rele toitsid nemmad tedda nago keige kallimat  wöerast ja kummardasid ni süddamest ja holega, kui ial jõudsid ja mõistsid. Keige hoolsam kummardaja olli maia perrenaene, kennel  ta lapsed süddame peal seisid, et us neile ei piddand kahjo teggema. Jgga pä läks ta kopa augo ette ja pakkus pölwili maas ommad  anded ussile meleheaks, et ni armolinne piddi ollema ja temma lapsi, kes ehk rummalast  peast ta liggi tullewad, rahhule jätma. No kas se aitas? Jah, senni aitas kül, kui lapsed ussi ei pahhandanud; agga ühhel päwal  olli perrenaese 10 aastane laps wist liig kopa liggi läinud ehk muul wisil ussi pahhandanud:  sai marsi ussist hammustud ja surri hirmsa walloga. Nüüd olli kurbdus ja ahhastus  suur, agga kellegi mele ei tulnud sedda pühha ussi süüks anda, maid perremees ja naene arwasid, et nemmad omma jummalat mitte küllalt ei olle kummardanud. Sel korral tulli just üks missionär nende maiasse, näggi nende kurbdust ja kulis, mis läbbi se tulnud. „No teie ollete ommeti kurja lomale otsa peale teinud küssis temma, et teile teist korda ennam kahjo ei sa tehha?" „OH sa helde aeg! ütles perrenaene ehmatades Mis sinno peas on? Kuida julged  sa nisuggusid sanno suust wälja aiada? Kui meie sedda ussi, kes ni armolinne on meie maia lähheda! korteris olla, ärratappaksime,  siis peaksime keik, ni paljo, kui meid siin maias ellad, surma sagiks sama ja ükski ei wöiks meid peasta." Nenda ussuwad nemmad! Oh ristirahwas, kui sa omma ellamai  Jummalat tenima ka ni holas olleksid! Kuida üllemal nimmetud, ussi - kummardamist  põlle üksi Usiamaal, waid ka Ahwrikamaal  ja muial pagganatte seas, kus ussitemplid  ehhitakse ja neid kihwtisid lome nago jummalaid  auustakse. Ohto poolt Ahwrika rannast  kirjutab üks missionär: „Siin ehhitawad Vaesed pagganad ussidele templid ja ellomaiasid,  korjawad neid senna kokko ja auustawad ja toitwad neid. Ma ollen isse nisugguses templis ehk ussipessas käinud, ollen neid seal küllalt kous näinud ning ka sedda, kuida üks naene minno nähhes tulli, us kaela ümber, läks seina äre ja laskis tedda teiste jure ronnida,  kus tedda nisamma, kui teisi kummadati." Armad luggcjad! on siin weel tarwis pitka selletust tehha, mis polest waesed pagganad õnnetumad on? Eks sedda kuuldes ja nähhes mitte igga ristiinnimesse südda isse ei peaks tundma, mis temma kohhus on? Andko sedda Jummal, kelle armastus pagganatte wasto nisamma palla on, kui keige mude wasto! Preislane ja Prantslane, ehk au au wasto. Sadda aasta eest ellas Preisimaal wanna kulus kunningas Pridik 11., ehk (kuida tedda  igga Preisi-ja mu Saksama laps weel parreni  tunneb) wanna „Preisi Prits". Se nimmi  on Preislaste! ni kulus ja kallis, nago Wennelastel se nimmi „ Wenne Peter I. Kunningas Prits olli tulline söddamees ja hädda sellele, kes ta möega alla juhtus. Temma  ei lönud ial naero parrast, ehk ta muido kül paljo nalja teggi, mis temmast praego alles rägitakse. (Aastal 1806, kui Punnapart Berlinis  olli, on ta käe Pritso surno kirsto peale  pannud ja üttelnud: „Pappa Prits, kui sinna alles ellaksid, põlleks minna mitte Berliin  sanud.) Austria-ja Prantsussemeestega olli Pritsul paljo kiskumist. Seitse aastat söddis ta üksi mitme wasto ja sai wimaks ommeti wöimust  ja Austria piddi Slesiamaad Pritso katte jätma, mis praego Preisi pärralt on. Aastal 1757 olli ta kord Prantsustega karwopiddi kous. 5. Nowembril aias ta neid Rossbahhi kohhal, nago kange tuul lumme tükka tagga ja Prantsussed hüppasid ta ees, nago Balli-tantsiad,  mis Prantsussed ka hästi möistwad ja armastawad. Sel korral mängis üks Preisi pealik Prantsusse peälikule üht luggo ette, mis ta tantso himmo soutumaks ärraaias. Preisi ja Prantsusse wae wahhel seisis jöggi ja jöe kaldal  weske. Möllematte wäggede essimessed otsad  wöisid teine teist silmaga nähhä. Süggisene aeg olli willo, ja millal waene sösmees kuiwi ridid ja soja tubba leiab ehk seal sees aega 166