preilidest pudust. Üks waene neioke, meie ees, seisab uhke Hiinlase selja tagga pibo läbimise ammetis, mis mehhike isse ei wiitsi tehha. Pange Lahhele, Ewa tütred, kuida teie Hina õed mehhi auustawad! „Olle mait" ütleb mõnni neist „ehk jutlusta parrem, kuida siis teatre mangoga laks." Tossi kül. Teatre ruum olli omma jaggo suur ja kaunis kõrge, ning rahwast tais. Keskel seisis suur sammastega  ehhitud märraw, Hina mao järre! mitmed karma  kirjo ja seest poolt läbbi paistma tulledega walgustud,  mis kaunis kenna walja naggi. Tagga rumi põhjas olli siis mango plats, kus peal se kord ükS tornidega kants nahha olli, kellel keskelt wärraw sisse laks. Kantsi ees karratsesid Hiinlased ja söddisid kangeste üks teisega. Wabbel jooksid kantsi wärrawast sisse ja tullid jälle walja tüllitsema. Wahbel sekka lastsid poisikesed naljakat kulkerpalli. Muud ma nende mängust arro ei sanud. Wahhete  wahhel köllas belleda healega ikka üks ja sesamma  tuttaw Hina melodi, mis ühhe wille modo  pilliga sai aetud. Sedda wöis himmo härrast nattuke kulata, agga pea tütaS ka arra. Õnneks trummud ja pladid lasksid agga arwa omma pörrinat  sekka. Surema lahhele pannemife wäart ollid  omma rikkuse ja illo polcst kostluuid, ehk teatremangijate  rided, mis ühte puhko wahhetud said, ühhed uhked, teised weel torredamad. Oõldi, et se teatrepiddo kuuni hommikuni piddi turima meie ommeti ei lubdand ni kauaks senna wahtima jada. Ommalt maalt. Tartust. slnneto Pääw pämalt kulusse  Tartust üht kaebdust ikka surema healega nimmetawad, kedda ka harrimata paggana rahwa jures paljo ei kuleta, no muidogi, egga suruv  aea ehtede risumist ka nendest ette ei wõeta, kes isseenda ristiinnimese nimme ja seisusest  weel middagi teadwad ehk piddawad. Luggu lähhab sellega hopis ilmetumaks. Kes õhtopole omma muldas hingama suggulase ehk sõb:a hauda lillepärgadega ehk õilsewa lilledega ehtis, se ei tohhi ennam julge olla, et pari tunni  parrast taggasitulles miniast mällestuse annet weel endisel paigal leiab, ja jäi ö aeg mahhele, siis tohhib ta ennamiste julge olla, et hommiko haud paljas ja õied pealt kaddunud on. Sedda sünnib  kõige ennam Saksa kirriko aea peal ja küsstme,  miks seal? siis on arro kergelt käes: seal on lilled i Ilusamad ja Pärjad panemad! - Kui rummalad pagganad omma surnohaudu nõnda risuks ja teotaks, siis ei tohhils selle ülle im- mestada: sellepärrast on nemmad jo pagganad. Agga ennamiste on luggu teisiti, ennamiste on pagganarahwal just omma surnude hingamise paigade kohta paljo auustust, ja nad kandwad murret nende illo ja ehtede eest, olgo se ka ommal  wisil. Nendele ütleb tundmus süddames, et se paik, kus meie ihho kõige wallo ja waewa järrele wimast puhkamist leiab, pühhitsetud paik on; et ehte, misga tihti ehhitamata ello järrele waggad kaed meie wimast unnesängi illutsema pannud, pututamata warra on, kellel näggijate wagga ja auustaja meel ainsaks wahhiks peaks wõima olla. Ja ristiinnimesed! Noh, meie Tarto haualillewargade jmes ei näita ni paljo tundmust, ei häbbigi süddames ollewad, et kardaksiwad  Jummala kuud ja tähtesi taewas hauawarguse  näggiaks wõtta; nimmetamata weel, et jubba päike taewa al sedda saggedaste nähha saab! Meile on juhtunud, et isse ühhel päwal kolmel korral lilled ühhe haua pealt pottide seest leidsime warrastud ollewad? Kas kellegi innimese  südda, kui tal nisuggust weel sees on, wasto ei peaks tõrkuma, haualt warrastud taimekest  ehteks kätte wõttes? Ehk kas müdud hauawarguse eest wõidetud rahhokoppik mitte uago kuum tulli sõrme wahhel ja taskus ei peaks põtlema? Kes teiste und ei oska hoida, se ei olle wäärt, et temma isse rahhuliko und leiaks, sest unne käes on innimene wäeti ja isse ennast kaitsmata nago laps, kedda temma nõdrus  warjub. Jgga kuulja ja uäggia kohhus peaks sellepärräst ollema, seal kus silm knrjateggiat  juhtuks näggema, suud ja kat seddamaid appi kutsuda, et hauateotajaid korra kätte saaks, et need, kelle käsfi ja lurri meel wiimse unne maggaja peale armo ei heida, näeks, mis se tähhendob, raudristide tagga ilma unneta isse enda kurjuse ülle järrele mõtlema. Se õlleks kassuks neile ja meile. Tarto makonnast. Äksi kihhelkonnast kirjuladaise: „Selle aasta lanipääw olli meie kolilastele suur rõmopääw. Just kui koggodus parrast jummalatenistuse lõppetust hakkas kirrikust  wäljatullema, kuuldi sure maantee poolt meie Kärkna mängomeeste passunaid ja trumpetid ja nende tagga käisid, lippud ees, kõik Kärkna —ja Sotaga kolilapsed! Muud ollid muist jubba warra hommikul kirrikule tulnud, muist 211