ga waene aitab waest. Mal Part ütles ühhel  laupäwa öhtul omma Hanso wasto: „Kule, armas poeg, sa õlled kül isse alles poisike, agga mis sa arwad sest, kui lummal mind ka warsi issa järrele õlleks mulda saatnud  ja sinna 8 aastane poisike järrele janud: kuddas olleksid siis süa sanud?" Hansu! tullid järsko pissarad silma ja ütles: „OH lummal parrago, armas emma, eks ma olleksin nisamma perrest perresse hulkunud, nago nüüd pissuke Marri Püi, kes waenelaps koera leiba sööb ja seäl jures koera sanno saab." „Agga mis sa arwad, Hans, ütles emma  jälle kui Marri emma sind sel aial õlleks omma sauna wötnud ja üttelnud: „„Weike Hans, jäe minno jure, ma tahhan so emmaks olla, annan sulle süa ja teen riet, öppetan sind Jummala sanna luggema ja siis õlled hea pois ja kigutad minno pissukest Manni, kes so öeke on."" Mis sa sest arwad,  Hans? „Jummal hoidko mind selle õnnetusse eest, öhkas Hans; agga kui se mulle õlleks juhtunud: Marri emma jure olleksin ma sadda korda enne läinud, kui möda  külla ümber hulkunud." „Noh, kas sa mälletad weel, mis salmist ma sulle minnawa  laupäwa öhtul rääksin?" küssis emma.  „Mälletan kül kostis Hans -- „„Keik, mis teie tahhate, et teised teile peawad teggema, sedda tehke teie ka neile zc."" Ah ja, emma, nüüd ma saan arro: sinna tahhad pissukest Marrit meile wötta; kas põlle nenda? „Nenda jah, armas poeg, ütles emma, ma tahhan tedda ommale tütreks ja sulle öeks külla tannawast ärrakorristada. Se lummal, kes kahte toidab,  se toidab kolme ka. Ta önnis emma on Marrit jubba luggema öppetanud, ja sinna öppetad tedda talwe, kui ööd pitkad on, ka laulma. Eks olle?" „Walmis!" ütles Hans ja andis emmale  kät. Marri wöeti nüüd küllast ärra ja pandi Mal Parti jure. Kellegil ei olnud senna wasto räkimist, waid ollid röömsad, et lapsest lahti said. Mönni perrenaene hirwitas kül ja ütles: „Mal on wanna kergesabba, kes wist kardab, et leiwateggo wägga wannaks lähhäb, ta wöttab nori hambaid abbiks;" agga sest Mal ei pannud tähhele, Hans ka mitte ja nenda jäi keik pea jälle soiko. Agga Mal ei kahhetsenud mitte, et Marrit olli wötnud, sest lapsoke olli allati ta suus ja kaelas kinni, hüdis tedda ilma käskmatta emmaks ja mis ta emma silmist näggi, sedda ta fundimatta teggi. Jgga emma teab jo, kui maggus se on, ja nenda olli se Mallele ka, kes pissukest Marrit, kui omma last armastas.  Ka Hanso wasto, kellest ta just 8 aastat ja 12 päwa norem olli, olli ta lahke ja öppis terrase waimoga, mis Hans öppetas; sest Hans olli 3 talwet kihhelkonns - kolis olnud  ja möistis middagi. Nenda läks luggu waggusi eddasi ja keik kolm ollid röömsad ja tännasid Jummalat, kes neid toitis ja hoidis. Kaks aastat pärrast sedda sai Hans möisa kärneriks. Se näitas eest otsa justament kui ön wälja; Hans ja emma piddasid ka önneks; ja olli ommeti sulla önnetus, kust paljo silmawet  tulli. Möisas muid wannemid ei olnud, kui üks wanna kubjas, jämmeda köhho ja kukruga ja tigge nago Murri ja Sultan kahhekse  kokko. Pärrisherra olli wäe peäl, ta emma ja öed ellasid kaugel linnas, möis olli teise möisniko käes rendi peäl ja segi ei cllanud  isse seäl. Kuida ööldud, jämme kubjas olli „sam saksa ja isse issand" ja teggi mis mele tulli. Seädusseramat ja wallakohhus  ollid seäl möisas ka; agga möllemad  seisid mait. Uks ainus räkis, se olli kubjas, „wallitseja" ehk „opmann." Nimmetas  tedda kegi nenda, siis olli ta koggoni mahhe. Ütles ta „jah", siis köllasid keik järrele: „jah! jah! jah!" ütles ta „ei", siis jälle: „ei! ei! ei!" Nenda peti ausaste wallitsust  ja kohhut ja keik olli wisipärrast, kuid öigus ja seädus pudus, agga sellega olli rahwas  harjunud, ja allati kuuldi: „opmanni pappal on öigus!" Jah, rahwas olli sellega harjunud, agga Hans mitte. Ta köngutas saggedaste pead ja laskis koggematta noor innimenne ei möista jo ettewadata mönne sanna kukkuda,  mis „opmann" silmapilk teäda sai. Se torkas tal süddamesse. Ta mõtles: „kas ma 206