detud ratsamees ja kulutas, et sure Koiwa-jöe äres pole rauaga hobbuse jäljed liwa peal leitud;  sest ühhe warrastud hobbuse! Olli pool rauda al. Warsi tõttasid ratsamehhed senna. Jah, jäljed läksid kül ühhelt poolt kaldast wee sisse, agga kuskilt ennam wälja. Rahwas otsisid  jälge eddasi ja taggasi ja piddid jubba tühja  jätma, kui korraga kolm wersta peält poolt jäljed jõest wälja tullid. Kurja teggiad ollid kolm wersta wasto wet üllesse läinud, agga nenda möda wee äärt, et hobbuse jallad kuskilt kuiwa kalda peäle ei putunud. Hakkati nüüd õnne peäle jõe ärest metsad ja orrud läbbi otsima. Kui tük aega olli otsitud, juhtus Grosberg ühhe ratsamehhega nelja mustlase peäle,  kes pakko pannid. Ta hüab teisi ratsamehhi  appi, agga need näwad teises kohhas warrastud  hobbusid, keik töttawad karjudes senna ei kule ennam temma hüüdmist. Ta aiab mõrtsukaid  üksi tagga ja pea on ta jubba ühhel karwus kinni seäl lööb tal pu oks ni tuggewast  silmi, et middagi ennam ei nä; pea ühhel  hobil jäi ta ratsamees, nago Absalom, pu oksa kõlkuma, ja hobbune läks omma teed. Mõrtsukad ollid jälle läinud! Öhto tulli kätte, innimessed ja hobbused ollid wässind ja piddid  taggasi minnema. Kolm warrastud hobbust  ja mustlaste kübbarad ja kued, mis pöggenedes  ollid mahhawiskanud, todi öhto taggasi,  agga mõrtsukad jäid se kord weel metsa. Kaugemale kubbermango seitungi sannumed ennam ei üllata ja mul põlle ka ennam rumi muud sia jure panna, kui: urjah, mustlased!  Kurresarest. Laewameestel sünnib Sarema  randas saggedaste önnetust. Parisis said kolm wägga illust aurowankrid ehhitud, kus sees meie Keisri Härra ja Temma suggu Wennema raudtede peal piddid söitma. Laewaga  todi neid meie male ja 3. Oktobril olollid  just Saremaalt möda minnemas; agga laew läks kaljo otsa hukka ja need wägga kallid  ja illusad wankrid wausid ühhes merre pöhja ja senna nad jäwad. Paidest. Zärwa wal!e - prohwet. Noh, kuida nüüd luggn pissukesse Muhamediga  jäi? Tühhipaljas on tühhipaljas ja ma pannen wägga immeks, et aasta! 1858 weel ni rummalaid Lnnimessi on, kes sähhärdust petjat  ja Jummala sanna teutajat mitte tuhhalabbidaga  toast wälja ei aia. Pari päwa eest ollen weel teada sanud, et temma endine pärriS  nimmipeab koggoni Juhhan Maltswelt ollema, pärrast kandis sedda nimmi Juhhan Leimberg ja nüüd jubba uus ristia ehk prohwet Joannes. O narrilaste narrilane!  ja weel suremad narrilased, kes nisugguse  seitsmemelega petja jutto uskwad. Süddame  walloga pean tunnistama: ja ommeti peab Järwamaal nende eksind lomade hulk kaunis suur ollema! Ma pallun igga ühte, kel Jummala werri süddames on: aitke neid jälle tassase waimoga öige tee peäle taggasi  sata ja ärge mässige mitte ärra, kui nad omma Maltswelt - Leimbergi wallet töeks piddades ka esmalt wasto peaksid törkuma. Wallest on jo raske lahkuda. Ärge naergem ja teutagem neid mitte, se kinnitab neid weel ommas walle-kammitses, otsego kannataks nemmad  töe pärrast; surem sü langeb jo petja kaela. Ta kulutab neile: minna ollen prohwet Joannes,  nemmad ussuwad ja kummardawad; ta ristib neid, panneb paastuma ja musti ridid  kandma, nemmad tewad sedda; kirrikuid  ja kirriko öppetust kässib ta pörane loom pölgada ja omma jamsi lörri jarrele tehha, nemmad waesed kerglased mötlewad: „se on tale Jummalast ilmutud;" palwemaiasid wannub ta. ma pöhja, et tedda seäl omma lörri ei lasta lorriseda, ta jüngrid pannewad  käed kokko ja öhkawad: „suur on meie prohwet!"; ta kässib omma jüngrid juuksed mahha leikada ja Türklaste ja Hina modi pead paljaks aiada, usklikkudel warsi kärid kaes prohweti käsko täitmas; pühhast kirjast lobbiseb temma, et su wahhutab, ja kui südda täis tulleb, kirrub ta nago pärris Türklane, agga ta jüngrid ütlewad: „se on pühha wihha,  nago Mofessel kuld wassikast nähjes ka olli;" sööb ahwi- prohwet met ja leiba (sest mis sel wigga?), siis warsi laulwad temma jüngrid: „oh Joannes, oh Joannes, sa õlled 141