südda tännoga täidetud. „Sull', sull' Jehowa, tahhan laulda", wolago meie süddamest, nago hallikast wesst, keige selle armo eest, mis ta meile siamale üllesnäitnud. Agga eddespiddi? mis saab eddespiddi? Ehk uus aasta toob mulle õnnetust? Ehk jään uel aastal haigeks ; waeseks, wiggaseks, allasti ja nälga? Ehk pean uel aastal ammetist lahti sama, maeast wäljaminnema,  kiusatusse ja kohto alla laugema, taggakiusamist ja teatust kandma ehk —- pean uel aastal koggoni ärrasurrema, mis siis saab? Armas, kallis ristiwend, se keik wöib sinno ja minno peale tulla, sest meie olleme isse kurjad innimessed ja ellame wägga kurjas  mailmas; agga kus on meile, kui ristinnimestele, lubba antud, usko, totust mahhajätta ja hoomse eest murretseda? Pagganad peaksime ollema, kui se meid wärrisema panneks. Mis eest siis Zesus Kristus ellad ja enne ja parrast ilma muutmatta armolinne Issand on? Millal on neile middagi pahhaks tulnud, kes tedda uskusid ja armastasid? Zägo meie ka uel aastal haigeks, sago waeseks, wiggaseks, tulgo meil ihhokatte ja peatoidusse pudus, kautago meie tenistust ja peawarjo, langego meie kiusatusse ja kohto alla, sago risutud ja pillatud, naergo teised, kui meie nuttame, jah, pango meid ka teised mulda: mis õnnetust ehk kahjv sest siis ott, kui Zesus Kristus, kelle kä taewa ja pörgo wötmed seiswad, iggal aial, kui armolinne  Issand, meie körwas seisab? Kauaks meie ommeti sia jäme. Sepärrast, wennad, armastagem tedda, kes meid on enne armastanud. Tehkem omma tööd ja pallugem Zum- malat, armastagem wendi, auustagem kunningast, ja keik murret jätkem temma ölla peale, kes neid üksi kanda jõuab. Zesus ei jätta, egga woi meid ial mahhajätta, kui temma wös- sud yllWe, sedda on ta meile pühha wandega tõotanud ja omma werre pitseriga kinnitanud. Ja nenda, mo wennad, lögem kat ja astugem eddasi. Aasta on uus ja tundmatta, agga Issand wanna ja tuttawl Õnnistago temma uel aastal meie sissetullemist ja wäljaminnemist, hoidko ommad önniötgwad armokäed meie kalli Keisri ja Temma sugguwössa peal, lasko keik kirriko ja koli öppetust hästi korda minna, wallago omma Waimo keige Eesti perre- ja lastewannemate peale ja õnnistago nende perrepiddamist ja lastekaswatamist ja igga ausat ellopõlwe! Issand tehko armust tõeks, mis armastusses süddamest sowime! Hea inimeste head teud. Hea pu kannab head wilja, se on ammo tuttaw assi, olgo suur öunapu ehk pissuke marjapu. Nendasamma on ka luggu innimestega;  olgo saks ehk sant, kunningas ehk kerjaja, hea innimenne teeb häid teggusid ja head innimessed, kes sedda kuulwad ehk näggewad,  römustawad ennast ja ütlewad: „ma lahhän ja teen nendasammoti?" Noh, sedda  sowiksime ka omma armsa Eestiwendadele süddamest, et nad hea teggudega omma uut aastat wöiksid hakkata ja löppetada. . Oige aeal elle ja kitse olla, se on tarkus,  mis ni mitmele tarwis õlleks, agga mis ni mitto ei mõista. Piggistawad peo kinni, kus peaksid lahti teggema ja raiskawad, kus peaksid rasukesi kokko hoidma. Kuida ööldud, omma suurt ehk pissukest warra wallitseda, on mitmel raskem, kui sedda korjada. Sedda  rõõmsam on nähha, kui mönni sedda jubba  lapsest sadik mõistab. Praeguse Preisi kunninga issa, Pridik Willem Zll., olli nisuggune  mees, ja temma ellust tahhan teile mönne tükki öppetusse märgiks silma ette panna;  mitte sellepärrast, et ta kunningas olli (sedda on mitto olnud, kellest ommeti suurt head ep olle könneleda), waid et ta hea innLm  enne olli, kelle mällestus ei kau ja kelle teud temma jarrel käiwad. Kui Pridik Willem il!, alles 10-aastane poisike olli, armastas temma wägga öuno ja marjo süa, nago muud temma wannadussed poisid enne ja parrast. Lapse su on maijas' maggusa roa peale. Sel aeal satis üks kärner  Potsdamist temmale Neäri hommikv üht pissukest korwi täit wärskid masikaid müa, mis triiphones ollid kaswatud. Neäri hommiko 2