miljoni rubla eest; aastat 25 hiljemine jubba liggi 24 miljoni rubla eest; agga nüüd. peab üksi Shangai linnas hopis rohkem tedda ärramndama. Se kaup on kül Hina wallitsuse polest arrakeeldud, agga  sedda paljo kegi ei karda. Kui ta ka pistaks ninna mõnningat Eüropa laewa läbbi nusutama, siis muidogi teada, et opiumi ta sealt ei leiaks, sest mandarinide truus on jubba enneaego arra ostetud, kuid tulleb weel seaduse järrel, mis teiste rigidega  on tehtud, trahwi maksta õige Eurooplase au teotamise, eest. Sellepärraft mallitsus jääb waggust  nurga takka wahtima, ja kaup lahhäb öddusaste  eddast. Hina keiser möida opiumi pölletamise podisi omma lossiftki nähha ja kes teab ehk „ta ema poeg" issegi suitsetab teist. Muud Eüropa maalt todud kaubad samad siin ennamiste tee ja siidi masto arra mahhetud, agga opium, kui üks wargufe assi, lahhäb puhta rahha eest kääft kätte. Hiinlased ei pea ka kitsed ollema selle rohhokese eest rahha mälja andma: kas miimne ka sh hinge takka, agga pettist kihmti peab sama! Sedda parrem on opiumi tojal, kelle südda tuksub üksnes rahhaahnusest. Meie ei tohhi mitte laita Inglasi ülle pea, sest nende jures on leida paljo kidomäart asjo; ommeti juhtub nende seas mehhi, kes omma kasso parrast ei heida ka omma lihhase issa peale armo.' Nago üks reisia jutlustab, et kord Inglased, sõddides  Kahwridega Kapmaal, on immeks pannud, kust nende rvaenlased wötta püssi rohto ja Inglisma mabrikute  peal walmistud söariisto. Hakkatud järrel  lurima ja mata immet! tabbatud kinni ühhe omma maa kaupmebhe laewa, mis kätte sadud, kui ta parrajaste nimmetud söamona Kahwride kätte olli laewa seest mälja ladimas. Kas wöib weel hullemat luggu olla?! „Weel wiimsed sönnad Shaugaist. Ta on üks wagga rikkas kauba liu, sest et' seisab nisugguste makondade ees, kus sünnib kõige parrem tee ja siid; armatakse innimesi ellamas seal sees ollewad hinge. Nüüd on mo jut ni hästi Shangaift, kui ka ütle pea Hina maast otsas. lsel Mail panni  me massina katteide korsna sui ts ma sa läksime siit omma teed. Küllab teine kord jälle jnttnstau, tuhli  o meie tull ime ja mis seal näggime ja kuulsime.  Se kord jummalaga. J.' Jürrison." Ommalt maalt. Tartust. ! Metsa põllemi stj ei wõi ni kumal ja kuiwal suwwel kegi ennam immekspanna.  Päike taewa al ei snta kül mitte metsa põll ema, agga iunimesed peaksid ni kuma ilmaga  kahhe mõrra ettewatama, kus igga scidde, mis langeb, ütlemata kahjo wõib Lehha. Kes siin Tartus kirrikotorni otsa üllesse tahhab ron- mda, wõib ümberkando metsapõllemist, mis paksu suitso läbbi ennast tunnistab, mitmes paitus nahha. Ztõndasamma tullewad minalt sonnumed, et meisad siin ja seal põlleda ning kustutamine wägga raske, ossast koggoni wõimata olla. Meie ei Nõi siin muud tehha, kui kõige mõiftliko inni« mestele head nõu anda, holege ettewadata, et nende egga nende perre ja laste läbbi õnnetust ei juhi uks. Õitseliste ja karjalaste läbbi wõib tännawo paljo pahha hoitud ehk tehtud sada, sedda möda kuida nad hõlakad ehk holetumad on tutlega ümberkäima. sWihmasaddoj on tännawo ni arruldane  assi, et igga kord zeitungi peab pandama. 8. ja 12. Jutil saime Tartus jälle nattuke mürristamise wihma, mis mõnne tollipaksuselt maad nisutas, agga sest sadik kõik wihmapilwed ueste kaddund ja igga paäw omma 25 gradi soja; päinapaistel weel ennam. Agga mis sest wimaks peab sama? Mitte ennam egga wahhem kui sedda, mis lummal tahhab, ning meie teada ei olle temma tahtmine tönnini weel pahha olnud. Äggamine ja oigamine ei aita middagi, meie teame parremat, agga sedda teab wadder isse ka. sHarrimata ello märgid.j Harritud innimene jättab pahha teggemata hea parrast, harrimata innimene, nago mõistmata loom, üksi witsa Parrast; kussedda karta ei otle, seal teeb kurja ärra. Se tõdde on harrimata innimeste teotuseks, käigo nemmad penes ehk jämmedas rides. Uks tark mees on kord üttelnud: „Ühhe rahwa intelligenzi wõib selle järrele arm ata, kui paljo ehk wahhe nad seepi ärraprukiwad." Maea, ihho ja riete puhtusest tuntakse ka seddamaid  waimo puhtust ja harrimist. Puhtus ei olle uhkus egga rojastus allandus. Jnnimese harrimata wisi ja torest ollemist tuntakse ka sest, kui temma awwaliko asjo, mis harritnd innimeste intelligenzi holekandmise alla antud, ei mõista hoida egga rahhul piddada, nago lilled  ja puud awwaliko platside ehk koggoni kirrikoaedades  surnohaudade peal, ja rikkub, kissub, murrab, nago loom, mis suga wõttab ja jalgega tallab. Sedda ei te ial tõeste harritud  innimene, kelle silm paljo wõib näh ha ja südda iggast illust rõmustada, ilma et temma  kassi nüddagi kiskuma ehk lõhkuma lähhäks, 227