jawad, agga ommeti ei tohhi se mitte ihnusse läbbi sündida. Nenda olli se nüüd Lausega mitto aastat läinud; igga kord kui ta koeo tulli ja omma rahha ülle lugges, pahhandas se tedda wägga, et ta jälle külma suga olli linnast taggasi tulnud.  Mitte kaua aea eest, - se olli na enne Jöulo, —läks ta jälle linna woriga R. linna, ütteldes: kui ma sekord head hinda saan, siis peaks se wanna isse püsti trahteri ukse peal ees ollema, kes mind taggasi hoiab sisse minnemast.  Se kord ei sanud ta mitte üksi head hinda, waid ennam kui ta koddo olli tohtnud möttelda. Oh onne! nüüd seisis ta tõotus kindel kui kaljo; ja immet, ta läks weel kaugemale: omma poea peale mötteldes, wöttis ta kohhe ühhe wie rubla tükki, kirjutas  üht lühhikest kirja, panni rahha sisse, et temmale pühhadeks nattuke tasko rahha sata; nendasammoti tahtis ka tänna, ta omma wanna höbbe tasko-uri tõeste ühhe uurmaakre jure parrandada anda, mis jubba wiis aastat  selle tarwis olli kotto kasa wöetud ja ikka jälle taggasi widud. Agga se essimenne tõotus piddi essite tallitud sama: prukosti wötta; eks pärrast põlle aega posti peale ja uurmaakre jure minna. Essimest korda tundis Laus omma rikkust. Uhke näo ja sure sammudega trahteri pole minnes, watas ta ümberringi, kas ka teised näewad, kus ta lähhäb? Agga sedda liggimale ta trahteri pole jõudis, sedda arremaks läks ta südda ja arwemaks ta sammud; ühhe seestpiddise  wärristusega jäi ta senna ukse ette seisma. Nenda seistes olli ta weel ükskord sedda asja öiete järrele arwanud ning leidnud,  mis kasso tal siis sest heast hinnast olla, kui ta tedda sel wisil jälle ärrapillab? parrem  teine kord, kui selle tarwis pissemad rahha  on, seal jures putus ta kässi taskus kui teadmata nende höbbe rublade külge, kelle kölliseminne  nago palwe ta körwo köllas neid mitte ühhe teisest lahhutada. Rõõmsa süddame  ja lahke näoga, et se assi teiseks korraks  woib jäda, olli ta ennast ümber pöörnud; sedda rahha poeale tahtis ta kotto ärrasata ja ka urise kord weel taggasi wia. Enne kui ta weel minnema sai, astus üks saks, kes na pealt wadata üks kaupmees näitas  ollewad ja Lause kahtlast meelt emalt kaua waatnud olli, te peale ette, ..terre hommikust armas Mats!" ütteldes. .Minna ei olle mitte Mats", kostis Laus, sure silmadega selle wõera  saksa peale wadates ja minnikut tehhes. ..Peaks ma eksima?" Laust weel kord kinni piddades, ..kas sa ei olle mitte sesamma, kellega  meie minnewa aasta just selsammal aeal siin trahteris ühhe puddeli wina jõime ja ühhe laua äres sõime?" ..Ka se on eksitus", wastas Laus, ma põlle ilmaski seal sõnud ehk jonud." ..Siis pallun ma mitte pahhaks panna; agga et kaks innimest nenda üht näggo woiwad olla, põlleks ma omma ello aeg mitte uskunud",  ütles saks. ..Agga mis kelab sind siis senna sisse minnemast? seal söwad ja jowad allati talloperremehhed, kes omma kauba eest head hinda sanud; mõtle need mitme suggused  praed ja kogid mis seal keik sada on, ja üht klasi head wina woib so pea ka ommeti kanda? Lause su jooksis wet; ta nikkutas peaga ja ohkas. ~AH! nüüd ma näen mis sind waewab, sa kardad ennast selle makso eest? kui muud ei oüe, kül meie sellega nöu leiame tulle agga kasa; sinna õlled tullewa kord minno söbber, kui sa jälle linno Linna tood ja minna maksan  tänna sogid ja jogid", ütles saks nenda lahkeste ja maggusaste, et lust olli pealt wadata. Pärrane suga seisis Laus, wet pühkides mis jubba mollemilt poolt su-ärest hakkas tilkuma  ühhe saksa ees, kes puhtast heldusest keiki sedda tale pakkus, mis järrele ta südda jubba ammo iggatses: agga ommeti ei julgend  ta wee! mitte selle peale kät lüa ehk selle au-pakkumisse eest tännada; saks ei odand ka sedda, wait tedda kaenlo alt kinni wöttes, läksid  mollemad treppist üllesse. (Jääb polele.) Ommalt maalt. Peruust. woi nüüd kegi ennam immeks panna, et tal- 346