Wanna pude ja pöesaste parrandamissest.  On wannad öuna-puud, mis teatawad head suggu ott, ja enne heaste kannud, agga pärrast  jubba mitto aastat ei tahha pungagi ennam  näitada. Siis tulleb wadata, kas neile Harrimist ehk pudud, kas neile liig rammo ehk liig waesus weaks on, sest keskminne arro on keige parrem. Wanna pudel on kül ennamist waesus rammo polest weaks. Neid peab siis süggise, ehk kewwade warrakult harrima. Keik wannad kuiwad oksad wälja sagima ja raiuma, keik wesst - oksad nisammoti (wessi - oksad on keik mis ühhest mannast ehk norest puust surema  rammoga wälja kaswawad, mis muido  ülleültse ühhe pu-rammo ta teiste oksade sees ei näita ollewad. Keige ennamist kaswawad  wessi-oksad ühhe pu küljest, juggade ja kürude kohhadest walja ja ühhe suiga jubba pitkaks samad, mis ühhe pokimatta terrawa okkastega öuna-pu sarnane on, kel öitsemisse nöu koggoni ei näita ollewad. Juhtub et wessioks  jubba sureks läinud ja wanna puul üht laggedad külge kattab, siis wöib tedda seal ka pokida, ehk keik ta pitkad ladwa oksad ärraleikata,  siis mudab üks nisuggune wessi-oks aega möda ka kandjaks oksaks.) (Jääb polele.) I. Rikka waesus. (Mis Nr. 37 polele jäi.) ühhel päwal olli Bärta wägga wöimato. Suggulased seisid nuttes wodi ümber. Tohter  läks praego toast walja, agga ta näust olli tunda: „siin on minno tarkus otsas; surma wasto ei olle rohto kaswanud; teist korda põlle mul ennam tarwis tulla; temma ellokünal  kustub jubba tännapääw!" Bärta hakkas wodis wehklema; mitto korda küssis temma, kas koolmeister ei piddand tullema? Wimaks tulli ommeti. Wimast korda wälkus weel rööm lapse silmis. Ta sirrutas käed tullejale wasto ollid jubba külmad. Oh waene rikkus! Keik ullusid. „Ma annaks sadda rubla arstile, kui ta mo last weel terweks teeks" ütles issa ja pühkis silmi. „Ma kannaks tedda ig- ga pääw sülles ja ei tapleks ennam ta pakve parrast; laps on j 6 alles rummal" - ütles emma ja ullus. „OH! kui Bärta jälle terweks  saaks, siis lähhäksime meie töllaga söitma,  teatrisse ja parrast palli peale; agga kui ta nüüd ärrasurreb, se on hirmus, siis on keik meie rööm raiskus!" Nenda ütles ödde ja ta silmad ollid ka wessised. Agga koolmeister räkis surreja lapsega koggoni teist jutto, mis nemmad nago wöerast keelt pealt kulasid ja mitte ei mõistnud. Mis nemmad ni wägga  kartsid surma! sedda otas Bärta ja pällus pea tulla. Neil olli külm haud ja ärramäddaneminne silma ees ja südda wärrises;  lapsel agga taewa rööm ja iggawenne õnnistus ning ta südda hüppas omma Zesusse jure minnes." Se kahhesuggune luggu on ikka ma peal. „Eks sa heida, karjane, „Armo omma lamba peale? „Wötta mind so Messe, „Juhhata mind õige tele! „Eks sa tahha hädda sees „Aidata mind, abbimees?" „Sind ma püan kangeste „Nende hulkas taewas nähha, „Kes sind kiitmad järgeste;" zc- Nenda pällus weel Bärta tassakeste; silmad  ollid jubba kinni ja su jäi ka wait. Barta olli surnud. Nüüd töusis kissa ja kärra, nago Jairusse maias. „OH! miks on meie Bärta ärramöetud!  Kas meil põlleks jöudo olnud tedda kaswatada  ja kolitada? Waesed innimessed, kes leiba peawad kerjama, pakkuwad iggapä lapsi surmale, ja surm ei tulle: meil needsamma kaks, ja jöuaks kaswatada säh, nüüd peame teist mulda pannema? mis öigus se on?" Nenda urrasid ja nurrasid nemmad keik ühhest  suust, ja taewa Zssa sai silmameega hästi sanno. Koolmeister ei ussaldand nisugguses leina-maias kaua olla, maid jättis Jummalaga ja teggi minnikut. M-L. ja temma perre tundsid  öiete süddame kergitust, kui se omma waggadussega  kaela pealt ärraläks. Neil oÜL sallaja  pahha meel ta peale, et nende lapsele waggadust olli öppetanud, muido õlleks ehk weel ellama jänud. Nenda ollid loud. Oh 341