Perno Postimees ehk Näddalileht M W. RL69 AAMs jPer««s, keflnäddal 3. Septembril.^ aasta. TeS lehhes seisad. Tänno piddo. Ommalt maalt. Pernuft: Mustuse päwa pühhitsus. Kindral-kubberneri herra. Kuiw kõrts. Riast: Onneto kukkumine. Tartust: Wihma saddo. Jälle koddo. Kuramaalt: Wilja sagist. Peterburgist: Margusest. Kaugelt wöerad. Raudteedest. Aeawiwitus. Kahjudest. Mata ette, kellega sa kaupa teed. Kurskist: Tum mörtsuk. Saratowist: Mäe mahbalangmisest. Kidowäärt ettewötmine.  Liwadiast:  Keisre Herra wöeraspeul. Wöeralt maalt. Preisimaalt: Pettus. Dresdenist: Kloostre pahhandus.— Austriamaalt: Pühhapäwade kautamisest. Prantsuiemaalt: Napoleoni haigusest. Lüonist: Õnnetus sutte aukus. Hispaniamaalt: Rahhoto ello. Kirjawastused. Teadaandmised ja kulutused. Tänno piddo. Saime pari näddala eest Kurressare sõbra käest kirja, kus ta romoliko asja teada annab, mis seal 24» Julil sündinud» Olleksime heamelega  sedda kohhe kasa wötnud, agga naburi jahwates otti poleli peal, sepärrast ei wöinud parrata, egga sõbra kotti warrem kassile wötta. Ja et enne, kui kellegi silmade ette astume, Rigas ennast näitamas peame käima, kas silmad  puhtad, möttab jälle näddala päwad ärra, sepärrast jäwad sönnumed nattuke hiljaks. Noh olgo peale, siin on sõbra kirri: „Armas Postimees! Üht ligutawat römo asja, mis minno körwad se aasta 24» Julil siin Kurressare linnas kuulnud, silmad näinud ja südda räkimata sures ossawötmises on maitsnud,  pallun ma omma helde Jummala ja armolise  Keisre Herra auuks ja keikide õiglaste süddamete  römuks omma luggejatele teada anda. Et siin Saremaal, terwe aasta aega, künni tänna päwani kibbe nälja aeg olnud, sedda teab keik Europa ma, agga parremine need helded andjad, kes ommad süddamed ja taskud  on lahti teinud ja meie rahwa peale hallastanud,  meie ütlemata sures ihholikus puduses.  Et meie Marahwas, kui neil hädda käes on, mitte Jummalat ja innimesi üksi ei palko waid ka omma heateggiaid tännab, sedda on nemmad 34. Julil, se aasta, wägga Vennaste  üllesnäidanud. Aasta eest (Juli kuus ollid meie Marahwa, agga issiarranis keikide leiwawannemate  süddamed ütlemata suurt murret täis. Leikuse ja wilja kokkopannemise aeg olli käes, agga leigata ja kokkopanna ep olnud middagi. Pühha Jummal olli meid katsma tulnud, otse kui Elia aeal ja kuiw ning körwetaja pallawus  panni keik wilja kasso kinni ja wöttis sedda keik meie käest ärra, misga omma ihho toidame ja üllespeame. Jummal näitas meile, et peame ärratundma, et keik toidus Temma käest tulleb ja et sedda siis ühhegil põlle, kui Ta sedda ärrakelab. Meie ihholik hädda näitas  ni sureks minnewad, otse kui sellel, kes penikese lõnga otsas omma haua kohhal rippu b, se on: keikide leib lõppes otsa, keikide püttad,