tada ja parrem teie sönna kuulda, kui sedda teie ello aeges ollen teinud! Mitmel lapsel lähwad kül parrast wannemate surma silmad IHU, ja tundwad ärra, kui paljo wannemad wäärt on ja mis head nad lastele teinud, ja kui mitto on issa emma mattuse päwal alles neljandamast kässust öiete arro sanud ja wallab  kibbedaid kahhetsemisse pissaraid! Jah! wötkem sest ommale head öppetust, ellagem ka wannemate ello aeal nenda, et meie neid auustame,  tenime ja nende sönna kuleme, agga ellagem  ka nenda, kuida meie parrast surma sowime  ellanud olla. Ja parrako leitakse weel mitmes Eesti maeas tülli ja rido, põlle õiget kokko sündimist, egga wennalikko armastust. Lapsed ei anna wannematele au ja wannemad ei kaswata mitte omma lapsi Issanda karristamisses  ja manitsemisses; üks otsib sealt ommale römo, kust õiget römo leida põlle, teine istub kurja seltsi seas ja kulab jubba norelt keik suggusid alwo asjo, mis läbbi ta südda ärrarikkutud saab. Mikspärrast lähhäd sa senna omma aega wiitma, kust sa kahjo saad? Jae parrem koeo, kus so ommaksed, so wannemad, wennad, õed ja lapsed on, rõmusta  ennast nende seas ja õppeta, kus sa woid, ning õppi, mis sa woid. Sa laps, römusta ennast omma wannemate, wendade ja öddede ülle weel ni kaua, kui Jummal sulle sedda lubbab; ella nende melepärrast, mitte tüllis egga ridus, ei ka mitte, kui üks möistmatta  ja harrimatta innimenne. Sa wannem, kaswata omma last nenda, et sa temmast ka römo woid tunda, kui ta sul eddespiddi abbiks  peab ollema. Eks olle nüüd jälle süggise,  kus keik kodda-kondsed maea ümber koos ja öhto tulle walgel ommad asjad toemetawad;  kas peaks nüüd häist ramatutest pudus ollema, kust üks teistele öppetusseks ja römuks ette loeb. Eks astu kaks Postimeest so uksest  sisse ja towad sulle igga näddala uut öppetust ja teadussi? Mõtle agga järrele, kuidas luggu ja asjad selle polest pari kümne ,aasta eest käisid. Jah, tahhad sa Eestimees lapse pölwest wäljasada, siis murretse selle eest, et so lapsed parremast kolitud ja kaswatud  sawadz murretse ka omma ennese mõis- tusse harrimiöse eest; teist teed sul omma jalge peal seiömiöseks wallitseda põlle. Waat söbber, aead mudawäd, ennam tarkust nöuawad;  ei sa ennam adra äkkega üksi eddasi waid so mõistus peab ka kaswatud ja harutud  sama. Maea ümber tallitab Eestimees omma teggemist;  tühjad on ta põllud ja asad, seal põlle ennam middagit tehha. Aidad ja keldrid põlle se aasta kül mitte ni täis, kui igga aasta, ommetige on üks rohkem teine wähhem senna sisse kandnud; üsna ilma põlle ükski janud.  Kui sa just saea wakkade kaupa põlle sänüd, siis õlled sa ommetige wakkade kaupa sanud. Taewa Zssa on so tööd õnnistanud ja kaswatanud; ärra mõtle mitte: ma ollen isse seal jures waewa näinud. Sedda pead sa ka, ja seks õlled sa ka lodud, et omma palle higgi sees omma üllespiddamist pead sama;  omma töga ei jõua sa wilja ma seest wälja tõmmata, egga omma nõuga ei rukki pöldo egga kaapsa penart kasta. Tõsta ommad  silmad tännades ülles selle pole, kelle käest keik hea andminne tulleb ja sulle se aasta omma andidest jagganud, sulle kallist termist  kinkinud, tööd tehha ja et sa praegustki weel ellad. Temmale tulleb üksi tänno anda! Oh kui ruttust, noppeft, kergest, Lend'wad päwad, kuud ja aead! Jälle käes meil süggise; Ammuks allustime suwwe, Römustim' end temma ülle. Nüüd ta otsas keigega. Kus on nüüd m'e linnud, lilled, Haljad oksad, malmis wäljad? Keik on mödas süggisel. Ommeti toob süggis römo, Täidab aidad, keldrid, kirstud, Omma rohke andega. Pöllo tööd on õnnistanud, Rikkalikkust korda saatnud, Taewa Jssa armoga. Selle eest tal tänno togem. Onuna wasto rindo lögem, Otsa peale mötteldes. Ni kui lillekenne närtsib Süggisel, end koldseks wärwib. Külma willo tule käes; Nenda aead, kuud ja aastad. 338