Perno Postimees ehk Näddalileht t«ss Teine Pernus, kesknäddal Isil Oktobril. aasta. Weel mönni sanna sabbaga tähhest. Nüüd ollete tedda jubba küllalt näinud ja temmast ka nattuke luggenud: kas on nüüd parremad mõtted tulnud? Teeb sabbaga täht jubba römo ehk ikka alles hirmo?  Aitummal,  Postimehhe söbrade seas on kül paljo, kellel sabbaga tähhest muud wasto ei hiilga, kui Loja wäggi ja tarkus: agga nende körwas  ka paljo neid, kes wärrisedes temma peäle waatwad ehk temmast kui hirmsast asjast silmad  koggoni ärrapöörwad ja tedda Jummala  wihha-möegaks tewad, mis söaprohwetiks ja katko märgiks taewa külge pandud. Ma pallun, kes meitest tundmisse polest nattuke tuggewamad on: aitke nõrgemaid oige tee peäle juhhatada! Eks olle üsna halle nähhä, kui sabbaga täht ni paljo innimessi linna aiab, „et enne weel sola osta, kui söa aial jälle kalliks lähhäb?" Tohho pellets, kuhho se rummalus mahhub? Mikspärrast teme isse melega, et targemad  ni öigussega meite ülle wöiwad hirwitada?  Ma tunnistan, ja ei salga mitte: taewa  lautusse pole pimmedal ööl ülleswadata, on mul lapsest sadik armas, agga mitte hirmus  assi olnud. Kui pärrast Loja teggudest ja temma ellosannast nattuke ennam hakkasin arro sama, ollen mönda korda teed käies ehk muido lausa sättentawa taewa al, müts peus, seistes möttelnud: oh suur Jummal, kui sured  on sinno teud! Ja ommeti lubbad sa meid uskus üttelda? „Meie Jssa, kes sa õlled taewas/' Se kord on nüüd nende luggematta hiilgwa tähtede sekka jätte üks arro wöeras tulnud, kes nago peälik, pitk sulg kübbara peal, teistega omma teed käib. Ms seäl wärriseda ja kohkuda on? Peaksime agga  kurja teggude eest kohkuma, kometi ehk sabbaga tähhe pärrast potte sedda mitte tarwis.  Ta paistab ni kennaste, et südda hüppab  wadates. Tähhe tundjad ütlewad, et ta 18. Septembril meie mailmale keige lähhedamal  olnud ja teame jo igga mees, kui illusaste  ta neil öhtudel taewa kulges hellendas. Nüüd hakkab päikesse ja meie mailma poolt jälle kaugemale ja pissemaks minnema, künni tullewa kuus öhto pole koggoni ärrakaub. Kolmkümmend aastat ütlewad targad mehhed aega minnewad, ennego ta jälle taggasi tulleb;  sest aastal 1838 on sesamma täht paistnud,  ehk kül Postimees sel aial alles ühheksa aastane poisike olli ja sest middagi ennam ei mälleta. Agga kui ka warsi pärrast selle tähhe kaddumist mönni teine taewa külge peaks tekkima, siis sagem targemaks ja ärge kohkugem  jälle mitte, kui peaks sabbaga tähhed,