sulle üksi ka mele tulla, kui kegi körwast mele ei torka. Tallorahwale on weel mitmes asjas  märko tarwis, agga ka ses, et nende lapsed  psrrem neljat käsko öppiksid ja ülleültse  ennam omma haigede, waeste, tummade  ja nödrameleliste eest hoolt kannaksid. Suur wigga on nende jures weel hallastamatta  tuim südda, mis teise õnnetusse ja hädda peale ni ligutamatta wöib wadata, kui õlleks ft pu külges. Tulleta neile sedda kord korralt nnam mele. Egga hea nöu ja juhhatus ial kahjo ei te. Mönned pannewad ikka kähhele juhhatawad jälle teisi, kus pahha kombet juhtuwad  näggema. Kui rummal on kuulda ja nähha, kui lapsed, kedda wannemad walloga sünnitanud ja waewaga kaswatanud, neid pärrast  ei möista auustada egga armastada, kuida  nende kohhus õlleks. Mis peab Jummal  taewas ütlema, kui wannemad isse omma ihho laste waljusse pärrast taewa pole peawad öhkama! Ma ei rägi siin mitte nisuggustest lastest, mis alles weiste ja lammaste tagga jookswad, waid neist, kes norelt kül issa emma  katte peäle mõistsid wahtida, agga nüüd, et isse omma pead toitwad, ei mõista nad mitte ennam küssida: wannemad, ollete sõnud wöi sömata? on teil külm wöi söe? waid mitmel häbbenego omma silmad peast! —on nende ninna nenda silme ette kasmanud, et omma wannemaid ennam näegi. Oh, jölledust, kui ommas rummalusses arwawad, et Jummal uisuggust õelust nuhtlematta jättab. Armsad sõbrad, kes endel sesugguse pahha paise tunnete  rinna lude wahhel ollewad, sage uel aastal  süddamest ueks! Pöörge ümber, parrandage  meelt, palluge Jummalalt ja wannemilt andeks, siis hingab se õnnistus, mis neljas käsk tõotab, jälle teie pea peal; muido teate kül, mis Salomon pahha laste silmadest ja kaarnatest rägib. Sesamma luggu on ka üllemal nimmetud waeste wiggastega. Hiljuti  olli siin meie pool inneto luggu. Uks tum tüttarlaps käis möda teed, seäl tullid  temmale nored mehhed wasto, hakkasid lemmaga jamsima, esmalt melitades, pärrast wäggise, künni waene loom, kes suud ei wöinud  lahti tehha, häbbematta lomadest sai är- ranaerdud. Assi tulli kohto ette, agga tunuistussemehhed  salgasid keik ärra ja et waene tum räkida ei wöinud, piddi pea - kelm jälle lahti sama ja mötleb wist, et Jummal taewas  ka kurt ja keleto on. Sa näed nüüd ksse, armas Postimees, et rummalad asjad mönni kord sündwad ja head maenitsust wägga  tarwis on. Tulleta sähhardust asja wannema  innimestele meie, et nemmad noremaid maenitsekö ja kangekaelsi karristaks. Ja nüüd jä Jummalaga! Temma andko sulle ja keige so söbradele önnelikko uut aastat." Järwamaalt. „Koljo mamma". Koero kchhelkonnast kirjutab üks söbber nenda:  „Postimees, sa käid mitmed paigad läbbi, sa tead ka, et meie rahwas kurjast ebbaussust weel puhhas ei olle. Säh, rägi siin jälle üht tükkikest sest rummalussest, ehk mönnel lahmad silmad lahti, kui kuleb ehk loeb. On seal, kus sinna ellad, sette polest parrem luggu, kui meie pool, siis tänna Jummalat; agga ma arwan, et senni kui neid on, kes nöidust uskwad,  senni on ka nöidasi iggalt poolt leida. Siin Koero kihhelkonnas Predi maldas ellab üks manna naene, kedda „Koljo mammaks" hütakse ja selle manna mulla unniko jure jookswad  kerge meelsed innimessed mitmest kihhelkonnast  kokko, üks kaebab sedda, teine teist hädda, mannamoor ütleb, mis mele tulleb ja rahwas uskwad tedda, nago Negrid omma ebbajummalaid. Kule mis üks mees temmast rägib, kes isse ta jures käis. Mees ütleb nenda: „„Mulle juhtus kord se önnetus, et marga näppud süggawaste mo warra külge putusid. Kahjo olli suur ja ma teadsin, et linna tohter sesuggust hädda ei awwita. Ma kergemeelne ei teadnud ka muud nöu, kuid läksin manna kuulsa „Koljo mamma" jure. Kes nisamma jölledad on, nago minna sel aia! ollin, need tewad sedda praego weel. Sened sigginewad koppatand mäddase ma peäl, ja nöiad rummala ebbausklikko rahwa seas. Agga nisuggused mannad kulli küned ei olle ka rummalad.  Esmalt ei tahtnud mannamoor mind polegi waStowötta, ütles, egga temma maim põlle,kes teadmatta asjad peab teadma ja muud 213