lat ja maenitsege teine teist! Sage Jummala abbiga nenda kaugele, et keikil sest habbi on, kui üks teie seas joob ja selabbi kolwatumat ello ellab. Paggana luggu! kui mul nisuggune  kammerad ehk ka-sullane õlleks, sedda ma ei salliks! Mitte koggoni! Kas minna peaksin ühhe parrandamatta lakkekoeraga ühheö kündma,  niitma, leikama ja muud tööd teggema? Mitte koggoni! Se potte uhkus egga wariseri meel, waid selge kurja pölgaminne. Et ma sedda nüüdke ei salli, ollete js isse tuhhat korda  mo suust kuulnud. Minna ei tahha teid mitte augutada, waid teike sulla töt rakida, sest mul on teitest süddamest kahjo. Andko Jummal, et teil ennestel ka kahjo õlleks! Agga  nüüd olgo sest küU Saab nähhä, kes meitest  Home hommiko targa peaga tö jures on? Kello 5 ollen minna platsis. - Nüüd head ööd!" Opmann ei lasknud neid ennese wasto mingisuggust  lubbamist egga töötust tehhs, maid käskis neid ommad lubbamissed Issandale süddsmss  lubbada ja piddada. „Agga kas teate, söbrad, ütles opmann enne kui mehhed minnema hakkasid, laulame ommeti löppetusseks meel salmi kaks! Missugguse  laulo wisi teie mõistate?" Seal olli jälle messi ahjus; mehhed ei teadnud mitte ühte ainust nimmetada. Opmann nimmetas ühte, nimmetas teist, agga mehhed rapputasid pead nago lambad, kui jöest walja tullewad, ei möista! Wimaks leiti smmeti, et se laul, „OH wötkem Zummalat", mitte keikil tundmatta  ei olnud. Opmann ütles sannad ette ja hakkas isse peale ja nenda laulsid nemmad sedda mönnust kitusse laulo arra. Nüüd andis opmann  iggaühhele kat ja mehhed läksid koio. Opmann! toas põlles meel kaua tulli, ta istus omma Kristinaga laua äres ning nende südda olli neist asjust könneledes wägga römus.  Pissuke hakkatus olli ommeti tehtud. Nemmad ollid otsego rikkamaks sanud, et omma  jullasid wöisid armastada ja neile head sowida. Rs kuida ollid loud teisel hommikul? Kui opmann kello 5 wäljaläks, leidis ta iggameest omma platsi pealt» Keik terretastd tedda ui lahkeste, kui enne ialge ja lemma otti keikide  wasts lahke, kui olleksid nad temma Vennad. Sest sadik tullid sullascd nüüd igga pöhhapääw  öhto spmanni jure kokko ja aeg aialt ikka ennam, nisamma kui Kasiko külla perremehhed Rammo Reino jures käisid. Nad römustasid  jubba keik se näddal pühhapäwa wasto, sest igga kord said nemmad asjo kuulda, kellest  enne märki ei teadnud. Ta rätis neile wöerast madest ja rahwast, nende endisist ja praegusist asjust, nende söddadest ja häddadest, mis neil olnud ehk praego otti. Sel kombel piddi ka pärrast „Postimees" senna möisa teed leidma ja on nüüd igga näddalane küllalinne, kes opmanni peab aitama, mis ta jöudo möda ka teeb. Nenda olli pool aastat möda agga selle möisa luggu ennam kui pole parremaks sanud. Agga üks mees kirrus ja wandus, nago eht Türklane: se olli körtsi Kustaw. Ta arwas, et opmann sedda patto Jummala ees mitte andeks ei sa, mis ta temmaga teeb. Opmannil olla kül waggad sannad suus, agga  kurjus süddames, mis sullaste jomist arrakeelda',  et temma peada waeseks jämq. Sullased  olla nisamma rummalad, ja lasta ennast ninnapiddi weddada. Agga riis se keik aitas, winawaat  olli tais ja jäi täis; agga sullaste nae-? sed arwasid, et üks Lmmeteggo olli sündinud, ja tännasid opmanni; et keik hea anne Jum< malast tulleb, sest nad weei paljo ei teadnud. Mart on parrago kül pärrast omma wanna porri sisse jälle, taggasi langenud, körtsi Kustawi  sõbraks sanud ja joobno peaga tempust teinud, mispärrast ta praego keldris istub. Agga teised on keik alles parrema jälge peal ja on lota, et selle peale ka jäwad. Hiljuti on nüüd opmanni lotus meel suremaks  läinud, sest neile tulli uus öppetaja, kes essimesse palwe järrele Jummala sanna kulutab.  Opmanni emmandal on sullaste naeste lastega ka hea tahtminne, agga ta tahhab enne öppetaja käest nöu küssida. Saan ma pärrast kuulda, mis nöu temmale antud, siis könnelen jälle eddasi; agga peate nattuke otama. 178