ma toa pörmandult surnud maast leitud, köis kaelas ja keik rahhakastid ollid lahti ja tühjaks  tehtud. Hirmus kuulda! Aitummal, sain neist raskist sönnumist ommeti  möda. Nüüd lähhäb luggu nattuke parremaks.  sUe kirriko Se luggu janud minnewa kord polele, agga saab se kord löppetud. Meie könneleme sedda  jälle, nago kohhus, Harjo sõbra omma sönnadega, mis nenda käiwad: ..Esmalt läksime koggodusse lautoga wanna kirriko jure, kuhho pea märato rahwa hulk koggus. Kirriko wöörmündrid käisid eel, nende  järrel kirriko patroni, Rasiki herra assemel  temma wannem poeg; se kandis suurt risti Kristusse kujoga, höbbedast tehtud ja üllekullatud, käes, mis issa õndsa abbikasa mälletusseks sel päwal kinkinud, et ue kirriko altari ehtiks piddi sama. Siis tulli Tallinnama  piiskop, kindral-supertent Schultz ja temmaga  selle ma-konna praus, Jani kirriko omma  öppetaja, Danielsson nimmi, kes Somest pärrit, ja teised nabri-koggoduste öppetajad; siis kirriko wöörmündri herrad, Penningbilt ja Perrilast, teised möisawannemad ja nende pallutud wörad. Eel ja tagga käis ma-koggodus.  Et ennam ei ussaldatud wanna kirriko  sisse minna, siis keik jäiwad ukse ette seisma, kus ristimisse wagen ja altari sakramendi  pühhad riistad laua peal ärrawijaid otasid. Seal tulletas koggodusse öppetaja rahwa mele, paljo armo ja heldust Zummal ni mitto sadda aastat ja ni mitme tuhhande hingele wannas kirrikus jagganud ja manitses selle eest tedda nüüd tännada. Tänno palwe ühhendas siis keikide süddamed ja se olli meie Jummalaga jätminne selle paigaga. Weel lauldi salm ja siis keik silmad pörastd römoga  ue kirriko pole, kust kellad nüüd hakkasid hüüdma, otsekui ütleksid: ..tulge, sest keik on siin walmis!" Kirriko öppetajad wötsid pühhad  riistad laua pealt ja ärra läksime sealt; wanna piddi mahha jäma. Lauldes tõstsime jälle heält ja Zssanda rist meie ees läksime ue kirriko jure, kus torni alla ukse ette seisma jäime, enne sisseminnemist weel süddant Zummala sönnaga pühhitsema. Juro praus piddas seal könnet ja juhhatas koggodust  tähhele pannema, kuida uus kirrik neile Zummala armastusse ja armo ueks margiks õlleks, et sellepärrast ka omma Jummalat peaksid armastama, ja pühhas kojas sedda teed tundma õppima mis taewa sadab, nenda kui kirriko torngi juhhatab taewa pole siis saaksid ommal ajal nähha, et Jummal omma rahwale taewa uksed lahti teeb, nago seal nüüd kirriko uks lahti tehtud neile, kes Issandat tulnud kummardama. „Amen" kostsid  keik süddamed ja mitmel olli wessi silmis. Zah, Zssand seisis sel tunnil süddame uste ees ja kopputas ja kes kulis teggi temmale lahti. Kui könne olli petud, astus Annia herra, kelle öllade peal ennamiste ehhitamisse murre ja tallitaminne olnud, ette ja andis kirriko wötme piiskopi kätte ja mönni silmapilk  olli waikne luggu, et kegi ei likunud. Piiskop agga sirrutas käe wötmega taewa pole, hüdis siis: ..Zummala Zssa ja Poja ja Pühha Waimo nimmel!" keeras uksi lahti ja astus sisse. Uus Zummala kodda hakkas meid wastowötma. Jubba lauljad ollid kori peal ees ja ni pea kui uksed lahti said, täitis nelja heälega kitusse laul pühha paika ja olli neile kes sissetullid kui terretaminne üllewelt, nenda et minno südda mõtles: „kül wöib õnnis rõõm neil olla, kes taewa templisse  sawad, sest siin ma peal antakse sedda jubba ni rohkeste!" Pea olli kirrik tungi täis, agga weel paljo rahwast piddi ukse tahha jäma. Lauldi nüüd essimenne koggodusse laul sel paigal, siis piiskop  hakkas pühha koja pühhitsema. Jakobi luggu Petelis, kus ta näggi reddeli peal Jehowat  ja inglite hulka, se olli könne alluseks. Kuida Jakob teinud seal, nenda peab koggodus  teggema ues kirrikus (1 Mos. r. 28, 26 —17): Peab teadma, et Jummal on seal omma armo ja auuga ellamas, et ta taewast tulleb senna omma rahwast õnnistama, agga et sealt ka palwed ja öhkamissed töusewad taewa pole. Kartusse wäärt olgo se pühha kodda, ärgo kegi sedda teotago kurja kombe ja sallalikko süddamega; mis palwe kodda on, ärgo 349