on igga terwe melelise innimesel selgeste teada, et se neste tiggeduse tö olli, agga kes olli naggia, kui üksi köigenäggia ja kättetassuja pühha Jummal? ..Hirmus on kül, et sähhärdused asjad ristirahwa  seas sünniwad, kes teadwad, et armastus, mis liggimesele kurja ei te, üllem käsk on seaduses!  Ristirahwa seas, kedda Issand armastusest tahhab tunda, kas nemmad temma ehk mõnne mu waimo jüngrid on? Ristirahwa seas, kel pühha kirri kaeS, kus selgeste üllewel seisab: Ärge makske isse kurja kätte, waid andkemaad Jummala wihhale, sest kirjutud on: Miilil  o parralt on kätt emaksmine, minna tahhan  kätte maksta, ütleb Issand." ..Nisuggused teud on üsna waeste pimmeda pagganate teud, kus Jummalast egga temma pühhast  sõnnast middagi ei tea. Nisuggused teud teutawad  Eestirahwa kõige möistliko rahwa sees. Nisuggused  teud, kui nad mahha ei jä, sawad ka kõige ilmsüta Eestirahwale kahjo saatma; sest kui weel sähhardusi sönnumid peaks meie maalt todama, siis on teada, et rigiwallitsus kõwwemat seadust saab andma. Sähhärdust kurja tehhakse weel pealegi  ui kallil aeal ja hukkatakse Jummala andid meletuma tiggedusega arra! Heidko igga õige ristiinnimene  risti ette ning tulletago kirjasönna mele: ..Katsuge, et ükski wihha juur ülles ei kaswa, tülli ei sada, ja seläbbi mitto rojasekseisa."  NLnda kaugele üllatas Ottepält tulnud kirin.  Agga nüüd, mo armsad Eestiwennad, kui luggu nõnda on, (mis wasto meie omma rahwa nimme au parrast siamale kätte ning jalgega olleme pannud) siis peab kihwtisid ohhakaid, koerakonokaid ja mustaks kõrwend rongapoegi ommeti meie seas ja nimme al ellamas ollema! Hädda selle rahwale, kus sähhärdused wihhajured peaswad kaswama! Jgga  rahwa seas on kill pahha ülleannetumaid innimise  leida, agga pahha ja pahha wahhel on weel suur wahhe. Agga, tulli peus, omma liggimesele kurja, tiggeda mele ja külma werrega kahjo tehha,  kes sedda wõib, peab kurrat isse ehk mõnni ihho ja hingega temmale ärramüdud pärrisorci ollema! Ja meie lubbame nisuggusi enneste keskel  ellada, neid omma maeasse ja omma kaua äre tulla? Meie istume waggusi maas ja lasseme  kurja siggineda ja muid innimesi hurjutades euneste peale näidata, kes meie ni kurja, külge  hakkawat tõwwe euneste keskel sallime? Tänno lummalale, neid porriga pestud lomi  ei olle kül weel paljo, agga kas peame ootma, kuuni kihtwt-ohhakad muud kaswud on ärralämmatanud? Kas peame ootma, künni kellegi  õige mehhe peawarri eh? kõrwaline hone ennam kurja tullelondi eest julge ei olle? Mis nisuggune üllekätte läinud kurja orri ühhele wõib tehha, scdda wõib lemma ka teisele tehha, kui kurri wihhatuju peale tulleb. Mis tead ehk peab hunt üllekohtust ehk õigusest? Mis teab ehk peab kurrat ehk temma sullane liggimese  armastusest? Tõeste, mo armad, kui ni hirmsad asjad meie keskel sünniwad, ja se meid warrisema ei panne, siis peab rahwa harrimise ja jummalakartusega weel wägga willets luggu ollema! Sest ei olle weel ammo kiil, kui Preestri ja lewitiga ütleksime: Egga minna honepõlletaja ei olle! Tänno lummalale, ei olle kül; agga meie seas ei pea neid ka mitte ollema. Sähhärdune  meleto kurradi tiggedus, mis meid kõiki teotab, ja põlgtawaks rahwaks teeb, peab meie waese, rummala rahwa stest, kus sedda ial leitakse,  wälja aetud sama, kui meie mitte pimmeda pagganate nimme alla ei tahha langeda, waid tossist, wagga harrimise ossaliseks sada. Meie ei rügi siin mitte nende witletsa, üllekätte läinud lomade ennestega, sest need ei wõtta ial zeitungi  lehti kätte, waid mõistlik» ausa innimestega, kes rahwa teotuse wallo, mis kurja ja rummala teggude pärrast meie nimme peale langeb, tundwad  ja kandwad. Kes peaks ni puust ja kimmist  ollema, et sähhärdusi hirmsaid asjo kuuldes temmale mitte nago odda süddamesse ei peaks tungima? Agga mis seal tehha? Noh, mo armad, teie teate jo, et ühhel õiglasel ennam  julgust on, kui kümnel kelmil. Teie teate jo, et igga kurri süddame tunnistus õiglase silma  ees wärriseb. Teie teate jo, et kui põllewad  latrid tihhedam seiswad, üllekohto orjad omma  korkadest wälja ei julge tulla kurja teggema. Noh, nõuda teate siis ka, et kui õiged, ausad, waggad innimesed iggal pool kokko hoidwad, lummala abbiga ühhel melel head ello eesmärki andma ja kurja wasto sõddima, et nemmad sedda  ial ilmasjata ei te, waid sel waewa! käib rohke õnnistus kannul, mis mitte üksnes kurje ei kela kurja teggemast, waid neid ka aega möda heale harjutab ja parrandab. Ja kui siis mõnni kõwwaks keenud kurjateggia ommeti ei tahha omma süddame õelust mahhajätta, siis olgo õiglastel allati silmad ja kõrwad lahti, 330