tullema, ja Wenne wallitsusse alla heitma. Sest parreni on koroke hule käes, fui kakkoke tule käes. Wõeralt maalt. Preisimaalt. sSõdda jälle Noh, armsad sõbbrad, nüüd ma wöttan asja paunast wälja, mis maiakale kül wägga maggus saab ollema. Suule magguS, kõhhule kibbe. Londoni konwerentS on walmis. Tullid kokku «õun wõtma, ja sest ei sanud kõigewahhematgi. Ei sa ükski eddast, kes hvbbose wankre ette panneb,  ja härga priprossiks kõrwale seab, ei wea ka ükski wilja koorma põllo Peält rehhekattuSse alla, keS härga ning lamba rattaste ette pistab. Sinna wõid enneminne tuld weega suppiks kokku keeta, kui et sinna innimeste süddamid ühhendad. Muudko katsugo nemmad rammu, ja kes töisega karwopiddi kons olles waenlasse silma peast wälja kissub, sel on õigus käeS. S esannna mõistus, mis mõõga otsal seisab,  on paitusse ilma sees kõige parrem. Sesamma mõistab, mis õigus on. Taanlaösed ei leppi ning ei leppi, ja Inglassed lassewad enneminne kõik ilma hukka minna kni et nemmad ka mõikaksid  tunnistada: „Meie olleme pahha nõllu annud." KonwerentS on otsas, sõdda jälle lahti. lubba Preisi mehhed jälle on Taanlastele  mõõga otsa näitnnd, ja neile püssikuli maitsta  annnd. Alseni sare, mis weel Taanlaste käes olli, on ncnnnad ärrawõtnnd, ja selle wõtmiöse  jures 1,000 Taanlast wangi pannud. Sellcgipärrast Taanlasscd ei tahha weel mitte leppida. Nemmad ütlewad: „ Ikka mcrri on weel meie kä, ja merre peal on meie laewad, ja laewade peäl on meie wäggi. Nüüd tahhame siin ning seäl rannale aiada, ja Preislastele waewa tehha." Prcisilassed ei karda mitte. „Tulge agga, küllab walmistame teile istnmisse paika." -- Millas, oh millas saab se hirmus werrewattaminne lõpma?! Preislaöscd lähhäwad  ommal maal nüüd ka rannale, neid sõalaewu  waatma, mis nende kmmingas Amerikamaalt  ostnud, et ta nendega wõiks merre veät Taanlastele wastu wõtta. Austria ehk Ostreihi  rahwaS tahhawad Preisilastega ühhcskous Wüneni sare peale minna, ja sedda wisi oi ete Taanlaste süddanie sisse tükkida. Inglased näewad peält, agga ei ligu mitte. Nemmad oot- wad meel, ja ütlewad: „Kui meie kaup agga heüste joseb, siis mingo kas ka kõik ilmama hukka." Aissingr linnast. sWiirstide sõbbrus.j Austria Keiser Peab sõbbrust Weune Keisriga, Wenne Keiser Preisi kunniugaga. Pai eri ütuningaS  tulleb jure. Wiirtembergi kroni Pärna ei jä ka mitte kaugele cirra. Prantsus wadab  Pahha silmaga selle sõbbrusse peale. „Kas teie wanna leppimist tahhate jälle üll esse wõtta, ja mõõga otsa miuuo pole pöörda? Oot, oot, minna leppin ucste Inglassega. Küllad siis sate näggema!" Ähwarda peale. Egga sul üksi mõõka ei olle, ja tviste peade sees on ka mõistust. sßahwa roõmuStaminne.j Weikse Kissingi Linna rahwas roõmustawad wagga, et keisrid ning kunniugad neid waatnia tulnud. Kõige ennamiste roõmustawad meie armsast keisri herrast. Kui temma omma adbikasa ning omma  lastega mõda nende ulitsaid käid ning kõnnib,  siis õiskawad agga lahke armsa keisri parrast.  Suur must koer Somemaalt, nimmi Türas,  joseb ikka Keisri taggas, ja mängab keisri lastega, kedda ta wahhelt mängades ka mahhatöugab.  Lapsekesscd aeawad naeradcs jälle lillesse, ja sillitawad Tiirast. Wini Annast. sS leswig - Holsteini hertsog.j Wini linnas pnhhnb tnnl ka ei mitte ühhest, waid nelja ilma otsast. NahwaS jäewad  seäl öiete mõtlema, kelle kätte Sleswig- Holsteinimaad anda? Kas Wridriki kätte? Kas Oldenburri hertsogi katte, kes meie armsa Wenne keisri snggnlanne? Woi kas Daanlaste kätte? Wõi kas Preisilaste kätte? — Preisitastega nemmad  nüüd on sured sõbrad, agga ilma peät ei õlle ükski assi ilma otsata. Sel sõbbrnösel on ka otsa. Ncmmad wõttawad kiit Preisitastega Sleswig-Holsteini maad Daanlaste käest ürra, agga nemmad ei tahha sedda onuna sõbbrale mitte anda, et sõbber mitte wägga lihhawaks ei lähhäks.  Ncmmad annstawad wenne keisrit ka wägga, ja temma snggnlanne, Oldenburri hertsog,  saab sest annstamissest ka onuna jaggu, agga sest janst sünniks ikka Sleswig-Holsteini maad mahhawvtta. Nemmad Lahhaksid ka Daanlastega  jäll? sõbbrust piddada, ja neile Sleswig- 213