kolajewits ja temma suur Proua Md seal pool külgis reisimas, kaisid Jerusalemmas armsaid pühha paikasi watamas ja sealt taggasi  tulles ka Türgi pealinnas, Konstantinepolis,  wanna Türgi Sultanil wöeraks, kus neid kui wägga arwa wöeraid, räkimatta sure  au ja illsga wastowöeti. Sultan põlle issegi  teadnud, mis ta sure küllalist? auuks ja heaks meleks keik piddand teggema ja näitama.  Konstantinopolist on Suurwürst ülle musta - merre Nikolajewi linna pöörnud ja nüüd ma teed möda Peterburgi linna töttamas. Perfiamaal: Oi, seal peab tännawo leiwapattoke kassin ja. kallis ollema! Waesed innimessed olla ni kimpus, et ei tea mis suhho pista. Olgo kül sealt rahwas Muhamedi ussulissed,  nälg on neil nisamma kibbe, kui meilge.  Kallis assi on, kui Jummal iggapäwast leiba annab ja meie sedda tännoga wastowottame.  Weel nattuke Saksamaalt. Würtembergi  kuumaga poiapoeg, prints Willem, kes alles 12 aastat wanna on, küssis ühhelpäwal kunninga (omma wannaissa) käest, kas temma ka Prantsuste wasto wöiks sötta minna? Kunningas naeratas ja ütles: „Sa õlled alles  wagga noor, se ei lahha mitte weel korda."  Selle peäle kostis noor prints: „Vsannapappa,  kas minna 12 aastaga mitte sedda wöi tehha, mis Hänni bal *) jubba 8 aastaga  teggi? Se pannud kunningast öiete mõtlema.  Agga sest tunneme ueste kuida Saksamaal  lapsed ja mannad Prantsuste wasto on. Hannowri koolmeister, Juhhan Prits. Ehk: lummala kassa ei sen ükski kinni, kui ka meid awwitada tahhab. (Mis Nr. 48. polele jäi.) Süggise jõudis kätte, kurred hakkasid jubba  pitka tee käimist ettewötma, wilja kuhhelad  seisid wäljal , agga sel aastal mitte ni *) Hannibal olli üks wanna aegne wägga kulus wäeüllem ja madewöitja Ahwrikama rannast,  kes sel aial Roma rahwale paljo tülli teggi. pakso, kui muido neid nähti. Seal tullid korraga  sannumed, mis keikide süddamed likuma pannid: kunningas söidab meie küllast läbbi! sest külla olli sure postmaantee äres. Oh sa kallis aeg, nüüd olli römo, nöupiddamist, ehhitamist  ja kohhendamist, kuida armast kunningast  ausaste wastowötta, ehk kül kunningas suurt au ja illo ei sallinud, mis ta allamattel paljo rahha maksis. Nüüd tulli muidogi ka koolmeistril mötte: mis siis minna omma kunninga heaks meleks ja auuks pean teggema? Et Zummal temmale möistust olli annud laulo ja laulo wisi tehha, mötles temma: „ma teen ühhe sündsa laulo, pannen nodid jure ja lassen siis lapsed tee äres walge kaskede al laulda, kui kunningas möda lähhäb; mis ma waene muud wöin tehha?  Ehk ta peab kinni, rägib mönne sanna ja lapsed hakkawad siis norest pölwest jubba omma kunningast armastama." Nenda mötles  ja teggi temma. ühhe! päwal, kui päike lahkeste paistis, lojuksed heinamade peal söid ja karjatsed lulli löid, läks koolmeister Juhhan  mäe otsa, kust ta keik wöis üllewadata, istus kiwwi peale mahha, wöttis taskoramato wälja, pliispulk kätte ja hakkas omma kunningale  laulo teggema, mis kolilapsed tee äres temmale piddid ette laulma. Ja wata, koolmeistre  sureks römuks läks laul korda. Et meie trükkial nodi tähta ei olle, siis olge armsad  luggejad sellega rahhul, kui ma teile laulo  sannad üksi sia ülles pannen, ja need on nenda (ehk mul kül wöimalik potte, ni kennaste  ümberpanna): Kunnittga terretaminne. Wisil: Õn meie Keisrile! Oh! tevre tullemast, So rahwaft watamast, Õn sinnule! Sa meie kunningas. Kel au ja wöimus kääs. Ja issasüdda sees Au kunningal'! Sind Jummal meile ann'd Ja meie Peaks pann'd Õn sinnule! Sind südda armastab. Sind su ka õnnistab 397