Pöldsama koggodussele sel päwal küllaleiba  jaggamas, mis neist kirja sannadest olli wöetud: „Keik pühha kirri on Zummalast sisse antud zc." (2. Tim. 3, 16.) Parrast jutlust  on Pöldsama omma öppetaja Johann Heermanni ello luggust, kes liggi 360 aasta  eest Saksamaal ellas, koggodussele könnelenud.  Se olli immelik mees kül, kes mitte üht pawa ommast ellust ei teadnud mälletada, mil temma ihho polest üsna terwe õlleks olnud.  Ta on paljo waimolikko laulusid teinud,  kellest mönned ka meie kirriko lauloramatus  luggeda on. Kui eddespiddi peaksime aega ja rumi leidma, wöime temma ellust natrtuke laiemalt könneleda. Temmast wöib kül ka ristiinnimenne  öppida, kuida öiget usko kinni petakse  ja tunnistakse. Kedda Jummal trööstib, se ei wärrise. Meie ollems nüüd paawsti paelust, Jummal kannatud, ammo lahti ja wöime omma Jummalat  nenda tenida ja kummardada, kuida temma sanna meid öppetab; agga meie ussowannemattel  Saksamaal põlle se assi mitte nenda kerge sada olnud. Paljo tülli ja wöitlemist  on selle läbbi olnud ja 30 aastat söa tulli pöllenud. Keigest sest asjast siin rakida, põlle kül mitte rumi, agga ma tahhan ühhest waggast würstist ommeti paar sannakest räkida,  et näeme, üllem ehk allam: „kedda Jummal  trööstib, se ei wärrise." Sedda teme weel otsekui Lutterusse-pühha mällestusseks,  mis hiljuti möda läks, et meil meles seisaks, mis wallo üllemad ja allamad öige usso ülleswötmisse aial on näinud; agga ühhel  hobil ka kuida se öige usk neid on kinnitanud  ja trööstinud. Sakseni kurwürsti made ülle wallitses sel aial wagga kurwürst Johann Pridik, lia nimmega Helde, ja arro üttemaid on ma peäl ellanud, kelle liignimmi ni töt tunnistas, kui temmal. Õigusse ja töe eest wöitles temma, nago karro ja kannatas, nago tal, kui sedda tarwis olli. Keisri Kare! V. wasto olli ta usso pärrast söddimas ja sattus wangi. Meie Lutterusse usso tunnistust tahtsid paawsti us- sulisev jälle jalge alla tallata ja se kiskus meie usso würstidel wäggisi möegad tuppest wälja ja nende seas, kes sedda piddid teggema,  olli ka nimmetud Saksini kurwürst Johann  Pridik Helde. Söawäed tõukasid kokko, kurwürst söddis kül, kui lõukoer, agga teisa tungis liig paljo peäle, kes kissendasid: „Anna ennast wangi! Temma ei wastanud muido, kui möega terraga. Wimaks sai ta pahhem kässi ja kae! hawatud, agga ommeti  ei tahtnud ta ennast ellawalt waenlaste kätte (kes Ungria-, Jtalia ja Hispaniamehhed keisri Kaarli tenistusses ollid), wangi anda. Seä! tungis üks saksa wäeüllem (Tilo v. Trotta) teistest läbbi temma jure ning pällus, parrem ennast wangi anda, kui surra. Kurwürst  küssis, kes ta piddi ollema? ja kui tedda  Sakslast kulis ollewad, ütles temma: „Olgo siis nenda, kui Jummal tahhab: ma ollen Teie wang." Pärrast sedda tõmbas ta omma kuld sõrmukse sõrmest, pistis Trotta sõrme ja ütles: „Wige mind nüüd, kuhho tahhate?" Ta waenlane ja wöitja, Karl V. wöttis tedda omma leri, mis ta Wittenbergi linna olli üllesse lönud. Siin olli ta nüüd kesk omma ennese maad waenlase wang. Ka Braunsweigima hertsog olli keiser Kaarli wangiks sanud ning ühhel päwal, kui kurwürst Johann Pridik Helde temmaga ommas telkis aiawiteks nukkomängi mängis, astus surma sannumetoja sisse, keisri kirri kääs, ja kulutas, et kurwürst keisrist olli surma kohto alla mõistetud, ja teistele hirmutusseks prohwusse  möega a! piddi hukkatud sama. „Ma mõtlen wastas wang keisril põlleks sellega just mitte ni rutto, ta wöiks ka nattuke  armolissem minno wasto olla; agga kui se teist wisi ei wöi sündida, siis ma pallun omma surma päwa mulle enne teäda anda, et ma omma abbikasa ja lastega weel wöin toimetada, mis tarwis on. Ja nüüd, hertsog,  mängigem omma mängo jälle eddasi!" Waatke, kus mees olli, kes surma eest ei wärrisenud! Kui keiser temmale pärrast peäle tungis, et kurwürsti au piddi mahhapannema, muist omma madest ärraandma ja keisri wangiks  jama: olli ta keigega rahhul ja kirjutas 158