et minna opmann ollen, agga muud middagi. Sest põlle weel küllalt. Ms tahhan teile ommeti  kord ommast ellust middagi könneleda. Pange tähhele! (Nüüd aiasid mehhed körwad  kikki.)" „Kas teate mehhed, ühhelt poolt ollete teie just nisamma pikkad, kui minna, ja teine poolt ollen minna just nisamma lühhike, kui teie; sest minno önnis issa olli auwäärt mees ja ..... möisa sullane. Ta ellas Kuramaal Preisi raja äres, kus 1812 suretükki kulid lendasid ja innimesse pead ka. Sel aial öhkas weel kelk Eiropama „Punnaparti" witsa al. Minna siis wee ei ellanud, waid ollen alles 1815 sündinud, kus „Punnapart" Helena sare peale tuderima sadeti; agga ellades ei olle mo onnis issa möttelnud, et minnust middagi  muud piddi sama, kui mis ta isse ka olli üks auwäärt sullane. Kui ma ni suur poisike ollin, nago sinno Tön on jah, Mart, nago sinno Tön siis ollen ma Prantsusse  kulisid weel küllalt seal künkade seest wäljakaewanud;  meie poisikesed mängisime nendega;  agga need ollid wist mönne wapra söamehhe  rinnust labbi käinud. Pärrast sai minnust  ka, ei mitte warsi opmann, waid esmalt sullane. Kui ma 18 aastat wanna ollin, surri  mo issa ärra, ja minna sain herra poisiks,  ning se on mulle sureks kassuks olnud. Minna issegi ei tea, kust se tulli, agga herra piddas minnust suurt luggu, ja laskis mind üht ja teist öppida, mis leiba ei sönud. Agga  ma ollin ka holas; sest päwad ollid jubba  eddasi jõudnud, ja ni paljo olli mul poisil marko peas, et poolkeend lihha süa ei sünni; sepärrast mis muud, kui olle ussin! Ma tuderism  mönni kord ööd labbi, ja Jummal olgo  tännatud, sest on ka omma nattuke wälja tulnud. Kolm aastat pärrast sedda panni herra mind opmanni abbilisseks, kes jubba wanna mehhike olli. Nüüd öppisin nisamma sure holega  pöllotoöd ja harjusin möisa kirjutamisse ammetit tundma ja nenda ollen ma aega möda  seks sanud, mis mind praego näete ollewad.  Ma olleksin essimenne kergesabba, kui ma sedda häbbeneksin tunnistada, et mo issa ning ma isse enne sullane olnud. Ma potte kül Mitte sündinud Eestlane, waid Lätlane, agga mis wigga sest on? Eks need rahwas möllemad auwäärt naabrid ei oste? Kes nenda  alt püssist ustesse tenib, on allati auwäärt mees, kui uhkus ta jalgo kammitsesse ei panne.  Krahwi pojast krahw ja opmanni pöiast opmann  sada, mis suur kunst se on? Ma tunnistan  teile selgeste, et mul pea suremat römo ei oste, kui kuulda ehk nähhä, et mönni Lätlane ehk Eestlane jälle hoolsa öppimisse läbbi Jummala abbiga eddasi sanud. Se on nenda puhhas suggulase-rööm  ja kes sedda pahhaks panneb, peab meie waenlane ollema, ja nisuggusi ma ei tunne.  Aitummal mitto minno Lätti rahwast, nisamma kui teie Eesti rahwast, seiswad jubba  kantsli peal, ehk tohterdawad kui tohtrid, ehk on opmannid, apteekrid, köstrid ehk muud sellesarnatsed, mis meile mitte häbbi ei te. Ändko  nüüd Jummal, et keik temma auuks ja meie rahwa kassuks sünniks! Targad mehhed ei kaswa  kuskil ma seest, waid peawad öppima; agga  tarkust palja kergema pölwe pärrast tagga nöuda ja siis ülle ölla nende peale wadata, kes sahha tagga käiwad: sesuggune Lätlane ehk Eestlane, mis ammet temmal ka muido õlleks, ei oste middagit wäärt, egga põlle sest tühjast wiljapeast, kes ennast omma körkusse ja kõrgusse pärrast ülle teiste hoiab, meie suggul  mingisuggust kasso. Eks olle tööst? Nenda näete nüüd, et meie teine teisega küllalt  kokko sünnime. Peale sedda, kes on teie katki jures teadnud laulda, mis teitest ehk teie lastest saab? Olgem sepärrast möistlikkud, auwäärt  innimessed, ussinad selle fees, mis meie kohhus on, ja keik muud jätkem Jummala katte." Nenda rakis opmann, agga paljo pitkemalt kui minna siin, ja ütles eddasi: „Agga nüüd peate ommast ellust ka mulle räkima! Säh, nüüd olli kits kaemus, mehhed ollid alles liig arrad ja assi liig uus; agga aega möda sai ta nende suud ommeti lahti, kössis nende sündinusse  paika, kohha nimme, wannadust, wannemid  ja muid immeasjo ning meestel peasis kelepael wimaks ni lahti, et jut sorrina! jooksis  ja kuida igga üks neist ommal kombel könneles,  olli ni naljakas kuulda, et opmannil 170