maad antakse. Nendasammoti on meie manna  kirjotamisse wiis ka: kui üks suur herra, kes enne omma ö korterit kõrtsis on wötnud, ja teine nisamma suur herra tulleks ja tahhaks  tedda wälja aeada; eks se essimenne ei ütleks: Minnul on essimenne õigus woi kas sinna parrem õlled? Olgo siis, et ta leppib, ja lasseb nipaljo peale tullia asjo sisse tua, kui rumi on, agga omma asjo ei lasse ta ommetige eest wälja kanda. Se on se tössi, ja selle tõele ehk jääb wimaks wõimus; sest meie wanna kirjotusse wiis on jubba mitto sadda aastat siin maal wallitsenud ja asset wötnud, sepärrast on temmal ka essimenne õigus,  kedda õnnis ..Ahrens," ja auus „õpetatud Eesti selts" :c. :c. kui kadakast ei wöi wälja lükkata egga awwalikkult laita. Sepärrast tunnistago ja näitko selge ja täielikko tõeks teggemistega se öppetud Eesti selts nisugguste innimeste ees, kedda meie woime Eesti kele öiete kirjotamisse polest kohtomöistjaks ja tundjaks  arwata, need on: ehk öppetajad, köstrid ja koolmeistrid et nende uus kirjotusse wiis õigem on, kui se wanna; siis woib neile ka õigust anda, ramatuid ja kohto seädusse ramatuid,  nisugguse parrandud wisi järrele wälja  anda. Agga kui nad sedda tewad, ilma selle õigusse samata, (tännini ei olle ükski Lihwlandima öppetaja, köster egga koolmeister  meie teada selle nõus olnud; keik on selle wasto) siis peame awwalikkult tunnistama, et se muud ei olle, kui üks wastooksa teggeminne  ja meie Eesti rahwast jallaga tallaminne.  J. Z. Ommalt maalt. Peruust. sOnnetussed ja jeä min- Ommad se aastased lihhawötte ehk üllestöusmisse pühhad olleme möda saatnud;  agga kuida kegi neid pühhitsenud, selle ülle õlleks kaebamist küllalt; lummal on issi omma silmaga keik näinud, sepärrast jättame temma holeks, kül temma öiete kohhut mõistab;  meie tahhame agga sest könneleda, kuida temma meid nende pühhade aeal karristanud ja omma witsaga lönud. Essimesse pühha enne lõunat otse kirriko aeal olli saksa koggödusse kanteri eellaulja  Rosenbergi  maeas tulli lahti peasenud ja et temma wiis wersta linnast emal ellab ning teed kewwadise  aeaga wägga soppased, olli maea enne põhjani mahha pöllenud, kui linnast abbi senna  jõudis. Kantor issi olli kirrikus, ta abbikasa  nõdra lastega üksi koddo. Keik mis neil ka hinge tagga olnud, janud sisse, sest et abbi polnud, kes middagi õlleks wälja kandnud.  Wannem poeg, kes sure julgussega pöllewa  maea sisse jooksnud ja omma keige noremat  wenda, kes kätkis maggas, wälja tõi, on omma silm - näo wägga ärrapölletanud. Nüüd on nad parrako hirmus sure waesusse sisse sattunud, mis pärrast siis meie omma pallujad käed igga helde süddamega innimesse wasto wälja sirrutame ja pallume: kelle kassi üllatab se ärgo pango sedda russikasse, waid aidako, sest seal on häddaste abbi tarwis; suur lapselik perre ja põlle middagi suhhu pista egga selga panna! Teine õnnetus olli kus peame agga ütlema  tulli liast julgusest. Se olli essimesse  pühha pärrast lõunat uppus üks noor mees meie jõkke ärra. Ta olla tahtnud otse pissukesse jõe suust pulwerki peale wälja minna,  agga et jeä jubba wägga waene ja täis auka, olli ta üllepea kaela sisse kukkunud, ja kui kiwwi jeä alla ärrakaddunud. Teised olla tedda kül keelnud sealt minnemast, agga ta põlle sest kuulda wõtnud, waid kostnud: egga ma essimest korda sandist jeäst ülle lähhä, ollen  ennegi käinud ja käin pärrast weel, agga ennäh! jäi wimaseks. Waene lesk emma nutta  b nüüd ööd ja päwad, agga kes woib ta poega temmale ennam taggasi anda! hingab praego alles külmas wee haudas! Wimasel pühhal on Sauga mõisa al teine noormees ärrauppunud, ta läinud jõest wet toma, aeanud hobbusega seisawa jeä peale, mis agga põlle kannud: läinud üllepea sisse. Hobbune sadi kül hingega kätte, kellest ommetige  ello loma ei sadud, waid lõppes warsi ärra, agga mees läinud kohhe jeä alla. Mollemad  uppujad ollid poismehhed, kelle lesk-emmad  nuttawad! 121