tud, põlle se assi kül ennam ni awwalik, kui ta enne olli, agga kaddunud põlle ta ommetige  mitte ja sepärrast et issi meel hilja aego omma körwaga ollen kuulnud, mis rahwas keik uösuwad, ning üllepea leitakse sesuggust rummalust keige ennam naesterahwa keskest; nemmad näwad keiki suggu weidraid asjo ja on kergemad keiki suggu juttusi uskuma. Kui meie tallo naesed, kelle holeks laste kaswataminne,  sesuggusist tühjaist näggemistest puhtad olleksid, siis kauks keik tühhi ebbausk,  siis ei näeks kegi ennam tonti egga pissohända, egga ussuks et nad ma peal on: agga et nemmad sedda nago omma pimaga lastele sisse immetawad, sest tulleb siis, et se pahha ja wägga haisew haaw ei tahha parraneda, egga need mitmesuggused silma wirastussed  kadduda. Kuulge siis kuida üks naesterahwas, pealegi  üks tüttarlaps paar kümmekond aastaid taggasi, üht tonti teinud, agga põlle tedda malmis sanud, sest et temma immewärk enne  üllesleiti, enne kui kolmas neljapääw öhto kätte jõudis, mil piddi malmis sama. Sesamma tüdruk olli nattuke tuimoke ja siiski täis ebbausso kombesid nago koer kirpa. Kuida ta isse omma suga könneles, olla temma  wend mõisa kubjaks sanud ja siis tale sedda nõu andnud üht tonti tehha. Ta juttustas  nenda: ..Kewwadist poolt talwet ütles wend mulle, et temmale piddin tonti teggema ja öppetas kuida sedda tehha ja kuida temmale hinge sisse puhhuda ning ähwardas kangeste, kui piddin teggematta jätma, mind igga kord ranguste  peksa, kui mõisa piddin tullema. Wötsin  siis, nenda kuida wend olli öppetanud, wanna kullund lua kontso, et tondile kehha, ja hobbuse pea-lu, et temmale selga tehha, kaks kedrawart pannin tondile säre luiks, ja kaks pikka hobbuse jalla luud pannin temmale kummagi pole käewarrekö; punnast willast lõnga  mähkisin kokko, et need soned piddid ollema,  teggin temmale särgi selga, püksid jalga ja pannin wanna mäddand kaapkübbara põhja kübbaraks pähhä. Sedda keik ollin kahhe neljapäwa  õhtuga walmis teinud, agga perre- rahwas leidis sedda warreminne ülles, enne kui temmaga kolmandama neljapäwa õhtul olleksin  sanud ristteele minnema." Mis seal siis piddid teggema? Küssisin minna. „Zah! wend öppetas ja käskis tondile kolm kord hinge sisse puhhuda; pahhema käe pissikessest  sõrmest werd wälja leigata; kolm tilka  tondi peale tilgutada, kus jures ma ühhe kolmekordse wäggewa kurja nimmedega *) sedda  pörgo wägge ennesele piddin appi kutsuma  ja omma hinge temmale iggawesseks pärrandusseks  lubbama." Se assi selle kurja nõu parrast, mis sedda kiusas teggema, õlleks isseennesest jubba hirmus  kül; agga paljo hirmsam on weel se, et kurratile omma hinge iggawesseks pärrandusseks  peab töutama, kelle abbiga lodab sedda  tehtud loma hingelisseks sada. Targemad, kes üht sesuggust asja loewad, nende melest on se kui üks narri temp, mis keige surema naero ja naermisse wäärt on; agga rummalus  ussub keik mis silm näeb ja körw kuleb. Kuida se siis ommetige õlleks piddand sündima,  et ühhe wanna lua kontsule woib hinge, weel pealegi ellawaks teggewad hinge sisse puhhuda, et ta kedrawarsi kui jalgo woiks tõsta; hobbuse säreluid kui kassi ligutada ja keige omma ollemisse sees sellele kandjaks ja weddajaks olla, kes tedda käsknud tehha, ja temma eest kurratile hinge anda? Wata ommetige  sedda, mis pühha Peetrus ommas 2 ramatus 2 peatükkis 4 salmis kurje st maimudest  öppetab. Eks olle tössi, mis ni mitto kord olleme öölnud, et ebbausk teggusid teeb, mis mõistlik  innimenne hullo pea tööks peab. Sedda ka segi assi tõeks tunnistab kellest praego olleme  kõnnelenud ja mis selle nõuga olleme teinud, et lodame sest rohket kassu meie pölwe  rahwale tullewad, kes tännini weel ni mitmesugguse  ebbaussu paelus rabbelewad, egga lahti ei pease, sest et isse õiget hoolt ei kanna  egga töesönna wasto ei wötta. *) Postimehhe sulg tõrgub selle wasto neid nimmefid sia kirja panna. 210