peawad en na mi st merd ja jöggestd möda käima; sest maanteed on seal arruldased asjad ning ei üllata  kaugele; kõik kaup ja koormad neetakse wet möda ehk mulade (hobbueeslide) seigas. Arrnto sured metsad ja maad on meel tundmatta, knhho harritud innimesse jalg ei olle sisse sanud. „Kord sõitsin ühhe seltsimehhega ka linnast walja, üht kohta matama, mis LotokoKo hütakse. Meie te läks paljo suihonetest ja aedadest möda, kust palmpuud ja köiksuggu soea ma wiljapnud ja õied wäljapaistsid. Nende tagga wennis kõrge, järsk, rohheline kaljo sein eddasi, et hirm tulli temma turja otsa wadata. Wimaks saime ühhe tassase kohha peale mäggede talla äres, kust meile kulus Botofogo rohho aed hakkas silma paistma. Siin jäid silmad kõige esmalt ühhe riddasputee ehk allee peale seisma, kel kumbgil pool 60 kõrget palmpuud kaswasid, mis nago ühhes wormis ollid wallatud: kõik ühhepikknsed ja jämmedused, sirges reas, nago wäljatreitud. Need kennad palmid olla Ahwrikamaalt senna todud, ja uimmetakse seal „keisripalmideks." Muido kaswasid seal weel kõrged  pambuse pöesad, haljad leiwapnud, kelle otsas innimesse pea suurdune willi rippus, mis wäljapoolt  nago sured ümmargused merreshwammi (käsna) tukkid näitsid ollewad; peale selle weel muud soeama  kaswud, mis meie maal ei nähta, olgo siis Botaniko aedade sres, nago teil ehk Tartus. Nohhi olli kui haljas, agga jämme ja kõrre; pndel ka ennamift  kõwwad, sured ja paksud lebhed. Mäest olla wolaõ weesoon aeda ja kõik olli siin illus ja uus nähha; agga töt üttelda: mul tulli siiski iggatsemine  omma issama jahhcda õhho ja tutwa kaswude järrele. „Senni kui aeda watasime, olli wiimne Dilisang ärraläinud ja meie piddime jalla taggasi marsima. Üks Neger heitis meile teejuhhiks. Jallutamine õlleks muido üsna hea olnud, agga öhto olli selle waewa kohta liig palla; sest päwast pallawaks läinud kaljomüür  õhkas kuma öhko wälja, et nago kerrise äres piddime käima. Ni pea kui öhto kätte jõudis,  ärkasid iggal pool rohho sees köiksuggu tirtsud ellama ja täitsid luhwti ni waljo sirrina tõllaga, et meie körwad peas ngama jäid; senna wahhele olli mäggedest weewulliu, nago kaugelt innimeste könnemine kuulda. Korraga paistis meile leudaw tullesädde silma, selle järrele teine, kolmas ja ikka rohkem, kuuni wimaks üks weike murrulaggedik likuwa säddemetest üsna särras. Mis lomad need ollid? Muud middagi, kui hiilgawad sittikad, nago jauiussikessed meie maal, agga paljo helledamad.  Eddasi minnes jõudsime selle mäerüuka kohta, mis minnewa kord nago innimesse pea ütlesime  ollewad. Üllewelt näitas ninna lähhedelt nago hiilgaw wiir mahhajookswad. Ma näitsin Neegrile sõrmega senna pole, mis peale ta warsi portugalikele kostis: „Ago," se on wessi. So! se olli siis mäest wolaw weesoon. Imme kül,' pikkali mahha lükkatud Kallewipoea silm jooksis wet! Wässind ja märja nahhaga saime wimaks laewa peale taggasi; ommeti ei kahhetsenud ma mitte sedda waewa. ,'Et meie Lissaboni alt messilaste perrekonna ka sa wisime, ollen ma jubba nimmeta und. Tee peal lendasid nemmad laewa peal ümber, kegi ei putund neisse, egga nemmad meisse. Rio laneirus widi agga messipu warsi kaldale, et mehhed töösse ja isse omma käe peal ennast toitma saaksid. Agga imme, siin wöeral maal olli nende surm, ehk pöggenemine.  Kui teisel hommikul neid watama mindi, ei leitud eunam muud messipu seest, kui mönni surnud meSsilane maas; teised ollid waenlaste eest ei tea kuhho läinud, ja nende assemel olli suurde sippelgate murd mesflpuus. Nõnda saime omma weikeste teeseltsimeestest lahhutud. „Ehk mul kül Rio Janeirust weel mõnda könnelda  õlleks, siiski ei wöinud meie senna ka ellama jada, waid piddime jälle merrepinda kündma minnema,  kus itset ees egga waggo tagga ei olle. Kuuni 26. Nowembri ku päwani ollime meie Rio Janeiro linna alla wibinud agga siis tulli ka minnik kätte, ja ankrud winnati üllesse. Meie teekond läks nüüd jälle hommik» pole ja sihtisime Lõuna-Ahwrika tippo otsa kohta, mis «Hea lotusse eestmäeks" nimmetakse. Tuul olli ennamiste meil takka ja kaunis walli, nõnda saime möunufast eddasi ja sihhides  heitis wessi kumbgi pole körwa. Tihti olli laewa kirus 2l ja 22 wersta tundis. «Wahhel sekka, nago se krono söalaewade peal ikka on, tehti ka meil merre peal söamängo ja tullekahjo kustutamisse tempusi. Se sünnib nõnda. Korraga kulutakse trummoga rahho seggadust  ehk kellaga tullekahjo. Kõik ligub ja kihhiseb siis laewa peal, kui sippelgad pessas, kuid müddin agga tagga. Suredtükkid kistakse eddasi ja taggasi, nago laetakse ja lastakse; teised tallüivad joostes laengid, madrussed jookswad passuna heale järrel ühhest teise, mönned ronniwad püssidega mastide otsa, pumbad pannakse malmis ja, kui pöllemisse  koht teada antakse, kohhe seatakse kõik pritsid senna kohta ja muist jookswad ämbride ja mu kustutamisse  riistadega, wahhid pannakse püssidega ümber laewa, et ükski enne aego tulle eest wette ei pöggeneks, mönned korristawad purjusi, teised on walmis paatisi wette laskma, jälle teised püüdwad tulleft tarwilissemaid asjo wäljakanda ehk on kirwedega  walmis mastid mahharaiuma zc., kõik nõnda, kui õlleks tõeste lahhing ja tullekahjo lahti, ja se mäng turib eddasi, künni löppetust kulutakse. Nisuggust  harjutamist on agga tarwis, et hädda aeal kõik korrapärrast sünniks. «Agga pea õlleks meil ka tullekahjo sündinud. 9. Dets. parrast lõunat hakkas keetmisse plidi al, mis lämbusiks hütakse, pulaggi põllema, mis koht pea- 306