suur ja pühha mees!" ja ommeti on igga perrenaese  luawars paljo pühham, kui sesinnane narrilaste prohwet, kes omma au otsides Issandat  teutab. Oi, oi, pettetud petja jüngrid,  kui nisuggune tule tallaja jubba teie mõistust  ja usko wöis ärrawarrastada, siis on teil mõtlemist ni wähhe olnud, et igga kass sedda sabba peal wöis ärrakanda. Wist põlle teie töt ial uskunud, et ni hölpsaste sulla wallet wasto wöttate. Kord olli ta hulgus ühhes küllas omma lörri lorrisemas ja paljo küllarahwast seisid ta ümber ja kulasid, mönned pärrane suga, kuida ta mailma otsast ja wiimsest prohwetift Joannesest,  se on isseennesest, lobbises. Pärrast, kui ta su wallest wässind olli, läks perrenaene aita, wöttis mis näppo putus, sea lihha ja kanna munne, kärritas neid panno peal ja panni laua peäle ning pällus siis: „Aus prohwet,  istuge lauale ja mekkige meie waesust ka!" Agga kelm mötles: nüüd on aeg rahwa usko kinnitada ja kostis: „Ei mitte! sedda põlle tarwis; minna ei ella mitte leiwast, maid iggast  ühhest sannast, mis Jummala suust läbbi käib." Pärrast sedda läks ta körtsi ja aias seäl nahha täis, nago lihhoniko koer. Üttelge isse, kas kegi wöib meel hullem Issandat teutada  ja isseennast temma assemele tungida? Nomib tedda kegi selle pärrast, siis on ta marsi malmis kostma: „Eks Issand isse ütle: „Olge targad, kui ussid, agga waggurad kui tuikessed." No nenda ei wöi jo kegi mu, kui sadan ehk lemma pärris ommad räkida. Kuida üllemal nimmetud, prohweti mötted töi petja Tallinnast jubba kasa. Seält tulles ellas ta esmalt Ambla kihhelkonnas ja hakkas  siin marsi sogga mees liwitsema. Agga siin ellasid lahtise silmadega innimessed ja hakenrihter  olli ka üllewel, ja noorde pajude pudust  polnud ka suurt, misga prohwetil senna, kus selja rood ärralöppeb, sinnepiplaastert tahheti  panna. Se hea rohhi ehmatas pühha mehhe seält minnema ja Ambla rahwas ollid walle-käggust lahti. Seält läks ta Koero kihhelkonda Ermita malda ja hakkas jälle omma  ö-kulli luggu löma. Agga siin käis ta kassi nisamma, kui Amblas: head innimessed tahtsid prohwetile plaastrit panna ja sedda temma  pühha ihho ei kannatanud. Pöggenes jälle ärra. Maddise kihhelkonnas on tal ka söbro olnud ja mönned nisuggused, kellest sedda  kegi ei mõistaks arwata. Mönned tahtnud  hundist karja koera tehha ja temmaga pölgtud lambaid purretada ja kokko aiada; agga nago se hundi wiis on, sönud kurti loom loetud lammastest ka ärra, mis ette juhtunud. Siin olnud mehhike kord ka ni kimpus, er aknast wälja karganud ja aiateiwast abbi otsides  pakko sanud. Wimaks läks ta Paide ja seäl on ta korter praego. Siin ja ümberkaudo  peawad nüüd mönned mõistusse polest wägga kehwad innimessed ollema, kes sawwi saiaks piddawad, isseärranis üks endine kutser  Hans otsego warri temma körwas käima. Selle mehhega olnud kord kenna luggu. Wale-prohwet  wöeti maal kinni, widi hakenrihteri jure ja pisteti puri ja se olli öige. Nüüd käinud  Hans ta järrele ja üttelnud: „Ei ma nenda te, kui Peetrus, kes omma Issandat ärrasalgas ja tulle äres sojendas; ma lähhän temmaga ühhes torni." Sedda põlle hakenrihter  mitte lubbanud. Pärrast, kui prohwet wahhi al Paide todi, ütles hakenrihter Hansule:  „Hans, sul olli wimaks suur himmo mo puri minna: nüüd on seäl rumi, astu sisse!" Hans piddi maggushappo näoga mangi  jäma ja prohwet widi Paide. Prohwet wöib ehk kül wägga immeks ja pahhaks panna,  kust minna sedda keik tean? Agga mis tehha, kus teggiaid, seäl näggiaid. (Jääb polele.) Wennemaalt. Märato suur tulle - kahjo. Wennemaal on Septembri kuus kahhes linnas wägga halle luggu olnud: 15. pöllenud Liw.n i linnas 200 maia ärra ja 18. Oreli linnas koggoni peäle 000 maia. Oh mv Jummal, kui suur on seäl waeste innimeste hädda olnud! Kus jubba kokko peäle 800 ellomaia ärrapöllewad, muud honed nimmetamatta,  kui suur piddi seal tulli ja innimeste kahjo ollema! Kesk löuna aial on tullekahjo kesk linna sees hakkanud ja kange tulega ni rutto eddasi läinud, et ükski innimesse abbi 142