nesel tulline wallo löua lude sees, teggi ta ommeti röömsa näo, hakkas klasi ümber/ ööldes:  „Au au wasto Prantsusse kuulsa kunninga terwiseks, hurra!" Seddasamma teggi Prantslane süddamest järrele, ja möllemad  j öid wimast wina. Ni pea kui Preislase klas tühhi olli, istus ta rutto toli peale, hoidis su lahti ja ütles : „Noh, tohter, nüüd olge terrane! Kolmas purnmisse  hammas, Prantsusse kunninga auuks, klssu wälja! Hurra!" Sedda kuuldes kahwatas Prantslane ärra, ttago lumme tük. Ta mõistis nüüd, mis Preislase nöu olli: tedda temma pilkamisse eest nuhhelda. Agga mis ta waene mees nüüd ennam piddi teggema? Au au wasto, sedda olli ta tänna ammo jubba Preislase järrele teinud, kus ta nüüd tohtis ilma häbbita  taggasi lüa? Kui üks waenlane temma kunninga auuks hamba laskis suust wälja kiskuda,  kas siis temma tohtre kuuldes ja nähhes  tohtis wähhem tehha? Agga ta püksid wärrisesid, nago pülikottid, sest terwe hammas ei hüppa mitte isse suust wälja, waid tahhab head tõmbamist. Senni kaua olli tohter Preislase hamba wälja tömbanud ja laua peale wiskanud, ja et pealik ommast wallust lahti sanud, wiskas ta tohtre palgaks kuld penningi hamba körwa. „Noh, aus herral ütles ta üllestöustes, Teie kuulsa kunninga auuks üks hammas wähhem,  mis se suur assi on sellel, kes kunningast auustab ja armastab!" Oh, Prantslane õlleks tedda soo ja rabba peale sowinud, agga mis tehha? Kui häbbi naeruks ei tahtnud jada, piddi mahha istuma ja su lahti aiama. Kül ta südda wärrises! Pragginal tulli hammas wälja ja Prantslane rokis, nago õlleks härg tedda kaewand. Ta silmad jooksid wallowet, kui ta ka omma kuld tükki hamba körwa laua peale wiskas. Preislane andis temmale kät ja ütles wallusa  pilkamissega: „Kahjo, et meil ennam jodawat  wina ei olle. Hea melega lasseksin ma ennest! weel paar hambaid Prantsusse kunninga auuks wälja tömbada ja - Teie teeksite römoga seddasamma." Prantsus tännss tullise walloga ja hakkas minnikut teggema. Preislane tõstis weel mütsi ja ütles: „Head teed, künni lahhengis jälle teine teist nähha same!" Prantslane mõtles: „OH, kui ma so kaela praegs wöiksin ümberkäända! Kes paggan aias mind sia? Nüüd on mul surm su äres ja waenlane hirwitab weel pealegi!" Prantsusse pool odati hamba-arsti ja pealikut  ammo taggasi ja waeüllem panni immeks, et ühhe hamba kallal ni kaua aega lähhäb. „Egga Preisi pealik ommeti keik ommad hambad  järge möda ei lasse wäljatömbÄda? ütles ta naerdes ja teised naersid ka järrele. No wimaks tullid hamba-arst ja temma abbilinne  taggasi. Waene werrise suga leitnant õlleks kül hea melega wait olnud, agga kus kallid rinna ja käikse pitsid, ja kes tohtre su kinni piddas? Ta rakis keik omma hirmust õnnetust isse Messe. Oh sedda löpmatta naero  ! „Se Preislane on omma tükki ausaste mõistnud ütlesid teised. Kui seal nisuggusi  mehhi seas on, siis meie ei häbbene ennam nendega lahhengisse minna." Preisi pealik olli ommast hambawallust lahti,  ja kui teistele sedda naljakat luggu räkis, tahtsid need ennast katki naerda, ja ütlesid: „Parras, parras! Terraw kirwes leiab kiwwi." Teisel hommikul hakkas lahhing. Prantsusse  leitnanti näggo olli paistetand, ei möinud  lahhengisse minna, waid läks ParM Agga ial ei wöinud ta omma Preisi kameradi  peale muido möctelda, kui selle Prantsusse  sowimissega: „Paggan murdko sinno kaela!" Nenda olli au au wasto antud. Jutto jätkud. Sandi tännv. Saksa sant käis möda linna ulitsat, hoidis maia uste ja aknade al mütsi peast ärra ja otas künni mönni koppik sisse wiskadi. Kas ta wiggane olli ? Ei olnud, waid muido nattuke laisk ja hulgus, kes ei wiitsind tööd tehha, waid parrem hilp ees, tallukas tagga kerjas. Uhhe sure maia treppi ees jäi ta ka 175