Olli wanna Napoleoni pea alles püsti ja ülle teiste. Mailm olli tuld ja werd, hirmo ja hädda tais. Jubba se paljas nimme, Ptantsus,  aias igga õige Lnnimesse ihhokarwad püsti. Kust Prantsussed ülle käisid, seal ollid  maad ja maiad hullem laggedad, kui olleksid  hommikoma rohhotirtsud ülleläinud, kes kül ka laastawad, agga maiad ommeti pölletamatta  ja innimessed tapmatta jätwad. Prantsustest  ei jänud middagi ennam järvele. Kennel  ei peaks seal mitte Moskwa lin ja Ria allewid mele tullema, mis nende läbbi pölletud  said. Keige suremas häddas olli sel aial waene Saksama, kus nad just nago sead kartohwlis  ellasid ja tuustisid. Omma ride hilpo ja rahha koppikut nende eest hoida, sedda ei möistnud mitte päljo; sest kel Prantsusse möek ehk piik süddame kohhas seisis, se tunnistas peage üllesse, kus ta wiimne koppik marjul seisis ja Prantsussed sirrutasid ommad küned selle järrele wälja. Mis seal ärrapeitminne aitas, kus ni targad otsjad tagga ollid? Aastal  18LZ said nad kül ülle Reini-jöe taggasi kihhutud ja seal ollid meie Kassukade kantsikud ka abbiks; agga Saksama olli, nago sõtkutud wiljawälli. Tänno Jummalale, et need hirmsad  aiad ammo mödas on. Ommeti leidis mönni terrane mees ka sel kibbedal aial nöu, kuida omma warra nende kaarnatte eest kaitseda, ja neist tahtsin paar tükki pühhadeks könnelda. Uhhes Saksama küllas töusis ühhel hommikul  korraga kissa, mis keik wärrisema panni: „Prantsussed tullewad!" Zggamees peitis, toppis  omma asjo ni paljo, kui ruttoga jõudis; mönni olli ka nenda ehmatand, et paigast ärtu  ei sanud. üks perremees agga mõistis weidral kombel Prantsustele tuhka silma wiskada.  Ta peitis rutto ommad parremad asjad marjule, wiskas siis keik tolid ja lauad toas risti, pöigete ümber, wannemaid ride tükka möda tubba laiali, tõi ühhe wanna kasti kesket  tubba wälja, murdis kane pärrane lahti, wiskas siis toa ette ja robi alla sawwi waagoaid  ja pottisi purruks katki, teggi keik uksed parrane lahti ja läks omma teed; tehko nüüd Jummal, mis tahhab. Pea ollid Prantsusse kaarnad küllas ja leikasid,  kuhho nad Lal polnud külmanud. Muldagi  tullid nemmad ka nimmetud perremehhe maiasse kasa wötma, mis mitte ei karju; agga  kui nad keik sedda risso ja murdo, löhhutud  kastid ja waagnad näggid, ütlesid marsi teine teise wasto: „Siin ei maksa ennam otsida;  meie teised wennad on jubba wötnud, mis wötta sündis; lähme peale!" Nenda läksid omma teed ja perremehhe warra jäi risumatta; need paar löhhutud waagnaid ei olnud paljo wäärt. Säh, terrane pea on ommal kohhal ennam, kui suur rahha kukkur. Teist wisi teggi üks teine mees, agga ka kennaste kül. Keige hullemad risujud ollid sel aial Prantsusse  ratsamehhed, kellest Sakslased ütlesid: „Nemmad ei jätta muud mahha, kui tullipunnast  rauda ja weskikiwwa." Nejd kardeti nago katko. Uks nisuggune rööwli rüggement olli kord ühte küllasse tullemas, kust teised mitto korda jubba ollid labbi läinud ja jöudo möda kasa wötnud, ni paljo kui kanda jõudsid.  Külla rahwas kissendasid hirmo pärrast, agga abbi polnud kuskilt lota. Ees külla otsas  seisis üks maia kaunis isse paikas, ja se olli essimenne kässile wötta. Hirm ja hädda olli suur, agga mis heaks nöuuks? kuida neist peäseda? Korraga tulli perremehhe poia! kenna nöu: katsume nendä! Ta läks messipu-aeda, wöttis sealt keige tuggewama  messipu sülle, kandis külla tannawa otsa, wiskas senna kesk maantee peale mahha  ja panni isse jooksma. Selle pörrutamisse peale tullid messilased parwe kaupa walja ja ollid hirmus wihhased. Just sel silmapilgul tullid Prantsussed ja nilpastd keelt ning rehkendasid  jubba isseenneses, mis iggamees küllast  piddi leidma. Ees rüggementi otsas sõitis  nende Oberst ehk üllem. Agga pea kinni! ni kui nad külla tannawa otsa said, kus messipu  tee peal maas olli, langesid wihhased messilased summas meeste ja hobbuste peale. Oh sa kallis aeg! Ni kui tullesäddemed kukkusid  keikil ihho peale. Hobbused wirdu ümber,  eest ja takka üllesse, meestel suud silmad 207