harjund merremees keik hästi arraavwanud. Tahtis Zummal omma abbi jure anda ja millal on ta sedda keetnud? siis wöis Bussard lota, et armastusse nöu korda lähhäb,  ja siis - oh sedda römo! ' Tru Bussard sai õnnega laewa jure taggasi.  Ta wiskas köit, mis ta ümber olli, meeste kätte ja nad said otsast kinni. „Piddage  köwwaste kinni! hüdis temma ja tõttas teise otsaga kalda pole, kuhho tedda laened nmidogi aeasid. Tuhhat kät ollid tedda siin mäele tõmbamas. Nüüd anti kaldalt märki ja keik kuus hoidsid köwwaste köie otsast kinni ning hüppasid laewa pealt sisse. ..Tömbage!" hüdis Bussard, ja minnuti aea pärrast ollid keik kuus wahhutawaist laenetest läbbi liwa peale mäele tömbatud. ..Suur Zummal olgo tännatud!" ütles Bussard  ja keik rahwas temmaga. Seddasamma teggid ka peastetud laewamehhed. Agga korraga  õhkas märg tüürman: ..Zummal hallastago  haige madrusse peale, kes weel laewa peal on!" Keik rahwas lõid kässi kokko sedda kuuldes. ..Urjah! hüdis Bussard üks haige weel laewa peal ja peab senna uppuma? Kus ta seal on?" Tüürman nimmetas mönne sönnaga rutto sedda kohta, kus ta maas oigab? ..Bussard! kallis Bussard! kissendas lemma  naene Õlled sa mind ja omma lapsi üsna ärraunnustanud? Eks meid suggugi ennam  ei armasta, et sa nenda melega surma otsid?" ..Jummal on minno kaitseja! wastas temma. Palluge temma pole! Ma ei olle mitte kergemelega egga meleto. Agga kas haige innimenne peab laewa peal surrema, ja minna wahhin kalda peal? Ei, kallis Madlena,  ma ei wöiksin üht ööd ennam rahhulist  maggada." Nende sönnadega kiskus ta ennast naese käest lahti ja minnuti parrast nähti tedda jälle laenete harjal köikuwad. „Se on selge Zummala kiusaminne?" urrisesid mitto rahwa hulgast. Ta otsib wäggise surma!" ~Se kord ei tulle ta wist ennam taggasi!" ütlesid teised. „lummal olgo temmale armolinne!" - õhkasid jälle teised. Naene ' ja lapsed kissendasid pölweli maas kaldal ja wallasid silmawet. Zgga silm wahtis likumatta temma järvele, kes nago kalla laenedest läbbi tungis, kord kõrges laene harja peal, kord jälle keigi silmist  kaddund. Zubbg hakkas öhto kätte jõudma ja ilm pimmedaks minnema. Waewalt wöis weel laewa koggo nähha; agga torm möllas omma  sodo eddasi. Kus olli Bussard janud? Zummala inglid kandsid tedda kätte peal'. Kui õppind merremees, ojus ta alla tuult laewa äre ja ronnis sealt laewa peale. Laewa  lugi al sirrutas haige temmale kässi wasto. ..Ingel wöi innimenne hüdis ta nõdra heälega hallasta ja peasta mind!" „No sepärrast ma jo tullin" kostis Bussard.  Tänno Jummalale, et sa alles ellad.  Temma on siamale aitnud, ta aitab weel. Olle julge, haige ristiwend!" Nüüd siddus ta haiget köiega ühhe plangi külge kinni, lükkas merresse ja hüppas isse takka järrele. Sest plangist hoidis ta isse ka kinni ja sõudis kätte jalgega kalda pole, kus laened sureks abbiks ollid. Nenda paljo wöimo olli haigel weel sees, et pead wöis wee seest wälja hoida ja nõnda lükkas Bussard planki ennese ees ja nattukese aea pärrast wiskas üks suur laene möllemaid kaldasse. Pimme olli kääs, agga mitto sadda lattert pöllesid kaldal. Korraga tõusis kissa: Bussard  tulleb! Silmapilk ollid madrussed ja teised  kallamehhed möllemaid mäele weddamas. „Nüüd rutto haige piddalisse! hüdis Bussard ja murretsege temma eest, sest wessi olli Lemmale külm!" siis nõrkes isse ka ärra. Siamale olli ta jõud wastopannud, agga nüüd olli tö otsas ja jõud otsas. Ta minnestas  naese kätte wahhele ärra, ja se endine tuggew  mees langes nüüd nago märg rättik kokko. ..Oh helde Zummal! temma surreb, surreb praego!" kissendas naene ja lapsed ullusid  temma ümber. 307