wodit, illust riet ja uhket söito; kui teised tööd teggid, olli temmal sellipäaw, ja nenda laks assi ikka allamägge, künni mees wimaks oksjoni tagga sai. Säh, se olli ka omma tehtud tö, agga mitte meistri tö, waid paljo ennam eht loggaski tö, kus jures innimenne hõlpsast nälga ja allasti wöib jäda. Kahjo kül, agga sähhärdusi meistrid on meie rahwa seas ka weel leida! Tahhad sa nüüd, armas Eestimees, keik asjad mis sul juhtuwad ikkaldama ja katki minnema, teiste kätte parrandada wia; tahhad  sa igga ratta pärrast rattasseppa, igga püttawitsa pärrast püttaseppa üllesotstda ja appi kutsuda, söbber! siis wöid pea hambad suust ärramüa. Wöttad agga süddame rindo ja mõtled: sedda wöin ma isse ka tehha, ja teed ka siis on sähhärdune omma tehtud  tö meistri tö. Kui ta agga wasto peab, ni hirmus libbe ja illus ei prügi ts jo mitte olla, ei maksa ka mitte rahha. Senna jure tulleb weel, et tö innimest isse öppetab ja Volitab,  et aega möda rattast mõistab tehha, kes enne nukkupulka walmis ei sanud. Olle peale Zummala omma maea asjus isse omma truim ja ussinam abbimees, siis õlled mees. Sa öppid nenda omma jöudo katsuma, mõistust territama ja sul põlle tarwis teist palluda egga neile maksta. Tõeste, se on ello sees paljo wäärt, pealegi kui sul middagi juhtub, kus mönni kord ka sure hinna eest teiste abbi sada ei olle: seal on siis omma abbi ja omma  tö meistri tö, kui se ka illo polest mitte liaks ei hiilga. Kes agga sähhärdusel aeal isse nöu ei leia, on nago kärbes törwa sees ja peab teggema, mis üks studeritud mees teggi. Sel läks kord talwe ösel küpse külma  ilmaga 5 wersta kotto kaugel hobbune sani ees lahti. Meiesuggune põlleks mitte mokka ligutanud, waid sanist wälja astunud ja hoost jälle ettepannud. Nenda mitte tark mees. Ta ehmatas nisamma ärra, nago külla emma, kui konal wokki peal pöllema lähhäb.  Käis mehhike mõnda korda ümber sani, piddas kreka- ja laddinakele nöu, agga ei wöinud  selle märato sure õnnetusse sees muud tehha, kui loga ölla peale ja hoost käekörwa wötta ja 5 wersta jalla koeo minna; saan jäi üksi soo peale. Kotto piddi nüüd kutsar hobbusega öse jälle taggasi minnema ja sani ärratoma. Mikspärrast? Noh, sellepärrast, et mehhike hoost ei mõistnud ettepanna. Sedda asja wöime agga weel laiemalt tähhelpayna.  Minna tunnen mõnda innimest, need lippitsewad ja lömmitawad parremat ja ja pahhemat kat, otsiwad iggal pool ..haid ja suri söbro", kes nende eest hea sönna peaksid ütlema, et nemmad ka leiwa otsa ja halja oksa peale wöiksid sada. Nende kohta sünnib se wanna kuldne sönna koggoni: Teni isse, siis õlled meister. Ümberjooksma, lippitsema, kassiküro  teggema, teise innimesse sülge lakkuma ja kuehölmale suud andma, se põlle muud kui: teisi melitama ja petma! Mis nemmad nenda rägiwad ja tewad, sest ei seisa mitte märki nende süddames, waid paljalt libbeda kele peal, ja selle ülle peaks ennast igga õige mees Häbbenema. Mõistlik ja tössine allandus on iggamehhele auuks, agga koera allandus keikile  häbbiks ja teutusseks. Mis ma wäärt ollen, sedda ma saan. Mis ma wäärt ei olle, sedda ei pea minna ka tahtma. Nisuggune  meel on õiglane meel, ja õiglaste kät lasseb Zummal ikka hästi käia, kui ka igga kord mitte nenda, kui innimessed tahtwad. Mailmas maksab meie päiwil ennamiste se wanna sönna: ..Kes hästi märib, se hästi sõidab." Soido peal kenna ja tössi kül, agga  muido ello sees on sähhärdune ..märia" essimenne kelm ja koer ja weel ennam se, kes ennast ..märida" lasseb. Hädda selle koggokonna  ja male, kus se sönna otsego seadusseks on sanud! Zsse tehtud, isse tenitud, se on meistri tö, mis meest auustab ja ausaks teeb isseennese ja teiste silmas. Ma sowiksin, et mitto sedda ennestele korwa  tahha kirjutaksid! Ommalt maalt. Perno makonnast. sKirriko mälles- ./17. Nowembri ku päwal olli Testama koggodussel üks suur römo pääw, 380