kurja pole, künni pärris häbbematta lakkekoer walmis olli. Möistlikkud innimessed ütlesid: „Kahjo, sest heast mehhest on sigga sanud!" agga wakatumad poisid piddasid tedda külla narriks ja teggid temmaga keik suggust tempo, Veretasid tedda mudda sees ümber, teggid ta silmad tahmaga mustaks, ajasid ta taskud kiwwa täis ja siddusid tuttid ta juuste sisse ehk muud sellesarnast. Nenda olli Tomas Müts ja nenda jäi temma, künni teine hea küllamees Jummala aobiga parrandas, ja nisu  ggust tohtrit ma sowiksin weel tänna pääw ni mitmesse küllasse. Tönnis Tamm ellas sealsammas küllas, töitis omma pead kättetöga, ja et norel pölwel  tük aega linnas tohtre poisiks olli olnud, möistis ta üht ja teist, mis teised mitte ei mõistnud. Ta laskis adert ja kuppo, panni röugid ja tohherdas muud wiggasid, nenda et jubba nimme kandis. Agga  Tönnis olli muido iggapiddi auwäärt mees, mis polest tedda ka lapsed ja wannad küllas Mustasid ja armastasid. Ühhel ohtu! tulli ta teisest küllast koio pole, kus üks waene mees j alla 1u olli katki murdnud  ning Tönnist olli pallutud rutto senna jalga lahhesse pannema, mis kegi maal, kus ni saggedaste arstide pudus on, parrem ei mõistnud, kui temma. Ta tulli möda teed ja laulis isseenneses: „Km wiin ja kaardid kauksid Ja kõrtsid kuiwal seisaks; Kui mehhed koio jäekfid Ja targalt wodi heidaks; Kui paljo parrem õlleks siis Ka Eesti rahwa ello wiis Ja rõõmsam nende südda!" :c. :c. Ta olli selle salmi peale se läbbi tulnud, et küllamehhe jallamurdminne ka muud ei olnud, kui wina tö. Mees olli joobnud peaga laggund  sillast ülle läinud, jalg sillapude wahhele sattunud, mees kommistas, jalg plaksatas walmis! Sedda jalga olli „Tohtre Tönnis" siddumas käinud. Temmaga kasas tulli weel üks noor küllapois, kes korraga küssis: „Tönms,  mis seal tee peal maas seisab, nago ol« leks kegi wankre pealt middagi arrakautanud." „Oho ütles Tönnis, se wist jälle meie wanna Mütsi Tomas, kes ommale maantee peale soppa sisse pehmet asset on teinud! Immeks  õlleks panna, kui temma jalla luud alles  terwed on. Agga mis tehha, sia ei wöi meie tedda ka mitte jätta, kus tedda öse pimmedas  mönni purruks tallab? Ja ommeti ei tea ma issegi, kuida meie tedda kois peame wima, sest joobnud innimenne on raske, nago tuhhakot." Kas tead, Tönnis onno, ütles pois, ma jooksen'rutto küllasse ja toon ühhe kärro, siis weretame tedda senna peale ja nenda wime tedda ommeti koio." - Tossi! ütles Tönnis, olle wirk pois. Ma jaen senni temma jure wahti, et kegi peale ei aia." Kui nüüd pois kärro järrele läks ja Tönnis  noorskaja Toma körwas krawi kulda peal istus ja mötles: „mis peab ta waese naese südda ütlema, ja kui suur häbbi saab ta kahhe  tütrel ollema, kui meie tedda kärro peal, nago tappetud sigga koio wime!" Seal kargas  Tönnissel üks kenna mötte, nago wälk läbbi pea: ehk se rohhi aitab? Ja kui se ka ei peaks aitama, siis ei te se ka mingisuggust kahjo; ma katsun ommeti!" Nüüd wöttis ta omma kimbo lahti, tömbas Toma parremast jallast pastla ja sukka mahha ja siddus jalla säre ni köwwaste lahhesse, et jomakaus läbbi unne oigama hakkas; agga kui mönni kord olli röhkinud, langes ta jälle mahha ja noorskas.  Nüüd tulli pois omma kärroga taggasi.  Se olli Jummala ön, ütles Tönnis, et sa kärro töid. Sest mötle sedda õnnetust, kui tedda siin üksi nattuke hakkasin weretama,  leidsin ma warsi, et temma parrema jalla särelu purro olli. Õnneks olli mu! kasas, mis tarwis lähhäb ja ollen praego ta jalga lahhesse  pannud. Agga nüüd töötame tedda öige  tassakeste kärro peale! Pois löi käed kokko ja panni immeks, et Tomas seal jures Mitte ei rökinud, waid maggas. „Se põlle vnni, waid raske minnestus, ütles Tönnis, kes teab, kas ta ennam ellama jääb." Pois lükkas nüüd kärro, nago õlleks tal muuna korw kärro peal olnud, tassakeste eddasi. Agga nüüd Mi kissa küllas lahti, kui Temast  karro peal tannawast sisse todi! Nago wälk jooksis, jut küllast labdi: Mütsi Temas 215