mita; püüdkem selle eest murretseda, et küttehoned  mitte lojukse põhho sisse ei sa mässitud, mis tullekahjo sedda kardetawamaks ja kahjulikumaks  teeb. Willi ja arwa prugiwad rided seisko allati Loast emal aitas, ja põhk lauda Peal ehk künes, agga hõlled kõlkad, hagganad mitte toa ümber ja peal, mis juhtuwat kahjo sedda suremaks  ja raskemaks teeb. Meie issaissad haudas ei panne tõeste mitte pahhaks, kui meie mõistlikumalt  ellame, kui nende päiwil wõimalik olli. Aeg astub eddasi, ärge jägem meie omma häbbiks  egga kahjuks mitte taggasi. Ommalt maalt. Tartust. Tühhi kartus. Meie waene rahwas, et suremast ossast alles kaswatamata ja lapsikus põlwes hallid juuksed ja pik habbe ei aita iggaühte mitte paljo Waewab ennast tihti tühjas ebbauskus, kus mingisuggnst hirmo egga kartust tarwis ei olle. Nõnda ka unnenäggudega.  Uunenäggudest ei karda egga loda mõistlik innimene middagi, sest need ei wõi wõtta egga anda; agga mõistmata kurwastab ja rõmustab  neist, nago rummal laps, ilmasjata, ja teeb ommale hädda ilma häddata. Künni rahwa  mõistus ennam selgub, senni peab kõik weel nõnda jäma; sest käppoga ei wõi kegi teisele parremat  meelt Pähhä panna. - Tartust mõnni pennikoorm põhja pole külwas hiljuti üks mees silmameega omma rukkisemet põldo, ööldes: „Ma külman kül, agga ei sö mitte ennam sest miljast teisel aastal!" Miks mitte? „Jah, tullewal  aastal tnlleb katk meie male, siis ollen ma rukkilõikuse aeal ammo mulda läinud!" Tohho, kes sulle sedda ütles? „Noh, eks ma olle kuulnud, et rentnik tee peal waimo näinud, kes Lemmale kõik kätte näitnnd ja ärraselletanud;  egga maim ial ei walleta! Rentnik piddanud weel üht ramatut luggema, ei tea, mis seal sees olnud, ja siis senna pole watama, kuhho maim käskinud. Põhjapoolne taewa allune  rippunud lojukse nahko täis. Selletus: Se tähhendada suurt ellaja surma. Lõunapoolne taewas olnud täie wiljakottidega kaetud. Selletus:  Tull ema aasta tulla ni rohke wiljasaak, kui sedda enne kegi ep olle näinud, agga kahjo, ei olle wiljaprukiat! Ohtopoolne taewas, oh hirmo ja hädda! olnud uago ludekodda, kõik surnokirstude ehk pusärkidega taidetud. Selletus: Neid olla tullewa aasta tarwis, sest katk sada tullema ja miljonide wisi innimesi mahhammdma,  et ei tea, kas mõnnedki weel üllejäwad. Miks ma ei pea kurw ollema ja nuttes scmet põldo kandma, kui wiimne ots meil kõikil ui lähhedal on?" So, wõi nõuda on loud? Sel narrijuttul on kaunis Maltsweti maggo jures. Kinni ehk lahti silmil unnenäggo, muud middagi, ja jõlledatele hirmuks ehk rõmuks. Lojuste ikkaldust on olnud ja wõib weel tulla; põldo wõib lummal tullewa aasta õnnistada, kes tedda wõib keelda; mis mullast lodud, peawad  mullaks sama, innimesed sawad ka hauda minnema ja surm omma niito piddama; agga keddagit rentniko ei olle sepärrast prohwetiks tõstetud,  tullewaid asjo ettekulutama. Ellagem nõuda, et iggapäaw wõime surra, siis tulgo lojuste ikkaldus ehk wilja õnnistus, se on Jummala  assi. Õnnetuses olgem kannatlikud, õnnistusses  tännolikud, ja ühhes kui teises mõistlikud,  agga mitte kui pillirood, mis tule käes iggale pole kõiguwad! MuHHomaatt. 50-aastane ammetipääw,  kellele sedda nähha antud, on ikka tähtjas  Pääw. Sarema piiskop ja Muhhosare õppetaja  A. v. Schmidt on sedda auupäwa 38. Augustil piddanud. Temma on enne 4 aastat Sarema Jani-kirriko peal ja parrast 46 aastat Muhhomaal õppetajaks olnud ja ses ammetis halliks sanud. Kõik Saremaa õppetajad olnud sel Päwal kous ja kirrik halja oksade ja lillidega ehhitud. Mõtlemas keles sanud jummalatenistus  peetud. Saksakele jutlust piddanud Kurresare  õppetaja Hesse ja eestikele jutlust Jammaja  õpp. Masing; et rahwast paljo kous olnud, on muidogi teada. 50 aastat õppetaja olla, kui mitmesuggusid mõtted wõiwad seal tännoga innimese süddamesse tõusta! TaMnnast. Raudtee juttud ollid ühhe wahhe üsna waggusi janud, agga hakkawad nüüd ueste jälle li kuma. Eestimaa rüütliselts olla Keisri polest lubba sanud, Baltiskist kuuni Peterburgi  linna raudteed ehhitada, kui rahhameh-- hi leidwad, kes 36 miljoni rubl. seks wõiwad ärrakulutada. Kahheksa kuud olla neil seks aega üht Aktsiaseltsi assutada, mis rabha murretseb 299