nenda. Temmg ei ütle witts: Mina"' tul-- lin, waid „minna" tullin. Minna ja minna wahhel on suur wahhe, weel suremat wahhet teeb: mina tulin. Nendasammoti ka linna ehk linna. Miina kirjutakse sure tähhega, sest se on innimesse nimmi. Nenda ka: mite chk mitte, seda ehk sedda ja nenda on poliko sõnnadel sum wahhe, mis könne seggaseks teeb ja nenda on kuulda, nago hakkaks innimenne  sedda keelt alles õppima. Nenda õlleks  siis ue kirjutusse wiis paljo raskem luggeda  ja ka mõista, kui wanna; sellepärrast, et teist wifi peab kirjutama ja teist wisi räkima,  mis Eestirahwal otse nisamma raske, kui klawweri mängimine õlleks. Kui ue kirjutuse wisi U B D ramat kätte wötta, siis on warsi nähha, et Eesti eit omma last selle jarrele mitte ei oska öppetada waid solgib ees ja laps tagga järrele, et teine teisest  arro ei sa. Jssige monni walmis luggeja  jäeb takkistama. Peale selle tulleb ue kirjutusse wisist weel üks kahjo, mis ma ei jõua küllalt ärraräkids, mis rahwas sawad küssima ja se on: ..kuhhu jäwad meie kallid ja selged kirjad, need mitto tuhhat pibelt ja weel paljo ennam laulo ramatuid  ja weel teised kallid kirjad , mis ka targad mehhed on wälja arwanud ja kirjapannud,  selges Tallinna kele murdes) kas need peawad nende häbbiks ärrakadduma? Sedda on jubba monni mulle üttelnud". Minna ei tahha/armad sõbrad, sette asja jures mitte makerra paigast nihhutada ja sedda omma kaela tõmmata, mingo kuida lähhab. Zummata tahtmine sündko ma peal nenda km taewas! Sellepärrast pannen ommad mõtted weel laulo modi ülles, armastusse aeawiteks, selle palwega, et kegi mind pahhaks ei panne. Et ma umbes jutto teel. Matame siis korra meel, Laulo modi sedda ka. Mis weel tahtsin üttelda: Ue kirjutusse wiis Põlle mo ees parrem siis Kui se kallis Some-keel, KM on ka suur pudus weel ! Some-keelt kül kidetakse, Tallinna-keel laidetakse; Jmmelik on kuulda neist. Uks ei tahha mõista teist Wanna kele murde peal. Olla nappist sonno seal. Et kül ue kirja wiis, Nappimaks tedda siis! —. Tallinna on Eestima, Eesti keel ja rahwas ka, Öppiko nüüd sedda heast. Teiste Eesti keelde seast, Some, Tarto, Wörro mees, Se on selge ilma sees. Some-keel, se wiiks meid metsa, Wiimse Wennerigi otsa, Wasto külma Lappimaad Ilma kerra wiimsed raad; Wasto külma jeä-merd Tallinna keel nuttaks merd. Kui ta senna sisse wauks Nenda ma pealt ärrakauks! Nenda keik mailma päwad Seggadussi saggest näwad! Mis se Some keel meil annab? Kas Ma rohkem milja kannab ; Kas üsk müttab kindlam olla; Kui se keel saab meile tulla? Se keik on üks Lühhi arro. Ilma seggadus ja mörro. Mis ei sada ühti head, Jäwad tõest ka senna wead! Tallinnas on selge keel, Andko, et ka selge meel. Selle kele järrel õlleks, Kül siis rahwal römo tulleks: llma Some-keleta, Woib mailm kül ellada. Laitus käib kül ülle ilma, Ülle soja, ülle külma. Ülle sui ja ülle tälme. Ülle luggo, ülle palme Ülle keige, mis mailmas Torkab wigga laitja silmas: Teise silmast pinda mottaks, Omma silma palki jättaks! Luggeja! kui laidab mrnd. Siis ma pallun wasto sind : Mõtle järgi, mis sa teed. Et sa rahma rahho lööd! Kahjo, et üks Masing Wri, Kül ta õlleks praego kurri. Kui ta sedda tempo näsH Mis ta mist ei kidaks heaks. Temma kirja pudust tundis. Selget öppetust meil andis; Jummal andis tale mahti. Et ta meie silmad lahti Teggi ja meid öppetas Kunm ello löppetas! Nenda on nüüd piibli keel; Aggä armsa rühma meel, PoM ial ühhes nõus u Uhhes tarkuses ja jõus. 204