„Armas Postimees! Sa õlled mönda korda  ebbaussust räkinud, agga kuida- issege tead, sest jääb weel räkida küllalt. Kui sa praego meie wanna memme nääksid, sul tulleks wist halle meel. Temma wanna hallike on Nearipawast  sadik, nago sippelgapessaö. Ei lähhä tal toit sisse, egga tulle unni silma; ja jätvad  ta silmad wässimusse pärrast mönni kord nattuke tukkuma, siis on ta unnenäggude küsis,  mis wanna kest nago awalehte wärrisema pannewad. Pimmedas toas hakkab ta, nago rummal laps, kartma ja karjuma. Kuida se tulnud, kui se enne mitte nenda ep olle olnud? Pea, ma könnelen sulle. Meie eit on kärre innimenne, kes enne käddistada möistis,  nago hobboräästas omma pessa jures. Nüüd on ta wait ja öhkab öhtust hommikuni  ommas sängis, künal pölleb körwas, ja siiski ei nä ta maggada. Sa tead, kurjad naesed kartwad kurja, pölg'wad surma ja wärrisewao  mürristamisse eest, ehk kül üks pitkne teist ei peaks kartma. Ue aasta laupäwa ösel wallati meil önne, et raud kulbid punnasid  kääs ja tinna säuksus wees. Mem olli keige aggaram seal kallal, sest et ta keige ebbausklikkum  on. Kes nisuggust asja naeris, sai isse temmast naerdud. Sel ösel piddi selle aasta ello nago peeglis ette ärranähtud sama. Ollid nüüd önned wallatud, ja memme ön kaunis surnokirsto modi, mis tedda jubba nattuke wärrisema panni, siis wiis ta isse omma käega  wet wälja, wallas ukse ette öue peale mahha, astus senna kohha peale, kuhho wet olli mallanud ja kulas ni waggust, et isse omma süddametuksumist ärra wöis kuulda. Mönni minnut läks möda, seal karjatas mem öues ja tulli wärrisedes tuppa. Ta näggo olli ni kahwatand, kui tulleks ta praego wiimse kohto eest ja ep õlleks seal head kuulnud. Mötle ommeti, just kui temma omma önnewee  platsi pea! seisis, olli korraga kambre peal, otse temma sängi kohhal, selgeste kuulda,  kuida kegi selja täie laudo mahhawiskas,  ja nüüd ei anna mem järrele, need olla temma pusärgi lauad olnud ja se tähhendada missist temma surma. Peale sedda tewad unnenäud ta wannakese ello weel öiete kibbe- daks. Zgga öse käia temma önfad wannemad tedda ärrakatsumas; kord sada temmal uus maia ehhitud, kord käia ta Ue maia sees, küünla otsakenne peus, mis pea kustub, ja muud sellesarnast, mis selgeste ütleb teadwad, et se temma pusarki ja ellokünalt ettetähhendada.  Keik noremate könned ja trööstimissed  on ilmaasjata, ja midda wähhem mem surra tahhab, sedda surem hirm on tal surma  eest. Se õlleks immekspanna, kui temma  sel kombel omma ebbausso läbbi ennast sedda ennem hauda ei sada. Ma ütlen, Postimees, ta põlle kül mitte minno emma, agga mul on sest mannast innimessest halle meel; ebbausk teeb temma manna wäetimale liga! Kui arwad, siis rägi sest asjast ka teistele, agga jätta nimme nimmetamatta." (Jääb polele.) Riast. Maiarööwlid. Ria linnas on enne Jöuto hirmus rummal assi sündinud. Kaupmees Arnoldt satis 19. Dets. öhto omma öppipoisi kotto middagi toma, mis tal podis tarwis olli. Seal leidis pois tappetud maia tallitaja pörmandult maast ja keik kappid ja kastid lahti murtud ja tühjaks risutud. Rööwlid  isse ollid omma teed läinud. Mönni aeg enne sedda könneldi seal teisest sähhärdussest  asjast, mis Ria lahhedal teekaiattele olli sündinud. Küllad kelmide pea ommal aial ka paela sattub. Tallinnast. Wee- ja külmahädda. Et Tallinna rahwal ka upputus ulitsail olnud,  ei olle enne kegi kuulnud. Wanna aasta löppetusses olnud luggu ommeti nenda. Pissuke  jöeke, mis nende ütlemast järwest merde jookseb, sanud sure merrewee töuso ja jeä läbbi  nenda suust kinni toppitud, et Tarto ja Narwa allewil, kust ta läbbi jookseb, upputus  käes olnud. Teiseks on seal Zöulo näddalas 4 surnud innimest leitud, kellest arwatakse,  et nad joobnust peast külma kätte jänud; sest mönned sähherdused olla ka enne ulitsa pealt leitud ja nenda peästetud. Kas kulete: joobnust peast! Mis selletust senna muud ennam tarwis? 20