teisa musti koggusid äkkiste nago maast kopa ees wälja ja nende kolle soakissendaminne (war-whoop) köllas hirmsaste läbbi waikse ö; mees mehhe järgi tungisid kopasse, kargasid  raskes te maggajate peale ja siddusid möllematte  käed ja jallad nahk rihmadega kinni. Mähhärdane ärkaminne unnest! Kui hirmus, et ennast äkkiste jölleda Ojib-was Zndianide wangis leitsid ollewad! Köwwaste seutud, jäid nad, ühhest jaust Jndianidest wahhitud, öseks kopasse, kus need punnased sadana sullased omma wangide kässa ja jalgo, mis köwwaste siddumissest üllespaistetand ollid, wahheda nua otsadega kriipsutasid ja pallawakS tehtud noolde otsadega körwetasid. Nad teadsid, et neid se keige hirmsam surm, mis tore Zndianide  jölledus wälja möttelda wois, otas ja et pöggenemist ennam lota polnud. Hommiko, kui walge wälja jõudis, said mönned nende siddemed lahti wöetud, et pissut  hingata woisid ja ka nattuke toito antud. Ollid sellega walmis, siis tõusid keik Zndianid  ülles, wötsid wangid enneste keskele ja hakkasid põhja pole Kam-au-is-tikwe jõe kallast  möda Ojib-was Zndianide ellopaiga pole minnema. Ose puhkasid ja wangid said jälle kassist ja jallust seutud ja pinatud; teisel hommikul  koido aeal hakkasid jälle eddasi minnema.  Lõuna aeal jõudsid nad wangidega omma ellopaika. Ilma sönnalausumatta ja terretamata läksid küllast läbbi wangi - kopa jure, mis teine pool külla serwas seisis ja pannid wangid senna sisse. Senna jäeti neid kättest jalgest seutud ning igga Indiani söamees  tõttas omma wihwami (urtsikusse.) Ehk kül ärrapeäömist polnud ja nad kül teadsid, mis surm neid otas, ei sanud Winterssi  lustilinne meel se läbbi weel rikkutud; häddast olli wiimne Jndianlane kopast wäljas, kui ta ennast omma seltsimehhe jure weretas ja pool naerdes ütles: ~Walgekuusk! ma ussun,  meie wiimne trump on wälja mängitud; keik meiega otsas; olleme kui rottid lõksus!" ..Walgekuusk woib murda, agga ialgi ennast  köwwerdada." .Jah, küllap same paggana modi arrapilbastud."  „Walgekuusk saab, surma laul suus, õnnelikke  jahhi made pole minnema." „Minna ka, agga kui wähhä mahti saan, tahhan ma neile ommalt poolt weel pikka jahti walmistada, ennego minno peanahka kätte samad." „Shing-wau-konoe saab surrema." .Meie olleme pahhemast loksust peäsnud, miks ka mitte sest?" ..Kuulgo surmasaatja minno sönna. Wiimsel  ööl, kui unne raske kassi igga silmalau peal olli, agga mitte minno; kui ku ja tahhed  mustaist tormi - pilwedest kaetud said ja põhja tuul metsas könneles, kui järwe laened üht täielikko hädda ja ahhastusse surmalaulo laulsid, kui lehhed pude otsas, nago hulk wihhasid  maddusid kahhesesid, seal tulli'üks heal Walgekuse körwo ja ta jöi temma sönno. Surma tähhendaja o-kul istus temma kohhal kuiwa oksa peal ja ta teadis, et tullewa aea pimmedad maimud jubba tule tiwul ollid. Need sönnad, mis sossistud said, ärgo sago ial jälle kuuldud; agga hingaja Walgekuse kehha ülle ei tõuse teine ku mitte ennam! Pu lehhed ütlesid temmale sedda, järw könneles otse seddasamma, ja o-kul, kui ta omma limadega  wasto näggo lõi, wakus ka seddasamma  körwa sisse. Paat otab siin pool surma-jöe kaldal, et tedda ülle pimmeda mette wia ja waimo pruut on jubba udes ellopaikas  soendamisseks tuld pöllema südanud ja otab tedda. Shing-wau-konoe saab surrema!" Winters, kes sedda selgeste teadis, kui asjata  se õlleks, Indiani mshhe ebbausklikko meelt pöörda, sest ei katsunudgi ta sedda; ta enneselgi tullid rasked mõtted ja eestundmissed;  siiski katsus ta kord omma punnase wenna meelt lahhutada ja pöggenemisse mõttete peale wia ja nenda läks nende aeg eddasi, künni needsammad Indianid, kes neid wangiwötnud, mustaks tehtud näggudega sisse astusid, neid ärrawisid ja nöupiddamisse maea ette pöllend posti külge siddusid. Pärrast mitmesugguse könne ja tembude teggemisse järrele, mis Jndwuid sähhärdusse asjade jures prugiwad, kui ühhemele ja nöupiddamisse  piip suitsetad, Waimo- ehk Rohho- 134