täitsid nemmad, ni truiste, kui olleksid nad ihho, hinge ja warraga Eidamidasse pärris ommad olnud. Agga Kariksenes leinas ni omma  söbra tagga, et wie päwa parrast isse ka järrele läks. Mis teggi nüüd Aretas? No sedda  mis öige söbber peab teggema. Ta toitis Eidamidasse emma surmani, panni temma ning omma tütre ühhel hobil mehhele ja jaggas omma  warra nende wahhel. Nenda teeb tös - sine söbrus; ei tea, kas sedda meite keskes paljo peaks ollema? Pistko iggamees kässi omma pöue ja katsko järrele, kuida seal tuksub. Wötke siin paar salmikest wasto, mis üks söbber teine poolt suurt wäina mulle saatnud, ja kui mönne luggejal ehk kuuljal selle läbbi nattuke Kowno meeste mötted peaksid tullema, kes õlleks röömsam kui, Jummal ja head innimessed? Joobnud perremees. Kui mõtlen ma, mis ilmas siin Teeb kurja meel se pahha miin! Et mönni maia perremees On ni kui uppund temma sees. Tal koggokonna aitas mölg, Ja perrel, koddo leiwa nälg; Ei siiski mina jätta ta, Waid istub kõrtsis römoga. Ei tea temma päwast ööst, Ei maia ellust, perre tööst; Ta järgest minas leutud Ja kõrtsi mäng, kui seutud. Ta südda, himmo, mõtte, meel On üksi pöördud mina peäl'; Ta maad ning taemast unnustab, Kui agga kurko kasta saab. Wiin rikkub meelt, teeb seggaseks Ja süddant kurjaks, wihhaseks: Kui tulleb kõrtsist perremees, Siis märriseb keik temma ees. üks joobnud mees, se mõtleb kül. Et tark ning selge temma meel, Ja et tal' kahjo tehhakse, Kui mina jomist keeldakse. Ta südda on täis keige peal, (Sest joobnul ikka õigus teal) Ta kirrub, wannub, ähwardab. Kes ette juhtub, pähhä saab. Ta allati on mina sees,. Tal kurri kangest süddames, Ei tunne temma hallastust. Ei järrelandmist, leppitust. Ta ihho tihti märgitud, Nahk saggedaste pargitud, Luud kondid murtud, röhhutud. Ja suud ning silmad löhhutud. Ka mitto kord on sedda oln'd. Et naene nurgast wälja tuln'd Tuhklabbidas ehk piro alg Kas mingo purruks kassi, jalg! uks riid ja tülli allati, Ei maias rahho ialge, Waid mehhe manne, naese nut, On ööd ja päwad seggatud! Oh mötlle, maene joja hing, Sa raiskad omma wiimne ting Ja ohwerdad se maimule, Kes surma sadab sinnule! Oh! ärka ülles, waene loom, Se surmajook on kurri rööm; Te lahti omma hingekest Neist hukkatusse paeladest! Oh, waat, kui illus, armas wiis Ja rahho on fo maias siis, Kui mina himmo kaddunud Ja riid ning kärra lõppenud! Sa rönwga teed omma tööd Ja rahholissed sinno ööd; So naene tännab Jummalat, Ja lapsed sanna kulewad. Sest jätta mahha, pöggene Se waenlase eest koggone; Kui karwa rumi lubbad t'al, Siis wallitseb so hinge peäl. M. H. Kr. 327 Jm Namen des General - Gouvernements der Ostsee- Provinzen gestattet den Druck : Censor R. Jacoby. Teädaandmissed. Zaärja mõisas (Saarde kihhelk.) sawad Jürripäwast  1860 kaks karjamõisa ja kaks kõrtsi rendi peale antud; kellel tahtmist ja jöudo on kautsioni sisse maksta, need wadako tannawo  suwwel kohhad jarrele ja mingo siis laarja mõisa kaupa kulama. 2