ba tänna öse peab teine ello hakkama ja Home  pead sa pri ja rikkas ollema." „Kuida pean minna pri ja rikkas ollema? kust se peab tullema?" küssis Tollar. „Sinno issa käest! wastas Lanto. Kaddedad mnimessed ollid mo warra ärra wötnud, ollid so emma waeseks teinud ja sedda sepärrast, et meie teine teisest kastist pau läksime;  agga ma ollen omma jummalatte abbiga kahhe wörra warra ennam korjanud, kui meil enne olli ja keige selle pärria õlled nüüd sinna,  mo poeg!" „Ugga kuida õlled sa sedda korjanud? ütles Tollar ja süllitas risumisse, tapmisse ja pölletamisse läbbi!" „Sögge pois! wastas Lanto. Ma ollen jo ommad pattud keik jälle ärratassunud;  Tadin Kallu on minno eest keige wallusamad  kannatussed kannatanud. Arwad sinna,  et minna nenda rummal ollen ja sedda keik Bramale wölgo jään? Ei poeg, keik on tassa! Minna ollen Para - Brama ees puhhas  ning ilma snta. Olle sepärrast ilma murreta ja maitse, mis so issa sulle saatnud! Ka sesinnane ö on wägga önnelik ö, sest ma ollen sind üllesleidnud ja peälegi same selle tähbi, mis siit maiast kasa wöttame, weel rikkamaks  !" „SLit maiast? - ütles Tollar - mitte üht nööpnöälat Jätta se jut räkimatta, kui mo issa tahhad olla." „Mnua? - kissendas Lanto ja silmad pöllesid peas. Minna peaksin woöra ma lehma lihha söjale armo andma, ja Hindumehhi  risuma? kas sa hul õlled? Mssuggune  Hindu sedda teeb? Pea selle polest su!" „Agga MK pallun sind, issa, ütles Dollar ärra te sedda!" „Ma ollen üttelnud: pea fu! Ma näen M, nad on find arratemnd, sul ei olle euna«  Hindumehhe lihha egga werd." Nende saunadega läks ta akna peale, panni käed serweti  su are sa nullistas paar korda woörast modi, mis õues ärrawastati. „Mnno LaSkarid on platsis!"  naeratas  Lanto. „Agga waatke ette, ütles Tollar teie jäete keik lönga, kui tohter tulleb!" „Ta tulleb liaks hilja, senni on meie tö walmis!" ütles röwel hirwitades. „Ta aiab teid tagga!" ütles Tollar. „Ugga ei sa kätte!" wastas Lanto; peale sedda ei jätta minno Laskarid mitte üht ainust hinge ellusse, se on nenda meie Wisnu seädus, mis ma issegi pean piddama, kui muud nou ei olle. Hoia ennast hästi minno liggi, kui ellusse tahhad jäda! Wata, seält tullewad minno mehhed." „Agga nad ei peäse sisse!" römustas Tollar. „Miks mitte? - küssis Lanto kes neid kelab? Wata aknast wälja ja ütle, kas ma walletan?" Tollar kargas akna peale ja näggi, kuiva jubba alt toad ja maiad pöllesid ja karjus keigest jõust, agga mis se aitas? Lanto tulli ka akna peale, willistas jälle ja hüdis: „Poisid,  sia!" ning selle peale tulli suur salk rööwlid  uksest sisse. Tollar olli meelt ärraheitmas, agga ei teädnud, mis piddi teggema. „Jah, wata poeg, ütles Lanto hirwitades  tulli on meie parrem söbber, teeb meile iggal pool teed ja aitab sisse! Öissa, na kui pimme ö korraga walgeks laäb!" Nüüd tulli Tollaril akkiste Lena mele ja silmapilk jooksis ta mitmest toast läbbi, temma  kambri, kust tedda ärranörkend tüdrukutte kätte wahhelt leidis. Ta lükkas need eest ärra ja nago noor tiger tõmbas ta nörkend preili sülle ja panni jälle minnema. Agga kuhhu minna? Kust ta ial walja tahtis minna,  seäl pöllesid jubba uksed ja treppid. Tulli praggises, Laskarid kissendasid risusid ja kuskilt ei peäsnud ta omma koormaga enuam walja. Wimaks tahtis ta ühhest kohhast kullest  läbbi joosta, kui korraga õues jöe pool külges suur karra ja püssi paukuminne tõusis. Suur hulk ratsamehhi tullid aiades jöe poolt ja tohter nende ees. Jälle ueste tõmbas ta Lena sülle ja jooksis kullest läbbi nende wasto! 256