ma ka temma pärris pärrandus on olnud, tunnistab se Eestimehhe au nim mi „Mamees"  meile selgeste. Kui suur mannal aeal selle rahwa hulk on olnud, põlle selgeste teada, ni paljo teame agga, et sured metsad Eestimaad katsid, kes paljo platsi sisse wötsid, ei woinud selle rumi järvele rahwa arro mitte liig suur olla. Sure tamme metsade sees pöörlesid mets sead, karvud  ja paljo teisi suggo ellajaid ja lindusid, mis hulgakessi pessitassid ja paljo kasso saatsid.  Eestirahwas toitis ennast jahhist, kalla-püüdmissest  ning ka pöllo harrimissest, kus jures neil paljo küttise-teggemist ja pölletamist, mis Eestirahwas praegogi hea melega teeb, kui agga maad ja haggo selle tarbeks leiab. Ollut ja wina sel aeal weel Eestimaal ei olnud, egga tuntud siin muud joma aega, mis Eestimees  omma piddude- ja römo päiwil prukis, kui moddo. Se olli se ainus joma-aeg, mis sel aeal prugiti. Omma waenlaste wasto ehhitasid nad sured lossid ja kindlussed senna ümber, olgo mullast, kimmist ehk puist. Kimmi  muri tehhes ei prukinud nad lubja egga sawwi, kellega kimmi kimmi külge olleksid siddunud;  maid nad laddusid neid ühhe teise peale ja nende raskus piddas neid ühhe teise kulges. Möegad, pigid ja wibbo-püssid, ollid nende soa-riistad, kellega nad sure julgussega waenlaste  wasto läksid ja neid taggasi loid, et waenlaste kilbid neid ei jõudnud kaitsta. Eestirahwa  waprussest kidawad wannad kirjad paljo  ja hädda selle mehhele, kes Eestimeest wihhale  ärritas; armo andmist ei olnud seal ennam leida! Eestirahwas olla paljo wapram  ja süddakam kui Lättirahwas, kelle jurest paljo nödrust, kartust ja kawwalusse kurjust leida olla. Eestirahwas pölletas ommad surnud  ärra ja mattis siis sedda üllejänud pörmo  söariistadega ühhes mahha. Keige armsam  ello paigad ollid neil nende küllad, kus nad hulgakessi ühhe wannema ehk wallitseja al pöldo Harrisid ehk ka kauplemist toimetasid. Olgo nüüd se kord Eestirahwa eeswannematte  ello käigist, enne Saksa rahwa sia tullemist,  küllalt, eddespiddi, kui jälle seks tarwilist  aega same, tahhame sest eddasi juttus- tada ja lobame sellega omma armsa Eestiwendadele  ja sobradele üht löbbust aea widet parrast rasket päwa tööd, murretsedm Ommalt maalt. Pernomaalt.  Minnewa  neljapaäw 18. Nowembril  hommiko  warra, kello wie ja kue wahhel, põlles Sindi wabriko lähhedal, Töela küllas, Pedi Tönnisse ello-maea ja karja laut ärra , kust lomad sure waewaga kätte sadi, agga keik mu ello-maea kraam, mis temmal ello-maeas olli, on ennamiste keik sisse janud. Tänno Jummalale,  ollid wabriko innimessed ussinad appi ruttamas, agga kui pritsudega senna jöusid, olli maea jubba lama tulles. Pritsudega kustutadi  maea jubba ühhelt poolt ärra, agga nüüd tulli uus hädda, wessi lõppes otsa, kaew olli tühhi ja jöggi tük maad emal, ning nenda  piddi tulle kätte woimus jäma, teggi maea lühhikesse aeaga ma tassa. Waese maea wal polnud muud riet järrele jänud, kui se mis kellegil maggades selgas olli. Suur ön olli, et ait peal tule seisis, se jäi, tänno Jummalale,  järrele. Kust tulli lahti läinud, ei tea kegi. Hallastago Jummal nende waeste õnnetumate peale! sMis wiin Pari näddala eest olla üks Wändra-walla pärris perremees, kes kaunis wina armastaja olnud, Pernust tulles selle te peal ennast kauniste jowastanud,  ning wankre peale maggama janud ja nenda Torri mäest alla otse ülle pea ja kaela jõkke läinud. Mees ja hobbune uppunud möllemad  ärra. Hobbune -ja wanker sadud warsi kätte, agga mees leitud alles kolmandamal  päwal ülles. - sHobbuse warras Sedda woib kül jubba paar naddalat olla, kui Tammiste  mõisa kõrtsi eest ühhe sealt samma walla perremehhe hobbune, keige rautud wankrega nago tinna tuhka ärrakaddunud. Hobbuse perremees jooksnud senna ja tenna, keik ilma asjata; mis kaddund se kaddund; arwasid kohhe  ühhe mehhe peale, kes pawa seal olnud 376