Perno Postimees ehk Näddalileht M 53. tU«S Seitsmes IWernus, keflnäddal 17. Aprillis aasta. Ses lehhes seisab: 17. April. Keisri arm ja Pola kangekaelus. Pahha könne rikkub hea nimme.  Ommalt  maalt: Pernust. Telegrahw. Keisri Herra könne. Nälja hädda. Polamaalt. Wö eralt maalt: Prantsussemaalt. Uus laew. Kunninglik kroon. Ämerikamaalt. 17. April. Hürrah! nüüd Eestiwennad laulge Ja olge rõõmsad hulgani! Kõik passunad ja kellad hüüdke Nüüd rigi rajast rajani! Se kallis pääw on jälle tulnud, Mil meie Keiser sündinud; Suurt armo sega Jummal annud. Sest sago rõõmsast pühhitstud. Oh, tulletagem tänna mele. Kui paljo head Ta meile teind; Ja tunnistagem igga kele: Keik assi parremaks on läind! Ta meles seisab keige hädda Ning Ta on malmis aitama; Ka Eestirahwas tunneb sedda Ja tahhab lauldes tännada. Mis on se keige parreni tänno? Eks se, kui kindlast pallume. Et Jummal Temma kallist ello Meil' kaua müttaks pikkenda. Ta seadust wibimatta täita, Se olgo meie üllem tö, Ja iggal aeal rõõmsast laulda: Ön meie kalli Keisrile! (E. L. 20.) Keisri arm ja Pola kangekaelus.  Se on üks hirmus assi, agga tossi: on innimenne ehk innimessed kurja pettusse läbbi kord üllekohto ja kurja sees, siis aeab kurri neid nenda tagga, et ommas Hullustamisses ikka hullemaks lahmad ja werrejooksmissest römo tundwad, kui se ka nende dmma werri on. Kes pealt matab, peab risti ette löma, agga mis tehha jamsidega! Midda heldem meie armolinne Keisri Herra, sedda tiggedamad  ja õelamad Pola mässajad. Zummal isse teab, kui süggawa õnnetusse ja hukkatusse  sisse nemmad wimaks langemad.