Perno Postimees ehk Näddalileht 22. t»ss Kolmas Pernus, kesknäddal 23. Nowembril. aasta. Surnutte - pühha. pääw ja r.äddal on se wiimne wanna kirriko - aasta sees. Tullewa pühhapääw, kui sennamale ellame, laulame jubba: „Kuis pean wastowötma!" Kui meie nüüd surrematta hinge ja wie meiega innimessed olleme, pealegi Jummala koddakondsed ja ristmissest sadik lemma  rigipärriad: kas siis surnutte-p ühhast peame nenda möda minnema, nago pimmedad wersta sambast, kes ial ei wata, mis seal peal seisab? Meie uhked pattused mötleme muidogi liig arwa surma peale, kas se meile kahjo teeb, kui sel näddalal, kus nende peale mötleme, kes sel aastal meitest on lahkunud, ka silmad isseenneste peale löme ja tähheiepanneme, kuida luggu  uhke ja usklikko ehk wanna ja u e süddamega mailmas on? Pitka jutto lühhenduöseks pannen need kaks tormilist asja kahhe laulo sisse ja Jummala Waim murretsego selle eest, et nödder seme mitte maantee peale ja jalge alla ei lange. Uhkusse allandusseks. 94. Ommal wisil. Oh kui tühhi, Oh kui kadduw, Jnnimeste ello! Ni kui uddo pea tõuseb, Ning ka jälle pea langeb, Nenda meie ello lõppeb. Oh kui tühhi, Oh kui kadduw Jnnimeste päwad! Ni kui jöggi jooksma hakkab, Jookstes merre pole tõttab, Nenda meie päwad lähwad. Oh kui tühhi, Oh kui kadduw Jnnimeste römud! Nenda kui end muutwad aiad. Rikkus, waesus, ööd ja päwad, Nenda meie römo tunnid. Oh kui tühhi, Oh kui kadduw Jnnimeste il lo! Ni kui maokenne surreb, Kui ta tulle liggi tulleb, Nenda meie illo närtsib. Oh kui tühhi, Oh kuikadduw—Jnnimeste rammo! Männi karrudega heitleb, Tuggew mees ja paljo wöitleb Pea nõrkeb, hauda langeb. Oh kui tühhi, Oh kui kadduw Jnnimeste auu! Kedda tänna kummardakse. Käele suud annetakse Home ülle astutakse. Oh kui tühhi. Oh kui kadduw Jnnimeste w arra! Tulli, koid ja warga kassi Wötwad sedda; tühhi assi Kaub meie kääst, kui wessi.