se tuimus on tulnud? Selle ülle mõttelgo iggamees isse järrele! Meie ei tahha egga tohhi omma möttedega  kellegi ette jõuda. Nipaljo agga tahhame mönnele meletulletada, et joobnud mees ennast mitte ei sasallata,  ta näitab ennast nago ta on, ta rägib sedda, mis lomo sees seisab; sellepärrast laulab ta ka lomulist laulo. Agga, kas meie siis üksi peame lomulised ollema, kui meie joobnud olleme? kas meie siis üksi peame rahwa laulusid laulma, kui meie mõistus seggatud on, ja täie ja selge mõistusega  ikka lomo wasto teggema, se on, sallalikud ollema? Kas se ei õlleks koggoni willets luggu? Saggedaste on ööldud, et Eestirahwas sallalikud on ja walletawad, ja meie isse ei tohhi sedda ka allati sallata. Agga kust se tulleb? Sedda näme  jo siin, et se kussagilt mulalt ei tulle, kui sest, et rahwas lomulist asja wihkawad, omma lapsi kõmulisel kombel ei õppeta egga kaswata, waid selle assemel koggoni wöeraft, lomowastalist asja, mis nende sees ei olle, nende sisse toopiwad ja sedda nende ommaks kässiwad tunnistada: -- siin üksi seisab rebbane aukus warjul ja siin on üksi selle wea jurekak ja iddo. Üks assi on Eestirahwa jures sureks kahjuks, et nende waimulikud laulud kõik wöera lomowastalise wormi sees on tehtud, mitte ühte waimoliko laulo ei tunne meie, mis rahwa  ennese wormi sees õlleks wallatud. Küllad tulleb ehk se aeg ka, et meie rahwas wöera kammitse ennesest  ärra wiskawad ja omma waimo warrale ühhe kõmulise riista annawad. Jõuaks se aeg ka pea! Ma tean kül, et mitto silmi parrane kiskudes jälle hüüdwad: „Tohho hullo, sule, mis ta sowib!" Ma ei sowi agga muud middagi, kui mis ammo käes peaks ollema ja mitte ennam sowitama.  Sellepärrast  ütlen minna: Eestirahwas! õppeta omma lapsi lomulisel kombel! Ärge keelge neist sedda ärra, sest sega rikkute teie neid ärra, tete neid omma  ennese ja omma rahwa pölgjateks. Ehk arwate teie, kes teie lomulise asjale isse surnud ollete ja ennast petta ollete lasknud, et teie seläbbi laste lomo  nende seest sate wälja peksta, et teie neile lomulist  asja kelate? Ei milgi kombel! Röhhu sa tödde mahha, nipaljo kui tahhad, ärra kaotada; sa tedda ei sa; agga sedda sa kül wõid tehha, et tödde katte alla panned tükkiks aeaks. Jummal on jo innimese sisse sedda lomo wägge lonud, et röhhu sa tedda mahha, nipaljo kui tahhad, wimaks tulleb se taggast pressitud loom ikka awwalikuks ja teeb siis suurt kahjo. Aur on ka lomo wäggi ja teeb arwamata paljo head. Aurolaewad ja raudteemassinad  seisawad kõik temma toimetamise al; agga hoia tedda katla sees köwwasti kinni ja surru tedda taggasi, wata mis ta wimaks ei te! Kattel lähhab lõhki, rikkub ennast, sind, mind ja kõiki, kes sealliggidel suhtuwad ollema. Andke separrast meie lastele laulusid  ja ka issiärranis neid, mis rahwa enda seest pn wälja kaswanud; need on nende ommad ja nende tösfine warra. Vr. Kreutzwaldi Kalewi poea laulud on Eestirahwa omma ihhust ja waimust wälja sündinud ja sepärraft tössised. Tänno selle hea mehhele,  kes neid sure hole ja waewaga rahwa suust koggnud ja meile annud. Nende laulude läbbi on alles Eestirahwas kirjameeste ees kuulsaks sanud, sest nende seest näwad teised rahwas, kui rikkas Eestirahwas waimo  polest isse on, ja et nad ei prügi teiste rahwa üllejänud  korikid mitte narrida, kui neil endal puhhas ja pehme püli leib taggawarraks seisab. Agga ei, Eestirahwas pörab puhta leiwale selga ja koggub kerjatud korikud, nago kõige parremad saia, omma aita! - Õnneks tullewad ommal aeal päwad, mil praeguste issetarkade rummalust saab naeretama, et nad wõera linno laulo sa sulgi, nago kaarn, kallimaks piddanud, kui omma lodud warra. Minna  ütlen: Tänno selle mehhele (Krutzwaldile), sedda meest ei tohhi Eestrahwas ellades ärraunnustada,  tullewa pölwe rahwas sawad tedda muidogi  auuStama, agga ka meie peale pölgtawa silmaga  watama, et meie sedda meest ei olle tunnud. Kõik, mis temma on kirjutanud, luggego meie rahwas, issearranis Kalewi poea laulusid ja Eestiennemuistesid  juttusid. „Ma tean kül, et se Kr. mele parrast ei olle, mis ma siin lemmast ollen õõlnnd, agga ma ei wöinud  teisiti isseennese parrast ja teiseks omma rahwa  parrast; sest muido õlleks se ehk wägga hilja sündinud ja mitmed sellest su rest kassust ilma janud.  Ka lodan ma, et ta sedda mulle andeks saab andma. Ka Jakobsoni luggemise ramat on wägga kõmulisel kombel kirjutud, mis meie lastele suurt kasso saab saatma. Minna ei leia temma seest muuud wiggasid, kui mönned wöerad sönnad ja trükki wiggad, mis teises trükkis tõeste parrandud  sawad- Omma tuma, ni hästi kui omma kesta polest on se ramat essimene koliramat Eestikolides, mis kõlblik on. Kes selle ramato wasto on, ei tunne ehk ei tahba meie rahwa kasso —ja parrako lummal,  ni hästi essimeste, kui wimaste hulk on suur! Agga koit on käes ja pääw ei jä kauaks! Aea rattas lähhäb kül saggedaste pikkalt, agga sedda julgemalt." Ommalt maalt. Tartust. Te mis sa tahti  ad, õppeta, maenitse, nomi, juhhata, karrista, kantsli peal ja al, kolitoas, luggejate maeas, kirjuta ramatuid, trükki zeitungi ehk mis sa muido mõistad ja jõuad, kõik on hea ja kannab omma  wilja, kui ka aega möda; agga kui arwad, et igga käppotäie asse, kust umbrohto arrakatkud, nüüd kohhe puhtaks peab jäma ning ei ial ennam rohtuma, siis eksid. Wannad wistrikud 235