Perno Postimees ehk Näddalileht 4»St Wies kesknäddal 4. Jannaril.^ aasta. fr. k. KfsulrwsjM nim. LMV KLLZtNQIUk<OI^ GeS Kehtis seisab: Ue aasta terretaminne. Hea nöu perrewannemattele. Ommalt maalt: Samara asjust ja pühhade kirjad. Wöeralt maalt: Knida loud ülleültse. Preisi kunninga surm.  Jtalia  pahhad Jõulud. Prantsusse Hina rahho-seädus. Jngllsma lumme sajud ja liuga laskminne. Äulmo Andres ja Mätta Mart. Ued ramatud. Teädaandmlssed. Ue aasta terretaminne. „Jes«s Kristus on sesamma eile ja tänna ja iggaweste." Hallelnja! We on meie igga aastane terretaminne, sest et parremat ei olle egga wöigi olla. Kuika ma assemelt liguks ja mäed merre pöhjas köiguksid ?c., siiski seisab Jesusse nlmmi ja need ka, kes omma lotust selle peale pannewad. Kui kül aeg keik asjad löppetab: Fesus ikka armastab, ja se on meie totus ja tuggi, mis ei köigo. Jälle on terwe aasta möda läinud, kus meie temma armo maitsnud ja temma heldus ja truus meil igga hommiko uus olnud: kas olleme ka, nago wagga laste kohhus, tedda se eest süddamest tännanud, uskliktud olnud, pühhitsusses ellanud, waestele annud, rahho nöudnud, risti römoga kannud ja Issanda tullemist  ootnud? Kas olleme ka tunnnd ja tunnistanud, et iggal aial ja iggas paikas temma armokäed meid kandnud ja saatnud? Kui nutsime, kes kuiwataö meie filmi? Kui unnewodi peal ehk omma kambre nurkas öhkasime, kes kulis sedda? Kui häddas, haigusfts ja waefuSseS appi hüüdsime, kes wastas lahkeöte ja aitas heldeste? Kui kcik mailm meid mahhajättiS ja ärrapölgas, keS jäi meie jure ja trööstis meid, kui emma lapsukest? Ehk kui meil köht tW,