siwad ja sellega limiwad nad keik praod ja wahhed koddo kinni. Juhtub üks irike woi mu lomske koggemata nende pu sisse minnema,  sellel seal ello ei olle, sedda nad kohhe surmawad ja siis selle kinnihakkawad märjaga ülletewad ehk mässiwad tedda nenda selle sisse, et pahha hais sest pärrast neite nukkert meelt ei saaks teggema; keik wähhemad lomad, kedda nad tapnud, wiskawad puust wälja. Wahha walmistakse nende sissikonnas malmis; sealt Higgistawad nad sedda jälle wDja, ja km nad sedda higgistanud, siis korib teim teise ihho pealt, kui sedda keigest keige öhhemat pabberikest mahha, nisutab sedda pis.su t ja sest tewad nad ommad kärjed. Jssased on paljo suremad ja paksemad, kui töteggiad linnud;  neil ei olle ka mitte nõela egga korwikessi  taggumiste jalgade sees, sest neil põlle sedda maja (meie jures kutsutakse neid ennamiste  lessed.) On emmast noort suggo lota, siis tappawad töteggiad linnud issased ärra ja lobiwad neid puust wälja; nemmad ei te tööd, egga tohhi ka mitte süa. Süggisest  künni kewwadine põlle issasid maeas. Kuida jubba üllemal nimmetasime, on emma keige perre wallitseja. Ja juhtub mast sedda, et üks emma enne surreb, kui teine jälle assemele tulnud, siis on keik perre kohhe leinamas, jättab omma tööd seisma ja lähhäb laiale ja samad nenda üks siin teine seal otsa. Emmal põlle muud tööd, kui et munne munneb.  Ta on seläbbi kohhe teistest ärra tunda,  sest et ta paljo surem, ja tiwad on temmal isseennesest wägga lühhikessed, kellega ta kaugele lennata ei jõua. On poead jubba sured, siis tewad lahhutust, ning lähhäwad mannast puust wälja ja kuhhu emma heidab, senna koggub keik perre kokko. On ühhes puus kaks, kolm ehk nelli emma, siis annab üks pu ka ni mitto perret; jäwad agga kaks ehk kolm emma ühhe pu sisse, siis on nende wahhel kohhe södda lahti, egga jae enne rahhule,  kui üks teisest woimust sanud; se jäeb siis emmaks, kelle sönna keik perre kuulda wöttab. Kui wägga immelikkult on nende kärjed tehtud; igga tarwitusseks issi kärjed: mönned on mee, mõnned toido ja mõnned jälle poegemisse tarbeks igga jaggo iöse ärranis nenda et middagi seggadust egga laido wäärt asja nende maea piddamisses leida põlle. Emma munneb igga poegemisse kärje augukesse sisse ühhe munna, kellest mönne päwa parrast ussikenne sünnib, mis teised sure holega toitwad. Ussike teeb ennesele issi üht muutmisse kattet ja on se malmis, siis märitakse  kärje auk pealt wahhaga kinni, nenda et middagit õnnetust ei saaks ollema. On noor messilane malmis ja ellawaks sanud, siis hammustab ta sedda kattet pealt katki ja tulleb  wälja. Emmade tarbeks on ka paljo suremad  kärjed, mis ka nattukest teist modi ehhitud,  kui teised kärjed ja us, mis sealt tulle  b, saab ühhe isseärralikko roaga toidetud. Üks hea perre, mis holega tööd teinud ja kui ka sui korralinne aeg olnud, annab 25 künni 30 naela maggust; sest woib süggise kaks jaggo ärra wötta ja kolmas jaggo jäeb neile tailiseks üllespiddamisseks. Hommiko maal on messilasse nöelaminne paljo wallusam, kui meie jures ja selle parrast tähhendakse ka pühhas  kirjas (5 Mos. 1, 44) suurt tagga kiusamist  messilastega. Waabsikad ja errilassed on ka messilasse suggu; agga möllemad wägga tiggedad ja ka mitte koddo prugitawad. Juhtub innimenne nende pessa liggi, siis on nad kohhe temma kallal, egga jätta enne rahhule kui tedda jo ni kaugel teadwad ollewad, et nende pessale ennam kahjo ei woi tehha. Nende torkiminne on wägga wallus ja paistetab paljo rohkem ülles kui messilasse torkiminne. Waabsikad on omma kaswo polest messilassest paljo suremad  ja pessitawad ennamiste ülles kõrgesse pude külge, agga errilane on messilassega pea ühhe surune. Möllemate pessad on nago hallist pabberist malmis tehtud, mis wägga kuntslikkult kokko pandud. Ennamiste on nende maeal kaks ust, üks kust sisse lähhäwad ja teine kust wälja tullewad. Surema maeade sees on neil omma 16 tuhhat toakest. Kolm kord aastas tewad nad suggu ja ni rohkeste, et ühhest maeast suwwel künni 48 tuhhat waabsikast tullewad, mis agga talwel jälle surrewad; mönned emmad, kellest suggo lota, 226