kaua ei niöi meie mitte koddose öppetusse kuiwa pöhho peal ellada. - Kui se tössi peaks ollema, et Eesti kolide eest murretseda, meie päiwil ennam  au kui häbdi on, siis olleksime jo aitummal sammo eddasi sanud; agga kui „kolid modis on", siis peaks neid mönnes nurkas ennam ollema, kui neid on. Se ei olle mitte tössi, et keik õnne kolidest odetakse. Kui kegi pimmedas toas küünla pöllema panneb, siis ei loda sest üksigi süa, jua egga ihhokattet, ja ommeti olleksid nemmad keige sellega pimmedas toas wägga õnnetumad. Et keik möistlikkud Eestlased selle eest tännakfid, kui kõrtsid kauksid, parrajad pärrisrendid ja pärrismaad tulleksid,  on muidogi teada; agga meile sedda muido kaugelt näidata, nago kassile kalla, et selle eest koliwalgust ka peame nöudmatta jätma ja ommas rummalusses waggusi tõellajad ollema: selle hea sowimisse eest tänname wägga! Ni püsti rummalad  põlle meie ka mitte ennam, et mitte ei mõistaks: õlleks meie warrem jubba targemad  olnud, siis olleksid mönned asjad ka ammo parremad olnud, Rummalus on pimmedus; ja et koddone öppetus meid sest ei peästa, on meil häddaste kolisi tarwis, ja kotist,  mis mitte üksi sedda nimme ei kanna, maid ka middagi wäärt on. Andko Jummal! Sönnumed ommalt maalt. Leikus ja leikussepühha on nüüd jubba selja tagga. Noh, armad sobrad, kuida tännoga luggu? Kas olleme sellega ka jubba  walmis? Ehk mönned mötlewad: tännawo  põlle suurt tänno tarwis, tännawo olli saak kassin". No kes nenda könneleb, mis kasso on sellel leikussepühhast? Parraks! eks olle ni häid innimessi weel küllalt, kellele helde  taewane Zssa ni paljo ei jöua anda, kui nemmad waärt on, No tännawo arwawad need, et neil koggoni öigus nurriseda, sest tännawo on ka hea innimeste saak kassinam, kui enne olnud. Mis tewad nemmad nüüd? Noh, kus lummala lapsed tännawad, seal nemmad murre tsewad: mis peame söma, mis joma, mis selga pannema? ja kaswatawad  nenda omma warra ja aitwad taewa Jssal  mailma üllespiddada. Lindude ja lillede peale möttelda kes saab sedda tehtud? Et meie weel paljo wähhem wäärt, kui sanud Olleme, ei tulle ka kellegi mele. Meie ollime harjunud ennam sama, sepärrast panneme wägga immeks,, et tännawo mönned wähhem sanud. Mikspärrast? Kui Jummal ni helde on ja meid nenda armastab, kui kirri tunnistab, miks ta siis omma lastele mitte ni paljo ei anna, et nende himmo täis saab? Ta ei wöi surest armust sedda mitte tehha; sest nende  himmo ei saaks ial täis ja nemmad teeks warsi Jummala anded ebbajummalaks ja unnustaksid  andjat pea ärra. Et meie tuimad lomad Jummalat agga koggoni ärra ei unnusta,  peab ta meil mönni kord muist leiba suust ärratömbama, muido teme warsi, nago Jummal meile sedda keik wölgo õlleks, mis temma armust same. Olgo paljo ehk kassinaste  Jummal annab allati rohkeste, se on, ennam kui meie wäärt ehk teninud olleme, kes meie iggapääw paljo patto teme ja selget nuhtlust  tenime. Oh et ka tännawused leiwasöjad  sedda ärratunneksid ja Jummalat Hddamest  kannaksid ning temma armo peale julged  olleksid! Ei mitte suur wiljasaak, waid Jummala önnistus teed sönuks. Kes linnud toidab, lilled kattab, ei jätta pisko egga paljo jures omma kalliste lunnastud innimeöse lapsi nälga, kes temma peale lootwad. Kui Issand  rahwast tahhab söta, siis ei küssi ta mitte,  kas 5 ehk 7 leiba peaksid ni kaugele üllatama,  et 4000 ehk 5000 innimest sönuks sawad?  waid ta kässib neid mahha istuda ja täidab nende köhhud täis. Sesamma Jummala  arm ja önnistus olgo ka sel aastal meie lotusse allus, siis olgo wiljasalwed täis ehk pole!: meie ei ella ükspäinis leiwast, waid iggaühhest sönnast, mis Jummala suust läbbi käib. Kuramaalt. Pudesödikud. Neist Kurama lahti ei sa, ja näitab kui jääks se nuhtlus neile, senni kui neil weel haljaid puid on. Neist södikutest olleme jo ka enne könnelend.  Jubba nüüd on neljas aasta, et need pahhad ussid, nimmega nunnetöugud, Kurama  metsast laastawad, isseärranis okkaspuid rikkuwad. Ka tännawo on nemmad sedda rikkumisse tööd eddasi teinud. Pitkast ja külmast  talwest, mis innimessed lootsid, ei olle 316