temma ärralähhäb, ja kewwade temma aAsemele  tutteb. Et nad nüüd jälle tuggewaste wastastiko kokko läksid, sepärrast arwasid sedda keige parremaks,  omma tülli wanna issa selletada anda. Kui wanna issa nende tülli sai üllekulanud, ütles ta: Et teil kummagi! üks ossa õigust sest lillekessest, sepärrast on ka möllematel õigus  temmale nimme anda. Sinna talwe, õlled  temmale nimme andnud ..lumme-lil" ja sinna kewwade ..kewwade-kelloke". Et agga sel lillel üks nimmi olla woib, sepärrast olgo temma nimmi ..lumme-kell oke", ja sellega peate nüüd rahhul ollema. Minge nüüd ja ärge rielge ennam! Möllemad ollid selle otsusega rahhul ja läksid  omma teed; ehk kül iggaüks neist sedda lillekest üsna ommaks õlleks sowinud, siiski ütles nende südda, et wanna issa wägga hästi olli mõistnud. Agga wanna issa wimist  keeldust: ..ärge rielge ennam" põlle nad ommetige mitte meles piddanud, waid kuida keik mailm teab, riidlewad nad igga aasta ikka weel. Talwe tahhab ikka kauem jäda, km tal õigus, egga lasse kewwadid omma assemele  astuda ; seal on allaline tülli lumme lortsu ja räitsakaga, kange külma põhja ja soja lõune tule, köwwa külma ja soja päwa paiste wahhel, künni talwe wimaks ärranäeb, et jämist põlle lota, korjab ommad kimsud kamsud kokko ja lähhäb urrades ja kord weel taggasi wadates omma teed. Ommalt maalt. Pernomaalt. Alla ma l seisawat luggu, kellest söbber meile kirjutab, peame meie, kui se nenda tossi on, ühheks täielisseks narra tembuks ja sepärrast anname sedda teada, et nored mehhed ja tüttarlapsed  omma abbiellusse heitmisse jures nenda ennastega ei lasseks tehha. Wägga hea on, kui noor rahwas enne pari minnemist,  teine teist hästi tundma öppib, sgga mitte nenda, kuida seal sündinud. Luggege issi kirja, mis söbber meile satis; siin ta on. Meie kihhelksndaö P. maldas L. tallus ellab jöuakas talloperremees, kes omma poeale N. maldas üht pärris kohta ostis ja sowis, et poeg enne, kui omma ude maeasfe ettama lähhäb, naese wöttaks ja siis kui täielik perremees  omma naesega ue kohha perremehheks woib hakkata. Poeg olli ka ses nõus ja otas agga, mil issa lubba annab, omma süddame armokest, wälja otsida. Korraga olli poeal metewald ja wolli käes, ning nüüd läks omma sõbraga jahhi peale wälja. Muidogi teada, ei lastud ka igga lindo, mis ette juhtus, maid seal prugiti truiste ettewatamist. Jõudsid omma otsimissega K. walda K. tallusse, sealt leidsid, kedda sedda wäärt arwastd ollewad. Luggu sai ka parrast kahhe äia tädi wahhel ärrarägitud ja kindlaks kinnitub, et laupäwal öppetaja jure lähhäwad, asja üllesandma. Agga mis sündis weel enne? Nored innimessed  ellasid paar kümmend wersta teine teisest emal ja peigmehhe emma ei olnud sepärrast omma tullewast minnijat weel mitte näinud, tahtis temmaga ka tuttawaks sada; sepärrast wöttis poea ja kolm abbilist, sest midda rohkem  silmi, sedda paxremast woib läbbiwadata, kasa ning läksid tele. Senna sades wadatud noor pulakene ümber ja ümber ärra, siis mindud  lähhemale, et täieliko pikkuse möetu kätte sada. Sellega walmis sades, kästud rättikud pea ümbert ärrawõtta, et näggo parrsnine wälja paistab ja nähha woib, kas temma peiule ittus kül peaks ollema. Kui ka sealt middagit süüd põlle leitud, siis katsutud, kuida ta siis wälja näeb, kui rättik venda ümber pea pandud, nago meie naesed kandwad. Kui ka se laitmata olnud, siis kästud rided rinna eest lahti tehha, et ka segi koht ilma säggemata  katte alla ei jäeks. Ei ühhegis asjas põlle ämma eit laitust leidnud. Wimaks lastud  kindad käest ärrawõtta, et wadata, kas käed lihhawad kül; agga ennäh immet! seal olli pudus. Need piddid neis wallitsejate arwates,  kui saia pullid ollema, agga neid leidnud,  otse sesamma suggused ollewad, kui igga innimessel. Sedda immeks pannes jooksnud ämma eit kohhe seal toas kedraja naese jure, pallunud: ....kulla täddike, ütle ikka, kui sa tead, kas tal ka middagi wigga peaks ollema""?  Täddi kostnud: ühhe kaunis sure wea tean «a tal ollewad: ta on liig ahne Lö 115