tud tassane, lahke ja kannatlik naene, mo kallis  Maria, kes mind allati püab römustada: miks sa siis mind omma silmameega tahhad upputada?" „Urmas Juhhan, ütles Maria nuttuse naeroga kas ma omma nuttuga sulle tal haiget ollen tehha tahtnud? Sa, mo kallis mees ja pea, teed jo, mis ial wöid ja jöuad; kannatad'meitega, murretsed meite eest, ei söitle egga mürrista ial, nago mitto tewad, kelle ello kümme kord kergem on, kui sinnul; agga kui ma sedda keik pealt watan, kas ma siis kül õige naese nimme waart ollen, kui se mo süddant  ei liguta? Ennese peale ma ei mõtlegi; mul põlle middagit waia agga sinnul - sinnul —' —" Juhhan ei. lasknud tedda löppetada, maid hakkas ta ümber, kuiwataö suandmissega ta silmawet ärra ja ütles: „Jummal, ma ollen werri waene, agga sa õlled mull' üht naest annud, kellega ma rikkam ollen, kui mitto würsti, kes kulla sees pöörlewad ja kel allati, pima ja met jookseb! Kui waene olleksin minna,  kui mul, kallis Maria, sind ei õlleks! Andko Jummal meie tüttardele ka nisuggust meelt, siis —" „Saab kül, saab kül! ütles Maria ärra hakka mind jälle taewast sadik üllendama!  Sul põlle ammogi ni kidowaärt naest, kui minno mees on. Teme muud jutto. Küllab Jummal annab kingiseppale ka sedda meelt, et ta so sapad se kord weel parrandab." Oh, önnelikkud abbiello rahwas, kedda tössine  jummalakartlik armastus üksi kokko paikneb  ja kous hoiab! Kui kerged on nende kannatussed,  kui löbbus nende laste kaswataminne,  kui julged nende sammud, kui üllespole wadates ja teine teise toeks ja römuks ellades omma teed eddasi astuwad! Agga agga! Rägime koolmeistrist eddasi, kes nüüd kingiseppa jure laks. Kingisep polnud süddame polest mitte kiwwitük,  agga isse nisuggune, kes kümnest sõrmest  ellas ja kel ennesel ka pea kaugemale ei ullatand, kui peust suhho. Tö piddi tehtud, leib södud, aeg widetud ja nahk parkia käest todud sama, kes sedda ka aitumma eest ei an- nud: mis lokust wöis seal koolmeistril olla, kes ikka tööd tahtis ja ial rahha ei tonud? Ta laks ommeti; sest ta piddi minnema. Kingisep otas rahha, agga koolmeister näitas tühje kassi ja laggund sapaid. „Weel se ainus  kord pällus temma ja wessi olli mehhel  silmis sest et kunningas tulleb. Ma ei wöi jo nenda mitte temma ette astuda! Ma lubban sulle omma ainust lehma ärramüa ja wölga maksa, kui muud nöu ei olle ni pea kui kunningas on möda söitnud. Sa tead, meister, ma pean sanna, sago ma läbbi, kuida ma saan! Ni pea kui se raske sanna wäljas olli, langes nago kiwwirink ta süddame peale. Hädda  olli sedda kül wälja piggistanud agga, mis piddi pärrast temmast ja temma ommaksetest  sama, kelle ainus warra ja wee walgus- Lus nende „Punnik" olli? Ta kahwatas üsna ärra ja ihho hakkas wärrisema, kui selle peale mötles: kui halledaste piddid Maria ja lapsed nutma, kui nende ainus lehm wölla eest maiast ärrawidi! „No hea kül ütles kingisep. Ma tahhan siis weel üks kord tehha!" „Kirjuta rehnut walmis ütles koolmeister  ja panne wiimne tallutaminne ka peale!" Kingisep läks kappi jure, kus külges ta möedud kölkusid ja se konks seisis, kelle otsas ta omma piggitrati teggi, wöttis sealt ühhe pitka pabberi wälja, panni siis prilli ninna peale, läks omma tohwlidega lohhates laua äre ja hakkas kirjutama: „Koolmeistri Zuhhan Pritsute üks paar sapad tallutud, need wiimsed, kui rehnut makstud ei sa. Agga on lubbanud omma lehma ärramüa. Teeb wälja tadert 25 krossi Sia jure wanna wölg, mis ammo otan 25 „ „ Teeb ühte summa wälja 25 tadert 25 krossi. Agga fe on nüüd ka wiimne kord weel kannatada ja odata ja selle Saksama tader on 30 krossi ja kross 3 kopp. höbb. Selle järrele on siis 1 tader 90 kopp. ja 25 krossi 75 kopp. höbb. 399