Kui meie wanna aasta löppetusses lühhidelt monnest ebbausso kombest ja tühjast tembust konnelesime, siis ei sündinud se mitte ses mõttes nago ei tohhiks meie middagit omma tullewase  ello ette möttelda ehk sowida; waid kulda, mil wisil ja isseärrams uel aastal meie mõtted peawad ollema, sest tahhame tänna nattuke räkida. Jggaühhe innimessel, seisko ta kõrges ehk maddalas, on uus aasta üks pühha, mis ta waggusi omma lotuste ja sowimiste wahhel, kui ka kardetawa süddamega, pühhitseb. Üks õige ristiinnimenne otsib sel päwal üht üksikut kohta ehk kammert, kus ta omma süddamega woib konneleda; ta tõstab ommad käed ja silmad  selle keige kõrgema pole, ütteldeö: Issand! kuid julgeksin minna sinno käest middagit palluda,  kus sa siamale mind ülle keige mele, mõistusse ja otusse rohkeste õlled õnnistanud; olgo siis, et sa tullewal aastal, kui iggal aeal mulle ja ms armsa ommaksitele üksnes sesuggusid  asjo wöttaksid jaggada, mis sa meie ihho  ja hinge kinnitusseks iggawesseks elluks tead heaks ollewad! Unna ennast, mo söbber, siis rahhule ja lükka keik tühjad lotussed ja kartussed körwale, mis sind ehk selle ue aasta hakkatusses  waewab, sest mollemad woiwad sulle kahjuks olla, Suur lotus woib sulle kahjo tua, kui sa kindlaste ühhe asja peale lodad ja sa tedda wimaks ommetige tühjaks näed minnewad, sest üht kindlat totust kautada,  on üks kahhekordne kahjo, esmalt se tühja läinud assi isse ja teiselt: teeb üks nisuggune kaddund lotus, kui ta sind ilma ettevalmistamata  leiab, keige tullewa aea peale arraks, sepärrast ka paljo raskem kanda. Üks tark, se on: üks õige ristiinnimenne lodab üksi selle peale, mis temmale lummalast walmistakse, ta on allati walmis nihästi head kui kurja tännoga wasto wotma; ta teab jo selgeste, kust hallikast mollemad jooksnud.  Nendasamma  pöllastamisse wäärt on liig kartus. Alladline kartus ühhe ettenäggemata õnnetusse  parrast, mis se tullew aasta sulle woiks tua, on issiennesest jubba paljo pahhem, kui se keige surem pahha issi; kartus on surema hulga jures selge rummalus ja üks öppitud pahha wiis, kellega nad keik omma pissukest lubbatud lusti ja rsmo, kui kihwtiga seggawad;  nad ei ohwerda siin mitte ükspäinis omma iggapäwast rahho, waid ka ühtlasse sedda kallist terwist, mis ommetige se keige surem  Jummala armo and siin ma peal peab ollema, mis meie issienneste ja omma liggimestele  woime sowida. Sellepärrast ärgo otsigo  kegi, kes ennast rahhota tunneb ollewad, selle parrandust ilma käest; sedda woid sa iggakord,  kui sa holega järrel mõtled, liggimalt, se on: issiennese jurest leida; juhtub siis, et sind üks tössine õnnetus lööb, siis wötta südda  rindo ja tea, et siin ma peal üks õnnetus nisamma ürik ja mödaminneja on, kui keik mailma ön. Kartma pead sa ennast, issiennese kurja möttete, teggude ja himmude eest, mis sulle tõeste pahha towad kui sa nende ülle ei walwa.  Jummal sadab omma aega. Pahhameelt, rahhotumat ello ja neid saggedaid önnetussi walmistab innimenne ennamiste issiennesele. Ella wisi parrast ja wata tullewat aega kui üht tühja pöldo, kus ei ön egga õnnetus isseennesest  ei kaswa; misga sa tedda külmad, sedda sa saad leikama, küllid.sa.-suultMs leikad  tormi; küllid sa tööd PW leikad sa Ggawest õnnistust. Ühtlasse nende ue aasta möttetega sowime meie iggaühhe armsa sõbrale üht rahhõlist, önneliko ja õnnistud aastat ja kannatliko meelt, monni kord ka waese Postimehhe wasto. Noorde  meestele, kes ommal sedda jöudo tundwad ollewad, et omma kolde are woiwad astuda, tublit ja armast abbikasa; ja igga wisika, mukki  ja willeda tüttarlapsele üht peigmeest na üsna nokka ja mokka järrele, kuida nad issi tedda himmustawad. Endile agga meel üks paar tuhhat uut sõbra, mannade körwa. Perno Postimees. Ommalt maalt. Et se kulutus neist udest wie protsentide kandjaist krono rent-pabberitest wist keigil selge põlle, egga sest õiget arru ei sa, sepärrast tah- 2