pahha; nüüd ennamiste kui wiggaseks lastud kullid, kedda surest ennam ei kardeta. ' Kuida on nüüd praego nende ellokombed? Just nago Türklaste! peab ollema: kord risti, teine pöigeti. Sest õlleks paljo räkida, agga teme lühhidelt. Ehk kül Eiropamaal ellamas, on neil ommeti mannad Asta kombed  jures. Eiropa wisidest on neil wähhe ja se on ennamist nende walle-usso sü, mis nago körge müür meie ja nende wahhel seisab. Heidab ristiinnimenne nende usko: siis õlle terme! Heidab Türklane ristiusko: siis pea mahha! Palwed teggema on mehhed aggarad  kül: wiis korda päwas; agga keik mokka otsast ja tühhi temp. Andwad ka waestele  andid ja paastuwad paljo; agga keik kui tenistust, mis Jummal holega peab üllespannema.  Lunnastamisse hinnast ja sest, kelle läbbi ülleköhtused Jummala ees usso läbbi öigeks samad: ei tea nemmad märki. Nende  kirrikutes (mosseedes) kella ei sallita. Ei tohhi ka ristirahwas seäl maal kirriko kella prukida, muido hakkawad Türklased, nago koerad ulluma ja wiskawad kirriko aknad sisse. Nemmad tewad ommad palwed hüüdmisse järrele. Wiis kord päwas karjuwad „tunnihüüdjad"  üllewelt torni otsast: „Palluge usklikkud, - ello on ürikenne surm akkilinne kohhus iggawenne!"  Jsseennesest on se wägga hea maenitsus  ja meile nisamma tarwis, kui neile; agga mis se aitab, kui muido lobbisedud saab? Sedda, kes surmast ja kohtust peästab, ei tunne nemmad ommeti mitte. Ni pea, kui Türklased sähhärdust hüüdmist tornist kuulwad, on nad marsi otseti maas, pead lõuna pole, se on Arabiama ja Mekka linna pole pöördud,  kus Muhamed raud kirsto sees hingab. Kes pälludes Mekka pole ei pöra, selle palme Jummala ees middagi ei maksa. Minna põlle kül näinud, agga rägitakse, et, kui kaks Türklast ka karwopiddi kous olleksid: ni pea, kui heäl, tornist hüab: „palluge!" siis on möllemad silmapilk lahkunud, heitwad maoli mahha, loewad ommad ammo pähhä öppitud palwed ärra, töuswad siis jälle ülleöse ja hakkawad  ueöte peale. No Türklaste! peab ka iggal asjal omma aeg sllema, palwe teggemissel  ja karwopiddi kiskumissel. Ristiinni-' menne on nende kirrikus nisamma kimpus, nago koer meie kirrikus: tedda aetakse wemlaga  walja, ta rojastab jo mossee ärra. „Ristikoerad",  se on nende maal meite aunimmi, mis igga Türklase suust wöid kuulda. Kes nende usko on, se on ka nende melest üksi innimenne, teisid olgo, mis nad on; agga Türklaste parradisi nemmad ei kölba. Olle sa kül silmaga pealt näinud, kui Türklane teise mahha löi, egga so tunnistus kohto ees ommeti ei maksa: sa õlled jo „ristikoer", kes sinno jutto wöib kuulda. Türklane wöib sinno usko teotada, ni paljo, kui südda kutsub, sedda naerwad teised pealt ja aitawad körwast; agga  juhtud sinna wilto sanna nende usso wasto ütlerüa, siis on jo neil tulli takkus ja Türklased  küünde ja hammastega so peas kinni. Nenda on loud. Koddused ellokombed on neil nisamma pentsakad.  Naesi peab Türklane ni paljv, kui toita jõuab. Need ellawad lastega isseärranis  tubbades. Nende ello issekeskes on nisuggune,  kui iggas linno-lautas wöime nähhä. Seäl on nemmad, nago annid ja kalkunid seggaminne: lapsed karjuwad, emmad kaklewad,  mustad ja kassimatta, nago porsad pahna sees. Tulleb naestele mönni naabre naene küllalisseks, siis pannakse paar kingo ukse ette walja, kust mees wöib nähhä, et naestel küllalinne  on, ja ei tohhi siis mitte sisse minna: sest teine mees ei tohhi teise naese näggo nähhä, se õlleks wägga rop. Sest wöiks mönni möttelda,  et Türklased wägga häbbelikkud ja kassinad  innimessed on. Sedda nad olleksid ka, kui nad mitte ni lojukse wisi häbbematta ei õlleks. Laste kaswatamisse eest ülleliga hoolt ei kanta. Kes sedda ka ni hulgaga jõuaks? Hakkawad poeglapsed jalgo taggaweddama, siis katsuwad, kust tenistust ja leiba sawad; issal põlle sellega asja: temma issa teggi ka nenda. Paljo tööd ei olle naestel mitte; rikka meeste naestel mitte muud, kui tallitab omma lapsi, aegutawad ehk taplewad hommikust öhtoni  ja mees peab käima wahhel kohhut möist- 391