsi hirmsal kombel  surmatud. Ka maimesse lihha sõminne ep olle süggawas Ahwrikamaal mitmes paikus  mitte tundmatta assi. Wöttame sia jure meel sedda hirmust parrisorja kauplemist, mis kui raud ikk nende kaela peal seisab, et allati  sugguarro sugguarroga söas karwopiddi kous on ning wangisi kinni püab, kedda siis nago kauba lojuksid merre kaldale aetakse ja seal müakse. (Kes nende ostjad on, sest häbbenen  ma se kord rakida; sest need põlle mitte mustad Neegrid egga kanna ka paggana nimme.)  Keige Ahwrika. Neegride hulkas armutakse  ülleültse 150 kele murret ollewad, agga mitte ühte ainust ei olle nende seas olnud, kust missionarid olleksid kirjatähte ehk luggemisse  tundmist sest leidnud; mönned ei mõista mitte kümme kokko luggeda, ni suur on nende rummalus. Pöhja ja hommiko pool külges, kus Muhamedi usk nende sekka on tunginud, prugitakse kül Arabia kirjatähta, agga üksi nöidusse ja Wetisse tenistusseks. Oh, Ahwrikamaal  ellawad mustad innimessed (arwatakse  110 miljoni ollewad) ja must, wägga must on nende waimo ello! Agga sellegiparrast  seisab Issanda tõotus: „Morama sirrutab  ruttoga ommad käed Jummala pole (Taw. L. 68.)" kindlam kui taewas ja ma ning peab ommal aial tõeks sama. Tanno Jummalala, ni likumatta ja üsna pilkane pimme, kui ta enne olli, põlle Ahwrika mitte ennam, waid mitmes paitus on jubba Issanda  armopaikese joned temma pimmedusse sisse sattendamas ja missionarid, issearranis öhto ja lõuna pool külges, kus Muhamedi walleusk müriks ees ei olle, hüüdmas: „laske ennast Issandaga ärraleppitada!" Mitto musta innimest on ka jubba pühhast Waimust walgustud  süddant sanud, ja tewad nüüd ristiinnimestele  häbbi. NL pea, kui nende süddamed 108