wast, kel just mitte iggapäwase üllespiddamisse murre wägga suur ei Me; agga üks murre waewab mehhe süddant wägga, et temma armas abbikasa, kellega essiotsa wägga hästi ellas, jubba monni aasta melest nattuke nödder on. Mitto kord on waene naene ommas mele nödrusses  möda külla perresid ja metsi käinud,  ilma et teised koddo teädsid, kus ta olli; agga ta tulli jälle ikka taggasi ilma et kahjo olli sündinud. Nüüd olli tal ükskord mele tulnud: „Ma tahhan ennast ärra upputada!" ja lähhäb kolm wersta maad, kus kaunis suur ja süggaw jöggi on, et seäl ennesele otsa tehha.  Jöggi olli jubba kinni külmetand, agga naesel ka teäda, kust weel lahti olli. Ta läks jeä peäle ja siis otse senna pole, kus omma surma lotis leidwad, ja olli ka korraga ülle pea ja kaela sees; önneks ei olnud seäl jöggi mitte süggaw, waid leidis agga rinnust sadik, wet. Kui ta nenda külma wee sees seisnud, on surm tal ni hirmsaks läinud, et warsi püüdnud  kaldasse sada, ja hingega peäseda, mis tal ka se läbbi korda läinud, et senna pole kaldasse pöörnud, kus wessi maddalam olli. Nenda märg ja külmetand, kuida ta jöest wälja tulnud, on ta omma kolm wersta maad jälle taggasi läinud ja siis ommakötele räkinud kus ja mis asja peal ta käinud. Eks peaks meie siin keik palluma: „Arra sada meid mitte kiusatusse  sisse!" Riast. Kui ma teaksin, et se teile ka nenda mele pärrast on, nago mulle, siis õlleks  mul Ria lau 10-seltsist kül monni sanna  rakida. Seäl on jubba 74 noort meest, kel head healed, ühte kokko lönud, et korilaulmist  korra peäle sata. Jgga naddalas tullewad mehhed kord kokko ja ühhe targa laulomeistri  juhhatamisse al, nimmega Hugo Preis, kes kaminnewal suil Tallinnas laulopiddul  kais, laulwad nemmad wanno eddasi ja öppiwad usi jure. Kui 74 meest nelja healega  üht laulo laulwad, siis ma ussun kül, et kel kiwwi rindus ei olle, se peab warrisema.  Oh millas meie ka ni kaugele same! Perno makonnast woin weel ni paljo üttelda, et üks öppetaja omma 9 koolmeistrile kasko annud, et laulo öppitnisse parrast igga laupääw  järge möda ühhe koolmeistri jure kokko tullewad ja muid nori innimessi ka kasa wötwad.  Kui neil mehhi seas on, kes otsa kohhe moistwad piddada, siis on se wägga kidowäärt assi, ehk kül meie arwates weel mönnusam õlleks, kui nemmad kihhelkonnakoolmeistri  jures kous käiksid, kel orrilad ja sedda wäärt mõistust peab ollema, kui selle peäle tarwis on. Tahtmisse pudust, lodame meie, ei sa neil ommeti mitte ollema. Wägga immeks pannes peame koolmeistride käest kuulma,  et ikka weel rahwast leitakse, kes sest heast asjast mitte ei holi, parrem laupääw öhto ja pühhapääw pärrast lõunat ümberhulkuwad, kui hea melega senna lahmad, kus laulmist wviksid öppida! Sannumed woöralt maalt. Preifk«aalt. Siin ei olnud wannast mitte söalaewo egga merre wäggi; kaubalaewo  olli küllalt. Nüüd hakkawad Preisimehhed  ka aega möda mõtlema: Kui meil wet on (ja sedda on neil põhja pool rigi sermas omma jaggo), eks meil siis woi ka söalaewo olla? isseärranis, et Dani naabred monni kord ni kärsitumad ja upsakad on. Se agga põlle Dani meeste! just mitte mele parrast. Keelda nemmad sedda kül ei woi, no mis siis muud, kui ehhitawad ennestele weel hästi laewo  jure, misga Preisimeestele tahtwad näidata:  On teil paljo, siis on meil weel ennam! Kunninga terwisega on luggu ka alles nenda kui ta on: rigi wallitsust on ta weel kolme ku peäle wenna kätte jätnud. Nisugguste meestel ei olle wist mitte holekandmisse egga rohtude pudust; ommeti ei woi kegi enne termist  anda kui Zummal annab. Peawad siis Preisimehhed kunninga wenda weel werend aastat kunninga eest piddama, künni nähhä saab, mis suur kunningatte kunningas teeb. Ulleültse on Saksama üllematte terwis se kord wa?n«: Würtembergi kunningas ja temma aujärje pärna haiged, Bad enima suurhertsog haige, Preisi kunningast olleme 220