„Mitte innimestest ei tulle mo kitus egga laitus, waid Issandast, kellele ommast truus - sest ja ussinussest arro pean andma." „Ma pean sepärrast uskma, mis ma ei na, Issand on liggi; ma pean palluma, et ka minno nödra tö läbbi Issanda nimmi pühhitsetud saaks, temma riik tulleks ja tahtminne  sünniks; ma pean kannatama, künni Issand mo külwist leikust annab, kui mitte nüüd, siis pärrast." Sahhärdussed peaksid minno arwates koolmeistri  igga päised mötted ollema ja nendega woikö ta römoga omma tööd tehha. Ennam kui jõuame, ei pärri Issand kellegi käest. Uhhes koggodusses ollid peäle kümne koolmeistri  seas kaks, kes Issandat armastasid ja üllemal nimmetud abbilistega koli piddasid. Mehhed teggid omma teäda holega tööd, lapsed  öppisid ka ja läks assi pealt nähhä öige korda; agga kui wägga nemmad ka omma lastele Jesussest räkisid ja tedda neile otsego silma ette matisid: mitte ei nähtud seestpiddist  uendamist egga süddame parrandamist laste jures, mis tru meestele paljo kurbdust teggi. Nad kaebasid sedda saggedaste palwes Issandale,  agga ei tahtnud awwitada. Wimaks räkisid ka omma tru öppetajaga sest asjast. Se ütles: „Armad wennad, teie pallute kül laste eest, mis wägga hea on ja ilma wiljata  ei jä; agga kas pallute ka lastega uhhes?  se on, mitte pähhä öppitud tükki ehk muido sanna seält, teine teält, waid öiete täiest süddame põhjast? Kas kolitate neid nenda ja pannete neid sure laste armastaja ja üllema preestri rinna äre? Kas wöttate neid ka korda möda ükshawalt nelja silma al omma kambri, nikkutate nendega ommad pölwed Issanda ees ja maenitsete neid, isseärranis  kui laps on nuhtlust teninud, nago issad lapsi? Kulutate teie lastele Jummala sured teud mitte ramatust, waid süddamest omma suga, ni hästi mis piiblis seisab, kui ka mis Jummal pracgo pagganatte ja ristirahwa  seas teeb? Mehhed jäid wait ja ütlesid nattukesse aia pärrast, et nad sedda kül mitte põlle teinud ja ei arwa ka tehtud sa- wad. „Mkspärrast mitte? kössis öppetaja. Katsuge korraks; laps tahhab ello' nahhä, teggusid kuulda, mitte ükspäinis moistussega öppida, lapsel on ka südda ja südda on pea assi. Nenda teggi Jesus, ta wöttis neid omma söddame are ja õnnistas neid." Koolmeistrid läksid Jummala abbiga sedda head nou katsuma. Warsi mõistsid mehhed, et nende kolilapsed said, mis nad enne ei olnud, et nad ennam tähhele pannid, waggusamaks jäid ja isseärranis ükshawalt maenirsusse läbbi otsego teised meled said, ja sedda ennam, midda arwem  kord ümber sai, sest laste hulk olli kaunis  suur. Pea tulli weel senna jure, et kord üks, kord teine laps tulli ja koolmeistrile paar koppikud pakkus, et paggana laste jauks öppetaja  kätte wia, et nemmad ka piiblid ja katekismussed saaksid, kust Jesust woiksid tundma  öppida, kes ni wägga lapsi ja keiki innimessi  armastanud, et omma ello nende eest annud. Mehhed tännasid pärrast seäl Jummalat,  kus ükski ei näinud. Juttud ja jutto jätkud. Mis me' sest ilma asjata salgame: saggedaste  tewad ka mehhed rummalast ja on laidowaart. Uhhel mehhel surn essimenne naene ärra ja tal olli mattes nut silmis, naer süddames. Waewalt 3 kuud selja tagga,  kui jubba uus perrenaene maias tallitas. No uus luud pühhib puhta toa se piddi hea ollema. Agga tarkus tulleb takka poolt. Waewalt ollid teist 3 kuud jälle selja tagga, kui jubba mehheke naese kuuldes soiguma hakkas:  „Mo önnis Ewa! oh mo önnis Ewa! nenda ketis temma leent, nenda teggi temma leiba, nenda korristas temma maia ja Harris lapsi." Sedda piddi teine naene igga pa pealt kuulma ja alla neelma. Essimenne naene, kes ello paiwil ial mehhe melepärrast ei sanud,  olli nüüd hea ja allati kahhetses mees: „OH kui ma omma önnist Ewat weel hauast woiksin wälja tua!" Kust se tulli? Naesed  ollid naesed, ja kummagel ei kaswanud karroohhakad  hammaste wahhel; agga mees isse 233