Laulge sel Issandal :c.; Sion, Sion römusta zc.; Zehowa kässi on tänna zc.; Ma kummardan  so armo ette :c. senna wahhele sai weel st koral: „Wötta nüüd Issandad wäggewat kunningast kita- :c. ja löppetusseks „OH wötkem  Zummalat :c. lauldud. Nüüd kutsuti neid lõunat wötma, mis aulik Ulo herra omma  kullo peale neile anda laskis. Selle tarbeks  ollid nore käsiko alla lauad walmistud ja et sedda rumi polnud, et keik kõrid ühhe korraga woisid lauda istuda, sepärrast kutsuti siis koor hawalt senna. Kui üks koor söma laudas istus, laulsid teised kordamessi ni kaua, künni keik lauljad sönud said. Parrast  söma koggosid lauljad mõisa treppi ette kokko ja laulsid seal jälle korda möda künni liggi kello kueni, siis läksid weel padidega  merre peale, kus jälle wahhel koor hawalt  ja wahhel kokko laulsid künni öhto kätte jõudis. Ehk kül mönne kõril ka mõnned pissukessed kärblassed wahhest sekka juhtusid, kes sedda woib immeks panna, ollid jo ommetige  essimest korda hulga rahwa ees omma heält tõstmas ja omma mõistust näitamas. Ülleüldse läks ommetige assi wägga kennaste ja on üks wägga suur tänno wäärt assi, et sesuggune nõu olli ettewöetud. Meie tänname  wägga süddamest neid lauljaid ja nendasammoti  ka nende öppetajaid keige selle waewa eest, mis nemmad õppides näinud ja sowime wägga süddamest, et st kenna piddo norema rahwale weel suremat himmo laulo peale teeks ja nemmad weel surema himmoga öppiks, et need seltsid pääw päwalt kaswaks. Oh et ka se piddo lastewannematte süddamid õlleks ligutanud ja nemmad weel surema holega  omma lapsi lasseks laulma öppetada. Üks assi kurwastas meid ommetige, et mitte ka meie naburi koggoduste laulo seltsid sest römust ossa ei wötnud ja ka endid meie laulo seltsidega kokko ei ühhendanud, otse kuida saksa rahwas sedda iggakord sesugguste piddude  jures tewad. Testama laulo selts wabbandas  ennast, mitte sel päwal tulla sawad, agga teised põlle kegi sönnakest lausunud. Wasto õhtut olli ka Perno linna ammetmeeste seltsi koor senna tulnud, ja kui meie laulo kõrid merre peal omma healt tõstsid, laulsid ka nemmad, mönned laulud saksa keles neyde wahhele. Agga sinna, sa helde ja armolinne Zuylmal,  kes sa igga hea töle siggidust ja korda samist annad, olle kidetud ja tännatud, et sa meie nori wendi ja öddesid omma waimo annetega  õlled ehhitanud ja nende tööd õnnistanud;  meie pallume sind, et sa ka eddespiddi sedda kallist tööd wöttaksid omma käe läbbi eddasi aidata ja korda sata; sest mis sinno nimmel hakkatakse seal ei pudu ial sinno õnnistus.  Õnnista ka meie aulikko kirriko wöörmündri herrat, kes meid ni lahkeste on wastowötnud ja ni söbralikkult üllespiddanud, lasse temma kassi allati hästi käia ja pöra keik kurwastust temmast ja temma sugguseltsist. Olle ka meie arm õlisse öppetaj a abbi ja kaitsja, kes ka tüddimatta ja wässimatta laulo eest hoolt kannab, et keik temmast ette woetud  nõu allati hästi korda lähhäks. Kaitse keik Perno koggodust ja lasse omma önsaks teggew waim temma sees tööd tehha, et keik pimmedus kauks ja sinno waimo walgus iggalt  poolt wälja paistaks. Sinno heldus ja truus hoidko ja kaitsko keiki, wanno ja nori siin aealikkult ja seal iggaweste. Amen! Ommalt maalt. Pernust. Kui mälletate  weel, könnelestme meie minnewa süggise ühhest õnnetumast luggust, kus üks meie linna tömees, nimmega Hans Hamberg, silla otsa parrandades õnnetuma surma sai, kukkus jõkke ja uppus ärra. Ehk tedda ka kül holega otsiti,  polnud se temma nutja naesele ommetige mitte õnneks antud tedda ülles leida ja mulda hingama panna. Nüüd pühhade keskmisse pühhal aeas kange torm tedda üllejöe kaldasse mäele, kust tedda leiti. Wessi olli ta rided keik seljast ärralöhkunud ja La silm näggo ka nenda wöeraks teinud, et ennam ei wöinud tunda. Särgi käiste wärwlid, westi krae ja püksi wärwel ollid weel järrele janud, neist tundis naene tedda weel ärra. Sai önneto  wimase pühha öhto maetud! 193