Eesti Postimees ehk Näddalaleht D 43. 1864. Tartus, 21. Oktobril. ja linnarahvale. IW- Essimenne aasta. SeK leWes seisab; Eestirahwaö argo tebko isle omma öppetud rneesteWello raskeks. Ommalt maalt. Tullekahjo. -- Peruust. Pärrismade mümissest. Kohtokirri. Kaarli-kirrikust. Nekrudi wötmissest. ->-> Wennema  merrewaggi. Tullekahjudest. Wiljasaak. Wöeralt maalt. Meklenburgist. Zngliöma rikkus ja waesus. -- Hinamaalt. Mönnesu ggu sed sönnumed. Uemad fönnumed. TuUesurm. Kukkumisse ja leitse surm. --- Peterburgist. Kirjawastussed. Teadaandmissed ja kulutamissed. Eestirahwas ärgo tehko isse omma öppetud  meeste ello raskeks. iiiinnewase lehhe peakonue jäi rumi pudusse  Mrrast polele, mis tänna nattuke teise nimme  al tahhame eddasi kõnneleda ja lõppetada. Meie teme sedda jälle kirjasaatja omma sõunadega» „Sepärrast, uw Eestiwennad," ütleb temma eddasi, „kui möistlikkud mehhed olleme, siis olgem  sellega rahhul, kui ühhe oppetud Eestimehhel  meie wasto wennalik südda rindo jääb; temma seisust mis ta enuesele waewaga ärratenmud,  piddago ta lummala nimmel ennesele, ja meie tahhame tedda selle sees sedda ennam auustada ja armastada, muido aeame tedda isse ennestest emale ja teme wenda wõeraks. Mis teeb se muud, kui tunnistab meie rummalust ja sadab meile kahjo. On temmal pulmad ehk muud rõmo tunnid maeas, siis õlleks se jo selge jõllevus,  kui meie temmale pahhaks Panneksime, et omma saruatsid õppetud innimessi omma piddule kutsub, ja mitte küllamehhi ja naisi, kes seal ommeti ei teaks, mis tehha ehk räkida. Peale selle, mo armad, on se nenda mailma lodud Miis, et seisuste wahhed peawad ollema ning ei sa ial ärrakadduma. Mõnned samad ikka üllemad,  teised allamad, mõnned rikkamad, teised waesemad ollema, agga se peaks kadduma, et tillemad  mitte hoopMüd egga uhked, allamad mitte nukrad egga kaddedad ei olle. „ Watame mu made ja rahwal peale, siis leiame sealt seddasamma. Seal on tillemaid ja allamaid, rikkamaid ja maesemaid, ka targemaid ja rummalamaid teine teise kõrwas. Nenda km Preisimaal on ka mitmed mehhed, kedda rahwas kalliks peab ja auustab, sest et arro saab ja teab, mis uisuggused mehhed rähmale  on; agga sedda rahwa armastust ei olle nemmad mitte seläbbi ommale teinud, et Mäljaspiddi  nende sekka läksid ja nende sarnatseks said, mis tühhi narritemp õlleks, maid seläbbi et süddamest rahwa Pole hoidmad ja neile head sowiwad su ja sullega. Sepärrast ei ella nemmad  mitte suitso toas egga jookse palja jallo, maid ellaMad suurde maeade sees ja soitwad tõllaga, kui sedda sadg jõudmad. On neil pid-