rie ümber, terwis kä ja südda römus olli, kes andis sedda? Kes önnistas meie pöldo ja kätte - tööd, kui korda laks, mis ette wötsime? Eks sedda meie tru Zummal ja Önnisteggia aino üksi ja selgest armust ei teinud! Nüüd seisame jälle ue aasta ukse peal ning ei tea kegi, mis meil ees seisab. Meie pattused silmad ei üllata mitte kaugele naggema. Ükski ei tea meitest, kas tullewal aastal meie teiste, ehk teised meie haua äres sawad seisma. „Kui jälle aasta mudab end, siis hingan ma, ehk sinna, wend." Ja kui peaksime ka weel teist uut aastat nähhä sama, kes teab siis, mis keik enne tee peal wöib ees olla, kui senna male ullatame? Kui nüüd Zummal muutmatta tru, ehk meil temma peale lotust ei õlleks: missugguse süddamega peaksime  siis uut aastat allustama? Zlgga tuhhat tänno temma nimmele mis ta minnewa aasta olli, seks ta tullewa aasta jääb: tru ja helde iggaweste! Meil on terwe pibel temma pühha töötussi täis, kellest iggaüks kindlam on, kui kaljud merre pöhjas. —On mönned omma armastes  tännini ilma Jummalata läbbi.sanud, ja arwawad ka eddespiddi sawad, noh, siis katsugo omma karkude peal kargada ja waatko, kui kaugele nenda sawad; agga ärge teie, mo armad Eestiwennad, sedda tehke! Meie wanna löppetus ja ue hakkatus olgo Ju mm alaga ja temma nimmel, siis on meel julge ja südda rahhul. - Sesamma meie helde Zummal önnistago  nüüd ka ue! aastal meie sissetullemist ja wäljaminnemist, meie mötted ja sönnad, tööd ja teggo! Temma wäggi walwago meie armolisse Keisri Herra, Proua ja nende Aujärjepärria  ja keige sugguseltsi ja sure rigi ülle! Ta önnistago keik ristikoggodust ja lasko omma sanna kulutamist kirrikutes, kolides, ello maiades ning ka waeste pagganatte seas korda minna, et iggalt poolt temmale tänno ohwri suits üllestöuseks! Ta awwitago ka mo armast Eesti rahwast, et nemmad sel aastal jälle sammo eddasi saaksid töe tundmisse tee peal ja rummalus, ebbausk ja muud pahhad kombed nende pealt, nago uddopilwed, ärrakauksid ja walgus paistma hakkaks! Ta kautago keik seggadust ja seggajaid nende seast ja önnistago igga sanna, mis nende öppetusseks, nende eest ehk kassuks rägitakse! Se on „Postimehhe" süddamelik  palwe ja ue aasta sowiminne, ning helde Zummal taewas üttelgo selle peale isse armust  Amen! Hea nöu perrewannemattele. Eesti rahwale head nöu anda, ni hästi ilmalikkus kui waimolikkus asjus, on ikka „Postimehhe" püüdminne olnud ja, ni paljo kui nödder jöud ja nöu üllatab, peab se ka eddespiddi seks jäma. Meie algame nüüd jälle uut aastat ja ei tea mitte, mis meid otab; agga sedda peaksime keik teadma, et ilma Zummalata tühja lähhäb hakkatus ja löppetus. Mis wöime meie nödrad innimessed  ommast melest ja wäest, kelle mee! ja wäggi  patto läbbi rikkutud on? Kurja peale malmis  küllalt, agga head tagga nöuda, eks m'e tea, kui wasto mäggi se meil lähhäb? Zummalaga  ja temma ossasamisses käime  üksi öiget teed ja teme öiget tööd. Meie iggapäine ossasaminne Zummalaga seisab agga  temna sönna prukimisses ja palm es. Ommas sönnas rägib Zummal meitega ja palwes  wastame meie temmale. Nenda on ris- tirahwa kord ja kohhus ja omma hinge kasso, ja Eestirahwas on jo ka ristirahwas. Sepärrast  on siis minno nöu ning palluminne: ärge jätkem kallist Zummala sönna mitte prukimatta  egga paljaks laste öppi-asjaks! Meie teme sellega isseennestele räkimatta suurt kahjo  ja tõukame omma õnnistust ennestest ärra,  mis Jummala sönna prukimissest ni rohkes  te tulleb. Mis on üks maia ello ilma Jummala sönnata? Paljas mangi ello ilma römo ja rahhota, peaks seal ka muido allati pil hüüdma ja saialeiwad laua pea! seisma. Jummala sönna keelmatta prukida, on jo meie kalli Ewangeliumi usso au ja warra. Tehkem siis sedda, stes tannini weel põlle teinud. Perrewannemad, pühhitsege ommad maiad! Ärge wabbandage mitte ööldes: „meie kaime igga pühha pääw kirrikus." Hea kül, kui sedda tete; agga se on üks ainus kord näddalas: kas teie üks ainus kord nädda- 2