luksid ning teaksid, et Roma ram. 13. peatük on Jummala sönna, mis ükski ilma omma kahjota ei tohhi unnustada. Kartke Jummalat,  auustage Keisrit, pallugem Temma eest Ta raskes auammetis ja tännagem Tedda, kui lapsed issa. Mis on se keige parrem tänno? Eks se, kui kindlast' pallume. Et Jummal Temma kallist ello Meil kaua wöttaks pitkenda. Ta käsko wibimatta täita, Keik seadust truist piddada. Ja allandusses allaheita Oh, sedda tehkem römoga! Länemaalt. Äkki linne surm. Mihkle kihhelkonnas panni Zummal pühhadeks Oiderma  vpmanni ja temma abbikasa süddant raSkeste leinama ja silmad wet jooksma. Neil olli 10-aastane poeg, Fromhold, kes jubba Lihhulas kolis käis, enne suurt näddalat kois tulnud ning issal emmal olli hea meel. Sure!  näddalal söitis opman isse teistpäwal, 18. Aprillil karjamõisa, kus tal aega läks, ja kui ta sealt taggasi poris, tulli abbikasa koddo nuttust paistetand silmadega temmale wasto, öeldes: „Armas mees, ärra kohko mitte meie Fromhold on surnud!" Poisike olli jubba pestud ja surno rides laua peal. Mis issa südda ütles, ei möista minno sulg üttelda. Agga kuida se äkkilinne surm tulnud? Mõisast nattuke emal, ollid kaks meest ukse lengist wärwimas ning poisike jooksis  ka nende jure. Ei tea, kas tulepuhhumisse  ehk lapse omma külge lükkamisse läbbL, langesid ukse lengid ümber ja lõid lapse surnuks. Kui tömehhed jure jõudsid, olli suust ninnast werri wäljas ja hingeke minnemas. Kandsid kül weel aia äre lumme peale, katsid ta pead ja näggo lummega, agga enne kui emma senna jõudis, olli poiake kustunud. Teisel pühhal sai lapsoke maetud, ja wannematte  kurbdus selle äkkilisse surma pärrast on wägga suur; agga Zummala Zssa heldus selle lapse wasto, temma leinaja wannematte ja meie keikide wasto, on weel hopis surem. Ta õppetago meid keiki omma üllestöusmisse pärrast surma wasto walmiötama ja wöidko nende wannematte wallusad hawad omma trööstimisse ölliga! Ellowürst möistab surma  pärrast trööstida. Önsad olleme meie, kui meie ka läbbi leinamisse silmapissarate muud ei na, kui et Jummal ikka armastab,  ja selgest armastussest keik sadab. Siberiama telegrahwiga näitab köwwa nöu ollewad. Siberiamaalt sönnumid sada ja senna sata, ei pea eddespiddi mitte ennam ni pitkaldane ollema, kui nüüd. Tahhetakse  üht telegrahwi tehha, mis pitkuti Siberiamaalt  läbbi künni Amuri-jöe suhho sure löuna merre äre üllatab. Kui sealt ka ni pea rveel telegrahw Amerikamale ei peaks sama,  ei olle sealt mitte ennam ilma tagga, aurolaewaga sönnumid Amerika ühhendud rikidest  Amuri-jöe suhhu tua ja sealt telegrahwiga  Eiropamale sata. Wimaks lähhäb ammeti  töeks: kui Inglased ei sanud Atlanti merre pöhjast läbbi Eiropa- ja Amerikamaad telegrahwiga kokko sidduda, siis sidduwad neid Wennelased ülle Siberiama ammeti kokko.  Teine suur assi on, kui ehk pärrast Hina  keisriga kaupa sadakse, woib telegrahw Siberiamaalt ülle Kiahta linna Pekingi, Hinama  pealinna üllatada, mis läbbi Peterburg ja Peking, ehk kül muido pool mailma nende wahhet on, lähhemale sawad, kui Pöldsama ja Willlandi ehk Lihhula ja Hapsalo. Prantsussed  ja Inglased, kellel seal mönnesuggust tallitamist on, ei sa omma, tarwilesi sönnumid siis eddaspiddi milgi kombel ruttem, kui ülle Peterburgi ehk Warsawi linna. Se on imme assi, kuida telegrahw mailma kaugel kohhad ni ühhe teise liggi toob. Polamsalt. Polakad, nagomönnikud  lapsed, ei tea issegi, mis nad tahtwad.  Keisri Herra on ue seaduste läbbi mönda wist nende koormat kergitanud ja neile,  kui issa lastele, head teinud, et temma helde wallitsusse al waikist ja rahhulist ello wöiksid ellada ja tännoga omma leiba süa. Agga sedda Polakad ei wöi. Tänno assemel tewad nemmad kissa ja kärra ja ei tea issegi, 133