Uus ja wanna söbber. (Mis Nr. 7 polele jäi.) Mihkel: Terre, Peter, ollen ammo jubba sind otanud ning teiste teekäiate käest küssinud,  kas sa tänna kirriko tulnud, wöi õlled ehk wahhest wiimsest Perno sõidust haigeks jänud, et ei wöi kirriko tulla. Peter: Mis sul siis tänna süddame peal on, et mind kasa tahhad? Olleme jo ni mitto pühhapäwa ilma teine teiseta sedda teed käinud. Mihkel: Noh, kas õlled siis jubba unnustanud,  missugguse lubbamissega minnewa näddala ühhest teisest lahkusime? Ma tahtsin sulle üttelda, et ollen nüüd isse selle Tallinna  sõbra kirja luggenud ja minno werri keeb süddames, kui ma selle julge ja armsa mehhe sönnade peale, mis seal kirjas seiswad, mõtlen. Peter: Ma ütlesin sulle wimati, et se kirri on wägga tähhelepannemisse wäärt ja et seal mönned wägga süggawad kohhad sees on, mis järrelemötlemist tarwitawad. Noh, et rägime sest siis tänna eddasi. Mihkel: Se söbber könneleb ommas kirjas  mitmes kohtas mõistetusse sönnadega. Jsseärranis  ei sa ma sest arru, mis ta sellega tahhab öölda, kui ta kunningast Zerobeamist könneleb, kes kuld wassikatega Zuda rahwast pudis petta; egga meie päiwil ennam kuld wasstkaid ei wallata egga kummardada? Peter: Kallis wadder ja w'a kassowend! Kuld on ikka kuld, kui ta ka mitte wassika kuio ei olle. Ma tahhan sulle siin mönne asja nimmetada, mis kuld wassika sarnatsed on. Wata, kui ma sul wadderiks ollin, andsin  ma so poeale höbbe rubla tükki, mis eest so naese käest ni suurt tänno sain ja tänna pääw seisab se ikka ta meles ja rahha tük kirstus; se on nüüd üks pissuke assi teiste sellesarnaste asjade wasto. Kui sured asjad pakkus sadan kõrbes Issandale, kui ta keik mailma rikkust ja au temmale näitas ja ütles: fedda keik tahhan ma sulle anda, kui sa mahha  heidad ja mind kummardad. Eks se polnud  üks suur kiusatus, ja mis muud kui kuld wassikas. Oh! meie päiwil on selle hinge waenlasel mitmesuggused kuld wassikad rahwa ette tua, misga ta nende waimo meelt püab seggada ja nende hinged hukka sata. Nad tullewad nago kiskjad hundid lammaste rides waese Eestirahwa sekka, kes mitmes asjas weel wägga ussinad on igga lahket näggo uskuma,  agga ei mõista süddamesse wadata. Nenda luggesin minna hiljuti ühhest trükkitud makele lehhest ühhed immelikud naljatilkad  kalli lummala sönna tunnistusse wasto.  Se omma tarkust täis mees öppetab seal nenda: ..Kes ikka teist manitseb, se on kui kirriko kellad, mis torni jäwad kui koggodus  kirrikusse lähhäb." Minna wötsin kohhe omma kalli piible ramato ja watasin kuida seal seisab, ja seal on Ebrea ramatus 3. peat. 13. salmis nenda luggeda: ..Waid manitsege teine teist iggapääw ni kaua kui tänna pääw nimmetakse, et ükski teie seast köwwaks ei sa patto pettusse läbbi." Otsisin weel omma kalli tuttawa piible ramato läbbi ja kui ollin weel läbbiluggenud 1. Timot. 4, 13; 5, 1; 6, 2; 2. Timot. 4, 2; Tituss. 1, 9; 2, 6. 15; 3, 10. siis wiskasin nimmetud  lehhe nurka ja mõtlesin isse: küllab sa mitmele mo Eesti wendade ja öddedele üks armas naljatilk õlled, mis uut waimo wabbandust  kulutab, agga minnule õlled sa kui köis kaela ümber. Head manitsust tahhan  ma hea melega wastowötta ja kui sedda teen, siis saan öiete wabbaks. Mihkel: Tulle lummal appi, ons asjad nenda, siis on se weel kirju kül. Andko lummal  mulle tänna kirrikus üht õiget ärkand süddant, et jutlust ja lummala sönna hea melega kuleksin ja wasto wöttaksin. Nüüd mõistan minna, mis Laso Maddis mulle räkis,  agga ta ei mõistnud sedda selletada, missuggused  need kirjasaatjad on; nad on ennamiste  weel Pabeli torni ehhitajate ja rahwa kele seggajate sarnatsed. Minno kirjaluggemissega  on kül waene assi weel, sest ma põlle kolis käinud, agga nüüd näen, et neid mehhi ka iggakord weel ei tohhi sureks kita, kes paljo pähhä õppinud, kus jures südda ommetige tühjaks jänud. Peter: Tossi kül; agga sellegipärrast on 58