Rahwa rummalus. Meie se aastane nekrudi-wötminne on jälle modas ning igga noor mees teab, kus ta on, kas krono woi perremehhe tenistusses. Nüüd tulleb küssida: kas on need, kes krono tenistusse  läksid, sellega rahhul? Kas on nad sest Aeru  sanud, et se lummala tahtminne olli, et nad senna ollid sanud, kui liisk nende peale langes?  Kas tallo rahwas römustab ennast sest, et nende poeg, wend ehk monni lähhem sugguf Lane, sedda wäärt olnud, Keisre tenistusfe Lada?  Ota senni! Pissut on neid, Hes hea melega senna lähwad ja kui nad sedda tewad, siis sünnib se rahha eest, agga mitte muido. Mitmed ostawad ennast lahti aina woera rahhaga, mis läbbi ommale üht wölga kaela saatmad, kellest ello-aeg ennam ei tahha lahti sada. Immeks tulleb panna, et meie nored mehhed krono-tenistusse eest ni wägga hoidwad,  egga koggoniste ei tahha senna minna; agga ommetige teab igga senna minneja ja järrele jäja, et se teist wisi ei woi olla, sest ükski riik ei woi ilma soa-wäeta seista; söawäggi  on se, mis tedda pealMitsmH Dda hoidma, et rahholist ello woime elladak Ulgmissest on se jubba nenda olnud ja jäeb ka senni kui mailm seisab, et rigi söa-wäggi ta allamateft saab kokko kutsutud, mis jo keigil  tuttaw assi peaks ollema. Meie armolinne Keisre Herra on wäetenistust  iggapiddi nenda kergitanud, et nored mehhed, kel terwis kae, rõmoga senna peaksid minnema. Tenistusse aeg on koggoni lühhendud;  ihho nuhtlus pea üsna kaotud; se peab suur süüdlane ollema, kedda ihho polest karristakse; armastussega öppetakse keiki, mitte  ükspäinis soa-kunstis, waid ka weel pealegi  luggema ja kirjutama. Ons sul, armas noor wend, parremat perremeest weel tarwis? Tõeste mitte, sest üht sesuggust sa siin ei leia. Missuggune perremees panneb omma süllast argi päwal koli lauda? waid wata agga  kus hobbone adraga, ehk kirwes, labbidas woi monni mu tö-riist. —. Hommikust õhtuni  pead tuggewaste tööd teggema, kui julged ta käest palka pärrida; õlled sa holeto ja ei teni trmste, pead happud sönnad kuulma ehk aeab sind ka koggoni maeast wälja. . Monni ütleb wahhest: seal ollen köwwa kässo ah Mn ikka ennam pri-mees. Sellele kostan: puhhas  walle! Siin õlled sa nenda samma kässo al, kui seal, agga seal täidad sa keik surema kartussega, siin püad wahhest omma punni aeada, mis sa seal ei tohhi; agga üsna primees  põlle sa ialgi; koht on so kubjas, kes sind allati tagga sunnib, temma käsko pead sa wibimata täitma. Jubda algmisses panni Zummal innimesse peale, et ta palle higgi sees omma leiba peab söma, sepärrast ei tohhi  ka kegi ennast taggasi kiskuda, waid römvga  senna minnema, kuhhu lummal tedda sadab. Soldatid ei lähhä ka ennam süggawa  Wennema sisse, waid jäwad sia ümberkaudo,  kust iggä aasta kord woiwad omma wannemid ja sugguwössa watama tulla. Panne mitte pahhaks, w'a kasso-wend, mo jut wennib nattuke pikkaks ja monni sönna keeb sulle ehk wahhest wilto mokka; agga ma ei woi parrata, on sulla tossi, mis könnelen. Ss poeg op 21 ehk ka rohkem aastaid täiO mees aastade ja kondi polest agga ello wiside ja kombede polest üsna laps ei mõista teise ees, kes ammeti ja au polest surem temmast, omma mütsi kergitada ja nenda omma wannemale au anda; sest need sönnad ollid tal tundmata: „Au kellele au tulleb  anda." On ta agga üks aasta wäetenistusses  olnud, kohhe teine mees; mis sa 21 aasta sees põlle jõudnud oppetada, sedda on ta seal ühhe aastaga õppinud. Olleme kord juttu sisse sanud, siis ragime weel eddasi: On ühhe walla mehhed antud, kulata siis körwalt, mis nende suggulased keik suust wälja aeawad: egga se põlle Jummala  egga Keisri Herra tahtminne, et Jaan piddi soldatiks minnema, puhha kohto meeste teggo; õlleks nad kelmid sönna ta eest kostunud,  siis õlleks ta kohhe lahti sanud.  Ühhel  wallal olli teise nekxudi wõtmisse aeal ühheksa  meest anda; liisko wytsid peale wiiskümmend,  ja essimeste numrite sisse langesid keik terwed ja head mehhed, et ärxaandes agga  üks ainus wannemate toitmiZse parrast 60