ga taggasi; nemmad ei salli abbi; abbi teeb neile haiget. Nemmad piddawad omma haigust  terwiseks. Tahhab arst neid awwitada, sus peab ta neile teotusseks ja naeruks ollema,  ennast pilkada ja söimada laskma, neid ööd ja päwad palluja süddame peal kandma ja isse narri palka sama. Wata, wend, se on missionäri te ja tö; pehme ja libbe meie lihhale  põlle ta mitte. Siiski wend, se peab nenda ollema. Pagganatte ja keige uskmatta rahwa hulk on otsekui suur hullomaia. Hullud  pliddawad ka endid targaks ja ommad arstid hulluks. Nenda tewad pagganad missionäridega.  Kes omma issamaad mahhajättab,  nende jure lähhäb, neile middagi ei wi, isse middagi ei sa, waewa näeb ja risti kannab,  nende arwates otsekui tule kätte: eks se ei pea nende silmis jölle ollema? Nad ütlewad  saggedaste; „Sa õlled wist koddo üht suurt kurja teinud, muido pollekstd sa mitte sia tulnud." Ehk jälle: „Se on sinno ammet,  selle eest saad sa palka, sa pea djo nenda  kulutama." (Waatke mönnes asjas näitab, nago õlleks meie rahwas India rahwaga ühhe rinna otsas immenud; eks meil rägita seddasamma?)  Saggedaste pead sa Jesaiaga kaebama:  „Ma raiskan omma aega ilma asjata."  Saggedaste saad sa lootma, kui hakkaks Zummala sönna iddanema, agga keik on walle ja pettus. Ja lähhäb siis kord Zummala tulli ühhes süddames pöllema, siis kandwad preestrid  ja suggulased wet peale, et sedda ärrakustutada,  mis muidogi alles suitsew taht olli. Peale selle on ka Zndiamaal Eiropa ristitud innimessi küllalt ellamas, kes omma pahha elloga  surnuid pagganaid nende surmas weel kinnitawad. Nisugguse rahwa sekka lähhäd  sinna. Ni kallid puid ja wilja, kui se ma seal kül kaswatab ihholikko au ja römo egga warra ei leia üks wagga missionar  sealt mitte. Temmapeab hingesi otsima. Znnimeste hinged on Zummala kuldtükkid ja kallid kiwwid, mis ta tagga nöuab. Zubba tuhhat aaKtat tuakse Zndiamaalt kulda ja kallid  kiwwa. Wist ei olle üht ainust kroni Eiropa  rikides, kelle sees India kiwwa ei hiilgaks.  Se ködduneb keik ärra ja ei maksa su- rel kohtopäwal middagi. Toob agga üks waene missionär üht hinge Zummala ette, siis toob ta ennam, kui laewade hulgad , mis kuld ja höbbe koormaga tulleksid. Za kus on so tuggewus? Ei mitte sinno sees. Mis on in nimenne, et ta pimmedusse rigi ülle peaks wöimust sama? Rööm Issandas peab sinno wäggi ollema, misga sa wöidad. Usk wöidab  mailma ärra-. Sa lähhäd temma kässo peale, se kinnitab. Wend, so Õnnisteggia sadab sind innimesre hingest korjama, temma sönna ja saakramentid on so söariistad, ja temma isse so wäggi. Nenda minne sa ja nenda lähhäb so teekond korda." Kui missionär D öd erlein isse ka ollL tunnistanud,  et ta Kristusse armaötussest ja kässo peale malmis olla, wälja minna ja nenda tehha, kui temma selge sönna öppetab: sai ta kolmaino Jummala nimmel sisseönnistud ja nenda olli se kallis missionipühha löppetud. Nallatambi ja Samuel, Tamuli missionärid. Trankebaris. Ms meil nüüd Leipsigi missionitööst Jndiamaal  weel pari sönnaga nimmetada jääb, on se römus sönnum, et Issand neile Tamuli rahwa  enneSte seast hakkab hingesi ärratama, kedda  öppetaja ja missionäri ammeti peale wöiwad  ettewalmistada ja sisseönnistada, nago se üllemal nimmetud kahhe Tamuli - mehhega minnewa suil on sündinud. Sel kombel on üksi öiget lotust eddasi sada. Nende enneste seast peawad koggodussed ja koggodustest öppetajad  sündima. Nago meie ka mulalt maalt öppetajaid ei ota, maid sadame neile, nenda peab se Issanda abbiga wimaks Jndiamaal ollema.  Kui kuhhoge ennam missionärisi tarwis  ei olle, et Issanda walgus jubba iggal pool pölleb, siis on temma käsk täidetud; agga  enne mitte. Sepärrast on missionäride pea murre, igga rahwa ommast suggust neile öppxtajaid  seädida; agga se ei lähhä mitte ni pea, waid wöttab innimeste arwates ka Jndiamaal  weel paljo aega. (Australia merre saarde  peal on se ruttem läinud, agga seal on ka 79