kawad: „OH! olleksid minno wannemad mind ka norel pölwel ennam öppetada lasknud!" ja teised tännawad: „Zummal önntstago mo issa ja emma haua pöhja, kes mind rummälusse  sisse põlle jätnud!" Nendasamma sawad ka mitmed pärrast tännama: „lummal andko meie önsa Baroni ehk Krahvile (ehk kes nad muido olnud) head hingamist, et temma ommal  aial meie kolide eest nenda issalikkult murretses. Ennäh, selabbi on nüüd meie rahwas  igga piddi silledamaks ja sirgemaks läinud.  Nüüd mõistame jubba isse, omma kolide  eest murretseda." Oh, jöuaks need päwad  pea tulla! Jummala kartus ja waggadus  on kallis assi ja ilma selleta on keik asjad,  mis üksi kätkist pusärgini ullutawad, tühhised;  siiski hoidko Jummal mo armast Ees- Lirahwast ühhe rum ma la waggadusse eest, mis tarkust põlgab, ööldes: „Mis waesel mulla põrmul muud tarwis mõista on, kui et mullast wöetud ja mullaks saab?" Tohho sögge! kas sa siis üksi wagga õlled,  kui sa ellades ja surres lojuste kirjas seisad? Ikka ergemaks, ikka targemaks, sest ei wöi meie jarrele anda, ja tuhhat tänno keikile, kes meid senna pole juhhatawad ja aitawad.  Sahhardused sönnumed tullewad meile  ka Länema ferwast, kust üks söbber sure hea melega kirjutab, et nende Baroni herra, Keblaste mõisas, olla omma wallade kolidele paljo head teinud ning mönnel kombel  nende eest murretsenud, mis wagga armas kuulda on, ja sedda armsam, midda arwem seal pool külgis meie teada kolid enne käimatud  ollid. Sesinnane herra olla ka ommal pool essimenne hea asja allustaja, kes ni hästi ses, kui ka muis asjus omma allamattele head sowida. löulo laupääw öhto on temma neile suurt römo teinud. Seitsekümmend koli last lastud kokko tulla, mis neljast wallast keik ühhes kolimaias öppiwad, senna möiss, kus herra isse ellab, ja seal on nemmad jöulopu  ümber lauldes mönnesuggusid kingitusst sanud, mis laste suus maggus on ja süddant römustab, et lapsed parrast, pöued kingitussi ja füddamed römo täis, koio pole töttanud, koddose rahwale kulutama, mis immet nem? mad möisas näinud. Tanno nisugguste möisa wannemattele, nemmad kirjutawad sel kombel ommad nimmed jubba laste süddamesse, mis, kui nende kolitamisse eest hoolt kantakse, ka wannadusses sealt ei kustu. Nenda kuleme Willandi ma konnast ühhest auustud Eesti kolide heateggejast, Suisleppa herrast, kes mönda korda on tunda sanud, et meie rahwa omma tuimus meie koliasjades keige suremaks tülliks on, et temma seal üht —- (kuida peame sedda nimmetama?) - tullewase  perre na es te koli assutanud. Temma on mpnned tüttarlapsed möisa wötnud, kedda seal keigeö naesterahwa maia- ja näppotöös öppetakse, kust meie arwades suur kasso peaks tullema. Agga sest kolist otarne pea selgemaid  sönnumid sada , siis ragime temmast ennam. Ka meie * Perno makonnas teame üht walda, kus kaunis upsakas rahwas ellab, agga uhkus põlle jo ial tarkus, ja kolikäiminne olli nisamma lossi jänud, kui se mitmes paikus on. Nüüd on möisa wannem seal ohjad nattuke omma katte wötnud, ja käib kärretaste peale, et aeg wannematte egga laste sü läbbi ei pea widetud sama. No aitummal! Sundimist peaks kül ses asjas nisamma wähhe tarwis ollema, kui sömisse jures, agga mis siis tehha,  kui rahwa ommad pea-aeod alles ni pissukesed  on? Ms nad sesugguse sundimisse pärrast peaksid nurrisema, sedda ei wöi kegi, kes neile head sowib, suurt tähhelpanna. —? Nenda näeme siis tännoga, et siin ja seal ka muud suggu rahwas meie öppetusse ja waimo harrimisse peale mötlewad, ja neid on ennam, kui meie siin nimmetanud. Tänno keigele, kes sedda sowiwad, et ka meie rahwas  rummalusse kammitsest lahti saaks. Surma-sönnumed. Kui wägga tössi on se sönna: „Ms tänna terwe, punnane, on Home muld ja pörmoke." Surm ei te mitte pitka jutlust, agga se jääb hästi mele. Aiawidet  egga nalja surm ei salli egga mõista. Surm ei lasse ka ennesega mitte kaubelda egga tingida. Meie ihho, se wanna mullane 36