P.: Sellega wabbandab ennast surem Eesti jodikute hulk igga allati, ehk kül sega keige hullem isseennast petwad. K.: Kule, mis kaupmees ütles. „Mats, sa käid weiste radda ütles temma. Wata ommeti nattuke laiemalt ümber, kas need, kes roppuse märja tö kallal on, keit wina orjusses käiwad? Aitummal, Mats, se põlle tossi. Sa rägid, nago olleksid sa kallas meeste suust õppinud, et kui innimenne wäljas  poolt weest märg on, siis peab ta seest poolt minast liggund ollema. Selge puhhaS malle ja isseennese pettus. Ja wata, Mats, kui sa mitte jodik ei õlleks, (mis sa jo ei wöi salgava) olleksid sa töest au- ja kidowäärt mees ning jõuaksid omma sola rahha pärrast osta, mis nüüd pead wölgo palluma." Nüüd läks Matsi Harri jubba punnaseks ja sönnad kibbedaks. „Kes mulle ssdda wöib üttelda, et minna jodik ollen? Kelle peale ollen ma läinud, ehk kellele pahha teinud? Ma wöin meel römus olla, et ma wina läbbi kord ühhe kerretaie peksa wähhem ollen sanud." - Kaupmees:  „No tagga hullemaks! Wöi siis miin hoidis sind pekso eest ja sinna jood nüüd tänno pärrast? Kuida sa sedda wöiksid teiste jodikute kahjuks könnelematta jätta? P.: Ma tahhaksin issegi hea melega teada,  mis Mats nüüd ütles. K.: Ota nattuke, kuled prsego. „Mönne aasta eest ütles temma kui ma alles teul käisin, ja teate issegi kui hölbus meil sel aial peks sada olli, juhtusin kord nokkastand ollema, agga öse olli möisa rehhe peksta. Ma puggesin uimase peaga rehhe latto maggama ning ei teadnud ilmast egga maast. Senni peksid teised ilma minnota rehti, agga ollid ka ilma minnota ni rohkeste kümnest wötnud,  et rehhepappil hirm süddamesse löi, hakkas  otsima, leidis kelmust ja teisel hommikul laskis opmann teisi parkida, agga minna jäin ilma, ning se ön tulli mulle —wina läbbi," Kaupmees: „Ma ütlen sulle teist korda; sa tallad weiste radda maantee assemel? Kui teised watto said wargusse pärrast, olleksid sinna ka piddand sama wina ja weddelusse pärrast. Ollid zs ka möisa päwa arrawarrastanud.  Kui uks innimenne krawis soppa sees maas on, kuhho ta joobnud peaga kukkunud  , kas se wöib hoopleva ööldes: sest et ma kaelani passa sees seisin, polnud mul tarwis teed käies jalgo muddaseks kehha! Kas sähhärdune jut sünniks kuulda? Ja pealege, Mats, panne tähhele: et sa nenda iggapiddi omma winaj omist püad wabbandada, tunnen ma, et mitte Jummala waim sinno seest ei rägi, waid " Tallomees: Kuida tohhite  üttelda, et kurri waim minno sees on? Kas ollete tedda näinud?" Kaupmees: „Mis mul tarwis tedda nähhä, ma kulen jo sinno suust temma heält. Jummal ei kida ial kurja heaks, nago sinna teed. Ja kui sa weel tahhad nähhä, mis kurja wiin teeb, siis minne meie laatsaretti, küllad seal omma silmaga wöid nähhä, kuida üks waene winaorri esmalt 7 näddalat tullist wallo tunnud  ja pärrast piddid ommeti möllemad jallad  ja teise käe sörmed ärrasaetud sama! Ma annan sulle se kord kül sola wölga, agga  sowin süddamest, et pea kuulda saaksin: Mats jätnud wina mahha! Se õlleks rööm mulle ja ön sulle." P.: Jah, sedda on kül immeks panna, kuida se kurri winalakkuminne weel surema hulga meie rahwa kulges nago piggi kinni on. Nad näewad waewa ja kullutawad ennast,  et agga omma pead jamsiks saaksid, kust ni önneto ello tulleb. Agga mis wöime, armas  Mihkel, muud tehha, kui maenitseda. K.: Ja siiski on pahha wahhel ja huikas  jälle nuttuke head, ehk kül mitte ni paljo kui pahha wasto peaks ollema. On ikka ka nisuggusi meie rahwa seas, kes teistele eesmärgiks  ellawad ja seläbbi Jummala abbiga paljo kurja taggasi hoidwad. P.: No aitummal, muidogi on, ja selle eest peame tänno andma. Mönne päwa eest sain alles Tallinna poolt sönnumed, mis römo  tewad. Olgo kül, et ihho mäddaminne ruttem lähhäb, kui ihho parraneminne, siiski on Jummal omma sönnaga abbiks, et hawad  aega möda parranewad, ja hukkatus tulleb  üksi seal, kus keik abbi ärrapölg'takse. 146