metsas ülleskaswanud kartusseta ja öppetamata,  agga ommetige pehme süddamega tüttarlaps  teadis kül, et Wintersi südda ta punnase  wenna parrast leinas, ja et troosti sönnad  ühhes sesugguses tundis, kus südda wallo parrast lõhkeda tahhab, ja wait olleminne raske wallo liggitundminne on. Ta teadis, et päwa paiste tõeste ühhe sure ränga tormi järrele tulleb ning aeg armsate haudade peal lillesi õitseda lasseb ja lotus ning ön kurwa süddant jälle rõõmsaks teeb. O olli omma pimmedat tiwa ülle ma lautanuo,  kui Rongasulg ülles tõusis, öhto söki walmistas, sedda omma abbikasa ette panni ja tedda süa pällus. Surmasaatja südda nuttab Shing-waukonoe  pärrast. Temma ihho on paastmissest nõrk, ta jallad pikkast teest wässind ja ta liikmed  köwwaste seutud rihmadest paistetand. Taewa pole lendama löukesse laul saab ö-kulli ärraaeama, Rongasulg ka omma abbikasale armsad laulud laulma ja tedda römustama. Winters omma nore abbikasa armastus.sest wägga ligutud, teggi temma tahtmist ja sõi. Rongasulg läks nattukesseks aeaks wälja, tulli agga jälle pea taggasi ja panni tedda waggusi tähhele ja olli wägga rahhul, et se temmal woimalik olnud, omma sel kombel sadud abbikasa  mele pärrast olla. Peale sõma täitis Rongasulg pipo, panni tuld peale ja andis omma abbikasa kätte, siis heitis ta temma körwa pölweli mahha, watas armastussega ta silmi ja ütles: ..Rongasulg teab, et leinatiwust  pimmedad marjud Surmasaatja süddame  peale langemad, ta peästis tedda kihwtise  metsaliste hammaste käest; leinago ta mitte ni wägga Walgekuse pärrast. Kui mo abbikaas sõi, käisin ma tedda watamas. Ta waenlassed on surnud. Ta olli suur söamees ja on hundid ärrahukkanud, agga nende kihwt jookseb ta soontes; tal on weel wähhä päiwi ja täis pina ja ahhastust!" ..Jah, sa peästsid mind; ärranetud olgo Rihard Winters, kui ta sedda ial unnustaks." Ta tõstis tedda pölwede pealt ülles ja panni ennese körwa istuma ning kössis: ..Mis läbbi woime temma wallo wähhendada?" ..Surma ingel on temma ülle lehwitamas.- ..Kas meie middagi ei woi tehha, mis tedda hulluks minnemisse eest hoiaks?" ..Rongasulg teab, kuhhu mustad surma pilwed  kastet mahha heitwad, kus Mandragosa pu kaswab, kus ö-linnud pessitawad ja Waimomees  ommad rohhud toob. Seal keige pimmedamas orgus kaswab üks juur, mis rutto ja walluta surma toob. Rongasulg saab sedda toma ja Walgekusele andma ja ta saab ni rahholikult waimude madesse minnema,  kui lind, mis köikuwa kasse oksa peal kikudes maggama jaeb." „Ma tännan sind, Rongasulg tännan sind; wi temmale sedda, se saab tedda wallust  peastma, ja Rongasulg olli sedda lubbamist odanud, sest kui Winters alles rakis, olli ta jubba teel temma sowimist täitmas. Taggast tulles ruttas  ta hundi kopa jure ja ennego ku täielt taewas seisis, laulis Walgekuusk ülle haua önneliko jahhimaal omma römo laulo. Rihard Winters ellas weel kaua Jndianide seas armastusses omma abbikasaga, künni Zmnmal tedda ta körwast ärrakutsus. Parrast  abbikasa surma läks ta omma lastega abbikasa olli neid kaks temmale kinkinud jälle walge innimeste jure taggasi ja Jndianide  onne sowiminne temmaga. Ommalt maalt. Peenust, sLaewad Meie merre lahhe lükkas 26. Aprillil omma kane pealt ärra, ja laewad, mis jubba mönni pääw jeä tagga seisid ja nago ell ajad sui sure pallawaga wärrawa tagga sisselaskmist otasid, ollid teisel hommikul muist reidi peal ja muist tullid kohhe jõkke. Ülleüldse ollid kahheksa laewa korraga wäljas ja ühheksas tulli parrast hiljem jure. Nendega on nüüd se aastane laewa de käik jälle allustud. Pernomaalt. jeä minnemis- Söbber kirjutab Sindi jeä minnemis- 143