parrast ka maimud meid hea melega näggid ja smnust pealegi paljo luggu piddasid, nenda et ei pannud tähhelegi kui öhto möda läks; mul tulli kül kord ka suur pump mele, agga sinna ollid parrajatte ni juttu jones (ollid ikka w'a kelm ka! —) et ei raatsinud ärra minna, kui wimaks mina - perremees karjudes uksest sisse astus ja mulle nisugguse körwa lopsu andis, et mo körw praego meel helliseb, ja pealegi laupääw tallitaja jure lubbas sata. Wiin olnud hukka minnemas ja ei keddagit  pumba peal, nenda et w'a paks tursund  winaperremees wöi meister, mis tedda kutsuti, isse piddand kaks terwet tundi pumpama,  mis temma wiimse higgi tilga ihho seest wälja aianud. Wähhe aia pärrast ütteldi  sind rehhepappi käest nisammasugguse sauna sanud, mis peäle wimaks minno südda täis tulli, ja Jürripäwa aial wallast wälja laksin. Minna ei sanud ennam kuulda, kuida sinnoga luggu läinud, enne kui nüüd röömsa melega kulen, et sa ikka weel ellad ja Perno linnas posti taskut kannad. Wötta siis nüüd kuulda, kuida minnoga luggu käinud, ja anna ka aegamöda minnule teäda omma ellopäwadest,  mis mulle suurt römo teeks. Minna ollen, kui sinnagi, Tallinnamaal sündinud ja ülleskaswanud; agga et mitte iggaühhel sedda önne põlle, ello aeg otsani omma issamaal ellada, sain ka minna mönne aasta eest, kui meie armolinne Keiser omma üllamaid lapsi, issama eest, söa lippu alla kutsus, krono wäe hulka. Ei mind kül kegi senna wäggise pannud, egga sundinud mind liisk; ei annud mind wald soldadiks, egga läinud minna rahha eest, agga isse hea melega  heidsin ma ennast söamehheks. Sa ehk panned immeks, et üks innimenne hea melega ennast soldatiks annab! Jah, nendasammoti ütlesid ka minno wannemad ja wennad, kes praego Eestimaal Jummal tännatud ellawad ja adra tagga könniwad, et mitto innimest  panneb seält jooksu, peidab ennast liisko  eest ärra, teeb omma luud kondid wiggaseks,  et agga soldati ammetist peäseks. Agga mikspärrast nemmad krono leiba nenda kartsid,  ei wöind ükski mulle selletada; sellepärrast pannin ma keiki juttusi tühjaks, misga mind tahheti hirmutada ja näen nüüd ka selgeste, et keik tühhi ja rummal lörri otti. Mis ühhel  soldatil wigga ellada? Kas leiwast pudu wöi riet wähhe? Kül se leiwawannem truiste  igga ühhele omma tenitud palka katte maksab, ja tenid sa truiste, sind ka ellootsani toidab, kui sa wiggaseks, rammutumaks ehk .mannaks jäed. Kas sa tahhad siis parrem süggise! palja jallu kange wihmaga adra ehk äkke tagga möisa wäljal käia, ehk talwel tulli külmaga pu koormaga metsas lumme hanges pühherdada? Ei mitte armad Eestima sõbrad  ja nored mehhed! ärge kartke ennast Keisri tenistusse andes, kelle peäle kord liisk langeb omma issama eest wälja minna, maid iggamees wöib russikaga rindu lüa ütteldes: „Ma ollen uhke selle peäle, et ma omma Keisri mäe hulka kõlban!" Nenda teen ka minnagi; ma ollen uhke omma seisusse ülle! Sa mötled, et kes teab ehk ma ollen ka surema nimme sees? Ei manna wend, ei ühtegi  surem, kui üks liht soldat, agga waene soldat se kes mitte kindraliks ei loda sada! Teni agga truiste, olle iggal pool miks mees, küllad siis ka tõused ja nimme saad. Paljo õlleks mul sest soldati pölwest meel räkimist, agga ma ei tahha ennam so aega wita sellega,  ja wöttan sulle nüüd selletada üht ja teist mis sia male näinud ja kuulnud. (Jääb põiele.) Orelist. Need waesed innimessed, kes seal sure tullekahjo läbbi keik ärrakautasid, peawad  kül wägga häddas ollema; sedda röömsam  on kuulda, et meie armolissed keigeüllemad  rigiwannemad , Keisri Herra ja Proua nende hädda kustutamisseks 16,000 höbbe rubla kinkinud ja senna saatnud. Sedda  wöiksime meie ka omma kohta tähhelepanna,  et mönni kässi lahti lähhäks, mis tünnini  kinni seisis. Saggedaste tullewad seält hüüdmisse healed: „ristiinnimessed awwitage,  et teid ka Zummal häddas awwitaks'!" No on mönned ka jubba annud, nago igga naddala näeme ja maal wöib se ehk weel ennam  sündinud olla: agga kus hädda suur, peaks abbi ussin ollema. 170