tühhi olla. Ma ollen ühhest wannast nodi ramatust ühhe kalli laulo Kristusse teise tullemisse  peale leidnud, kelle wäggew ja ellaw wiis meie Maal üsna tundmatta on, siiski woiks ta kül mönne te-käia süddant kinnitada. Sest agga, et ma nodide alt ühhe ainsa salmi  leidsin, ning ka ühhestki laulo-ramatust muud laulo põlle leidnud, mis selle wisi peale õlleks kölbanud, ollen ma sedda salmi Eesti kele tõlkinud ning kolm salmi kest jure teinud. Sedda laulo pannen ma nüüd sinno pauna, ja sest et nodi ramat sinno wanna pauna ei mahhu, annan ma temma nodid sinno kätte. Küllad mönni laulo söbber, kes sedda waewaks  ei panne metsa minna linno laulo kuulma,  tulleb ka sinno jure sedda üpris kallist wanna wiit kätte sama. Temma pärrast, mis meie siin omma lauljatega nelja heälega olleme  laulnud, wötta siis ka need paljo waesemad  laulo sönnad omma pauna: Nüüd wata Kristus tullemas! Ta on jo ukje ees. Mis temma ette kulutas; Saab täidetud nüüd wäes Sest se inailm, kel kurri meel. Ei nuhtlematta jä! Lääb laia tee peal otse meel! Saab wiimseks põrgule! Waat sure wäe ja auga Ta seisab pilive peal! Keik pühhad inglid Temmaga Siis kuulda taewa heal: Nüüd tulge Jssast õnnistud Ning riki pärrige, Mis algmissest teil walmistud Ja armust antakse! Ning teie ärraneetud Nüüd minge tullesse Mis kurratile walmistud Ja temma seltsile! Seal tunnukse siis ivalluga Et Jummal pühha on Ning taewas önsa römuga Et armust ello kroon! Oh pühha Issand Jummal Sa Mind uskus kinnita, Et minna pühha elluga Sind tenin löpmatta! Ma süddamest meel pallun Sind, Oh tulle minno ön! Mo kallis Jesus peästa mind Kü-ri-e-le-i-son! W. Chr. Ommalt maalt. Jõulud on ukse ees ja igga lapse südda hüppab sest römust, et nad keige omma römo ja annetega ni lähhedal on ja loewad igga hommiko, kui mitto kord weel maggada, mil Jõulud omma römo ja kingitussega tullewad. Ugga mitte ükspäinis lapsed, waid ka mannad  otawad neid kallid pühhasid, mil maimus Petlemma lauta Issanda sõime ümber woimad  kokko astuda, tedda kummardama. Oh et keik sedda ka teeksid! Halliste kihhelkonna söbber kirjutab: ..Armas  Postimees! Õlled mõnda korda ommas lehtes Jöulo öhto rpmust ja tulledest könnelenud,  et need meile ühheks römo mällestusseks  ja meletulletusseks peawad ollema ja et se öhto omma römuga, - sest et meie armas Onnisteggia sel ösel on sündinud, keige öhtude  kunningas, sepärrast on ta ka wäärt, et seal römo tulled pöllema panneme ja ennast ommast Onnisteggiast römustame, kes omma kalli kannatamisse ja surma läbbi meid massid  pattusid ärrapeästnud ja ärralunnastanud. Kas peab meil sesuggune köwwa kiwwine südda rindus ollema, et sedda õhtud otse, kui muud õhtud, holetumal wisil woime möda minna laska? Ei mitte! waid meie peame iggaüks  isseärranis, kui meil wähhägi weel armastust  omma hinge wasto on, sel õhtul omma Onnisteggia sündinusse parrast rõõmsad  ollema ja kui karjatsed tedda otsima ja kummardama; sest temma on meie waenlast meie jalge alla röhhunud ja meid omma Jssa lapseks teinud. Ka ihholikko annete polest peame rõõmsad ollema, sest et neid temma armust  same. Kui ta meile jälle sedda kallist õhtut kingib, siis olgem rõõmsad halja kuse ümber, mis kenna tulledega ehhitud ja meile taewa walgust peab mele tulletama. Ka seal omma ma pealist ello mele tulletades mõtlema, et meie noor ello nisamma haljendab, kui se kuusk, agga kui kauaks kestab se? wahhest mitte ümberpöörmisegi aega! Sowin siis süddamest, et se kallis Jöulo öhto, mis meile pea kätte tulleb, keigist meie Eestirahwast surema  auustussega saaks terretud ja wasto 394