kui mitte usk, siis ebbausk; kui mitte head, siis kurja. Siin tahhan teile jälle üht tükkikest  ebbausks > ette panna, kel tarwis, se nusutago.  Ussi on nelja ehk wie aasta eest monni sadda sammo Postimehhe korterist kaugel  sündinud ja tännini häbbi pärrast sallaja petud. Leno olli lesk naene ja on sedda praego alles. Luggematta wend ja kaks noremat ödde ollid tal tö-teggiaks ja leiwa-söjaks; peale sedda  üks ilma tannota naene ehk lapsega tüdruk,  Unno, mannulisseks. Linna lähhedal leiab maia innimenne hölpsaste nisuggust ürirahwast.  Tullewad esmalt pariks näddalaks puddenema, jawad pärrast pariks aastaks; monni kord jääb ka laps maig rahwa holeks, künni emma teisega essimesse järrele tulleb. Nisuggune ürilinne olli Unno ka. tthhel päwal lähhäb üks hulgus, katkend naesterahwas möda maanteed maiast möda. Anno nääb tedda, on ka enne näinud, teab et ta tark kaardiemma on ja kutsub sisse. Küllalinne  tulleb ka, rägib ni targo, ni sallaja, et naesed, teine lesk, teine ilma mehheta, möllemad  silmapilk uskma jätvad: se woib middagi  mõista ja on meie önneks sia sadetud! Nüüd rägiwad ni tassa ni sallaja, et wend, kes alles poiW, sest sanna ei mõista. Wimaks  on asjad ni kaugele sanud, et küllalinne apteki peab minnema rohto toma. Ugga kuida ta lähhäb, hilbud wägga waesed, mis linna paikus ei kölba. Noh, eks sellega sa läbbi. Mis kaardiemma! ei olle, sedda on Lenul Annul.  Kaardiemma wöttab omma täitand narrud  seljast mahha, pesseb ennast nattuke puhtaks,  panneb siis Leno kirriko rided ümber, Anno sidi rattikud kaela ja pähhä. Nenda kui norik ehhitud, lähhäb ta aptegist tarwilist  rohto toma; 15 kopp. höbb. ka kasa antud.  Kas Lenut Unnut tarka tundsid? kas teadsid, kust ta olli? Nad teädsid js et ta tar k olli, mis muud ennam tarwis? Agga tark tahtis' neile omma tarkust ka näitada. Ta wöttis rahha ja hakkas minnema. „Odake senni, kui ma taggasi tullen" ütles temma.  Naesed waatsid ukse ees.wee! järrele ja mõtlesid: Zummal olgo tännatud, et nisug- gune meile on tulnud. Nüüd woime abbi leida ning mis pea assi olli eddespiddi jälle mehhele sada. Mis rohto siis tark töi? Armad luggejad, sedda ma ei tea, ja Lenut Annut ka mitte; sest tark ei olle aptegist  weel taggasi. Naesed ollid tedda illuste ridesse pannud, 15 kopp. teerahha annud ja nüüd laks tark, nago kiwwi wette. Ma lsdan,  et naesed targa narrude peäle wadates, mis neile pandiks jänud, targemaks sanud, kui se odatud rohtudega õlleks sündinud. Rätsep ja rehhepap istusid waggusi pulma laua äres, ölle kan wahhel, ja ajasid maggnst jutto. Rehhepappil tõusis himmo rätsepat  nattuke pilkada ja ütles: „Kule wadder,  mis sa arwad, kui me' öige monne wärsi teeks? „„Minno pärrast ütles rätsep kui tahhad peäle hakkata."" No panne  tähhele: Jummal aitab waesid Neärist Neäri; Keik on rätsepa, mis langeb ülle käri." „Kenna kül! ütles rätsep; agga nüüd ütlen minna ka üht salmi, mis ma isse põlle teinud: Kui mitto kord on herral nap, Ja wägga rikkas rehhepap, Kel monni kak ja monni wak On tulnud just, kui õnne saak. - Tuul puhhub kuhho. " „Zättame warsi teggemisse järrele - ütles  rehhepap sest ei tulle ka middagi wälja."  Wata! Kui koera wiskad ja tud, siis ta karjub. Nenda ka rehhepap. Karjapois sõi omma prukosti leiba ja lugges  isseenneses: „kolm nelli wiis Sedda näggi perremees ja küssis: „Mis sa seal loed?" „Ei ühti, ma arwasin praego järrele, kui paljo tiggedaid naesi meie küllas on," wastas pois. „No paljo said?" küssis perremees. „Meie perrenaesega kokko on neid just seitse." Karplärts! andis perremees poisile möda körwo. „Sinna sigga tohhid omma perrenaest tiggedaks naeseks hüda!" - „Ai ai! armas perremees, andke 353