näiksid ommal wisil ülleS, et nende süddamed armsaid rigiwannemid nähhes, röömsad ollid.  Nipini linna rahwale, kes tullekahjo kannatanud ja siin omma hädda Keisri Herra ees kaebasid, kinkis temma kaks tuhhat höbbe rubla. Sannumed woöralt maalt. Luggeja: „Kule, Postimees! pea nattuke kinni. Enne kui meie sinno „wsöra ma" sannumed loeme, loe ehk kule sinna weel enne meite „omma ma" sannumid. Kas sa tead ka, et monni mees sinno  parrast ninna karsutawad?" Postimees: Tohho sögge! Arwasin kül ammogi, agga põlle tännini weel kuulnud. Mis mul siis keige suremaks weaks peaks ollema?  Luggeja: „Sul peab mitto wigga ollema;  agga tunnistussed ei sünni ka hästi kokko. Monnedel õlled sa liig waim o lik, rägid kirrikutest, kolidest, pagganaist zc. ja ohkad hakkates ja löppetes, et aeg iggawaks lääb tuggedes; teistel jälle õlled sa liig lihhalik ja naljakas, mis mitme musta sappiga innimessel  ka wasto meelt on ja peawad sind ommas meles nattuke hälbiks. Monnedel on so keel seggane ja könned nago unne näud, mis kaua meles ei seisa; teised jälle on sellega rahhul, agga ei salli so körwend wisi, et sa ikka ni tuhhat nelja omma sannumettega jooksed, r.ago aiaksid sa kili. Ick wiimse asja Polest woib neil keige ennam öigus olla; sest sul on se pahha wiis, et sa kord sia, kord senna putud, ja siis jälle: lassi agga käia, ühhest maast teise, nago tulispask. Kibbeänd, selleta ommeti mõnda asja ka nattuke pitkemalt  ärra. Sa hüppad ühhest maast teise, nago linna wastrik ühhe mätta otsast teise otsa, meie luggedes takka järrele: agga ei tea ommeti, kus se ma ehk mis seäl sees? Waewalt õlled sanna kaks Asi maast räkinud,  kus paradisi aed olli, kus Adam, Ewa, ellasid, Noa omma laewa teggi, Adram poega altari peäle panni, Tawet wallitses ja laulis, Elias wihma keiiö ja käskis ja Önnisteggia isse sündis, ellas, surri, üllestõusis ja taewa läks: Kas siin põlleks watamist ja tähhelepannemist  ollewad? Siin mailma-jaus on Kanaan, Jerusalem, Liban on, Babilon, Persia-, Arabia-, Weike-Asia-, Sibberia-, Ostindia- ja Hinama; agga kas sinna läbbematta lassed? warsi jälle hõlmad peus: Lähme Ahwrikamale, korsnapühkja  issamale, kus palla päike pea kohtas,  palla liiw jalge al, metsettajad kurjad, innimeösed mustad ja must ka keik nende ello ebbajummalatte tenistus, orjakaup, allalissed tüllid ja riud, wangiwötmissed, mümissed waene ma! Ja ommeti on Josep senna müdud ja Jesus senna widud ning Jsraeli lapsed 430 aastat seal (Egiptuöses) teninud. Ma küssin, kas siin põlleks mitte pitkemalt jutto ajamist? Agga warsi sul jälle tulli jalgus:  Lähme Amerikamale, mis Kolumbus (1492) üllesleidis, kus waesed Negri orjad innimeste ahhelattes Issanda wabbandust leidwad  ja - waewalt olleme sammo kaks astunud  , jubbg käsk kä: Lähme Australiamale,  kus sOesid merres nago kuppulehta jões on, kuhho Jnglismehhed ommad wangid saatwad,  kus innimesse lihha sömissest ja Issanda armust paljo kuulda on. Ka siin õlleks tähhelepannemist  küllalt, kui sa mitte ni körwend kombel eddasi ei tõttaks; agga sul on järgest tiwad selgas, ja se põlle mitte illus. Mis arro meie pari sannaga neist madest peame sama, kedda meie põlle kuulnud egga näinud? Nenda jooksed sa ühhest teise, nago õlleks sulla höbbe sukke sees." Postimees: Oh meie waesed! kas se pitk 'pistel keik mulle olli? Luggeja: „Sulle jah! pista agga tasko ja olle wait. Meite seas on ka mehhi, kes laita küllalt oskawad." Postimees: Jah, wait pean ollema, agga südda tõmbab ommeti nukso, nago poisil, kedda  koolmeister nurka pannud. Kui ma ennese wabbandusseks wastama hakkaksin, siis maksaks se igga luggejale 25 kop. höbb.; sest minno wabbandus, wiimse laitusse peäle, 132