rahha maksma." Nüüd hakkas La neile ni targo ja nattuke hawalt arrotama, kuida Judid muido jalga toast wälja ei tõsta, kui nad mitte nelja näddaliga rubla rubla pealt kasso ei sa. Se köddistas meeste süddant. Mõtlesid: kannade parralt, se õlleks hõlbus rahha saak! agga jäid isse wait. Juut tundis  kül, kuida meeste südda tuksus, agga ta mõtles ka: aega möda asjad käiwad; kui toit küpse, siis on aeg süa. Agga toit polnud ' weel küpse. Nüüd hakkas ta neile räkima, kuida ta isse teinud, kui paljo ta siin wöitnud  ja seäl wöitnud; nimmetas wimaks ka, kuida se ja se tedda pallunud, et temma käest rahha wöttaks ja nelja näddalaga 100 rublast 200 teeks; ütles ka, kuida se mõisnik, se öppetaja,  se köster, üks nenda paljo, teine nenda paljo, kolmas nenda paljo temma kätte pakkunud  ja kinnitanud: „ärra sest teistele sanna lauso!" „Egga minno mitte rägib ütles Juut Ai wai! kas minno rummal olleb? Tulle si! Lass' töise saab ka kasso. Kui nemma saab, siis rätsep ka ei jääb ilma." Nenda räkis Juut, agga mitte awwalikkult. Ta teädis,  et tallo rahwas keik sedda, mis silma pilgutades nurga tagga neile ööldakse, paljo enne ussuwad, kui töt, mis päwa walgel kõnnib.  Juut ei räkinud ka korraga paljo. Märts  kord ühhele, kord teisele nago met mokkade peäle ja laskis neid jälle minna. „Nelja näddalaga  1 rubla eest 2 rubla ehk 100 eest 200!" se ei läinud meeste peast mitte ennam wälja, waid mõtlesid ööd ja päwad selle peäle. Se õlleks rahha saak! Nenda wöiks innimenne  jo üsna püsti jallo rikkaks minna, käed pusa panna ja ninna selga aiada. Ja sedda seält mehhed wägga armastasid. Näddal läks näddala järrele. Juut aias omma jutto ja mehhed mõtlesid omma möttid; üks ei küssinud,  teised ei julgunud pakkuda. Wimaks hakkas rätsep jutto teggema, et näddalaks neljaks wieks tele tahhab minna, tal olla Länema  randas tarwilist tallitamist; mis ka sadda kord kassulikkum olla, kui laua äres istuda ja torkida, kust middagi suurt wälja tulla. „Na, kil minno tääb, mis minno teeb? Minno sahkerdab nelli näddalal, siis minno ennam saab, kui nelli aasta minno nöälab." Se olli Judi jut; agga m isseenneses, kui põlleks ta sedda kellegile tahtnud üttelda. Ommeti mis möisa mehhed kuulsid, sedda nad kuulsid, ja wiimne sanna, mis Juut isseenneses ümmises, hakkas nago kiddadega öng nende süddamesse kinni; sest rahha ahnus istus süddames ja aias su pärrane lahti, kui ni hõlbust saki kulis. Ammo olleksid nemmad omma rahha Judi rüppe pannud, kui mitte üks kartus neil põlleks  olnud: Anna rahha Judi kätte, Juut lähhäb rahhaga Judamale, ja siis wiska pätsiga  kannika järrele. Läind! Se hoidis kukrud  kinni. Mõtlesid mehhed wist: parrem üks warblane peus, kui kümme kattukse peäl. Õlleks  Juut pole sannaga neilt rahha küssinud, ellades ei õlleks ta punnast koppikud sanud. Agga nenda rummal Juut ei olnud. „Küt nad isse,pärrast pakkuwad!" olli Judi troost, ja nenda tulli ka. Rätsepa reisipääw tulli igga päwaga lähhemale;  möisa poiste süddamed tuksusid: „kas anname wöi mitte? Kui anname: ehk jäme rahhast ilma; kui ei anna: ehk jäme kas - sust ilma." No hakkasid wimaks jutto teggema  ja küssima, kas Zuut ka nende käest rahha wöttaks ja mis ta maewa palgaks tahhaks?  Sedda kuuldes hüppas Judi südda otse püsti; agga ta teggi isse pitkad mokkad ja maggushappo nao ning ütles: „Ai, wai! Teie tahhab, et minno teil' rahha tenib, teie isse istub toas ja naerab. Ai, wai! se kerge on kil. Lähhäb teie isse ja tenib, katsub, kas saab?" Se wastopanneminne kinnitas weel ennam meeste süddant ja hakkasid nüüd Juti mekitama  ja leppitama, künni wimaks wastowöttis;  agga mitte muido, kui igga rubla pealt, mis jure tenis, 40 kopp. piddid temmale jäma. „Arma söbra! ütles Juut kui tei' ei tahhab 60 köppik rubl' päält kasso sada, nu, sis tei' pääb omma rahha taskus, nu, sis parr'm on, kui ühtegi saab." Mehhed wäansid kül pead, agga 60 kopp. Olli siiski nattuke ennam, kui 6 kopp. rubla peält. Kaup sündis, ja mehhed töid rahha 71