käimissed on mönne suggused, agga nisuggust  teed, kui Rapla kihhelkonnas üks höbberubla  hiljuti käinud, ei sa teised temma kaimud  wist mitte paljo käia. Rahha wereb kül käest kätte, agga ta ei pea mitte suhho ja köhto  werema. Agga kuulge kuida luggu olnud ja mis ebbaussust tulnud. „Rapla walla perremees, Sikka Ado Kassemets,  on terwe punnane ja paks mees, agga  laupaäw 28. Märtsil olli tal hing nidiga kaelas ja ei lootnud ennam, et teist hommikut  piddi näggema. Nimmetud päwa öhtul olli Ado sängis pitkali maas ja kannatas tullist  hamba wallo. Mees olli keik asjad ärrakatsunud,  agga ikka ai, ai, ei aita keddagit. Korraga torgatas naesel mele, et üks usk alles  katsumatta olli. Ta olli kuulnud üht ebbausso  preestrit kulutawad: kui rahha haige hamba peale pannakse, siis jäeb wallo taggasi." Ennäh! hambawallo tahhab ka makso. Agga  hädda aiab mönda ka narri tempo teggema.  Ado kargas lipstu sängist üllesse ja läks kambri, sealt taggasi tulles ütles: „Wötsin hea sure rubla, mis kurko ei lähhä." Selle peale läks mees jälle sängi ja höbberubla hammaste wahhel uinus wimaks maggama. Arwata tunni aia pärrast kargas ta sängist wälja ja pörmandale mahha höbberubla olli kurkus ja hing kinni. Nüüd olli waesel mehhel wallo, mis wasto hambawallo metest kaddus. Ta pöörles ja weerles pöörmandal, nago ussike pallawa kiwwi peal ja ükski ei wöinud awwitada. Ta tundis, et rubla ennam  taggasi ei tulle, siis püdis keigest wäest nelada,  et eddasi piddi minnema. Teise! hommikul elli rahha ikka alles üllewel rindus ja wallo suur, agga ta wöis jubba nattuke hingada. Nüüd pandi meest wankri peale ja widi Tallinna  abbi otsima. Esmalt läinud wenne welskäri jure, kes Adole pallawat kohwi ja saia puddi senni kaua sisse aianud, kui rubla walloga rinnust köhto läinud. Sellegipärrast polnud surmalaul weel mödas. Rinnad olli paistetand ja täis wallo, rahha olli kohtus, agga köht põlle rahhakukkur. Sellega wöis weel mitto wörrinat tulla ja Ado südda wärrises.  Läksid nüüd tohtre jure ja kaebasid om- ma hädda. Tohter andis wee karwa weddelat  rohto, mis wist ka weddelaks teggi ja wälja aias ja wata immet, teisipääw hommiko vlli Adul kehhast läbbi käinud rubla jälle peus." Armas Rapla söbber, kes Postimehhele sedda teada annab, ütleb weel löppetusseks: „Et kül mönni höbberubla mönda maad ja teed läbbi reisinud, agga sedda teed, mis se rubla käinud, põlle wist teised paljo leidnud; - sepärrast andsin Adule nöu, sedda ennesele mällestusseks piddada, mis läbbi tal omma hädda ja Zummala abbi meles seisab." Wennemaalt. Ärge ruttage surno  matmissega! Hiljun sündis meie sures  pea- ehk pessalinnas immelik luggu. Rikka kaupmehhe abbikasa jäi haigeks ja surri  pea ärra snenda arwasid teised), agga ei olnud ommeti surnud. Mees, kes omma abbikasa  süddamest armastanud, olli tais räkimatta  kurwastust ja leinas kibbedaste. Sellegipärrast  piddi surnud esmalt pusärki ja pärrast  hauda pandud sama. Agga ei õlle igga kord surnud, mis surnud näitab ollewad. Haua jures hakkati surnud hauda laskma ja lesk mees nuttis ja kaebas wagga halledaste. Parrajalt kui pusärki sisse lasti, peasis rättiko  ots ühhe mehhe käest lahti, pusärk kukkus hauda, pörkas lahti ja surnud ärkas ellusse!  Matjatte ehmatus olli suur: sest piddid  praego innimesse ellawalt mulda pannema;  agga mehhe rööm olli ka suur: sai omma abbikasa weel hauast taggasi! Parrast könneles naesterahwas isse, kuida temmal kolm kord ommas surma-minnestusses räkimatta  hirm olnud: essiteks, kui tedda pusärki pandi, teiseks, kui tedda öseks enne matmist kirriko  widi ja teised nuttes taggasi läksid, kolmandaks,  kui pusärki hauda lasti ja nüüd temma wiimne lotus kaddus, hingega peäseda. Ta kulis keik, mis temmaga tehti, agga ei sanud  mingisuggust märki antud, et alles ellas. Nüüd wöime arwata, mis ta südda piddi ütleme!  Ommeti hallastas Zummal ja peästis weel enne, kui hiljaks olli jänud. Agga sellega  on jubba mönda korda suur õnnetus sündinud, sepärrast ärgo ruttago kegi 4- 4- 323