Perno Postimees ehk Näddalileht M.2t. tB6t. WteS s PernuS, kesknäddal 31. Mail.^ ckasta. Ses lehtis seisab: Järwa walleprohwet.  Ommalt  maalt: Ministre kirri Siria asjade parrast. Kuida Keiser omma tru teenrid auustab. Aleksandre hospiddal. Ladoga jeä. Jssa matminue  ja poia ristminne. Tallinna öppetaja surm. Wöeralt maalt: Latterusse mällestusse-sammas.  Glarusse linna pölleminne. Jtalia rahha pudus. -- Siria asjade selletus. Josepine surmapääw.  Londoni uus wäljaseädmisse maia.  Poismehhe  rahha kullo. Ristiradwas kiusab ristirahwast takka. Wibind suwwi. Wihhane hobbune. Teine kirri Järwa walleprohwetist  ja temma eksitud jüngritest. Mähhardune essimenne kirri olli, mis Nr. 8 ja 9 sees seisab, selle pealkirja al: „Wata, mis rummalus teeb!" on luggejatel muidogi alles meles. Head ei kulutanud essimenne, ei kuluta teine, mis tänna teile ette panneme, egga kuluta kolmas ka mitte, mis meel järgi vtab. Sesinnane teine kirri on jubba ku aega piddand järgi ootma, ning sepärrast, et meie temma koddomailt, kuida nago kord köbbinat  olli, essimesse peale reastust ootsime, mis agga tännine tullematta jänud. Nüüd tulleb armas kirjasaatja kolmanda kirjaga ja ütleb: „saatke ommeti ükskord teist kirja wälja,  kui kaua tedda kinni hoiate?" Kuulge sus, kuida ta hakkab, eddasi könneleb ja löppetab.  „Postimees! kui sa kirjad saad, siis loe neid tähhelepannes, muido wöid sa eksida. Sa õlled selle jöllewörro, meie walleprohweti nimme luggedes jubba nattuke eksinud. Ma ei olle mitte „Mannswelt" waid felgeste Ma! tswet kirjutanud: sest wiimne on temma öige (kohha-) nimmi, kuida tedda ka rahwas hüab, ja se algab sest põhjast, et temma siggipaik ehk pärris koht, kus ta issa enne ellas, Järwa Jani kihhelkonnaö, Einmanni  wallas (deutsch: Korps). ühhes perres olli, mis Maltswette perreks hüti (Maltsawessi).  Parranda sedda, ja arra lasse teadmattade  silmis önsa kuulsa Rootsi kindral Grahw Mannsfeldi nimme mitte rojase ussoseggaja  läbbi teutud sada; temma põlle selle nimme wäärt." „Ägga nüüd eddasi. Parrast sedda kui pukujo meil kirrikusse jälle üllespandud sai, juttustas üks wöörmünder, kes sedda asja toimetumas olli ning pärrast omma ussomoondamisse  läbbi ühhe teise wöörmündrlga ammetist lahti wissati, et temma, kui ta küttega pühha kujo külge hakkanud, wägga ehmatand, sest temma ni hästi, kui keik muud (Maltswetti) usklikkud möttelnud sedda ikka ihho ollewad, agga nüüd olnud „aiwa üsna lausa pu!" (Säh, jälle üks suur