Perno Postimees ehk Näddalileht t««t Wies kesknäddal 21. Junil.^ aasta. Ses lehtis seisab: On Eestirahwal tõeste omma pölwe  ülle kaebamist ehk mitte? Ommalt maalt: Balti laulopiddo. Rahwa rööm sa tänno.  Mönned  seggadussed. Uus mawallitseja. Wö eralt maalt: Pulma sönnumed. Ministre MtMiMe. Kawuri' särgmmne. -- Siami savikud. Prantsussed Siriamaalt. Sissetullik, wäljaminnik.  Jnglisma hinge-kirjutus. „Lewiatan" saab tööd. Hispania söasönnumed. Parist linna seitungid.  Hina rahwa hulk. Maori rahwas. On Eestirahwal tõeste omma pölwe ülle kaebamist ehk mitte? Ma ei salga mitte, se tük, mis praego allustan,  on nattuke köddistaw ja örn ja selle küssimisse peale taieste ning põhjani wastust anda, tikkub pissut ülle Postimehhe pea minnema ja on temma nödra mõistusse ning kassina jöu kohta kaunis raske. Sellegipärast  wöime jo ikka jutto otsa üllesse tehha, ehk mönni targem parandab ja panneb  pari sönno weel jure, mis meile kassuks tulleb, ja kasso on kasso, tulgo kust tulleb. Kui ma surema hulga Eestlaste käest, kes kündwad ehk äästamad, niitwad ehk leikamad, raiuwad ehk töstwad, nenda küssiksin, siis õlleks  jatta pealt wastus: „Zah, meie pölli, meie tö ja orjus on wägga ränk ja raske!" Tössi kül, kui Jummal põlleks üttelnud: „omma palle higgi sees pead sa omma leiba söma, senni kui sa jälle mullaks saad ?c.", siis õlleks luggu hirmus kül. Nüüd agga siiski, mis ma paljö omma sönno sia wahhele tsppin, waid tahhan teile könnelda,  kuida kahhe Eestimehhe jut, mis ma hiljuti üsna koggematta pealt juhtusin kuulma,  sedda küsfimist parrem ärraselletab, kui minna ehk ommast peast olleksin möistnud. Meie pölwe ülle kaebajad on ennamist sul - lased ja muud teniad innimessed, kennel saggedaste su kaebdusi tais, et põlli kergem ei õlle, kui ta on; agga kas se kaebdus igga  kord ka tössi on, sedda tahhame allamal kahhe Lane poolt mehhe suust kuulda. Need kaks tö meest, kes siin teine teisega könnelervad,  on möllemad Läne mehhed, kus rukkil ka igga aasta kahte pead otsa ei kaswa. Nende nimmed on Hans ja Karel, agga muud ei tohhi ma ennam nimmetada. Kuulgo  nüüd teised nende jutto meie pölwest ja möttelgo, kell' mõistust on, isse järrele, kumbal  neist öigus piddi ollema. Hans: Terre hommikut, Karel, wanna wend! Õlled ka jubba warra hommiko jallal  ja labbidas seigas? Agga se on ka nenda  öige. Tö on kallis assi, ja taewa Zssa põlle mitte rummalaste teinud, kui ta üttel-