näitas keik nimmepärrast ärratundma, istus meeste hulka pengile ja selletas nüüd teiste wöerastele ühhest ja teisest asjast. Minna mõtlesin isseenneses: „Mis öppetaja  se kül wöib olla, kes nenda „rummalatte" tallopoegadega iggapäwast jutto aiab; meie köstergi piddas ennast paljo uhkemaks, nenda et kui wahhel kegi ta juttule tahtis minna tundide wisi treppi peäl ehk koias sai odata enne kui „köstre issand" heaks wöttis sind tuppa kutsuda, ja juhtus siis ka, et wahhest kuskil tallopoia urtsikus olli kas last ristimas ehk röugid pannemas, räkis ta allati ni pene saksa murde peäl, ja nisuggustest suurtest asjadest,  kust „lol" tallopoeg arrogi ei sanud; ja olli ta wahhel weel pahhas meles, keik nenda  kuida ilm ehk te olli, siis tulnud musta egga walget suust wälja Nüüd olli öppetaja teise kambri läinud ja tulli pea jälle täis kirriko rides ramat käes tuppa. Keik jäid wait, nenda et muud ei kuulnud, kui ühhest tua nurgast wanna seina kella ühtlast tiksumist, ühhest weiksest kambrist  tulli nüüd issa käe khrwas pruut wälja;  peigmees kargas kohhe ta wasta, ja möllemad  seisatasid kesk pörmandal, pruut - tüdrukud  prudi ja peiopoisid peigmehhe körwas küünla tulled käes, minna ka nende seas. Öppetaja  astus nende ette, lugges neile pühhad  laulatamisse sönnad, panni prudi sörme sõrmukse *), ja keigewimaks laulis koggodus ühhe salmi laulo ramatust, kitis meie taewast Zssat, kes abbiello meie waeste heaks on seädnud ja õnnistanud. Ennamiste keikide silmi olli wessi tulnud; minna kül püüdsin omma süddant köwwa piddada, sest habbi õlleks soldatil mokka wänata,  agga ei tea issegi kust se tulli, pissarad tungisid waggife silmi ja ma tundsin et ma nutsin. Noor rahwas istusid körwo ühhe  laua tahha ja nüüd hakkas se önne sowiminne.  Õppetaja läks essite andis neile lahkeste  kät, räkis neile mönne trööstimisse sanna,  mis peäle keik nisammoti teggid. ühhe- 5) Somemaal laulatakse ühhe sõrmuksega. korraga kuuldi teisest toast pilli mängimist ja peigmees wöttis nore naese käest kinni, astus tuppa ja tantsis norikuga ühhe Polska *), ja selle järrele keik muud pulmalissed; nüüd olli pulm oige lahti. Kaks wiulid kolmas klarnet mängisid ühhes nurkas nenda, et südda sees römo pärrast hüppas ja wäggise jallad keerlema wiis. Minno jallad kül ei talbunud selle tantso järrele, agga ei siin aitnud muud, kui minne hulka, sennikaua kui wimaks ammet  käes, ja uhhu agga hulgas ehk kullo kätte ärra. Wahhel kui tantso wahhe aeg olli, laulsiwad mehhed ja tüdrukud ühhes kous, ei mitte „aidu raidu", ehk „öekessed ellakessed", waid illusaid laulust, kus ollid sannad ja ka wiis peäl, nenda et kula ehk sömata. (Kui eddespiddi aega saan, tahhan ma sulle mönne nisugguse laulo nodidega tükkis sata, et ka marahwale  neid wöid öppetada.) Kui nüüd ueöte pillid hüüdma pandi, näggin ma, et üks neist pillimehhist, kes wiulit mängis nurkas, olli wannusse pole halli peaga mees ja wägga kennast rides. Minna küssisin ühhe mshhe käest, kes minno körwas seisis, kust, ja kes se wanna musikant on seäl teiste hulgas? ja wöeras  wastas: „Se on Kaptein von E. . . selle möisa pärrishärra, kelle ma peäl praego olleme. Seäl näete, istub temma proua ja temma tüttar teiste wöeraste hulkas, ja wadake,  kaswandik üks noor preili, tantsib praegust  peigmehhega pörmandal". Kui pitkne õlleks  minno körwa mahha lönud, ehk waenlasse tullipomb minno jälgede ees löhki läinud, põlleks  ma mitte nenda ärra ehmatanud kui nüüd kui kuulsin Kapteini nimme nimmetawad. Kässi kargas warsi pähhä katsuma, kas ma ka t öeste ilma mütsita ollin Minna üks liht tallopoeg möisnikude hulkas! ja tohtisin weel tantsida temma pilli järrele! Ja peälegi weel üks nisuggune nimmi, kedda ma ka enne Wirromaal ollin tihti kuulnud, ja kes ükskord, kui so meles on, wend, kui maantee sillul ollime ühhel süggisel üks „saks", kolm hobbust tölla ees, meist möda aias, ja minna jälle ni ussinaste mütsi ta eest mahha ei sa- 5) Soomlaste tants 187