järrele leinamist leidnud, sest kui paljo on neid, kes seäl peal omma käe-ehk reile-lu on murdnud  , kuida weel se sui siin meie liggidal sündis, kus üks tüttarlaps omma reie -lu murdis ja praego weel öige terwe ei olle ja nenda ka weel monni mu õnnetus neile juhtunud.  Kui kõrtsid õlleks agga teekäiatte kortred, nenda kui nad „Sani Tönnissel ja Tolmo Matsil" ollid, siis olleksid nad äuustud  kohhad; agga teame kül, et luggu nenda ei olle. Nüüd tahhan teile üht sündinud asja jutlustada  mis omma silmaga ollen näinud, ja kust jälle näme, mis wiin woib tehha! Pari näddala eest, kui meil se essiminne külm olli, kohmetas ka meie suur Perno jöggi kinni ja kui ma sel korral omma täie paunaga ollin Pernust wälja minnemas, näggin üht meest allewi poolt pool risti ülle jöe minnewad. Kui ma tedda nenda nödra jeä peäl näggin käiwad, kartsin kül, et sest õnnetus tulleb ja nenda olli ka. Häddast ollin pari kümmekond sammo eddasi läinud, kui näggin meest üllepea  sisse kukkuwad; jooksis üks teine kül kalda poolt appi, agga enne kui liggi jõudis, pistis  mees pea korra jeä alla egga ei tulnud ennam wälja, ja se mehhike olli Testama wallast, kes olli üllejöelt paar su-täit wina odöawama hinnaga tahtnud wötta. Jättis naese ja nelli wäetimat lapsokest järrele, kes nüüd leinawad ja nuttawad, agga mis läind, se on läind. Sedda on nüüd jälle wiin teinud!  Agga mul on ka üks römus assi süddame  peäl ja õlleks immeks panna, kui se mo silmast walja ei paista. „No mis sul siis weel süddame peal kippitab?  Oi, kas sest isse arro ei sa? Eks teil ni mitto tutwad asja mele ei tulleta, et pühhad kallid Jvulopuhhad ukse ees on? Jah, kallid Jõulud, pühhad taewa Jssa awwalikkud armo ilmunusse pawad kuida römustab neist waese pättuste südda! 4000 aastat ootsid innimessed wannal aial, ennego Jõulud tullid. Se wois iggaw olla. Adam, Noa, Abraam, Moses, Tawet ja muud waggad hinged, kelk laulsi) kül Kristusse tullemisse, agga mitte Joulo laulo. „Millal saan ma nähha sind?" olli nende süddame iggatseminne; agga piddid maggama minnema ja mitte näggema, mil iggawesse Jssa iggawenne Sanna lihhaks sai. Wimaks, kui aeg, mis Jösa omma ennest  melewalda olli pannud, täide sai, tulli esmalt Paast-Maarjapääw ja pärrast Joulo-ö. Sanna läks keisrist Augustusstst wälja, keik mailm piddi ülleskirjotud sama ja Zsraeli lotus  ilmuma. Petlemma wäljal walwawad karjatsed omma karja jures, pimme ö kä, linnake  woöraid täis, rikkastel rikkad, waestel waestd korterid, keige üllemal keige alwem ömaia  lautas kõrre heina peäl. Wagga Maria mässib lambi walgusel omma lapsokest, kes keige mailma walgus olli ja kes meid omma õigusse kue sisse peab mässima, kui temma pulma laual kõlbame istuma. Keige üllem rikkus, keige waesemas waesusses, keige üllem au, keige allamas maddalusses. Oh Joulo-ö, sa imme-ö, Mil ilmus Jssa armo tö! Sel ööl on manna saddanud, Mis iggaweft meid aitanud. Pimme ö olli kä, agga pimmedal ööl paistis walgus, et karjatsed ülles kargasid, kui taewa sannumetoja nende ees Mis ja kulutas: „Arge kartke mitte, wata, ma kulutan teile suurt römo, mis keige mailmale peab sama. Jah, selle, röömsa sannume essimenne  ots hakkas jubba paradisis: „Na ese seemnest peab sündima, kes ussi pead peab röhhuma"ja Petlemma wäljal 4000 aastat pärrast sedda, olli temma wiimne ots: ~Tänna on sündinud Taweti linnas Kristus se Issand! Sest aiast sadik kulutakse meile nüüd igga paäw: „ Nenda on Zummal mailma armastanud, et temma omma aino sündinud poia annud, et ükski, kes temma sisse ussub, ei pea hukka sama,  waid et iggawenne ello temmal peab ollema." Sepärrast pangem tähhele: usso labbi temma sisse iggawenne ello. Eks ft 196