mWes ta isseenneses: ..seal on wist mönni pardijahhi peal, ja sel wöib kolmeraugga püs osta, ja kui selle peale kohhiseminne tulli, mõtles  temma: ..se olli ommeti köuemürristaminne,  ja nüüd ei wöi wihm ennam kaugel olla", ja ruttas koeo minnema ning ei teadnud mitte, et Zssand olli tulnud, temma palwe peale amen ütlema. Kolmandamal. päwal kulis ta alles, et selle mürristamisse paukude peale kiwwa olli kukkunud ja et neid hõlega otsitakse,  sest et öppetaja üht hinda nende peale pannud, ja kui ta kolmandamal päwal rohto korjades kiwwise kessa pöllo peal üht auko näeb ja warsket mulda ümberringi maas, augo seest agga üht wöerast modo kiwwi leiab, mähhärdust ta enne põlle näinud: seal alles  hakkab temma süddames se mõtte tõusma, et Zssanda arm tedda olla appi tulnud. Td wöttis nöuuks omma leitud kiwwiga öppetaja  jure tõtta da, agga kartusse ja wärristussega,  sest ta olli jubba aastal Kreka usko heitnud hing ja kartis nüüd omma  mahhajäetud hingekarjatse ette astuda; seeb se ka olli, mis tedda siamale taggasi hoidnud, omma iggatsetud piibli pärrast öppetaja  juttule minna. Agga nüüd ep olnud tal ennäm rahho, ta röhhub kartust mahha ja lähhäh öppetaja jure. Ma ollin just seal jures, kui ta öppetaja tuppa astus, —ja senni kui öppetaja nattuke üllespistis, mis naene ütles, olli mul aega, temma jummet tähhelepanna, kust kord palwetäitmisse waggune  lotus wäljapaistis, kui sedda taewa pole poris, kord jälle wärristus ülle temma ristipandud  katte jooksis, kui omma praegust luggu  järrele mõtles. Wimaks märkis ka öppetaja  temma wärristust, mis ta haigusseks ehk wässimusseks piddas, käskis tedda mahhaistuda  ja tõusis üllesse hinda kätte andma, mis ta igga kiwwi eest olli lubbanud. Waewalt  olli naene sedda näinud, kui ta öppetaja  pölwede ümbert kinni hakkas ja silmaweega  pällus: temma ei wöida Zummala armotähhe  eest mitte rahha wötta, sest kiwwi olla selle kohha peale kukkunud, kus temma saggedaste töös olnud, ja temma mitmesuggused  rasked pattud olla annno selle wäärt, et Issand õlleks tedda sellega wöinud lüa, mis ta agga armust mitte ep olle teinud, waid temmale meleparrandamisse aega annud. Rahha  ei wöida temma sepärrast koggoni wastowötta,  agga kui öppetaja temmale Jummala kallist sönna tahhaks kinkida, selle eest tahta temma omma elloaeg tannada. Ja kui nüüd öppetaja järrele kulas, missuggust ramatut ta keige ennam iggatseks, ütles naene sure ligutussega:  ..Oh, kui ma piibli ramatut saaksin,  mis ma ni kaua jubba iggatsen, ja mõtlesin  ikka: kust pean ni paljo rahha wötma, kui Jummal üht imlketeggo ei te, ja nüüd on Jummal immeteggo teinud; ma tahhan heamelega jure maksta, ni paljo kui wähhe jõuan, kui ma agga sedda kallist ramatut ennesele  saaksin! Siis õlleks mul tunnistus, et Issand mo sure pattuse peale hallastanud; sest armas öppetaja, ma ollen nores pölwes omma kallist usko mahhajätnud! Se on kül nüüd kibbe, agga ei wöi parrata innimessed, agga Jummal hallastab." „Et naene omma piiblit ilma hinnata sai, põlle mul tarwis üttelda; agga mitte ükspäinis  pibel, waid se wiis ja kombe, kuida taewa  Jssa sedda annud, jäwad temmale tuggewaks  Jummala wäe ja armo tunnistusseks ja keige pimmeda ja walge kohtade selletusseks  ni hästi ta piibliramatus kui eddespiddises  ellus. .Minna agga ei häbbenenud mitte, et mo silmad ollid niiskeks läinud, ja ollin keige selgemal  wisil 2 asja õppinud: 1) ..Mis innimestesse putub, seal ärra hoia ennast, kui sa süggawat ja tossist süddame tundmist otsid, mitte körgede ja targade, waid maddalate ja kohtlaste pole. 2) .Mis Jummalasse putub, seal ärra lasse ennast mitte eksitada, kui ta so palwe kuulmist  näitab nago ärraunnustawad ja wimaks sulle, nago lesknaesele, kiwwi leiwa assemele annab: Temma kuleb palwet allati ülle meie pallumisse ja mõistmisse." Löppetusseks wöime weel ni paljo jure lissada,  et öppetaja neid kiwwa Tarto prohwesseride  sowimisse peale korjas. Seal jures juhtus  temma ka selle kurma lou peale, et mömwd, 279