meie willetsusseS, siis olleksime ammo otsas olnud. Issand tehko, mis ta metest hea on, kui ta agga meid omma armust ei lasse ärralangeda.  Oh armsad issad Kristusse sees, kelle lähhedal  mo südda enne ni römus olli, ärge unnustage  meid waesid linnokesi körbes mitte ärra ja römustage meid saggedaste omma armsa kirjade, troosti ja palwedega. Meil on troosti wägga tarwis; sest üksik sussi kustub pea ärra, kui se mitte teiste läbbi öhhutud, ellawaks legiks ei sa. Meie tahhame  omma lõuga rahhul olla ja Issanda abbi odata. Mis temma meitega teeb ja kuhho temma meid kutsub, senna meie lähhäme; sest meie olleme temma teekäiad ja koddakondsed. Noh, mis ma pean weel ütlekya? Ma pean löppetama, sest mo südda süllaks kurbdusse  pärrast mo sees, kui endiste päwade peale mötlen ja nende kalli Zummala tenistuste  peale ja nüüd keigest ni kaugel! Suur Jummal! ma tahhaksin ni hea melega parrem stnno koia uksehoidja olla, kui kaua ellada öelatte maiades. Oh aita mind jälle senna! Paljo tuhhat terwisid teile, kallid issad, ja keige armsa wendadele, kes weel meie peale mötlewad. Tru Zummal meie Ännisteggia omma waimoga olgo teiega. Sedda sowib keigest süddamest Peter Miche!."" „Kas aisuggune hädda, mis ni mitmel meie ussowendadel kaugel Amerikamaal kanda on, meid mitte tännule peaks aiama kalli Zummala sönna eest, mis meil ni rohkeste on, et Issand  Jummal töteggiaid omma leikussele jadaks.  Jah, wötkem rruiste temma pole kissendada  ja palluda ning ka isse kat adra külge  panna, et meie wennad awwitud saaksid, kennel  ni wägga abbi tarwis on. Tehkem siis mis wöime, et nüüd nemmad öppetajaid saaksid ja mitte ärra ei langeks ning hukka ei lähhäks. Ei aitaks mitte, kui ütleksime: Mis meil nendega teggemist, kes Amerikamaal? Pean minna nende hoidja ollema? Meie koormaksime,  kui neid hukka lasseme minna, werre- süüd omma hinge peale, et meie neile ep olle appi läinud." Sõnnumed ommalt maalt. Lanema ferwafi. Tulle-kahjo. Rede, lv. Webruaril on Keblaste waldas kirriko woormündri Matsiko Zani Mikbergi ellomaia ärrapöllenud. Õhto heitnud maia rahwas rahhoga maggama ja hommiko olnud peawarri kaddunud ning tuhha unnik ja silmawessi  järrele jänud. Perremehhe pöiad', möllemad luggend mehhed,  magganud körwo, teine unnistanud waljuste,  teine lükkanud külge, et unnistaja üllesärkanud  ja räkinud omma unnenäggo, et nende toaessine olnud punnastd wassikaid täis, mis temma püüdnud wälja aiada, agga põlle sanud.  Zssa üttelnud: „Lapsed, se ei tähhenda  mitte head; agga hoidkem isse, siis hoiab Lummal ka." Waatnud keik kohhad holega järrele ja heitnud jälle maggama. Agga nad põlle sel ööl öiget nud silma sanud. Töusnud  warsi jälle üllesse, üks astub kambri, walge paistab läbbi akna, hüab: „Tulli lahti!  tulli wäljas!" Zssa watab ka, ütleb: „Potte se meil, waid on emal ja koldab läbbi  akna." Maiast ei olnud tulle säddet kuskilt  leida, nad töttawad wälja ja tahtwad teistele appi minna. Oh ehmatust, nende omma tagga kambre seina äres pölles tulli! Seal ollid öllekvud külma pärrast püsti pandud  ja kuida need seal pöllema läinud, ei tea kegi. Nad on kü! lomad ja hästi asjo wälja sanud, agga sellegipärrast arwatakse kahjo ilma maiata weel lvv rubla wäärt suur ollewad. Zummal, kes önnetust nende peale lasknud tulla, laöko ihho kahja hinge kassuks sada, siis kaswab ommeti ön önnetussest  wälja. Siberiama sönnumed. Äppetaja Kossmann on sealt kirja Riga saatnud, kus sees ta senna ärrasadetud mmmeste ihholikkust  egga waimolikkust ellust mitte suurt head ei kida. Wargus, tapmmne, jominue, pettus,  laiskus ja muud pahhad komded peawad 75