mad tembeltasid neid Negride mõrtsukaks. Nenda teeb kurrat isse ka; just kui ta isse walletab, aiab ta Jummalat wallelikkuks. Znglismeestel  on omma wead ja wistrikkud ka kulges, nago meil pättustel keikil on; agga Jummala sanna lautamisseö ja Negriorja kauba  kautamisses teniwad nemmad Kristust, sedda ei woi kegi salgada. Se korv nad tullid  pea. Ühhel hommikul ollid waesed Negriorjad,  ja Josia nende seas, laewa lae peäle wälja lastud, et nad al ummusses ärra ei surre ja kaupmeeste kasso ei wähhene. Sea! wahhib üks walge kiikrist, rapputab pead ja tambib 'jalga. Me pea kaela aeti mustad jälle omma auko ja pandi rauda, weel kowwem,  kui enne. Waesed mustad mõistsid kül, et middagi suurt asja tvllemas olli, agga mis? sedda ei teädnud nemmad. Kaks tundi läksid  ni waggusi möda, et mustad ei julgund waljuste hingata. Wimaks tulli karra. Inglaste  laew olli liggi jõudnud ja laskis ommad passkutid mürrada. Pömmerömpöm! ja nattukse  aia parrast jälle: Pömmerömpöm!. Portugali  orjalaew käggises ja raksus. Warsi peäle sedda ollid Inglased jubba omma jallaga  laewa peäl. Mustad waatsid alt üllesse ja näggid suurt hulka walgid üllewel augo ümber seiswad. Monned tullid alla, andsid neile kat ja ütlesid: „Keik hea! keik hea!" Wötsid neid raudest lahti ja pannid needsammad  rauad Portugali meeste jalga. Mustad aiasid silmad pärrane. Mis nüüd? Inglased  andsid neile süa, lasksid neid laewa peäl käia ja ei sönud neid mitte ärra, nago Portugalid  ollid walletanud. Josia isse kidab, kuida üks Inglise üllem temmale kät annud, ta pallet sillitanud ja üttelnud: „wiks pois!" Inglased purjutasid Sierra Leoni. Siin widi mustad male; agga ei podud egga södud ärra,  waid neid södeti ja jsdeti. Josia sai jubba  merre peäl kokka ammetit ja ketis ja küpsetas  ka Sierra Leonis teistele. Kolme näddali  parrast pandi keikile rided selga; enne ollid  käinud, kuida Jummal neid lonud. Monni paäw pärrast sedda tulli missionär Jansen senna ja hakkas neid öppetama, ja Lemma labbi olleme Josia ello- luggu kuulda sanud. Woime kül arwata, et missioni tö nisugguste õnnetuma lomade seas mitte kerge assi ei õlle,  kes muud ei teadnud, kui tullises häddas kord metsa karjuda: „Tsikob, aita mind!" Kui neid koli ehk palwele kutsuti, naersid kei? ja Josia ka. Parrast tulli ta kül Janseni jure, agga ta ei mõistnud Inglisse keelt, weel wähhem sedda, mis lummal temma eest teinud.  10 kuud pärrast sedda mõistis ta jubba nattuke ja tulli kord kabbelisse. Jansen räkis  siin wargadest., wallelikkudest ja muist wagga innimestest, kes ikka arwawad, nemmad on head küllalt. Sea! Olli Josial, kui rägiks walge mees üsna temmast üksi ja näeks ta süddant läbbi. Suur hirm olli tal pörgo eest. Jummala sanna teggi ta süddames tööd, nago  happo tainas jahho sees. Pea wois Josia  ka laulda: „Nüüd ollen minna põhja leidnud, mis minno (usso) ankurt kinnitab." Ühhel päwal tulli ta Janseni jure ja ütles:  „Massa, *) minna wagga römus ollen, et Jesus Kristus otsib ülles, mis kaddund on ärra!" Seal olli jubba lotust. Ristmisses pandi temmale nimme Josia, kuida meie tedda siin nimmetanud. Nüüd olli Josia parris perremehhe kä. Jägo se temma ja meie keikide wiimseks perremehheks iggaweste!  Ta põlle meite eest mitte raud rehha, sola, ride tükki egga riwi annud, waid omma pühha kallist werd ohwerdanud. Sepärrast  pallugem ja laulgem allati: „Lasi' mind so parralt jäda, tru lummal iggawest!" Se ei woinud teistki olla, omma wieteistkümnema  Issanda al tullid Josiale ka temma endised  14 saggedaste mele. Kord küssis Jansen  temma kaest: ~Josia kas õlled ka innimesst  lihha sönud? Wastus: „Ja muidogi,  Massa, nago keik minno ma rahwas, kes siin on. Kes sedda salgab, st walletab. Kedda söas wangi woetakst, neil leigatakse körrid mahha ja süakft arra. Ma tunnen kaugel omma! maal üht kunningast, kel paljo naesi ja weel ennam lapsi on, ja need ei sö muud, kui innimesse lihha. Ma tunnen üht, suurt maad sure jöe ares, kus innimesse lihha *) Mas sa M Negri keles issand ehk herra 289