misse al!" ei aitnud middagi, piddi surrema. Et nisuggune assi mövtsukattele head Zi ts, wöime issegi arwata. Portugalis ollid pari näddala eest rigi üllemad tallitajad kous ning noor kunningas astus ka nende sekka, ja enne kui muud nou piddamissed hakkasid, on ta need sannad räsinud:  ~Armsad allamad! Sure römoga seisan  ma teie keskel ja tunnistan omma süddamelikko  tänno ülles, et keik Portugali rahwas  meie noort kunninga prouat, mo auustud ja armastud abbikasat ni sure römo ja armastussega  on wastowötnud. Ma tännan teid, rigi asjade tallitajad ka mo abbikasa nimmel. Ma ollen ka wägga römus keige söbrusse eest, mis muud kunningad minno wasto üllesnäitwad.  (Kunningatte söbrus on rahho tunnistus.)  Annan teile ka teäda, et mo ödde, printses Maria Anna, Saksenima kunninga poia prints Georgile mehhele saab." Zummal lassi keik hästi korda minna! Pärrast  sedda hüüdsid üllemad: „hurrah! ellago kunningas Pedro V.!" ja kunningas läks omma maiasse ning teised hakkasid omma nöupiddamessi ette wötma. Hinamaal hakkawad asjad jälle nattuke  kirjumaks minnema. Wanna Hina pappa omma pitka patsiga on hirmus uhke ja surelinne.  Nelja sure wallitsusse (Wenne, Amerika,  Inglisse ja Prantsusse) sadikuile, kes ta pealinna liggi korda ollid purjutanud ja wanna pagganaga juttule püüdsid sada, laskis  ta. nenda kosta: „Suur Hina keiser ja päikese poeg on üht kommesäri Kantoni linna saatnud, kes seäl Barbaridega (ni paljo kui koerakonokad) rioasjad peab ärratallitama. Sepärrast  pöörge keik omma laewadega warsi ümber ja minge taggasi; siin teitega jutto ei wöeta. Wenne- ja Nord-Amerikama palwet wöttab ehk suur ilmama keiser ja päikese poeg armolikkult kuulda: agga Inglisse ja Prant- *) Nenda nimmetawad Hinamehhed keiki woõraid  innimessi, kes nende melest metsellajad ja rööwlid on. susse koerakonokad ärgo tehko suud lahti, nad on Hina taewalikko rigi wallitsejat wägga pahhandanud  ja neil põlle middagi head lota." Kas kulete nüüd, kuida Hina keiser rägib? Eks olle nago olleksid teised temma poisid? Agga mis savikud selle kirja peale wastanud? No egga nad põlle tännanud, waid on wastust  saatnud, kel hambad suus ja sarwed peas ollid: „Taggasi meie ei lähhä, warrisema meie ei hakka, waid kui Hina keiser ei tahha tehha, mis kord ja kohhus on, siis tulleme söalaewadega isse omma öigust otsima, ja kui siis mönni assi nenda lähhäb, et Hina keisri melepärrast ei olle, siis ärgo pango sedda mitte pahhaks." Saab nüüd nähhä, mis ta wastab. Juttud ja jutto jätkud. Häbbematta küttalinne. Zgga mees teab, mis häbbematta küllalinne on: üks nisuggune, kes kutsmatta tulleb, agga aiamatta ja mitto kord alaveski ei lahha. üks perremees olli nisuggust maiasse sanud, agga ei sanud ennam maiast wälja ja kuulge, mis temma kaebab: „Ollen üht häbbematta loma, kes mulle libbeda saunadega küllalisseks tulli, maiasse sanud, ja ei sa nüüd koerast ennam lahti. Ma püan temmast jubba mitto aastat kord heaga, kord kurjaga lahti sada, agga ei sa! Ma ei salli tedda silma otsas, ja ommeti on ta peakelm mo ennese näggo. Mis ma teen, kus ma käin, mis ma rägin ikka temma omma ninnaga wahhel. Jgga silmapilk sossistab  ta mulle middagi körwa sisse, mis metest  ärra ei lähhä. Temma! on ni pehme heal ja kaed, ni lahke näggo ja kombed, ni armas wiis, et kui ma ka mönni kord ta peäletungimisse pärrast pahhaseks saan ja pilbastega  tedda toast wälja wiskaksin: siis on mul allati, nago wiskaksin isseennast toast wälja. Ja ommeti wihkan ma tedda, ja Vihkan  süddamest. Enne olli ta mo ainus söbber;  agga sest sadik, kui ma ühhe ustawa 399