nisuggune maia tühjaks jääb, kus waesed innimessed,  nago kärbsed sene kallal immewad? Mis sellega muud tewad, kui ihho, hinge ja tasko rammo kullutawad? Sähhärdust römo  on meie aus mõisa wannem meile teinud ja weel ennam se läbbi, et meile ka kolimaia ehhitas, mis Mihklepäwa ees (22. Septmb.) sisse önnistadi. Möisa herra olli ka isse seäl jures ja lubbas murret kanda, et se mitte ilma  asjata ei pea ollema. Ta on meile orrilad  ja möistlikko koolmeistri murretsenud, annaks Jummal, et sel koolmeistril nüüd hästi tööd käes õlleks. Kirriko öppetaja kinkis I täis pibel, 2 uut Testamenti ja mitmed wähhemad ramatud maiapöhjaks; sest ilma piible ramatuta  on igga maia ilma pöhjata, kui se ka muido kaljo peäl seisaks ja keik kirstud, kappid  täis olleksid. Ommeti ei aita ka ramat isseennesest middagi, kui sedda uskus ei prügita, muido peaksid rummalus ja ebbausk  üksi neis maiades ollema, kus piible ramatut  ei olle; agga neid leitakse saggedaste ka maiades, kus ennam, kui üks pibel ja suur hulk teisi ramatuid kappis ehk laudil seiswad. Sedda wöid ka tunda, kui sulle könnelen, mis meie liggi sündis. Siin olli üks maia, kel omma priske ellaminne ja ka Jummala tundmist piddi ollema. Nemmad ei sanud ommast hobbuse lomast,  mis võtsid: kaks korda polnud muud kui enneaegne ja kolmat korda jäi üsna ahtraks. „Noh, egga se ennam öige assi ei olle, nüüd peab abbi otsima." Meil ellab üks wanna pettis  mees, kes keik wiggad arstib, kui ta kül keddagit ei aita. Omma rahwas tedda ei ussu, wöerastel sedda kuulsam. Esmalt todi se wanna koera hammas maiasse, pärrast tullid karroweddajad nüüd ollid asjad keik hästi ja önnistud; sest abbi olli otsitud ja hästi ka maksetud. Agga kuida luggu pärrast läks? Oh! taewa tädike, kes omma au ja kitust nikkertud  kuiudele ei anna, löi kibbedad rapsud. Perremehhel aias wil palle peäle ja surma hädda olli kä! Kolm lehma langesid ühhe  korraga! Perrenaene läks metsa watama,  kas neljas lehm weel hinges, astus palja j allaga ussi peäle, us löi ümber jjalla ja nöelas  tedda, et ehmatusse ja wallo pärrast mitto aega maas seisis. Säh, seäl ta nüüd olli! On kül Jummala armo läbbi möllemad jubba parremaks sanud, agga kas südda ka parranenud, teab Jummal. Ja neil innimestel  on ka piibleramat maias." Some Kaarli - Teine ramat. Auwäärt söbber! Wimati, kui ma sinnule omma essimisse kirja saatsin lubbasin ma sulle teinekord ennam  ennese poolt teada anda, ja siin näed nüüd ka, et ma ikka omma lubbamist pean ja wanna sönna: „meest sönnast ja härga sarmist,"  põlle ärra unnustanud; peälegi nüüd kui ma nikaua jubba Soomlaste hulgas ollen ellanud, sest nendel on se pruuk, et üks käelöminne  on ta manne; nenda et kui Soomlasega  middagi kaupa teed ja temmaga sellepeale kätlööd, siis ka woid julge olla, et seäl middagi  muud kontrahti tarwis ei olle, ja et temma omma sönna peab. Wötta siis nüüd kuulda kuida pärrast pulme minno kässi kais ja mis ohtupäwad ma sain meel läbbi käia. Kui ma nüüd neist rõõmsaist pulmalistest ja sest armsast ja auuwäärt Kapten E ist ollin lahkunud, aiasin ma ruttuste omma tenistusse  paiga pole K. linna. Te olli pahha sest aeg olli jubba süggise pole, agga siiski kaddusid  werst wersta järrele öige hölpsaste; ei mitte siiski ni ruttuste kui endisel postipoisil, kes kihhutas, et tuhk ja tolm tagga olli ja wersta sambad aina unnikus selja tagga seisid, nenda et seitsme päwaga tal kolm wersta tehtud olli. Ei mitte; minna näggin siin immeks pannes, et Soomlased omma lojuksid ni hirmsaste ei waewa, kui mönnes muus paikas sedda tehhakse. Some ma on wägga kiwwine ja mäggine, ja iggas paikas, kus mäe küngas olli, tõusis postipois karrust wälja ja köndis hobbuse körwas, wahhel ka aitas kärrut  tagga lükkata, ja hölputas allati hobbuse waewa, agga laskis seal jälle parreminne käia, kus tassane te olli; kuskil minna ei näinud sedda hirmsat aiamist mis Wirro-maal prugitakse  post-hobbustega, ehk minna kül wahhel öige jootrahhaga püüdsin postipoissi melitada. ch 5 243