linnast läbbi jookseb, leiti üks reisikot, ja mis seal sees olli? Uks hirmsaste ärrapurrustud  innimesse kehha! Arwa takse, et kurjad innimessed üht woörast innimest seal ümberkaudo  kõrtsides esmalt paljaks risunud, parrast  tapnud ja wimaks ta omma reisikottiga silla peale winud. Keik London on ehmatust täis; sest mitmel on issa, wend, söbber, naber  ehk muid jubba ni ja ni kaua kaddund: kus nad janud? Kohto polest on suurt rahha palka neile lubbatud, kes mörtsukatte jälge woiwad juhhatada. Hirmsam luggu on se, et mörtsukatte pessa ehk kesk teiste seas woib olla, ja põlle sedda kegi teädnud. Tännini põlle weel ükski tulnud ja pakkutud rahha eest tunnistanud, agga hinda tahhetakse IVW naela ehk rubla tösta, kui kegi teab tunnistada. Hommikomaalt sawad Jnglismehhed kurbdust  ja römo. Siami kunningas on sured kingitussed neile saatnud ja üht omma suggulast  kasa lakkitanud, kes Inglis kunninga prouale paljo termist peab toma ja kingitussed katte andma. Mu kalli asjade seas peab ka üks aujärg puhtast kullast ollema. Oi rahhakoppikat, mis nisuggune istmekenne woib maksta, ja kunningad sawad neid üsna muido aitumma eest! Peaks sest tolw lenist monni pulk minno jaggo ollema. „Pea, pea! mis sa kulla jannus õlled, ütle parrem, kus Siamima on ja mis sa muido temmast kad." Siamima on tagga pool Hindumaad, mitte Ees,- waid Tagga - Jndiamaal. Rahwas on keik Budda-usko pagganad, harrimatta,  rojased ja laisad innimessed, kes musti hambaid, pitki sörme küsi ja muud sellesarnast  perdikuid asjo illuks arwawad. Ka peab kunningal se pentsik mood ollema, et naesterahwast kaardiwäggi omma ümber peab ja ööldakse, et need pitka juukstega soldatid ka püssi ja moögaga wägga hästi peawad mõistma ümberkäia. Nende ma on wägga hea, sest joudwad ka kuld aujärge Jnglismale sata, mis meel kalli kimmidega, nago weimekorw,  peab ehhitud ollema. Ostindia ehk Hindu pagganatte ülle arwa- wad Jnglismehhed nüüd peagi woimust sada. Andko Jummal, et se öäl werrewallaminne üks kord möda lähhäks! Suur rööm on Inglismaal, et nad Delhi linnast tormiga  jaggo sanud ja pagganatte kaest ärrawötnud. Hindu kunningas on ärralippanud,  ja mitte nende kätte sattunud; tedda otsitakse ja aetakse tagga. Kstindiamaalt. Södda põlle siin Delhi  linna langemisse parrast kül mitte weel mödas, agga hea tük on pagganatte julgus ja lotus sellega wähhenenud. Nende kunningas  on pöggenenud, lin löhhutud, suur hulk rahwast hukkatud ja nende assi hakkab wäggise hukka minnema. Paggana söameeste julgus kaub, Jnglismeestel kaswab. Kotto tulleb järgest uut wägge peäle. Kül Nena Sahib ja temma sarnatsed kirristawad hambid,  agga ei tahha se kelk awwitada, nende wiimne tund saab tullema, kui ka weel nattuke  aega wöttab. Nena Sahib on ni tigge, et ka ommalt poolt paljo rahha pakkub, kui kegi ta wastasid  temmä kätte wiiks; agga keik pakkuminne  on ilma asjata, ei liguta kegi sellepärrast  kät egga jalga, pakkugo, kui paljo ial tahhab. Lodame parrem, et pea kuulda same,  ta sanud isse otsa ehk sattunud Jnglismeeste  näppo. Küllad siis nääb, kuida kässi käib. Meie rägime nüüd omma polel janud  jutto Ostindia ehk Hindu rahwast tänna jälle eddasi, et nende ello-kombedest pitkemalt  teädust ja selgemat arro saaksime. Omma usso ja ello kombede polest on Hindud  üks önneto rahwas, isseärranis need, kes mitmesugguse kannatamisse ja wallo labbi omma ebbajummalatte ees head ja rahwa metest pühhad  tahtwad olla. Wakirid on nende seas pühhaks petud kannatajad ja kerjajad, kelle waggaduösest  wagga suurt luggu petakse, paljo neile kingitakse ja nende käest häid teggusid ostetakse. Monned Wakirid wötwad ette, ' allati ühhe jalla peäl seista: teised ei kai ial muido, kui allati pölweli; jälle teised ei liguta ennast paigast ärra, ehk kül liikmed terwed on. 142