ges mailmas tuttaw ja prugitakse tedda wägga  rohkes te, egga põlle mitte üht ainust rahwast  ennam ma peal leida, kes temmast mitte ei peaks luggu piddama ja üht ehk teist head kiitma. Znnimesse jures on jubba sesuggune pahha pruuk: on ta ühhe asjaga harjunud, siis ei tahha ta temmast ennam lahkuda, ja teab temmast kes teab mis head kita; nenda ka luggu tubbakaga; agga toe möda öölda, ei olle temmast ei nähha egga mõista, mis kido waärt õlleks: ehk wahhest sedda, et innimessed,  kes temmaga kauplewad, ehk wabrikutes kaubaks walmistawad, head kasso sawad? Muud head ei sünni temmast kita. Need kes tedda õppinud prukima, olgo et nemmad tedda pölletawad ehk nuuskawad, ei tahha naljalt ennam mahha jätta, waid on sures häddas ja waewas, kui Lemmast juhtub pudus kätte tullema. Ommetige teab sedda igga pibomees,  et kui ta esstmest korda pipu suhhu wöttis, se Lemmale paljogi waewa teggi, panni  süddant pöritama ja oksendamissed tikkusid peale ja mis se tähhendab? Mis muud kui sedda, et tubbakas innimesse terwisele mitte hea põlle. Pibo piggi põlle muud kui surma rohhi! Parrako, leiame Eestirahwa seast saggedaste  ka sesuggusid, kes pibo põhjast järrele  janud tubbakast wälja kabiwad ja suus piddawad ning pealegi weel kidawad: midda piggitsem, sedda parrem. Ei armad Eesti wennad! terwiseks ei woi se ialgi olla, waid sedda woime paljo ennam terwise rikkujaks nimmetada; sest neist kes tedda prukiwad, saab wägga arwast kegi .)(> aastaseks! Selle allalisse  süllitamissega tewad omma kopsule liga, immewad temma rammo wälja ning sawad wimaks tisikusse többe, kellesse peawad surrema.  Ka tubbaka wessi põlle kellegile hea; sepärrast tulleb sedda wägga laita, kui innimessed  ellajatele tubbaka wet kurku kallawad, kui neil üks ehk teine wigga juhtub ollema, ehk kui hobbustel kärnad on ja neid sellega pestakse, ehk kui sedda lammastele sisse antakse, kui neil luttika tobbe arwawad ollewad. Üks sesuggune rohhitseminne ei sada head, waid teeb paljo ennam kahjo. Need innimessed, kes alles kaswawad, pan- newad sega omma kassu kinni, kui warra hakkawad pibu tõmbama, jamad kängu, samad  pödduraks, kautawad smma priskust, ködduwad  isseenneses, künni wimaks surrewad, sest et tubbakas nende rammo ärra immed. Sepärrast ei sallinud manna rahwas, egga salli möistlikkud wannemad sedda ka praego koggoniste mitte, et nende lapsed, kui nad meel mitte mehheks põlle sanud, pipu hakkaksid prukima: sest et teadmad sedda neile sureks kahjuks ollewad. Meie päiwil ei häbbene noor suggu ennam, maid piddawad sedda sureks auuks, kui tatti tolk ninna al ja piip suus rippub. lubba karja poistel tormawav wainul  pibud suus. Kust sesuggused rahha samad  tubbakast osta? Kust muialt kui warrastawad isfa kukrust, kas tubbakast woi rahha, mis agga wägga pahha on.  Ennamiste  on se ka: kes liig norelt hakkawad pipu tõmbama, omma asset ösel märjaks tewad! Tubbakas teeb suurt kullu: rahha mis temma  eest antakse, saab suitsuks, mis suust ja pidust tule kätte lahhäb. Ta on üks pahha ammet, kellest kegi ennam naljalt lahti ei tahha  sada. Mul põlle ka siin sedda nöu olnud wanna pibu mehhi manitseda, sest egga se jo pat põlle, pipu tõmmata, waid se pea assi, mis mind sedda panni teggema on, et wannematele  tahtsin õõlda: omma lapsi manitseda, ja nende ülle walwada, et nemmad mitte liig norelt sedda pahha terwise rikkuwat ja rahha södawat ammetit ei öppiks, waid sedda rahha,  mis tubbaka lehheke tulleb maksma, ühhe teise lehhe eest parrem woiksid wälja anda, mis mõistust kossutab ja hingele kasso sadab  ja se on: kas üks kenna ramat ehk ka üks armas Postimees. lägo se kölbmata pruuk ja wiis, pibo warre labbi suitsu suhhu tõmmata ja sealt jälle wälja puhhuda, katsumata  asjaks; ta on tõeste üks kahjo agga mitte kasso sadetaw assi. Löppetusseks ütlen weel, kus tubbakast kaswatakse.  Meie päiwil Harri takse ja kaswatakse tedda keikis paikus, ka meie maal, mis agga suur assi põlle. Wennerikis kaswab ta Bessarabia  maal keige parrem, kus sured wäljad 394