Wörro makonnast. uendus.j K?annape kihhelkonnas Koraste wallas sai 6. Nowembril  J eksi uus kolimaea sisseõnnistud. Wanua  kolimaea, mis 27 aastat seisnud, olli liig kitsaks jänud, et nüüdsel aeal ennam sellega läbbi ei sanud. Koraste herra, Baron Ungern- Sternberg peab kolide eest truiste murretsema ja, kui kirriko wöörmündri herra, selle peale käima,  et seal kihhelkonnas iggas kolimaeas ka kirjutusse  koli petakse, nihästi poeg- kui tüttarlastele, mis muidogi kidowaärt assi on. Sesamma herra olla ommast metsast ilma hinnata nipalo palke aunud, kui II sülda pikka ja 5 sülda laia kolimaea  peale tarwiD läinud. Tännowäärt assi! Agga wald ei olle ka mitte, käed rüppes, oot- Mud, kuuni palgid isse metsast wälja tullewad ja maeaks sawad, maid kohtomehhed selle eest hoolt kanud ja rahwas mässimatta end kullntanud, et uus kolimaea ühhe suwwega malmis sanud. Laggi ja põrmand olla lauast tehtud ja ellamisse toal keller al. Luggemisse tunni piddamisseks olla isseärranis suur tubba tehtud keigega, mis seks senna tarwis oy. Kimmid olla wald ostnud  jn lauad onuna kullo peal sagida lasknud ning maea malla rahha eest üllesehhitud ning seisab nüüd walla ja temma kohtomeeste auuks Malmis. Tänno Jnmmalale! Nimmetud Päwa õhtul, kui maea piddi sisseõunistud  sama, on perremehhed ka selle eest murretsenud,  et uus maea küünlaga walgustud sauud. Aus moisawannem olla ka isse tulnud rahwa rõmust ossa wõtma. Parrast essimest laulo piddanud kogg. õpp. v. Holst tännopalwet,  et lummal sedda suurt tööd lasknud korda minna ja töteggiaid keige kahjo ja õnnetusse eest hoidnud ; selle peale teinud ta maenitsusse kõnnet ning õnnistanud maea Kolmaino Jummala nimmel  ewang. Latterusse usso kolimaeaks sisse. Nüüd tulnud jutlus nende p. kirja sonuade ülle: „Jehowa, ma armastan so koea asset ja sedda paika, kus sinno au ellab zc.," ja selletanud noorde ja mannadele ärra, kuida keik omma kolimaea peawad armsaks piddama, et siin ka Jehowa au ellab ja temma sõnna helliseb. Koea pühhitseminne  lõppenud selle lauloga: „Onnista ja hoia ze." Parrast sedda piddanud ka uwisaherra lühhikest  kõnnet, et wallarahwas ja nende lapsed kolitamist  ja õppimist armsaks peaks ja taggauöuaks, kust nende sumu kasso tulleb. Temma tunnistanud  ka, et wald end selle tö jnres nutte ei olle sundida lasknud, waid isse holega tööd teinud. Lõppetusses andnud ta nõu, et wald omma kolimaea  tullekassa sisse lasseks et juhtuma  õnnetusse eest wõiksid julged olla, ja ludbannd  kotile illusaste köidetud piibliramato maltusseks  kinkida. Et wallakoolmeistrist middagi ei olle ööldud, Lulled sest, et Innuna! tedda kewwade ärrakutsnnud;  maea palgiweddo on ta kül weel näinud, agga mitte ennam muud. 34 aastat olla temma  seal jõudo möda tööd teinud, nüüd on Imnmala  ees. Temma assemele on seks talweks üks noor kihhelkonnakoliõppia pandud; andko lummal, et temma ka selle ammeti peale wõiks kinnitud sada ja omma rahwa kassuks ammetit piddada. Siamale on nüüd nmido keik wägga hea, agga pahha on, et kirjasaatja lõppetnsseks ütleb : „Meie kihhelkonnakool om hengussele lamm!" So! Mikspärrast sedda? Kas tarkus jubba liig sureks läinud? Kas wallakolid jubba kibhelkonnakoli  wärilisseks sanud, et sedda ennam tarwis ei olle? Kui mitte, mis peame siis sest armama,  kui kihhelkond 1866 meel omma koli lasseb  „henguSsele" minna? Kolide „ärrakoolminne"  on wissist kahjolik surm, keige wähhemast nipaljo, kui weekaewud kinnimatta. Et kirjasaatja  kolihaigussest middagi ei kõnuele, mis tedda „hengnssele" saatnud, siis loppetame küssimessi,  kuuni ehk selgemat teadust same. Kolide sündiminne teeb rõmo, agga mitte nende „hengussele"  minnennne. Aaremaalt. s„Keisri-kiwwi."s Nia seitung kulutab meile üht tähtjat asja Saremaalt. Aastal 1804 olli saarlastel õu, keisrit Aleksander  I. ka onuna sare peal nühha, kus ta mitto Päwa Kurresares ja ümberkaudo mõisade peal ellanud. Taggasi reisides tulnud wäiua kaldal Orrisare jama jures kuller kirjadega keisrile  wasto. Keiser wõtnud kirjad, läinud omma teeseltsist emale, istunud merrekaldäl kiwwi otsa mahha ja haklanud kirjasi luggema. Kaua istunud  keiser kiwwi otsas ja waatnud süggawas mõttes merre peale. Mis kirjades seisnud ja mis keiser mõttelnnd, ei tea nmidogi kegi, ehk 375