wasto ja peab manduma, et ta ella aial purra salladussi wälja ei rägi. Hädda temmale, kui ta sanna ei pea. Sel korral, kui ta meel ei mötle, astub üks purramees temma jure ja ütleb: „Suur purra-kohhus sadab sulle surma  !" Ükski loom ei liguta ennam siis temma abbiks omma sörme. Keik pöggenewad ja temma saab mahha lödud. Purra-seltsi astudes  jättab igga mees omma manna nimme mahha ja saab ue. Teised innimessed tundwad  neid märkidest, mis nad omma ihho peäl kandwad. Enneste kes kes on neil meel paljo salla märkisi, mis läbbi teine teist tundwad. Kirjutada 'ei möista ükski. Ennamist ellamai)  nemmad omma metsade sees, agga tullewad  ka wälja ja kaiwad teiste seas. Tewad nemmad kurja ja mis nad siis ülleültse muud tewad? siis ei tohhi ükski neid nuh - helda, muido on keik selts temma kaelas. Nende  nöupiddamissed samad pimmedas metsas ja öse petud. Agga se teeb keik ümberkaudo rahwast wärrisema. Head nöu nemmad ial ei pea. Tullewad purramehhed ühte linna ehk küllasse, siis ulluwad nemmad innetumal wisil ja ükski ei tohhi toast wälja minna. Senni kui nemmad seäl on, peawad keik naesterahwas toas kässi laksutama ja karjuma, et neil aega ei olle wahtima minna. Purra-selts on keige üllem kohhus Susu-Negride seas. Üllemad  ja allamad peawad temma kohto ette astuma. Agga kui hundid lammastele kohhut  möistwad, siis wöime isse arwata, kuida luggu lähhäb. Purramehhed põlle muud middagi,  kui awwalikkud rööwlid, kedda paggana kombel pühhaks petakse ja kardetakse. Oh Jummal, need peawad nende õigusse mõistjad  ollema! (Jääb polele.) Juttud ja jutto jätkud. Kontwöerad. Ms mehhed kontwöerad on, teab igga laps: need, kes jodu peäl ilma kutsmatta tullewad, agga naljalt ilma aiamatta  ei lähhä. Kontwöeras on lodud häbbematta  innimenne, kes pulma toas nago koer konti otab, mis teised temmale nurka ehk löu- ka otsa peale katte wiskawad. Nisuggusest kondi närrimiösest on nemmad omma aunimme sanud. Zgga joduperremees, kes neid enne uksest wälja aiad, kui lummi jalge peält ärrasullab,  on auwäärt mees. Häbbematta innimenne  ei wöi ommeti aupakkumist nöuda. Tulleb  üks tõeste waene, mitte ölle wina, waid tühja köhho parrast ja mötleb: „ehk röömsal päwal on innimeste süddamed heldemad" —- noh, se on jälle üsna teine assi: sel andkem ennam kui paljast konti. Kui innimesse südda römus on, peab ta ka tännolik ja helde ollema  ja se naidko sedda isseärranis waeste wasto  ülles; sest Issand on waeste wend ja wöörmünder.  Ugga surem hulk kontwöeraid ei olle mitte palja kõndigi wäärt. Üks nisuggune tulli pulma maiasse, kutsuti laua äre ja anti süa. Kontwöeras söi, kui õlleks ta hambad selle tarwis koddo terrawaks ihhunud. Kui nenda liggi tund aega aggarast olli jahmatanud,  hakkas ta nutma, kui õlleks ta omma emma mattussel olnud. Mikspärrast? Sellepärrast,  et meel toito küllalt ees olli, agga köht ei annud ennam wennida. „No pista siis tasko, mis ülle on jänud", - ütles perremees. „Kuhho tont ma ennam pistan wastas kontwöeras taskud on ammo täis!" —Wata, nisuggune meel on keige kontwöerastel ja tullewad peälegi ennam jogi, kui sögi pärrast. Linnades on jälle teine mood ja teised wöerad.  Kus pulma rööm maias on, seäl pöllewad  römo küünlad akna peal, et igga mees, kes möda lähhäb, wöib nähha: siin hakkab jälle tänna uus abbiello, anna Zummal kallist termist! Noh, se on keik wägga hea ja illus, agga middagi akna tagga on jälle wägga rummal  ja inneto. Ni pea kui pulma koia akna  peäl tulled pöllewad, siis kogguwad ümbertkaudo  naabre rahwas akna tahha wahtima  ja mönni kord ni paljo, et kui pulmaperremees  igga wahtiale tükki leiba kätte wiskaks,  siis ei üllataks ta tossin pätsidega kuige kaugele. Seäl on keik suggu rahwas seggaminne,  mönnel narrud kaelas ja mönnel jälle sidi kued ja linnonahka kassukad selgas; agga keik Ähhe asja pärrast kous: suud pär- 183