sada, kui luggejad mitte pahhaks ei panne. Ma arwan, tontide ja koddokäiatte näggejattest  põlle tännawo aasta ka meel suurt pudust,  ja mis ma siin allamal könnelen, põlle mitte tulest woetud. Tolmo Mats ja Sani Tönnis ollid kasso wennad, nüüd ammo jubba lapse issad ja mannad tallo perremehhed, pealegi lapsest sadik head sõbrad. Hilja aego juhtusid nemmad  linnast tulles Lima kõrtsis teine teisega kokko ja mollemil olli hea meel, et hulga aia takka üks teist nähhä said. Ollid õhto hobbosed  ärratallitud, istusid mollemad körtsilaua äre mahha, wötsid kumbagi tobi öllut ette, pannid pibud pöllema, jõid wastastikko semet kaks ja nüüd jooksis jut, nago messi meski ratta alt. Mats küssis Tönnise käest ja Tönnis  Matsi kaest, mis naesed lapsed tewad? kuida põld korda läinud? kuida lomad sigginud?  mis kegi linna leisikast ja seemne wakkast sanud? Teised ollid ammo magggma läinud, kui nemmad alles WK^tombasid, jutto aiasid ja wahhete wahhel suud kastsid. Tuul olli õues kangemaks tõusnud, mis kõrtsi ust korraga  löggistas ja Matsi ärra kohhutas. Et Tönnis sedda immeks panni ja sellepärrast nattuke  naeris: seält läks nüüd jut isseennesest eb - bausso, tontide ja koddokäiatte peäle. „Rägi mis sa tahhad - ütles Mats tondid ja koddokäiab on ommeti tössi. Mis ma näind, ollen ma näind." Olgo sa nüüd mis taht näind ütles Tönnis, egga sa ommeti tonti egga koddokäiat põlle näind? Mis kuskil põlle ollemas, sedda ei woi ka kegi nähhä. Egga sinna ommeti, wanka kassowend, töe pärrast nisuggust' külla memmede lörri ei ussu?" „Kule Tönnis! ütles Mats —ma mõtlesin  ja räkisin ka enne nenda, nago sinna praegs.  Agga sest sadik, kui mul se paggana luggu  juhtus, mis ma mitto korda omma silmaga näggin, jah sest sadik Tönnis, te mis sa tahhad sest sadik ma pean koddokäiad uskma, ja ussun ka." „Mis luggu sul siis juhtus, mis so mõistust  nenda mangi ja so pead pakso uddu sisse panni, et nüüd manna naeste jälge sisse pead astuma, mis ommeti ühhe mehhele ni wähhe sünnib, kui selik selga panna?" Mats kopputas pibo' wasto lauda walja, toppis jätte ueste täis ja ütles: „Tönnis, nutta woi naera, agga ma tahhan sulle sedda luggu räkida, öige nenda eest otsast ja põhjast põhjani, mitte jure panna egga mahhajätka, waid selget töt, ja siis ütle, kas mul õigus on, ehk ei olle." „Ma hakkan üsna essimessest sõlmest peäle; agga enne kastame weel suud, et jut parreni  sünnib. Nenda! nüüd panne tähhele!"  „Sa tead, minna ollen Tolmo Mats, Sare küllast, kas kuled? Tolmo Mats, Säre  küllast, ollen 58 aastat wanna ja ollin minnewa Neari-päwal alles wimati kirrikus, et kuulda saaks, paljo sündinud, paljo surnud? Kas kuled? mitte sähhardune Pühha-Zürri, nago meie koolmeister, muido sa mõtleks, et ebbausklik ollen. Agga sedda ma olle mitte; ma ei ussu muud, kui mis ma omma silmaga  näen. Ma hoian ommast ussust kowwaste kinni ja ei holi muust middagi. Ollen enne läbbi sanud, saan pärrast ka. Mo wannamoor  on tannini alles kaunis raps ja lapsed, kaks poissi ja üks tüdruk, on ka kirriko pappa pörsad jubba ammo ärratallitanud. Ja mo tüttar, pea kinni millal se ta olli? ja jah, Mihklipawal saab 2 aastat ja mo tüttar, ütlesin ma, saab 2 aastat, jubba mehhel. Waimees on anna lummal termist!  waimees on tubli mees ja neil on omma leib ja leiwa körwane maias." , „Tönnis, sedda on jubba tük aega, kui sinna wimaks Sare küllas kaisid. Agga mata  Tönnis: Se on nago siin seisab mo maia, parremat kat laudad ja pahhemat kät aidad, justament ukse ees kaapsa aed ja selle tagga üks wanna haggerik, kus reed rattad ja talwel  turblad sees seiswad; haggerikko tagga on koppel ja koples kaunis paks leppik. Kas kuled, Tönnis? Arra jä tukkuma!" „Kulen kül, puhhu agga eddasi." „No eks rüpame wahhel. So! nüüd panne jallc tähhele!" (Jääb põiele.) 169