sellesarnast. Se polnud agga muud, kui önge ligutaminne, et kalla sedda ruttem ja kindlam otsa hakkab. Minna hakkasin ka otsa, agga mitte ni köwwaste, kui wannamoor mötles. Ta kutsus mind kambri. Seäl pölles künal ja seisis üks kast pole! limaga täidetud. Lima sees seisid 9 pu peaga nugga ja 9 pastla-nöela püsti ja terrawad otsad üllespiddi. Siin ütles häbbematta ö-kul, et ma omma weikse sörme otsast piddin merre wälja pistma ja siis igga noa ja nöela otsa ühhe tilga merd andma. Ma tunnistan omma häbbiks: ebbausk olli mind kül senna aianud, agga mis wannamoor mo käest tahtis, olli mo süddamele ommeti liig. Mo silmad peäsid nattuke lahti, ihho hakkas wärrisema ja ütlesin: ei ma ni awwalikkult,  ennast kurratile ka mitte ärra ei mü! süllitasin ja tullin toast walja. Kül kutsus wanna pettis nöid mind weel taggasi, agga ei läinud ennam, waid tõttasin omma teed. Nöid olli mind isse nöidussest parrandanud."" Nenda rakis mees. Wata, armas Postimees, mis hirmsad tükkid weel kesk ristirahwa seas leida on! Weel tänna käiwad innimessed troppi kaupa „Ko!jo mamma" jures kous ja nende seas nori ja wanno, rikkaid ja waesid, nago Wilistid omma Paali ja Astaroti jures nöu küssimas ja abbi otsimas. Ja keik need nöia kummardajad nimmetawad ennast ristiinnimesseks,  kes Jummala koias ja altari laual ka käiwad! Wannamorile ei te se kül waljaspiddi mitte kahjo, sest nad toitwad tedda, nago linnud  käggo poega pessas; agga, agga! mis ütleb Jummal sest, ja mähhärdune saab wastusse  andminne ottema, kui ristirahwas sähhärdust  um paggana tempo tewad?  Postimees  , te siis uel aastal ka su lahti, kus sellesarnast kuled ehk näed, muido wöib mönni arwata, et isse ka nikkertud kuiud kummardad  ja „Ko!jo mammat" watamas käid." Olgo sest se kord kül. Mönned kirjad peawad  weel teiseks korraks jäma. Egga ma posti  tasko löhki ei wöi aiada. Sannumed wõeralt maalt. Kuida isse näete, wöera ma sannumetts ruum on se kord nappiks janud. Põlle seält ka ni pakkilist asja paljo kulutada, mis tullewa  korrani just mannaks jääks. Serbia würsti rikis, mis Austria ja Türgima wahhel Donau-jöe äres on ja wanna Türgi Sultani käppa al seisab, on asjad se kord nattuke sassis:  üks selts tahhab sedda, teine teist würsti wallitsejaks ja se teeb nende omma keskes jaggelemist.  Ommeti, ma on pissuke ja pissukesed  ka temma tüllid. Wihho-sauna ja tallomaia  pöllemisse wahhel on wahhe. Küllad saab kuulda, mis Sultan ommast suust wälja lasseb; sest kuida ööldud, Serbiama seisab keige omma würstiga Türgi Sultani pea wallitsusse  al. Sitronide ja sidiusside issamaal,  Ztalias, on asjad ka ni kui nad on, öige kirjud. Ma on soe (meil tuiskab, neil seäl 11) kradi soja), agga innimeste süddamed weel soemad. Söggedad ei mõista rahhul seista. Keik Eiropama wahhib praego Jtaliama  peäle, nago holakas perrenaene kewa leme paja peäle, et ülle ei aia, mis labbi rasw tullesse lähhab ja lahja weddel järrele jääb. Seddasamma teeb södda ka: parremad mehhed ja koppikud nelab ta arra ja jättab hädda ja waesust järrele. Sepärrast lodame, et Jummal  Jtaliameestele ka parremat märko annab ja keik jälle soiko jaeb. Hans ja Marri, ehk: kurbdusse järrel tulleb rõõm. Mis Nr. 26. polele jäi. Hans olli läinud ja emma rveikse Marriga mahha jänud. Noh, mis seäl salgada, eest otsa jooksid silmapissarad saggedaste emma silmist  mahha. Agga aega möda parranewad ennamist keik hawad. Ka Malle süddame harvad  parranesid ja rahholik lotus tulli ahhastusse  assemele. Marri olli nüüd ta ainus süddame rööm ning ta armastas lapsokest, nago silmaterra. Tulli Hanso kaest kirri, noh, siis ollid allati jöulud: Marri hüppas nago lamba tal ja emma ütles: „panne nüüd hea laps rutto rided selga, ma wöttan sind kasa, 214