ennesele wöiks sada, agga ükski nöupiddaminne  ei tahtnud korda minna. Noh eks ta ostnud tedda ärra, siis õlleks jo asjad õiged olnud. Jah, kas teine siis müüs? ei koggoni  mitte; ta pakkus temmale ütlemata suurt hinda, agga teine ei wötnud sest kuuldagi, waid ütles: et ta ommast hobbusest koggoniste ei wöi lahkuda. Kas teine nüüd rahho jäi? Wötta nappust! Sedda mis ta õigusse nimmel  ei wöinud sada, tahtis ta pettusse kombel kätte ja ommaks sada, ja olli sedda ka omma teada, wägga targas te walja arwanud, sest se olli tal ammogi teada, et ta söbber wägga lahke süddamega olli. Ühhel päwal läks hobbuse perremees jälle ratsa sõitma, korraga näeb ta tee äres üht wanna katkend rietega meest istuwad, nago puhkaks ta omma jalgo. Kui ta temma jure olli jõudnud, pällus ta allandlikkult temma peale hallastada, sest ta olla haige seggane ja ni wägga jöueto ja ärrawässind, et paigastki  ennam eddasi ei jõua minna. Hobbuse  perremees wöttis palwet kuulda, astus hobbuse  seljast mahha ja aitas waest häddalist jälle selga. Sure waewaga olli ta tedda hobbuse  selga sanud, agga kui jubba selgas olli, siis polnud wigga middagi, waid laskis hobbuse  kaunis ruttuga eddasi minna. Kui jubba tük maad olli eddasi läinud ja nikaugel ennast arwas ollewad, et hobbuse perremees wöib hakkata silmi pühkima, pöris ta ümber ja küssis: kas sa mind ka tunned? Hobbuse perremees kostis tassaselt pikka melega:  Sedda puhko tunnen sind kül ja et mo hobbune nüüd ükskord so käes on, sepärrast olgo ta ka so pärralt, et se mul kül wägga raske temmast lahkuda, agga üht asja pallun ma sind, mitte kellegile sedda öölda, kuida sa sedda hobbust õlled sanud. Mikspärrast mitte kostis teine? sepärrast, et kegi siis ennam üht waest häddalist, kes armo pallub, ei wöi uskuda  egga ta peale hallastada. Need sönnad tungisid ni wägga mehhe süddamesse,  et ta warsi ümberpöris, taggasi tulli ja teisele temma hobbust taggasi andis ning wägga süddamest andeks pällus, mis ta tem- male pahha olli teinud ja parrast wee! suremaks  sõbraks jäi kui enne." Mõnni sõnna hobbuste piddajatele. Sedda wöib keige parremal hobbuse piddajal  juhtuda, et wahhest ka sesuggusega kokko saab, kes liig pirre ja hul, et ei lasse rautada  ehk ettepanna, nenda et tedda mu tarwis  wöi prukida, kui ümberjooksta. Se wasto mõistan rohto öppetada; wata: kui sa ühhe sesugguse hobbusega peaksid kokko juhtama, siis wötta aptegi pealt peterselli olli, kalla sedda ühhe linnase rättiko peale, panne se rättik  hobbuse ninna ette ja seu kinni, et mahha ei kukku; siis wi tedda seppale ja lasse rautada,  küllab näed, on waggane nago lammas» Mõnni mõtleb siin: Postimees näeb und, peterselli ölli peab nüüd hobbust waigistama, mis tühhi lörri se on? Sellele wastan: armas  wend, ärra sa ni kärredaks mo wasto, lasse ma rägin sulle weel eddasi, kust sa selgeste  wöid nähha, et se mitte tühhi lörri põlle. Üks sesuggune hobbune on Pernus pari päwa eest alles sest többest nimmetud ölliga terweks tehtud, et ennast wägga hästi laskis rautada. Perno merre - wahhedel olli üks mustjas ruun, üks wägga tubli ja kenna näoga hobbune,  agga omma hullustamiste ja pahha ammetide polest essimenne loom, kes ennast rautada ei lasknud egga wankre ehk sani ette panna, polnud mõtteldagi. Ni pea kui kegi tahtis liggi minna, siis raius ta essimeste ja taggumiste jalgega wasto, et kegi liggi tohtind  minna ja iggakord siis keige hullem, kui tahheti rautada. Sep, kes ommas ammetis tõeste essimenne mees, ei sanud tale rauda alla. 6 aastase nore hobbuse kabjad tunnistasid  , et weel ialgi rauda põlle al olnud. Et ta üks sesuggune hul loom olli, laskis merre-wahhede üllem tedda auksjoni wisil ärramüa  ja nenda tulli ta kaupmehhe St—gi kätte. Uus perremees olli üsna kahhes mõttes,  et ei teadnud, mis lomaga piddi teggema;  korraga tulli mele, et Perno saksakele näddalalehtes 15 peterselli öllist olli luggenud,  laskis sedda warsi aptegi pealt tua, 107