„Meie wiSkame omma tühjad ebbajummalad ärra, pange meie nimmed üllesst!" Ms head asja weel hästi aitas'takka lükkata, olli se, et üks suur auustud paggana üllempreester üllestöusis  ja keige rahwa silma ees ommad ebbajummalad, kedda kannini olli kummardanud,  tullesse wiskas ja ärrapölletas. „Wennad,  tehke keik nendasamma, ütles temma.  Meie jummalad põlle mitte Jummalad, waid ilma ellota purondid, kes kellegile ei wöi head egga kurja tehha. Ma ollen isse pettetud olnud, ja ollen teisi jälle petnud, agga  nüüd mitte ennam; Jummal on mo peale hallastanud ja temma nimmi olgo kidetud!" Nisugguse mehhe järrele teggid ka mitto seddasamma  ja paljo enne auustud ja kummardud  ebbajummalaid said nüüd tullepuuks. Pagganad,  kes enne teine teist tapsid ja soid, hakkasid  palwed teggema, õigust ja kassinust nõudma  ja udes ellus ellama. Agga sedda kurrat ei sallind. Temma mitme tuhhande aastane riik hakkas laggunema. Kes pcigganaks jäid, said selle ue asja parrast wihhaseks. Wimaks tulli assi ni kaugele, nago ta praego Türklaste seas on, et paggana üllemed kokko tullid ja omma jummalatte ees mandusid ühhel ööl (se olli 7. Julil 1815) keik ristirahwast, mustad ja walged,  ühhe korraga soutumaks ärratappa. Nad saatsid sannumid keige ümberkaudo saarde peale, et nende seltsimehhed nimmetud õhtul piddid kokkotullema ja Jummala tulli Ota heiti sare pealt korraga ristirahwa merre sees kustutud  sama. Agga kui kurrat ja temma süllast  d kurja nõu piddawad, kas Jummal siis peaks maggama? Ei mitte, waid ta walwab ja aitab. Ristirahwas said nende werrist nõu teada ja pöggenesid keik pääw enne sedda Eimes  sare peale ja pagganad läksid isse ühheteise wahhel Misse ja werri jooksis, agga mitte ristirahwa  werri. Teisel pawal wiskastd jälle liggi 100 innimest ommad ebbajummalad ühte unnikusse ja pannid tulle otsa. Nende seas olli ka Otaheiti kunningas Pomare 11. kes mässajatte eest Eimeo sare peale olli pöggenenud,  ja seal pattust pöörnud. Sellegiparrast  ei olnud weel rahho. Midda ennam ristirahwa hulk kaswis, sedda lähhedamale tulli pääw, kus pigid ja nuiad pidvid otsust andma,  kas pahharet ehk Kristus Otaheitis piddi wallitsema. Ristirahwas walmistasid ennast palwe ja paastmissega selle peale ette; agga et pagganad keik mis nende wahhel olnud, lubbasid ärraunnustada, tullid nemmad Eimes sare pealt jälle taggasi, ja nüüd piddi rahho ollema. Imme kül, et nemmad nisuggust rahho  wöisid uskuda. 12. Nowembri! 1815 tulli uus torm. Pagganad ollid ueste nöuks wötnud sel päwal, kui ristirahwas ja kunningas  Jummala tenistusses kous ollid, hulgani  nende peale minna ja keik ühhes ärrahukkata.  Preestrid ollid ommal komhel neile kerget wöito ettekulutanud. Ristirahwas ollid  jälle pagganatte sureks pahhandusseks nende  kurja nöu kuulda sanud ja läksid Jmnmala  tenistussele, se kord söariistad kasas, ja se otti wägga hea? sest önnetus sõidab ilma  kellata. Just kui usklikkus kous ollid omma  Jummalat pallumas ja tännamas, tormasid  pagganad nende peale. Agga pea ollid teised ka malmis Jummala nimmel, nago Kideoni  abbimehhed, neile wastominnema. Kennel  söariisto ei olnud, langes pösa wahhele mahha ja kissendas taewe pole, ja se on iggas söas keige ennam awwitanud. Nago Elias omma altari körwas, nenda pattusid ka nemmad,  et Issand tänna isse näitaks, kes tössine  Jummal on. Söddiminne olli werrmZ kül, agga pea langes pagganatte poolt nende peaüllem, mis neid tagganema ja pöggenema  panni. Warsi andis Pomare käsko, et keddagit, kes armo pällus, ei piddand hukkatama,  waid naeste, laste, mannade ja wäetimatte  masto lahked oldama, ja et kegi wöera omma ei piddand risuma; „sest Jummal on meile wöito annud, ütles temma, agga põlle meid mitte risuma egga pinama pannud." Pagganad,  kes ollid langenud, said ausaste maetud. Keik se olli waenlastel meel surem imme, kui nende lahhengi kautus. Olleksid nemmad wöito sanud, küllad siis ristirahwas olleksid näinud. Sepärrast tunnistasid nemmad ka warsi awwalikkult: „Meie jummalad on wallelikkud,  kes meile wöito lubbasid,. agga anda ei wöinud; meie ei tahha nisugguste ees mitte 263