winajominneja ebb ausk keige ennam rahwa  peal, otse kui käsnad ja samblad köddund pu külges. Sesinnane pahha jook on meie päiwi! mitmes paitus kallimaks läinud, kui söök ja ihhokatte. Ilma temmata ei tehta pea ennam middagit. Jätwad sobrad Jummalaga  winaklaas seltsis; tehhakse kaupa winaklaas ees ja tagga, muido kaup ei sünni; sünnib lapsoke ilmale on wiin essimenne  kinnitus ja römotunnistus; wiakse lapsoke  ristmisse saakramentile wadderittel winapuddelid  taskus, et saggedaste pühhas koias kaelad taskust wälja wahtiwad; *) abbiello hakkatusses, kossimissest künni pulmast sadik wiin ikka wiin; wimaks mulda minnes, mis mitme haua äres parrago tehhakse? eks wiin olle jälle kurbdusse kustutaja? wöetakse jo „önsa mällestusseks." Ni sureks on winawallitsus  läinud! Mitto jodikud sedda issegi ei kida, agga ommeti ka mahha ei jätta. Suur sü on ka neil, kes ütlewad; „egga minna  jodik ei olle; wöttan sutäis ja mõistan meelt." Agga armas söbber, üks sutäis on muld ehk taimeladba, kust teised kaswawad. Egga warras ka esmalt warsi hoost ei warrasta.  Esmalt aiab wistrik üllesse, pärrast paise ja werrikam, mis suurt kahjo teeb. Nenda  ka wiin. Kasso põlle tühjast ial olnud, waid kahjo on ta allati teinud.  Ebbaussoga  põlle meie pool ka parremat luggu ja prilli õlleks wägga tarwis, et innimessed aimama  hakkasid: tühhi on tühhi. Kui ma sulle, posti wanna, keik könnelema hakkan, mis tembud  nored ja wannad eided meie pool tewad, siis tulleks aiast ja rumist ammo pudus. Rägin sepärrast agga m õnnest arwa. Meie X-kihhelkonnas  sünniwad ja surrewad innimessed, nago iggas kihhelkonnas, agga ebbausso tempo peab saggedaste möllematte jures ollema. Wannad eided on seal essimessed meistrid. Sünnib poeglaps  ja saab essimest korda pestud, siis on wannad  eided targad ja ütlewad: „sedda pessemisse wet ei wöi toast wälja wia, muido wiakse pois Ärgo kegi pahhandago, waid parrandago, kus sedda on. Ma tean, mis ma ragin ja rägin, mis ma näggin. H. Mbch. pärrast soldatikssünnib tüttarlaps, siis on koggoni teine jut: „sedda wet peame wäljawiskama,  muido jääb tüdruk pärrast koio wannematte  kaela peale istuma, künni kannawarbad silma are sündwad ja ei wiska kegi silma temma  peale." Saab lapsoke wihheltud, peab solaterrake  kerriksel kärrisema, siis ei hakka ükski pahha kärna haigus lapse peale; jääb laps ommeti haigeks, siis ei wöi se muud olla, kui mönne küllawannamori pahha silma tö ja peab nende jalla jälgi, ride räbbalaid ja juukse karwo nõutud ja suitsetud sama. Mitto ei tahha last ristmisse saakramentile sata, kui ei olle tirisrakki, silm-anni ja muud sellesarnast rohto kurja wasto lapse mähkmette sees! Küllab  sa wangotad pead ja ütled: kül teil wöib rummal rahwas olla! Põlle muido rummalam mitte, kui mu rahwas, ütlen minna; sest wata agga ümber, Postimees, löhkend paddasid leiad weel iggalt poolt, kui ka mitte iggalt poolt ühhe paljo. Agga kule eddasi. Pulmade jures needsammad tembud, ehk kül meie koggodusses  weel wägga ausal wisil pulmi petakse. Ebbausso tembud on jubba ni harjund assi, et wannemad ütlewad: „meie olleme neid omma  wannemist pärrinud ja jättame neid omma lastele järrele; mis kahjo nad tewad? Nenda  weddawad mannas pärritud ebbausso ikkes eddasi, ni hästi nored kui mannad. Pulmas on peigmehhel, peiopoisil ja issamehhel (sajawannemal)  piitsad ja möegad pens. Zggast uksest labbi astudes lüakse möegaga ristid ette, et kurri tagganeks, agga torropil ürgab ees ja tagga ja kutsub kurja lähhemale. Tee peal prudiga minnes ei tohhi torropil suud piddada. Peiopois pirab mönda korda ümber pulmaliöte ja teeb rista, ei tea issegi, mikspärrast. Peigmehhe  maias on wannemad wasto, torropil ürgab, naesed kagutawad, mehhed öiskawad ja wehklewad möegaga. Nenda mitme rembo al astub pruut essimest korda omma eddespiddise ellomaiasse. Hul kül. Laua ares tehhakse ka sömapalwet ehk lauldakse paar salmi, mis kidowaart  kombe on, agga kuida sünnib se? Poli sanno ja saggedaste joobnud peaga! On jo ka üks wannemattest pärritud pruuk, sago petud, kuida saab, agga „Jummala sanna peab 338