Ja so eest palwet teeb Au kunningal'! So wallitsusse al (Au sure Jummalal!) On rahho meil; Sa õigust armastad Ja õelust karristad, Kus sedda ial nääd Au kunningal'! So auujürje ees. Seal leiab iggamees, Mis tenind on; Sa seisad leigest wääst So rigi rahwa eest. Kui issa, süddamest Au kunningal'! Keik kässud, seädussed. Mis so kääst tullewad. On meile heaks. Keik kaup ja kätte tö, Mis ette wöttame, Lääb korda röömsaste Au kunningal'! Sind hoidko Jummal teäl Meil kaua ellus meel, Õn sinnule! Sind kurjad kardawad, Sind waggad kidawad. Ja õnne sowiwad Au kunningal'! No nenda olli ülleültse koolmeistri kunninga laul. Olli salmi kaks weel pitkem, mis agga üksi Hannowri asjust ragiwad ja sia üllespannematta  jäid. Koddo laulis ta laulo omma  armsa naesele ette ja se ütles ka: „Minna  lodan kül, et se kunninga mele pärrast wöiks olla." Mönne pawa parrast laulsid lapsed nsgo lõokesed ja koolmeistri südda olli täis römo. Keik külla tahtis pühhapäwa rides  ka seal jures olla, omma laste laulo kuulda  ja kunningale „hurra!" öiskada. Nenda olli keik malmis ragitud ja seätud, muud kui kunningas, tulle peale! „Agga armas Juhhan ütles koolmeistri naene sinno must kallewist kuub on jubba wägga manna ja ömblusse kohhad pea üsna Valgeks kullund, kuida sellega kunninga ette tohhid astuda? Se teeb mulle suurt murret!"  „Ma tean kül, armas Maria ütles Zuhhan;  sepärrast ollen ma tedda ka eile kässile wötnud ja mehhe wisi puhhastanud ja kohhendanud;  krae ollen sebiga puhtaks pesnud ja ömblussed tindiga mustaks teinud. Nüüd näitab  üsna kenna wälja. Uut kube osta mul koggoni jöudo ei õlle, ja kue parrast senni ahjo tahha jada, kui kunningas möda söidab: sedda mo südda ka ei anna. Kübbaraga teggin  seddasamma; wata jarrelc, armas Maria, möllemad on üsna ueks sanud." Ehk kül Marial nende sure waesusse pärrast  nut lähhedamal olli, kui naer, piddi ta ommeti Zuhhani meistri tööd kiitma ja seal jures naeratama, ja se olli jälle Jichhani süddame  rööm, kui ta kallis Maria kurw ei olnud. „Wata, ms südda ütles ta jälle keik lähhab hästi, agga ms sapad kui ma nende augud ka wöiksin kinni toppida! Nenda kui nad on, ei tohhi ma kellegi, weel wähhem kunninga silma ette minna; keik hakkaksid minno  jalge peale wahtima ja mo warwaid luggema!  Sago mis saab, agga üks nöu peab awwitama." Marial ollid jubba pissarad silmis, agga ta püdis neid taggasi hoida. „OH Zummal, ütles temma kas kingisep peaks so sapaid  parrandada wötma, sest et meil —" „Kakskümmend wiis tadert enne jubba wölgo  on!" ütles waene mees ja öhkas süddamest. „Ja mitte poolt tadert taskus! öhkas naene järrele ja piggistas jälle silmapissarad taggasi, mis Juhhan agga ommeti näggi. „Kallis Maria! pällus temma ärra nutta mitte! Sinno silmapissarad on mul nago  tulli süddame peal. Sa tead, ma ollen armastussest sinno wasto keik muud lotussed mahhajätnud; ma ollen sinnoga ühhes kannatanud  ja sadaksin sulle, oh! kui hea melega  parremaid päiwi, kui ma sedda wöiksin tehha; agga ma ei tea praego kuskilt abbi lota, kui üksi Zummala käest. Ärra nutta mitte! Sa tead jo, et ma isse sömata seisaksin  ja sulle annaksin, kui mul anda õlleks.  Jgga pissarat sinno silmast pean ma kaebajaks ennese wasto ja pallun sind, ärra nutta mitte! Lootkem ikka weel Zummala peale. Ta aitab meid missist, kui temma tund on tulnud. Sa õlled jo mo süddamest armas- 398