nam pärdikuid, kui teiste seas. Nenda kuulsin  hiljuti Mest, kes Londonis olli kuulnud,  et Pe terburgi suur kaubamaja (Börse) wagga illus peab ollema. „Mis ta suur assi wöib olla", ütles Inglane; agga eks ma lähhän  nattuke watama." - Läks warsi saddamasse,  palkas aurolaewa ja auras ni rutto, kui wöis, Peterburgi alla Newa - jökke. Siin wöttis ta kiikre kätte, laskis laewa tassakeste kord üllesse ja jälle alla minna, watas kaubamaja  laewa pealt kiikrega ärra, ja ilma et ta jalga õlleks mäele sanud, ütles kipxele: „Lähme  nüüd jälle koio, jubba näggin." Mis ta nüüd sest pitkast teest ja su rest kullust olli sanud?  Muud middagit, kui et wöis üttelda: „Ma ollen Peterburgi kaubamaia silmaga näinud."  Nenda on Inglased. Tüegs kolid. Kule immet, Türgimaa! kolitakse ka lapsi! Ms pärris Muhamedi ussulissed  seal öppetawad ja öppiwad, sedda minna ei tea, agga hiljuti on keik nende kolid kokko arwatud ja leitud ülle rigi 19,897 koli ollewad, kussa 230,543 pois- ja 121,259 tüttarlast  öppimas käiwad; 11,226 koolmeistrit. Ristiussu rahwal, kes Türgimaal ellawad, peab praego 2219 koli ja 195,361 poisning  7986 tüttarlast kolis ollems, kedda 2259 koolmeistert öppetawad. Sannumed pagganattest ja missioni  tööst. Maast maasse, merrest merresfe. (Mis Nr. 6 polele jäi.) Eliot, Zndianide essimenne missionär, surri  ärra agga nende Issand ellsb ja armastab iggaweste, ehk kül nende loud pärrast koggoni teiseti läksid, kui Elioti päiwil. Elioti järgminne, kellest sünnib räkida, olli üks tullist armastusega täidetud mees, Tawet Tseisberger, kes Zndianide seas ennam tööd on teinud, kui kegi ühhest nõdrast innimeöse lapsest  wöiks arwata. Agga mis wigga armastada,  kannatada ja tuggew olla, kui Zssand stdda keik armust annab? Ta annab keik roh- kest neile, kes palluwad. Tseisberger pällus  allati ja sai allati. Jubba Elioti aial ja körwas ellasid ka mönned teised Issanda teenrid,  nago Tomas Maihew, kes isse, temma pöiad ja poiapoiad 159 aastat järge möda Indianide seas Issanda sanna kulutasid. Parrast,  kui riskirühma silmad Eiropamaal ennam hakkasid lahti minnema, tullid weel teised missioni-seltsid  appi ja saatsid ommad teenrid. Agga  kuida ööldud, nisuggusid kui wennastekoggodusse  missionär, Tawet Tseisberger, olli wähhe nende seas. Issand annab usko omma möedo jarrsle, Jubba aastal 1735 olli wennastekoggudus ka Indianide keskel missioni tööd allustanud, nago ta sedda iggal pool, kus liggi peasis maggusi  ja holega teggi. Nimmetud aastal tulli Kristjan Rauh Indianide sekka, neid Issanda  pole pöörma, agga temmal ep olnud mitte Elioti önne. Ta isse tunnistas: „Se on just, kui õlleks kurrat omma rigi ümber raud malli teinud ja lukkud ja riwid ette pannud. Issanda sanna, mis kaljud katki löhhub, ei tahha  nende süddame peale hakkata!" Midda ennam  Rauh neid armastas, sedda ennam nemmad  tedda wihkasid. Kord tahtsid nad tedda püssiga mahhalasta, kord üllespua, kord pigiga  läbbi aiada ja muul kombel surmada; üks aias tedda kord terrawa kirmega tagga, kukkus üllekaela jökke ja Rauh peäsis ärra. Nenda käis ta kässi saggedaste; agga armastus ei mässi mitte ärra, maid saab wimaks ommeti wöimust. üks Jndianimees nimmega Tsoop, könneles isse kord sest asjast teistele: „Wennad, ütles temma, minna ollen isse paggan olnud, ollen pagganatte seas mannaks sanud ja tean kül mis pagganad on. Kord tulli üks missionär meie jure, tahtis meid öppetada ja meile selletada, et Jummal taewas on. Meie kosisime: Ärwad sinna, et meie sedda ei tea? Minne agga jälle, kust sa õlled tulnud, meil põlle sind tarwis. Teine missionär tulli ja tahtis  meid öppetada: Teie ei pea mitte tapma, warrastama, walletama, horama ja muud sellesarnast  teggema. Meie kosisime jälle: Sajölle, arwad sinna, et meie sedda ilma sinnota ei tea? Õppi esmalt isse ja öppeta omma rahwast, et 62