Perno Postimees ehk Näddalileht tv 4862 Knes tPernus, kesknäddal 7. Märtsil.^ aaßts. Ses lehtis seisab: Küllamees ja Postimees.  Ommalt  maalt: Ebbaussust. Laulo-puhha. Jeä likuminne. Tullekahjud. Ria essimenne kirjawallaminne.  Hundidest. Wenne wallakohhus. Jummala hoidminne. Wenne wäggi.— Mawärriseminne.  Wöeralt maalt: Austria ja Preislane. Hollandi rahwa hulk. Paawsti rahhapudus. On Pius IX. ja Napoleon 111. sõbrad ehk ci õlle? Mlle söekaewajate õnnetus! Taggakmsaminne. Marokkomaal on mässaminne tõusnud. — Madagaskari  noor kunningas. Hina mässajad. Küllamees ja Postimees. Mis need hiljuti teine teisega sojas körtso toas könnelesid, kuhho möllemad ömaia ollid janud, sest tahtsime omma söbradele ka mönni  sönna teada anda. Nenda paljo wöime üttelda, et küllamees olli Tallmnama mees, nimmega Mihkel ***, kes omma rahwast ja nende asjo selgeste tundis ja neile süddamest head sorvis. Esmalt ei tunnud küllamees Postimeest weel mitte, sest tal olli ka teiste innimeste näggo ja pauna kandjaid on paljo mailmas, ehk kül keik paunad mitte postipaunad  ei olle. Agga kui mehhed eest otsa jutty allustüsseks siit ja sealt, talwe tedest ja külmast, heast ja lahjast körtso öllest ollid könnelenud, hakkas küllamees äri weri möda arro sama, kellega ta se kord kokko juhtunud ja küssis wimaks selge sönnaga järrele. No muidogi ei hakkanud Postimees omma nim- me salgama, ja nüüd olli jut lahti, j a se tulli nenda. Külla mees: Armas liggimenne, mis ma piddin küsstma, arra panne pahhaks egga sa ommeti Peruust ei olle? Pos t i m ees: Just sealtsammast. Tullin kHuäddal ennetöunat linnast wälja. U Küllam.: No se on wägga hea! Kas tunned  ka omma „Perno Postimeest"? Kas wöid mulle temmast middagi könnelda? Sedda meest tahhaksin ma wägga nähha sada. Postim.: Küssi tedda ennast. Kas tal suud peas ei olle? Lass' tedda isseennese eest kosta. (Watab pauna peale.) Küllam.: Ohoo! nüüd langeb mul kallo silme pealt: sinna iöse õlled jo Postimees! No terre, wanna kallis wend, Jummal on meid kokko juhhatanud, sest minna ollen Mihkel  kedda sa nimme järrele ammo tunned,  nago minna sind. Kas ep olle tössi? Nüüd andsid mehhed teine teisele kat ja istusid liggemale. Sel ööl ei sanud kumbagi!  nahka silma peale, sest möllemil olli ni paljo küssimist ja könnelemist, et ö arra nappis ja jut ep olnud weel otsas. Keik nende jutto terwelt üllespanna, sest saaks nelli wiis leht täis, sepärrast nimmetame agga arwa mönda. Postim.: Ussu mind, Mihkel, se on üks