Perno Postimees ehk Näddalileht M St. 1839 Kolmas Pernus, kesknäddal 18. Nowembril. aasta. Sannumed ommalt maalt. Schilleri - piddud. Sakslastel on nende päwade sees iggal maal ja linnas sured piddud olnud, kellest mitto meie luggejattest ka on kuulnud ja näinud. Mardipäwal  sai IVO aastat täis, kui Saksamaal üks suur laulik sündis, nimmega Pridik Schiller (meie kele Siller). Meil on tem« ma nimmi ning laulud kül ennamist üsna tundmatta  assi, agga sedda tutwam ja kallim on ta Sakslastel. Jubba mitto näddalat enne sedda päwa, ei seisnud pea middagi muud ennam  seitungides, kui pilkad juttud Silleripiddust,  kuida sedda mällestusse- päwa siin ja seal linnas tahheti piddada. Wöera ma Kalendrid on meitest 12 päwa ees, sellepärrast  peawad nemmad omma pühhad ja tähtpäwad  ikka 12 päwa warrem, kui meie. Nenda  iggas linnas ettewalmistades tulli 11). Nowember  ehk meil 29. Oktober kätte, mil Sil - leri 199 aastast mällestust peti. Nüüd olli luggu lahti. Kus ial Sakslasi ellab, seal ollid  piddud. Sil leri laulud sai lauldud, Sil - leri ramatud loetud ehk peast ööldud, kuida kellegi! meles olli. Seal jures södi, jodi ja öiskadi  saggedaste sekka: „hurra! ellago Silleri mällestus, kes meie rahwa hulgast keige surem laulo-teggia olli." Waimolikko laulust', mis kirrikus sünniksid laulda, põlle ma lemmast kül mitte näinud, (ehk kül ühhe kuulsa laulo nimmi „kirriko-kel" on; agga waimo andid olli lummal temmals kül nenda annud, kui arwa mönne mu surrelikko innimessele. Keik temma laulud ja kirjad, mis ta ommas saksa keles kirjutanud, on ni täis maggust tarkust, kui õlleks temmal kulda sullest tilkunud, ehk nemmad kül mitte ni seestpiddisest waimo tarkussestei  rägi, nago Lu tterus ja muud waggad  mehhed meile mällestusseks jätnud. Saksa rahwa seas olli ning on paljo tarko mehhi, agga Silleri sarnast mitte naljalt. Sakslased  piddawad tedda seks helledamaks tähheks, mis nende targa meeste hulkas teiste seas wälja hiilgab. Meile on temma laulud ja kirjad nattuke körged ja rasked makele ümberpanna ja arro sada, ning passiwad meile otsekui sat° terkuub sahha tagga. Meie asjad põlle mee! nenda kaugel. Siller on meile, nago körge okstega wiljapu, kust meie ei üllata wötma. Sepärrast põlle ka temma kirjadest minno teäda  meel middagi makele ümberpandud, mis ka meile liig wöeras toit õlleks; jägo se meel eddespiddise rahwa holeks. Kes temmast laiemat  teädust tahhab, pallugo mönda Sakslast ehk neid, kes saksakele kolitud on, ennesele kön-