Jaak, herra peab minnust suurt luggu. Valskust  ma ei salli ja mis silm näeb ja körw kuleb, sedda puhhun herra körwa. No muidogi  pannen monne sanna ka jure, et illusam ja mönnusam kuulda on. Sa tead, Jaak, se paggana heina luggu, mis mul olli. Juhtusin  koggematta möisa heinde kallale, piddin hirmust trahwi kandma. Olli ka wist mo sandi silmade wigga, et pimmedas ei näinud, kas ommad woi mõisa heinad ollid. Sellegi pärrast herra teab, mis Annus wäärt on ja peab temmast luggu." (Rüpasid jälle.) „Lasf ta Maddis wötta ütles Annus uest linna tohtri jure ma ennam ei lähhä! Mis seält wälja tulleb? Ollen jubba sedda ja teist sisse lakkunud, ei parremaks keddagit. Ma tunnen selgeöte ärra, minno haigus ei olle mitte Jummala nuhtlus, waid teise kurja innimesse temp. Kas tead, Jaak, ma lähhän  manna tutwa Roo Tönnisse jure, kes kümmekond wersta meilt kaugel merre randas ellab. Temma on manna kunninga mees, kes kaugel käind ja paljo näind ja essiminne käewataja  ja önne saatja. Ma ollen omma silmaga  näinud, mis tössi, on tössi. Sel mehhel  on kollo otsas. Ta tunneb so emalt ärra; teab möda läinud ja tullewad asjad ja loeb so ello peupessast, nago ramatust ette. Rägin mis isse silmaga ollen näinud. Ollin minnewa  näddala linna turrul ja Roo Tönnis ka seäl. Watas innimeste kässi *) ja kulutas neile tullewad asjad ette. Uks waene tüttarlaps  pistis ka käe ta peusse ja ni kui Tönnis silmad peäle wiskas, ütles marsi: „ „Laps, sinna õlled kaks kord eksinud ja eksid kolmanda  korra meel! Essimenne kord on sul rätsepa selliga, teine kord laewa madrussega önnetus olnud, kolmas kord, no kül sa isse näed!"" Ennäh! tüdruk hakkas nutma, aias wasto, agga Tönnis ütles: „„Olle agga mait, muido ma ütlen meel ennam!"" Tüdruk  panni minnema. Ütle nüüd meel, et Roo *) Egga linnas ka ebbausklikkude pudust ei olle. Nago luttikad sängisamba wahhel, nenda on ebbausk seäl, kus rummalus ja umbusk asset on, olgo linnas ehk maal. A-"s Tönnis kat ei tunne. Za mis ta saksa wihha kautama mees on, sedda peab immeks  pannema. Mitto innimest on temma kurja saksa kiuso alt peästnud ja mind ennast ka. Sa tead, Jaak, kuida herra nimmetud heinde parrast mind, nago ussi aia alla, tagga  kiusas. Assi polnud sedda wäärt, agga kurja innimesse kius olli sedda mo peäle pannud.  Küssid sa nüüd: kes aitas? siis pean wastama: Roo Tönnis! Nago peuga wöttis  saksa wihha mo peält arra!" (Rüpasid  jälle.) „Roo Tönnis on mees kül ütles Jaak temmaga ei woi kegi nalja tehha, muido on warsi piuk peus. Sussi sedda möistab, kuida mönnel innimesse! ni paljo tarkust on ja teisel mitte marki. Minna mõistan waewalt  warsa wassikast lahhutada, temma teab keik salla asjad. Ja rahha tenib ta sellega, nago rabba. Omma kurko pumpab ta holega  ja peab tubbakast mokkas, agga kas tal sellepärrast rahha pudust on? Minne, millal tahhad, temma jurest leiad ikka abbiotsjaid ja kegi ei tulle tühja käega. Tönnis ellad, nago monni issand." Nenda räkistd Annus ja Jaak Roo Tönnisest  ja iggaüks mõistab: rummalamaid põlle Larwis, kui need kaks ollid. Agga kahjo, et neil weel paljo öddesid ja wendi on! (Jääb polele.) llhhel heal naesel olli pahha mees (mitmel on sedda tännawo ka weel) ja ta sai temmaga ommeti läbbi ning ei kaebanud ial. „Mis salla sanno sa mõistad küssis üks külla naene, et nisugguse urriseja murriga läbbi saad, nago õlleks sul essimenne mees?" „Muud middagi wastas hea naene ma teen, mis temma mele parrast on, ja kannatan waggusi, mis minno melepärrast mitte ei olle." Wägga tössi, agga wähhe naeste assi. Küllapois noppis mõisa heinama peäl Ja- Oh sa kolm kord rummal Karja-Annus!!! Nenda lassed sinna ennesele tuhka silma wiskada! P^-s. 329