Lemma kurbdusse wautse alt wälja kui se woimalik peaks ollema." Mamsel S. wiis kullaseppa teise tuppa, kus keddagit kuulmas ei olnud ja kibbedaste nuttes ütles temma: „„ Teile, kui Iwani tru sõbrale, wõin ma tunnistada, mis mind rõhhub. Agga piddage omma  teada. Minna armastan Ledda ennam, kui omma elto! Üttesge Lemmale, et ma surmani üksi Lemma peale mõtlen ja temma eest psllnn. Siin ehk seal, kokko peame miniaks ommeti sama!  Ilma temmata ei maksa mo ello middagi. Keik rist ja waew ei teeks mulle middagi kurbdust,  kui ma sedda Lemma parrast kannataksini minna ollen ning jaan Lemma ommaks."" No Mata, nisuggune tüttarlaps ep ollemM iggapäine liblikas, kes mõtleb: „kui ma sedda ei sa, eks Leisi olle meel." Hädda selle nore mehhele,  kes üht õiget tüttarlast kergel melel murre sisse lükkab! Agga nisuggune ep olnud meie kaupmees mitte. Koeo minnes tunnistas ka Lemma omma kurbdust kullaseppale Messe; ütles ennast nisamma  tulles ollewad, kui sõbber enne tüttarlapse suust olli kuulnud. „Noh, sellepärrast Põlle sul jo tarwis pead norrotada egga meelt arraheita," ütles kullasep. „Mis tänna ei sünni, sünnib Home. Kui teine teisele trniks jäte, kes teid siis ärralahhutab?" „„Sul on hea üttelda!"" kostis kaupmees. „„ Nelja näddala eest aeasime juttud kokko ja asjad  ollid hästi. Temma ütles: „lah, lummala  nimmel!" mis ma muud ennam tahtsin? Ollin taewast sadik rõmus. Näddala eest läksin  ma unud wannemate lubba palluma ja sain ärrapõlgtud!"" „No nüüd on walge waljas!" ütles kullasep. „Missnggust wäimeest nemmad siis weel tahtwad? Sind, kes sa keige noorde meestele wõiksid eeskujuks olla, ennam kolitud ja rikkam, kui paljo teisi, ei tahha nemmad wastowõtta; rägid ja kirjutad mitto keelt; mängid klawwerit ja wiolit, uago Josep Haiden; laulad, nago arwa mõnni mu; so kaup õitseb, et mitto sind kaetsewad, mis tont nemmad siis tahtwad? Sähhärdused wannemad  ei olle jo sind egga omma tüttart wäärt." „„Se on keik tossi, agga"" „Mis agga? Seal ei wõi mingisuggust agga olla." „„Ia siiski ei woi ma wannematele pahhaks Panna, et nemmad omma tüttart mulle ei tahha anda: sest minna ollen pärris innimenne! Kas nad peawad omma tüttart ka Pärrisümmardajaks  ärrakinkima? Kas ma wõin sedda tahta, kui ma teddda tõeste armastan? Wannemad ei kela mulle omma tüttart, agga enne pean primecö ollema, ja parrast sedda nende wäimees."" „Noh, se wõib jo sinno käes pea sündida, sa õlled rikkas mees." „„Ei õhkas kaupmees ja kattis silmab kinni. Ma ollen omma pärrisherrale 10,000 pakkunud, 20,000 50,000 ma ollen tennna ees põlwili maas olnud, mo Pruut on seddasamma teinud keik ilma asjata; ta ei lasse mind mitte priiks. Oh, et ma haua põhja wauksin, ennego ma teise innimesse Pärrisomma  pean ollema!"" Mõnni pääw läks jälle möda, kullasep ei teadnud, kuida omma sõbra piddi trööstima. Ühhel hommikul tulli worimchhe troska tuhhat  nelja kullaseppa ukse ette, kaupmees kargas pealt mahha ja jooksis, nago metest ärra, tm:ma tuppa. Toas ei olnud tal aega terretada, Panni isse kutlaseppate mantli ümber ja kübbara Pähhä ja kiskus tedda uksest wälja troska peale. Kullasep kartis tedda metest nõdraks jänud ollewad. „„Ärra karda, maid tulle minnaga kasa!"" üttes kaupmees; „„agga ruttu, ruttu!"" „Kuhho sa mind wiid?" „„Omma lahtiostnnsse jure tunnistusseks. Minna pean tunni parrast omma herra jures ollema. Worimees, lasse käia!"" „Noh, ma sowin süddamest head onne." „„Parrast, parrast, nüüd Polte aega. Worimees  tasse käia."" 150,000, ütte ükssaddawiiskümmend tuhhat höbberubta seisid herra laua peal malmis, ja nüüd kullaseppa kuuldes ja nähhes sai kaupmees  omma priuskirja katte. „Aaga meel üks assi", üttes herra, „sa pead tubbama mind ka omma putmawõeraks kutsuda." „„Wagga hea metega!"" ütles kaupmees. Kullasep tahtis weet middagi üttelda, agga kus kaupmehhel ennam aega olli. Ruttu jälle troska peale ja tuhhat nelja prudi wannemate maeasse. 126