male pöggenud ja temmn wäggi laiali pillatud,  ja siiski ei tahtnud lin wöitja alla heita, egga omma wärrawaid lahti tehha. 19. Nowembril  tulli keiser Peter I. isse omma wäe jure linna alla ja nõudis, et lin piddi alla heitma. Agga linna wannemad wastasid: uemmad olla Rootsi kunningale truust mandunud  ja ei wölda mitte wöera alla heita, kui seal jures ka warra ja ello peaksid kantama.  Nüüd hakkas tulline köwwa ümberpiraminne.  Pombid lõhkusid maiasid ja rapsid innimessi, kes unnikus kous ollid. Katko surm tulli rahwa sekka, nälg olli hirmus suur. Jubba  Zanuari kuus olli nälja hädda ni kange, et innimessed surnud hobbuste lihha ja mee! muud sõid, mis ei sünni nimmetada. Kewwade Mai kuus 1719 ollid jubba 69,999 innimest linnas  surma sanud; ei olnud ennam ellamaid, kes surnuid õlleks matnud; katk nitis hirmus paljo innimessi mahha ja keik ulitsad ollid surnokehhasid täis. Ennam ei wöinud Rootsi kubberner Strömberg, kes linna wallitses, ka mitte nöuda, maid andis isse nöu, et linna  wannemad wärrawad lahti teeksid, mis 159 aasta eest, 4. Jutil 1719 on sündinud.  Kui nüüd selle peale mõtleme, et sest sadik 159 aastat Ria linnal ja maal kallis rahho kääs olnud: miks nad siis 4. Julil ei piddand rõõmsad ollema? Ehk kül möda läinud  59 aasta sees söatulli paar korda kaunis linna lähhedal on wälkunud, nago 1812 ja 1854 —1856, siiski põlle meil meel södda olnud. Ria lin ja meie keik lodame omma  kalli Keisri al, meel kaua rahho maggusust  maitseda; kui ggga mis Jummal  isse ärrakeelgo! rasked aiad ommeti peaksid tullema ning Wenne ma waenlased meite ülle kurja nöu piddama: siis peab ka meie allamatruus jälle helledaste hiilgama. Tarto lin sai 14. Julil 1704 Rootsi käest Wenne kätte; agga sest põlle tänna aega egga  rumi könnelda. Teine kord wöime sest ka kulutada ja kuulda. Tallinna Mbbermsngust. „Kuida Zärwa, Wirro ja ka Harjo poolt nähha, on hein tänno Jummalale, tännawuse suwwe niiskusse  läbbi heaste kaswanud. Et küi innrmessed  enne heina aega kartuses äggasid ja õhkasid,  kui ei peaks wihmaöte ilmade läbbi tännawo  koggoniste heina kätte sama, on neile Zummal just parrajal peale hakkamiöse aial häid kuiwi ja pallawaid ilmo annud,  agga  ilma wiis on ikka karta ja hirmoga wärriseda,  et Jummal ikka nenda ei te, kuida se ja se õlleks heaks armand, agga peawad pärrast ommeti jälle näggema, et Wannaissal jälle targem nöu olli, kui teadmattal lastel. Rukki on nähtawalt siin iggal pool õnnistud,  paiguti ni pitka kõrrega ja tihhe, kuida  mönne aasta eest ei olle nähhä saand, agga summi willi, ja ennamiste odrad, ei näita õige kohhalissed ollema, arwad ja ei kuskil ühtlased.  Rukkid saab sel näddalal jo paiguti leikama  hakkatud. Iggal kassudel on omma moos ja ka omma  äppardus. Zärwas sönud minnewal aastal  põrnikad keik pude lehhed ja õied hopis soutumaks ärra, et õuni ja muud sesuggust nähhagi ei sanud, mis ülle leppa ja sarepuud,  kedda üksi ei pudutud, uhkussega omma  liggimiste ülle hirwitasid, nago nad endid parremaks olleksid arwanud ehk koggoni waggewaks  piddand, agga kord tulleb jgga ühhele.  Ni pea kui tännawo leppad lehte lõid ollid nad täis weiksid sinnnised leppatrino luttika  surusid sittikaid, mis neid kewwade paiguti  raaks teggid; kui nende söma-ahmi aeg täis sai ja lehti jure kaswis, ollid nad Juli ku hakkatussel täieks põrnikaks kaswanud, issased pea aego Maipörnika modi, agga nattuke weikemad  ja penemad ning turja kore tük peaga ühhes rohheline, emmased seddasamma wisi agga ülle kehha hopis rohhelised nago issaste pea poolt ots. Nüüd on nad ärra lentzanud, agga nende assemsl on süssikad mustad ussid järrele jänud, kel kummagi otsas nelli jalga ja kerskpaik jalluta on. Need on nüüd suised leppa lehhed ni raaks ja kolletanud teinud, et paiguti, kus mäe küngaste otsas maddalamad  puud ehk pösad kaswawad, lehtedest muud kui wörgud järrele jänud." O. Z. 227