üht maia ehk suitso leida, kus päwatööd Jummala saunaga ei hakkata ja löppetada. Jgga maia perremees peab omma perret omma  laste eest ja murretseb nende ihho toido agga ka nende hinge roa eest. Keik Hermanburgi  pulmad ja warrud sawad, nago se ristirahwa  jures peab ollema, Jummala sanna solaga solatud. Pühhapäwa rikkumissest kuulwad  lapsed wannematte suust, agga nüüd ei nähta sedda ennam Pübhapawa tö põlle ka ial õnnistud. Kohto käimist petakse jubba mitto aastat innetumaks asjaks. Kus enne seitsme kohtomoistjal mõistmist ja leiba kül olli, seäl jääb nüüd üks ainus nälga. Kus põlle üllekohhut, seäl põlle kaebdust ja kus põlle kaebdust,  seäl põlle kohhut. Issand on keik kiuso ja rido kautanud. Kerjajaid, hulkujaid, wargaid  ja muid sellesarnatsid ammet-mehhi põlle seält ennam leida. äOOl) hinge peäle, kolme aasta kohta, üks ainus sohhelaps: selle eest sünnib missist käed kokko panna. Kuida on luggu meie jures? Mis kuleme Neäri päwal kantsli peält? Kuida meel Jummal parrago linna paikus! Hermanburgist woime õppida,  mis wäggi Jummala sannal on, kui sedda selgeste ja puhtaste kulutakse, hea meiega  wasto woetakse, ja sedda möda, kui Jummala  lapsed, pühhaste ellatakse. Tuttaw assi on, et usklikkus koggodusses ka lust ja rõõm peab ollema missionitööd tehha. Kes Kristusse sisse ussub, peab ka teadma, mis kunninglikko käsko ta enne lahkumist omma jüngrittele andis: „Minge ja öppetage keik rahwast :c." - Hermanburgi rahwas said sest arro ja teggid selle järrele. Esmalt heitsid nemmad teise missioni-seltsi körwa. Agga midda ennam koggodus ellama hakkas, tulli neil se nou, isse omma käe peäl üht tükki sest pühhast  tööst eddasi aiada. Senna olli suurt usko tarwis ja Hermanburgi koggodussel, isseärranis  nende öppetajal, olli sedda. On usko ja ussust tulnud armastust, siis põlle sest middagi, kui paljo koggodusses päid on. Issand on enne 300 mehhega ennam teinud, kui 32 tuhhandega. On temma usko annud,  siis tulleb rahha isseennesest takka järrele. Hermanburkis ei olle missioni- selts, maid missioni- koggodus. Terwe koggodus on sedda asja süddamesse wötnud ja kannab selle eest hoolt. Harms rakis esmalt Issandaga, parrast koggodussega ja mata! surem hulk ottid selle nõus. Nored mehhed, kedda wälja tahtis sata, ollid ta omma käe al ülleskaswanud.  Ta tundis nende usko ja himmo pagganattele walgust wia. Mis nüüd muud, kuid hakkasid missionimaia peale mötlema. Harmsil ennesel rahha ei olnud, agga Issandal  olli küllalt. -Ta ostis separrast Issanda  kullo peale ühhe platsi, mis peale 5666 rubla maksis. Jmmelikkul wisil maksis Issand  sedda wölga. Wölg piddi tük hawalt maksetud sama ja ühhel redel jälle 866 rubla walmis ollema ja Harmsil polnud pääw enne sedda mitte punnast koppikut kukrus. Mis nüüd tehha? Mis muud, kui uskus palluda ja lota. Sedda teggi Harms. Wata! neljapääw öhto hilja tulli üks mees, toi 866 rubla ja ütles: „Mul põlle praego rahha tarwis, Teil ehk on pudus, woite sedda prukida. Kui mul peaks pudus tullema, eks ma siis küssi jälle." Kaks aastat ep olnud weel mödas ja peäle 3766 rubla ollid kä. Kes andis? Kes muud, kui Issand, kelle pärralt kuld ja höbbe on? 11 kuud pärrast sedda olli wiimne wölg makstud ja hea tük rahha mu tarwiduste peäle kullutud. Uhhe ainsa näddalaga pannid Hermanburgi rahwas 866 rubla kokko. 12 noort meest wöttis öppetaja missionimaiasse wasto, kes missionariks  piddid walmistud sama. Nende juhhataminne  ja walmistaminne anti öppetaja wenna  holeks. Harms isse tunnistab, et missionimaia  ello tännini nenda läinud, kui ta waeste pättuste seas woK minna: „Jgga pääw teeb pat tülli ja pattude andeksandminne  römo; meie nödrus toob ehmatust, Issanda heldus julgust, ja nenda lähhäb pääw päwalt eddasi." Ugga mis asjast ellasid siis need 12 noort meest, nende öppetaja ja muud innimessed missionimaias? Eks sest, mis Issand neile katte satis. Millal ta neid on unnustanud, kes temma 166