Orri ei tohhi omma issandat mitte öppetada ehk temmale nöu anda. Belini pillamisse ja raiskamisse jures piddi wäggise wimaks peniks peusse tullema ja tulli ka. Teised Prantsussed said omma warraga weel warrem malmis ja aitasid nüüd ka tem,ma  pärrandust löppetada, mis nad nago kärbsed  pima pütti ümber, wägga hästi mõistsid. Eüstakius wärrises, kui eddespiddise ello peale mõtles. Kui wiimne Dollar olli wäljaantud, mis siis heaks nöuuks? Ta tundis ärra, et tö üksi aitab. Jgga tund, mis tal herra passimissest  ülle jäi, püdis ta rahha eest tööd tehha ja middagi tenida, et mustal päwal wötta õlleks. Wimaks olli Belini kukkur tühhi. Agga  mis nüüd? Tal tulli kül meel pähhä, kui pahhandades isseennese karwo peast kiskus, et ni jölle olnud, agga mis läinud, olli läinud,  ja sähherdune tullesüllitaminne ei tonud koppikut ennam taggasi. Õnneks olli ta ilma naeseta ja lapsita. Tööd tehha ja tenida! muud nöu ennam ei olnud. Agga se olli kibbe tük leiba selle mehhele, kes kül süa mõistis,  agga mitte tööd tehha. Oh sa heldene aeg, se olli raske! Kes lapse pölwest sadik pärrisorjade  kätte peal olli kantud, allati töta head sönud, j onud ja kallist kannud, se piddi nüüd appi, kuuljad ja näggiad! se piddi nüüd tööd teggema! Hirmsamat asja ei wöinud  jo ennam olla. Ja siiski ei waunud ma egga langenud taewas, waid endine suur rikkas herra Belin piddi omma kümne sõrmega katsuma  middagi tenida, kui mitte nälga ei tahtnud  surra, mis ka nattuke kibbe peab ollema. Et ühhe nisugguse tömehhe tö mitte suurt sisse ei tonud, on muidogi teada. Kui Eüstakius nenda omma issanda willetsa lou peale watas,  seisis ärrakaddunud poeg ellawalt ta silmade  ees. Need päwad röhhusid Belini wägga  mahha ja saggedaste oigas ta omma pärrisorja  kuuldes: Surm õlleks parrem, kui nisuggune  orja-ello!" Ja ommeti ei olnud lemma  kellegi pärris egga piitsaallune, nago Eüstakius,  temma must orri ja mitto miljoni teisi Amerikamaal. Eüstakius wallas silmawet omma perremehhe  kitsikusse pärrast, teggi kahhewõrra tööd ja olli wagga römus, kui ta omma issandale  üht ehk teist endist römo weel jõudis tenida.  Ta waewas ennast pea surnuks omma  perremehhe parrast, agga sel ei tulnud ial mele temmale selle eest üks ainuske kord ..õlle terwe" üttelda. Ta olli jo temma orri ja - nenda mõtles Belin mis orri teeb, sedda peab ta keik teggema; orja tännada õlleks  perremehhe teutus. Ms Eüstakius igga  pääw piddi kuulma, olli se iggawenne kaebdus  tö raskusse ja häbbi ülle, et se mees, kedda Zummal tö peale ep olla lonud, piddada tööd teggema, mis jo pärris orjade ossa olla. Eüstakius ei pannud mitte immeks egga pahhaks,  mis ta perremees kaebas, ja ehk ta kül isseennast temma eest pea ärraohwerdas, jäi ta ommeti pärris orjaks. lal ei kuulnud kegi Eüstakiust kaebawad, waid kui omma tööd teggi ja higgi möda kulmo mahha Mus, kuuldi tedda laulwab : ..Kes Jummalat ni lasseb tehha, kui temma tunneb üllewelt zc." Mis piddi agga neist sel kombel wimaks sama? Belini mõtted ollid allati Domingo sare pole pöördud, kussa temma maad ja maead ollid jänud; sest seal olli temma önnema  ja endine õnnis põlli, ja sealt tahtis temma ja teised Prantsussed sedda jälle ülles otsida; ni rasket kätte tööd ei tahtnud ükski ennam kannatada. Kui Eüstakius sedda nõu kulis, ehmatas ta ärra. Ta pällus omma herrat Zummala kele, mitte Domingo särele taggasi minna, kus surm tedda otab. Ta tahta hea melega tööd tehha, et tal pudust ei pea ollema, ehk ta kül endist pölwe ei wöida taggasi sata. Agga sedda rakis ta tule kätte. Aega möda koggosid 500 pöggenenud Prantsust  kokko, ja nende seas ka Belin omma pärrisorjaga, kes ühhe laewa peal Domingo särele Dauwängi (Dauphin) linna alla tahtsid  purjutada, kus Hispania söameestest Neegride  wasto abbi ja kaitsmist lootsid leida. Laew sai õnnega Ml senna; agga kui wägga Eüötakmssel õigus olnud, piddid nad pea tunda sama. Neegride suur mässaminne Domingo sarel olli kül jubba wahhe waiksemaks janud, ag- 291