Perno Postimees ehk Näddalileht tl tB6Ä Kahhekfas jPernus, kesknäddal 11. Märtsil.^ aasta. Ses lehheS seisab. Palwe-pääw. Ommalt maalt: Uus praost. Arstide pudus. Wargussest. Raudtee õnnetus. Takside piddamissest. Kauba aeamissest. Mässajatest. Opatowi labhing mässajate wasto. Ue seadusse kulutus. Nälja hädda. Wöeralt maalt: Kuida tö nenda palk. Konwerentsi surm. Söa sönnumed. Hawatud meeste eest bolekandminne. Oppetajate lahkuminne. Kunningas haige. Kunningas surnud. Gallitsiama söa-wallitsusse al. Meksiko keisrist. Mitmesuggused sönnumed. Uemad sönnumed. Mönnesuggused sönnumed: Naesterahwa julgus. Palwe-pääw. ristiwennad! Paasto aea hakkatusses seisab palwe-päaw, mis jubba ammust  aeast ristikoggodusses pühhitsetakse: kas se peaks agga üks wanna pruuk ollema, et sedda pühhitsetakse? Ei mitte, waid se on üks wägga tössine ja kallis pääw. Kui wägga sowiksin  minna tänna sel kallil pawal teiega nattuke seisma jädes, omma mödaläinud ello ja teggude peale taggasi wadata, ning ka selle päwa tähhendusse süggawust holega järrele mõtteida.  Hilja ehk warra, agga tõeste tulleb igga innimessele üks sesuggune tössine tund temma  ello sees ette, kus ta, kui ka wasto tahtmist, Zummala ja ennese ollemisse ülle nattuke peab järrele mõtlema; omma waimo silmaga wadates, peab ta siis wäggise küssima: kes ollen minna? kus ellan minna? ehk kelle pärralt saan ma ollema? siis wöib iggaüks pea arru sada, et ta mitte ükspäinis selle mailmalikko römo, hädda ja willetsusse pärrast põlle ilmale tulnud, otsekui keik muud lomad, waid et tedda üks hopis teine ja paljo surem assi otab ja se on iggawenne ello ehk surm! Sepärrast nikkutagem ommad pölwed Zummala ja meie kalli Onnisteggia Jesusse Kristusse ette ja tõstkem ommad silmad temma pole pälludes, kes meie waesed pattused, rojastud ja iggapiddi temma pühha käskude wasto eksinud innimessed olleme, et temma meie ülleastmessi omma iggawesse armoga wöttaks kinnikatta ja kui meie wiimne tunnike tulleb, kus meie silmawalgus hakkab kustuma ja meie omma söbro ja ommaksid,  kes märja silmadega meie wimist hinge tõmbamist püüdwad walwada, ennam ei näe, siis oh Issand! anna meile ommast armust sedda kallist süddame rahho, et meie römoga wõiksime hüda: So sullane tulleb!