ta nõuks wötnud Roma linnast läbbi minna ja Paawsti käest isseennesele, omma abbikasale,  printsile ja keige Prantsusse rigile õnnistust  palluda. Et ta nüüd ka jälle rahhuliste omma teed wöiks käia, otab ta senni, künni se söa tormi pilw, mis Eüropa ma ülle ähwardab  tulla, ärra lahkub ja wanna endine rahho jälle selges taewas paistab mis jubba siit ja sealt arwatakse koitma hakkawad. Annaks  Jummal et ta sowiminne tõeks lähhäks. Sealt ma seitungid teadwad ka jubba jutlustada  et neil suur lotus olla, et Põlakate mässamisse pärrast mitte Eüropa rigide wahhel  söa tulli ei sa pöllema hakkama; waid et keik rahhulikkult koeo jäwad. Wöiks se ka toeks minna, õlleks paljo rõõmsam, sest missugguse  ristiinmmesse südda hüppab werrewallamisse  pärrast? MmerikaMaatt. sSöa tullis Se rahwas seal on püssi rohho suitsuga nenda ärraharjunud, et nad ilma selleta ennam ei wöi ellada, neil peab tedda ikka nussta ollema,  nago mönni ninnatubbaka prukija, kui toos ühhi, on ta nago haige. Sedda mõistab  se ja teine mis himmo neil innimesse werre jarrele on? Ma ei julgeks kanna poeagi kurgo  kallale minna, ja neil põlle se suggugi halle kui innimesse poead omma werre sees maas sipperdawad. - Tulle Zummal appi! Jani ku sees pannud lõuna poolsed põhja poolsid jälle 2000 meest maggama. Hirmus kuulda pari tunniga nipaljo, jo nende ennaste seast ka langesid?  egga teised ommeti ahhelas nende ees polnud? Jhho karwad töuswad püsti sedda kuuldes; mis peaksid need waesed weel ütlema, kes issi tulle ees seiswad, ja kellele surm omma wahhedid hambaid näitab? Waesed innimesse lapsed, kes nenda ilma süta langemad! Jutto jätkud. Armsaks arstiminne. Kes on käinud Peipse piril. Sure järwe kalda piril, Se seal näggi Eestirahwast, Halli kue ranna-rahwast; Need on mehhed habbenikud, Jnnimessed immelikkud; Neil on paljo ebbausko, Tondide ja nõia usko; Nendest kuulsin sedda juttu, Mis siin kukkün, kuulge ruttu! Peipse piril, Peipse piril. Ranna küllas, Rauka Jürril Kaswis kaunis lapsoke, Jllus kui üks õieke. Sai se laps siis suremaks, Kaswis weidi kõrgemaks, Paisus poleks innimesseks Neljateistkümne aastaseks, Emma hakkas mõtlema, Asja järrel arwama: „Terwe on mo tütreke, Jllus ka, kui õieke; Temmast saab näggus neioke, Agga kas tulleb peioke? Ehk jääb wahhest koddo istma? Se saaks hirmsast süddant pistma. Tarwis tüttart arstida, Et ta ei jä mehheta." Nenda räkis rummal emma; Sellepärrast laskis temma Küllast tulla wannamori. Kelle suus olli nõia lörri; Seddasamma immearsti Widi soja sauna warsti, Se nüüd wöttis wihhelda, Tüttart armsaks arstida Hundi ja rebbase sabbaga. Ja mönne lausa lauloga; Wimaks salla sowimessi Sossis nõid weel seddawisi: „Wihhake weidike wöideks, „Sauna leinike salmiks! „Nenda'armas meeste melest, vKui lõpnud lammas koerde melest! „Õitse leini, õnne leine, leini, kasso leine! „Saki, saki, saunale, „Saki, sauna leinike! „Kuida tibbo, nenda termis, „Kuida arsti, nenda abbi! - „Hirmo kak, armo kak, reite Reino kak! sabbaga wihhelda, „Rebbase sabbaga wöiduda." Sai se laul siis löppetud, Tüttar armsaks arstitud, Minti saunast, anti süa. Pandi pauna koeo wia, Wöid ja leiba nõiale. Pandi puddel winage. Pari aasta pärrast sai Tüdrukuks jo weike Kai: Jubba keik said kuulda, nähha Mis wöib nõia wäggi tehha. 217