Perno Postimees ehk Näddalileht H?. RL. INK7. Üksteiftkiimnes sPernus, kesknäddal 3. aasta. SeS lehhes seisab. Hundi kobas Superis järwe äres (Löppetus.) Ommalt maalt: Peruust: Laewad wäljas. Weel jeä minnemissest. Riast: KeiserMud wöerad. Seadusse uendus. Paptistidest. Eestimaalt: Kaebtus. Autäht.  Peterburgist: Keisri Herra Moskwas. Wanne. Uus tenistus. Höbbe rahha. Kaupmeeste kohkuminne. Surnud. Halledad sönnumed. Wälja maalt: Nattuke Türgi asjust. Mõnnesuggused sönnumed. Hundi kobas Superio-järwe äres. (Löppetus.) ..Walgekuusk ja minna ollime Guarkontwa kaldale kobrasse-rauad ülles seädinud ja wahtistme  neid. Meie ollime jahhist wässind ja ei möttelnud unneski waenlasse ehk wargade peale; agga kütti silmad on allati lahti. Kui meie seal pikkali ollime, siis kuulsime korraga otse kui pantre tassakest astumist, kui ta ösel omma sagi liggi püab. Meie teggime ennast maggama, ommetige walwasime sedda ennam. Romaja Ojib-was Jndianlane pugges tassakeste  läbbi pöesaste, tõmbas wibbo winna ja panni nole peale, olli agga seal jures kahtlane  ja watas ümber; ta arwas meid maggawad, agga meie ei maggand mitte. Korraga  wihhises kihwtitud nool, kui surma toja punnase wenna peale. Teie Manitau agga satis nole körwale ja kui nüüd Ojib-was tomahawkiga  (lühhike tuggew möek) meie peale kargas, siis olli se ta omma langminne! Ta ML warras! Ta õlleks omma punnast wenda ja mind ärratapnud ja siis meie kobrasserauad  ja nahhad ärrawarrastanud. Nüüd tehke, et omma nöupiddamissega eddasi sate." ..Walgenäggo rägib, kui laiskleja tuul süggisel  lilledele; ta könneleb neile sui römust, kus ommetige külm kunningas ennast jubba hukkamisse lennuks walmistab." ..Sidduge mind lahti, kui julgete ja ma tahhan teid sedda wallet ärranelama tehha!- Peamees poris ennast ilma Winterssi sönno tähhelpannemata ärra ja rakis omma söameestega,  kes ta ümber seisid ja nattukesse aea parrast olli nöupiddaminne petud.  ..Walgekuusk,  Ojib-was ja Surmasaatja, walgemeeste  suggust, peawad pinasurma surrema. Laske hobbejuukstega Waimo-meest, tedda, kelle pähhä saea aastane tarkus langenud, kelle jure suur Manitau ni waiksel ilmal, kui tormi hullumisses ja pitkse mürriötamisses tulleb, räkida." «Mitte omma wendade kätte läbbi ja nende peale ei pea mõrtsuka werri langema", ütles Waimo-mees. «Laskem neid metsa lomadele,