MönnL tund on nüüd jälle möda läinud ja wata, esmalt hakkab üks kirrik torn paistma,  mis ütteldakse Isaaki jkirriko Peterburgis ollewad; ftllepärrast armas „ Posti mees", kui sa minnoga põlle weel ärra mässinud siis tõttame eddasi sedda suurt linna watama. Kes essimest korda Peterburgi lähhäb, st ei tea mitte mis ta sest keigest, mis siin nahha on, peab mõtlema. Mulle tullid nüüd mele keik need ennemuistsed juttud, mis wanna Sedder  (se wanna halli habbemega soldat, kes ige ga widdewikko aial meile head jutto westis, kui so meles on, —) meile lapse pölwes sel- letas neist suurtest kirrikutest kuld kattuksettega  ja kõrgest maiadest, kelle otsa õige hirm olnud watada. Meie piddasime siis temma könnet naeruks ja walleks; agga nüüd wanna wennake, pean tunnistama, et keik tössi on. Jsaaki kirrik Peterburgi linnas. 76