Ue aasta terretaminne. „lesus Kristus on sesamma eile ja tänna ja iggaweste. Halleluja!" üks aastakene selja tagga; jälle tük teed haua pole ärrakäidud; jälle omma jaggo head ja pahha ärramaitstud; jälle mitto ilma tulnud, mitto ilmast läinud ja kassin, kallis aeg käib omma wist eddasi. Agga Jesus Kristus ellab alles, jääb sekssammaks iggaweste ja tennna nimmel ütleme meie Samueliga: „siamale on Jehowa aitnud!" Selle iggawesse ja kõikumatta nimme sees Lerretame meie ka tänna teine teist- Olleme meie siamale seisnud ja same eddespiddi ehk weel seisma kui kaua? ei olle meie käes, siis sündis ja sünnib se üksi temma nimme pärrast. Mis wanna aasta meile tonud, põlle meil tarwis kellegi kaest küssida. On meid omma jaggo piggistanud, agga meile ka mõnda rõmo tonud. Mõllemaid, rõmo ja kurbdust, olli tarwis, kui mõistsime mollemaid omma kassuks prukida. Rüüd seisame alles ue aasta ukse peal ja tahhaksime kül nago lapsed teada, mis tullewa aea wahhetekki tagga meie jauks seisab; agga se on meie silmade eest marjule pandud ja on ka nenda wagga hea. Aasta peab, kui ello jätgub, ärraellatud, mitte ette ärranähtud sama. Paistaks wahhetek läbbi, siis näeksime ehk kül, kuida meile mõnni kord woidleiba märitakse, agga peaksime ka näggema, kuida mõnni kord witsakimpo tehhakse. Sepärrast ei Me tarwis tullewaid asjo teada, waiv jägo Jssa holeks, kes tännini kõik hästi teinud. Agga ueks aastaks peame ühhe teisele ka õnne sowima. Teme sedda lühhidelt, agga süddamest. Onmstago Jummal ka sel aastal maad ja merd, meie kaupa, põllo- ja kättetööd, juhhatago eksiaid õige tele, hoidko õigust üllekohto  eest, kergitago haigede wallo ja andko surrejaiele onnist lahkumist. Ta armokässi seisko meie armvlisse Keisri ja temma sure sugguwvssa peal; temma lastekaswatamist, kõik kirriko ja koliõppetust hästi korda minna; Aejle kallist rahho Ms, maeas, abbiellorahwa, suggulaste ja sõbrade wahhel; teckma lasko isfeärranis meie Eestirahw a süddamesse ikka ennam ja ennam walg ust paista, et hea eddeneks ja kurn kauks, ja nemmad aasta aastalt ennam seks saaksid, mis härritud ja kristlik rabwas peab ollema. Nenda süddamest sowides astugem nüüd jälle omma teed temma nimmel ja abbiga eddasi, künni haud ehk teine aasta wasto tulleb. Ommalt maalt. Tartust. sWeel piiskopp Dr. Karl Kristian Ulmanui ammetipühhast.j Meie olleme piiskoppi ellust wiimses „luttotoas" luhhidelt kõnnelnud, agga meil on temma ammetipühhast  weel middagi teada anda. Sedda Pühhitseti, kuida teame, 18. Detsembril ehk 4. Kristusse tullemisse pühhal. Suur armastus ja auustus, mis kõige sure rigi Lutterusse usso rahwal onuna ellatand ütlema piiskoppi ja hingekarjatse  wasto on, teggi sedda Päwa isseärrnis lõbbusaks rõmo ja müllestusse päwaks. Sest rõmopelwast  wõtsid ossa, olgo sadikute, tellegrammide,  kirjade ja aukingituste läbbi: Jngermannima ja Peterburgi liu, Liwima ja Ria liu, Eestima ja Tall ima liu, Nioskwa liu ja Wolga jõe äärsed assutud koggodussed, S arema ja Kurresaar,  Tarto, Narwa, Saksad, Eestlased, Lätlased,  Soomlased, Lutteri ja Kalwini ussulissed, üllemad ja allemad, nored, wanuad, kaugelt ja lahhedalt innimessed. Sel wisil sai pääw Ewangeli  ussulistele otsego rigipühhaks, kelle sarnast enne ep õlle olnud'. Kirrikutes ei petud sedda Pühha kül mitte, agga tännopalwed armsa piiskoppi eest iggal pool. Parrast kirrikut tullid kõik kindral-konsistoriumi  ehk üllema piiskoppikohto wannemad ja mitmed muud üllemad ja nende järrel muialt sadkkud  wanna kallist piiskoppi herrat terretama. Kui nenda kello 1 piiskoppi maeas kous ollid, lauldi esmalt „OH wõtgem lummalat", Z salmi ja selle järrele tullid õnnesowimisse kõnned ja kir- 2