kinni olleme ja nüüd teiste prilli läbbi peame waatma, siis murretsegem selle eest, et meie lastel sesamma luggu kätte ei tulle. Igga rahwas peab omma aega mõistma ja prukima, muido ei ella temma isseennese egga oinma järreltullejate kassuks. Mõtlematta kaebdus  pahha aegade parrast ei tunnista muud middagi,  kui et kaebajad isse parremad ei õlle; sest aeg ei te pahha innimessi, Maid innimessed pahha aega. Kes ommal aeal ellada ei mõista, sel on allati su kaebdust täis. Mõistlikkud kaebajad kaebawad üksi isseenneste et nemmad aeast nenda mahhajünud ja mitte ui terrasid silmi pahhä sanud, kui nüüdsel aeal häddaste tarwis õlleks. Kes omma aega ei mõista, ei wõi mudega  ühhes eddasi sada, peab alla jama ja koormat  kandma, agga siis ka mitte teiste peale kaebama,  muido on ta kui joobnud mees, kes ennast  targaks peab. Kes wee sees tahhab peal seista, öppigo ojuma; kui mitte, siis ärgo pango teiste süüks, kui põhja waub. Nenda on ühhe innimesse, nenda terwe rahwa luggu. Rummal peab ennast targaks, tark tunneb omma pudust ja wõttab õppetust. Kes ikka teiste innimeste silma wahhib ja nende peale lodab, jääb abbitarkutajaks  lömaks allati. Aita isseeunast siis aitab ka lummal. Rahwa mõistusse warra (laddinakele Inteüi- Aens) on iggal maal otsego aea ja seaduste hing ehk maim. Temma lõhhub wanna mahha ja ehhitab uut Messe; surretab, mis ei kõlba ellama, ja sünnitab mis nüüdsel aeal tullusam on. Midda rohkem ühhe rahwa Intelligenz warra ehk waimo harriminne), sedda tuggewam on rahwas omma seadussi mõistma, täitma, piddama. Täied salwed ja kukrud ei aita mitte paljo, kui pead tühjad ehk tühja auro täis on. Peame omma asjo parrandama, siis peame nende pudust ärratundma, muido teme omma tööd pimmedas  ilma tulleta. Pimme ei küssi mitte, on ilm pilwis ehk selge, päike kõrges ehk maddalas, temma käib ikka kässikaudo. Nenda rahwas ka omma seadustega, kui nende Intelligenz alles palja jallo jookseb ehk üsna werrisulges on. Kui nüüd ue koggokonna seadusse jures, nenda kui koggokonna wannemate wallitsemisses ja nende ammeti tallitusses jälle asjo ette tulleb, mis mõuni kord märimatta wankri ehk lombaka jookso nwdi wäljauäitwad, noh, siis teame meie, se on Intelligenzi pudus, mis holega peame püüdma kaswatada. Nendasanuna, mo armad, on luggu meie risti elloga. Kes tot peab armastama ja tõe tee peal käima, peab tõt enne tundma. Rummalus on iggal aeal ni hästi aealikkus kui iggawesses asjus, kurrati külmi põld, kuhho temma omma semet peale wiskab. Tehko innimessed  keik, mis ial wõimalik, olgo meil hea wallitsus, head seadussed, head põllud, kerge rent, hõlbus madeostminne :c., jätgo agga rahwast  rummalusse sisse keik ei aita middagi,  ja seadusse täitminne, kaup, põtlotö, karjakaswataminne,  ühhe sõnnaga, terme rahwa ello ja käekäik lähhäks onuneti wähhäde wisi taggaspiddi.  Sepärrast ei alle kahjolikkumat asja kui sedda, kus rahwas arwab: mis tallo innimessel suurt tarkust tarwis? kuhho remma sellega lähhäb? So? kuhho ta siis rmnuialussega lähhäb, et ui truiste selle sisse peab jäma? Ehk kuhho on rahwas onuna mitme sadda aastase rummalusse  ja õppetamatta elloga sanud? Kus on temma lutelligenz? Nüüd tullewad ued seadussed,  koggokonnad tahhetakse ennam onuna jalge peale panna, et isse onuna asjo wallitseks ja tallituks säh, seal on mitmel hea nõu kallis, ei tea, kas peast ehk sabbast kinnihakkata. Midda ennam nüüd kegi üllemwallitsus rahwa asjo aeg aealt nende onuna wallitseda annab ja neid lapsepõlwest lahtilasseb, sedda ennam Peab rahwas  ka surema letelligcnzi smõistusse warra) läbbi üllesnäitma, et täie ealisse innimeste asjad mitte rununala laste kätte ei sa. Ma ei hakka siin Preisi egga Rootsi rahwast nimmetama, agga kaugel on meie Some wennad omma In-- telligenzi polest meitest ees! Nemmad tallitawad isse ommad asjad, jaggawad ommad maksud, tewad ommad seadussed, murretsewad omma kirrikute,  kolide ja kõhtude eest, ja Keisri Herra wöib sedda keik nende kätte uskuda ja lasseb kindral-kubberneri üllewadata, sest nemmad on intelligent ehk harritud rahwas. Meile agga tewad Paljast 43 koggokonna seadusse paragrahvil  weel suurt peamurdmist, et mitto ei tea, kuida hakkata ehk lõppetada. Sepärrast, mo armad Eestiwennad, meie 310