lased on sest sadik, kui nad minnewa aasta languks said, wägga sured söbrad ja käiwad saggedaste teine teist watamas. Lapse armastus. Ön selle wannemale,  kes omma lapsi nenda möistab kaswatada,  et need tedda armastusse pärrast mitte ei pahhanda ja keik ta 'melepärrast teeksid. „Kibbe wits ja armas laps", on tööst kül, agga wits üksi ei te sedda mitte. Selle põiest  on meie seas weel paljo pudust! Mönned wannemad lassewad omma lapsi wasto lorriseda,  teised piddawad neid nago Negri - orjast piitsa al, agga möllemad tewad rummalaste. Laste kaswatamisse jures on suurt tarkust tarwis  ja ma ei ussu mitte, et üks wannem, kes isse lapseks ei rahha sada ja Salomoni ja Paulusse jure koli minna, et se sedda möistab.  Kuida keikis asjus, nenda ka isseärranis  ses sures asjas on se pühha sanna tössi: „Zlma minnuta ei wöi teie ühtegi tehha.", Berlinis olli hiljuti waene hantwärk rikka mehhele hulk rahha wölgo. Ta olli selle peale omma käekirja annud, et sel ja sel päwal tahtis  ärramaksta. Rikkas otas. Pääw tulli, agga rahha ei tulnud. Mees näggi ette ärra,  et temma, hulga laste issa, nüüd wöllatorni  piddi minnema. Se kurwastas tedda ni wägga, et ta õlleks enne ma alla puggenud. Awwalikkult omma naese ja laste kuuldes kaebas  ta omma hädda ja ei teädnud, mis nöuks wötta. Laste silmad tullid wet täis, agga mis nöu wöisid nemmad wäetimad anda? Ommeti  läksid lapsed, nago kannapoiad, nurka unnikusse kokko ja piddasid nöu: üks tahtis wahhem süa, teine wähhem rided kanda ja mis iggal ühhel mele tulli, et armas issa wöllast peäseks; agga mis se keik aitas? Pea, pea! ühhe weik'se tütrel, kes jubba kolis käis, tulli tark nöu. Temma ja rikka wöllapärria  tüttar istusid kolis ühhe pengi peäl ja ollid sured söbrad. Ni pea kui ta koli läks, kaebas ta söbrale nuttes omma koddust ahhastust  ja pällus tedda abbiks, mis teine hea melega teggi. Olli kool löuna aial wäljas, siis läksid möllemad lapsed wöllapärria maiasse ja hakkasid kahhe suga rikka mehhe süddame peäle tormi jooksma. Nad pallusid tedda senni ümber kaela ja pölwede kinni, künni mehhe südda piddi sullama ja märja healega ütles: „Lapsed, jätke järrele, teie aiate mind muido nutma!" Rikkas mees ei lasknud waest hantwärki mitte mangi panna, maid satis ta omma tütrega temmale seddeli, kus sees seisis; „Wöllamaksmissega pölle tänna just mitte rutto. Teie pissukesse tütre parrast makske jöudo möda nattuke hawal sel aial ja ui paljo kui isse jöuate." Agga pärrast sedda wöttis ta omma tüttart pölwede wahhele, andis  temmale suud, sillitas ta pead ja ütles: ~Urmas laps, kui sa jubba kümme keelt mõistaksid,  ei õlleks se mind nenda römustanud, kui so tännane palme. Mandus ja hallastaja südda on laste ja mannade illusamad ehted. Zä ikka nenda!" Mis nüüd maese hantwärgi  südda sees ütles ja kuida temma naese lastega ühhes Jummalat tännas: sedda põlle mul ennam tarwis kirja panna. Agga mis arwate, laste issad, kes meite seast Rootsildid  ei otte, kas südda peaks nisugguste laste pärrast ka römo tundma? Sannumed pagganattest. Ahwrika pimmedus. (Negride kohtud.) Talwe on kä. Ööd on pilkad ja pimmedad,  päwad lühhikesed ja külmad. Metsad ja jöed, orrud ja mäed, keik on külmetand ja hangund, et pu lehti egga rohho lible ei haljenda.  Nenda on wäljaspiddi. Agga seestpiddi?  kuida luggu seäl on? kas armastus  ja hallemeel waeste pagganatte wasto meie süddames peab talwe ärrahanguma ja tarratama? Kui meil kallis Jummala sanna kaes ja armolaud kaetud on, kas siis peame mõtlema: on Jummal ka pagganatte Jummal,  siis aitko isse neid? Jummal parraks  ! nisuggust süddame hangumist on meie seas weel sui ja talwe. Et eestpalwe ei tahha süddamest  töusta ja kassi anda: mis se muud on, kui külmus ja tuimus? ja sellepolest põlle meie kegi süta, „waid peame keik hirmuma ja ellama Ta armust." Et se tarwilinne assi meile ikka ueste saaks mele tulletud ja meie 181