wötsin süddame rindu, sago mis saab! Sa tead, Tönnis, kartlik ma ei olle, agga mo käed wärrisesid, nago jodikul esmaspääw hommiko.  Kui ta jälle wössast wälja tulli, astusin  ma ette, wötsin mütsi peast mahha, löin pari korda risti ette ja ütlesin: Kuulge ommeti  aus waim! kuulge, piddage nattuke kinni,  mul on sanna kaks Teiega könnelda! Agga mis sa tondiga teed; wurrrr! Olli ta jälle läinud; no minna takka järrele! agga mis ärra, se ärra!" „Hea kül; mötlen minna kui sa heaga ei mõista, siis ma katsun kurjaga. Home öhto kargan ma sulle pähhä ehk jalgo kinni, olle sa tont ehk koddokäia! Ni pea, kui teisel öhtul wössa kahheses, kargan minna  haggerikko takka wälja ja wasto! Agga sa tead, Tönnis, kartlik ma ei olle agga sedda Maddis mõistab, kust se tulli karplärts! minna maoli mahha ja tont ülle minno pea, et jallad möda mo pead kollasid, jälle oue. No mis sa tahhad tehha! Sa tead, Tönnis, ebbausklik ma ei olle, mo önnis issa sedda ei sallind; agga sedda näeb rummalam kui laps, öige assi se ennam ei olnud!" „Nüüd ma laksin teisel päwal mõisa. Meie opmann Zummal ullendago hinge ja allandago  patto! olli wa' kaddund loom kirjo peaga mees, kes ka mõnda teadis, rägin  omma luggu temmale ka, ehk ta saksa innime woib mulle head nou anda. Sa tead, Tönnis, kiitlema ma ennast ei hakka, agga Mats mõistab sakslastega ümberkäia. Ma kabin jalga, tõstan mütsi, süggan kukla takka,  köhhetan ja terretan, noh, opmann tulleb kambrist wälja, pril ninna peäl, sulg körwa tagga, junntubbakas suus, lööb mulle ölla peäle sa tead, Tönnis, lööb mulle ölla peäle ja küssib: „„Na Tolme Wannem,  mes sä tähhab — Ma kummardan  ja ütlen: Aus opmann, nenda ja nenda mo waese loud on, ehk opmann teab nou ja abbi? Arrutan tale keik ette." „ „Sooh! ütleb temma. Na ha kil, Mats, hä kil! Kui päiwa ehto lähhad lojas, siis minno tulleb, kuus meest kasa wöttab. Kas meistab, Mats > kas sinno meistab? Kil minno wettab tonti sarwest kinni!"" „Ma tannasin, andsin kaele muisso, pöörtsin  lipstu kanna pealt ümber ja läksin. Sa tead, Tönnis, saksal on ka hea meel, kui meie suggune mitte nenda kohmetand egga üksluine  ei olle, nago monni on. Agga minna, aitummal, no mis se omma kitus maksab, Tönnis, sa tead jo? Tee peal taggasi minnes olli mul öige römus meel, mõtlesin: kül ta waenlase omma nüüd nääb!" (Jääb polele.) Preisi ma pealinnas sündis weider luggu. Öhto hilja lähhäb-üks tohter omma söbra jurest  pimmedas koio pole ja mötleb sedda ja teist. Korraga kargab röwel maia nurga takka wälja temma ette: „Kas Teie kassukas ehk ello!" ei olle ni kartlik, panneb  keppiga kassuka tahtjale ni mönnusaste käe peäle, et kassi, mis jubba kassuka kulges kinni olli, lontso kukkuv ja röwel ärra lähhäb.  Teisel hommikul tulleb üks mees tohtre jure, kassi rihmaga - kaelas ja pallub rohto anda; ütleb raske pu käe peäle kukkunud ollewad.  Tohter watab hädda peäle ja mehhe peäle üsna sesamma! Ta lasseb tedda nattuke istuda ja sadab omma poisi aptegi peäle rohho järrele. Agga seddeli peäle olli nenda kirjotud: „Politsei kohto peält pallutakse 2 soldatit, 1 köis ja 1 wahtmeister ühhe 1 käega kassuka warga tarwis, jaöieterutto!" Waene kelm olli isse lökso läinud ja sai omma palga. Mis aitab luttikatte wasto? Ei se kül mitte, kui sa arsti järvele sadad, nago „allewi naene." Tössi kül, luttikad on, ehk kül punnases mundres, ommeti wagga  häbbematta korterimehhed. Kus nad kord sangi-samba ehk seina-prao wahhel korteris on, seält ei.tahha nemmad milgi kombel.kadduda  ja ni pea, kui tulli öhto kustub, on nem- 185