Perno Postimees ehk Näddalileht HZ 28 »563 Uhheksas Pernus, keskiräddal 14. Julil. asSta. Ses lehhes seisab. Eesti rahwa ebbaussust. Ommalt maalt: Peruust: Uppumise surm. Ilmadest.  Pernomaalt:  Tüttarlaste eddewus. Runo sarest: Tullekahjo. Tallinnast: Sinodi löppetusest. Kuramaalt: Walla kolidest. Peterburgist: Worimeestest. Ilmadest. Kange torm. Moskwast: Raske saddo. Wilnast: Vargad. Warsawist: Nekrudi wötminne. Wöeralt maalt: Preisimaalt. Kihlused odata. Karlsruhist: Rahwa leinaminne.  Hamburgist: Pabhad assad. Italiamaalt: Rabwa kartus. Austriamaalt: Politsei terrawus. Prantsussemaalt: Tule-söit. Nore rahwale. Türgimaalt: Sultan parrem. Kolera többi. Nemad sönnumed. Eesti rahwa ebbaussust. Sest asjast olleme jubba mõnda korda könnelenud  ja sega püüdnud Eesti rahwa rummalust  kautada; agga ommetige peame omma sureks  kurwastuseks ueste kuulma, et assi ei ta liha  mitte parremaks minna. Meile kirjutakse siit ja sealt ning pallutakse suud lahti tehha ja nikaua kissendada, künni wimaks Eestirahwas  hakkab häbbenema ja sedda pahha sadanast  pärritud kombet mahha jätma. Pango  sedda mönni pahhaks ehk wötko wihhaks, agga meie ei tohhi Jummala pühha ja sure nimme parrast, kes ütleb: ..Sul ei pea mitte teisi Zummalaid ollema minno körwas" sest wait jada, waid ni kaua selle wasto räkima künni assi parremaks läinud. Perno makonnast, P. wallast kirjutab üks kallis söbber ja annab omma süddame kurbtust  meile nenda teada: „Meie pool on weel wägga paljo ebbausko ja sadana tempusi rahwa  keskes. Mo südda nuttab allati sedda pealt nähhes ja ollen ka ommalt poolt mõnda sönna selle wasto räkinud, agga se on otse nenda, kui külwaksin ma kuppatud semet mahha,  mis ei iddane; ei maksa middagi; ebbausk  jääb ebbaussuks ja rummalus rummaluseks.  Kule Postimees, mis tembud keik tehhakse  ja ustakse: Meie wallast sai üks perremees  maeast lahti ja wöttis ühhe teise kohha,  mis paljo surem, kui essimenne olli, jälle omma kätte, Kui nüüd ühhest maeast teise hakkas kollima, kutsus ta ommad sobrad ennast  saatma ja ühtlase ka üht manna solapuhhujat  külla eidekest, et se tedda ue kohha peale õnnistaks ja keik pahha maeast wälja aeaks. Külla eideke olli ka nimmetud päwa warra hommikul seal, pommisemisse ja nöiutamisse  riistad kasas. Olli nüüd keik maea kraam wankrite peal malmis, siis ütles manna eideke  : mis minna te peal kässin, sedda peab wibimata  tehtama. Nüüd hakkasid minnema, manna eideke ees ja teised takka järrele. Kui õue warrawast wälja said, laskis ta keik wori seisma jäda ja läks isse taggasi. Olli ta keik tühjad honed pommisedes läbbi käinud, tulli