on kül selja tagga, koiad on wist rahwast täis olnud ja mitto on Jummala ürrikesse andede sees ka iggaweösi näinud, ja nenda peab se ollema; agga, ärge pange pahhaks, surem hulk on ennast römustanud, nago lambad, kui Heino ette wiskatakse, ja nenda ei peaks se mitte ollema.  Need, kelle salwed kuhjaga tais on, ärgo römustago mitte üksi sest hulgast ja küllast (kes ellab sest, et tal paljo warra on?) ja need, kennel salwe ep ollegi, ärgo kahhetsego mitte selle kassina parrast (kord söid wiis tuhhat innimest wiest odra leiwast köhhud täis ja jäi weel ennam ülle kui hakkata olli.) On usk, se kallis Jummala aidawötti, meie ka, siis ei te meid hulk uhkeks, egga kassinus kaddedaks, waid tunneme tännawo süggise jälle süddamest arra, et Jummal keikile küllalt annud, olgo meil pissut ehk paljo. Agga armad söbrad, kui nüüd omma pisko ehk paljo peale watame, siis ärge unnustagem mitte ärra, et waese liggimesse  jaggo ka seal hulkaö on. Taewa issa teeb saggedaöte, nago ihholik issa, kes linnast tulleb ja usso katseks ühhe lapse rüppe saio täis panneb. On laps hea laps ja jaggab keik teiste lastega ilma ahnusseta, siis on issa südda römus ja annab weel ennam; agga kuiva  luggu siis, kui sesinnane laps keik ennesele ahnitseb, surelisse süddamega sööb ja römus on, st temmal weel taggawarraks jaeb ja teised lapsed tühja käe ja märja silmaga temma ümber seisawad? Teie, kes hea melega kulete, kui teid „rikkaiks mehhiks" nimmetakse ja leikusse-pühhal alles wanna aasta leiba söte, pange sedda tähhele! On meie kukrud ja salwed täis, siis on se kallis assi ja Jummala anne, agga waese pattuse innimesse süddamel on sellega raske ümberkäia;  sest südda tikkub waggise senna külge kinni roostetama. Selle wasto on nüüd Jummala  sanna, se kallis hinge manna, meile abbiks antud. Prukigem holega sedda, siis möistame ka keik muud anded, nenda kui Jummal tahhab, prukida. Olgem kui need lapsed, kes römoga  teistele jaggawad, mis neile jaggatud, siis watab taewane Issa hea melega pealt, önnistab meid rohkeste ja saab ka meie jures töeks, mis wagga Tawet omma wanna hea sees ütleb: „Ma ollin noor ja sain wannaks; agga ma põlle mitte näinud, et öige on mahhajäetud, ehk et temma suggu on leiba otsinud! (Taw. L. 37, 25.) Se olgo meie leikusse pühha pühhitseminne ühhest aastast teise, künni ühhest ellust teise ollcme läinud. „ Sannumed ommalt maalt. Keiserlik Orm» Suur tänno sure lummalale, kes meile üht Keisrit annud, kelle südda keige omma allamatte, ka nende wasto, kes eksinud ja omma  karristust sanud, tais heldust ja hallastust  on. Liggi M aasta eest, kuida wannemad  innimessed mälletawad, olli aastal 1831 Pola södda, ränk ja werrine. Pola rahwas ollid unnustanud, mis apostel Paulus Korintusse  rahwale kirjutanud, teggid mässamist ja said mis nad wäärt ollid, raskeste nuhheldud.  Sel aial olli önnis keiser Nikolail, alles aastat wiis wallitsenud. Paljo suremat  suggu Pola rahwast seisid weel wabbadusse  ja warrandusse polest tännawo 8. Septembri ku päwani selle karristusse al. Selle kalli päwa mällestusseks, mil Wenne- ma Aujärjsparria Tsesarewits, Suurwürst  Nikolai Aleksandrowits omma mehhe-ea sisse astus, on nüüd Keisri Herr  a keik nende südi kustutanud ja andeks annud,  et mis selle päwani weel põlle tehtud, peab keik unnustud ollema. Muidogi on Polamaal  sest suur rööm. Ugga weel üks teine assi, mis ka meid Eestirahwast  peab tannoga täitma. Ullemal nimmetud  päwast sadik on Keisri Herra arm sedda nenda seädnud, et eddespiddine soldati tenistusse aeg, mis mannast tuttaw 25 aastat  olli, mitte ennam ei pea ollema, kui mamäe  seas 13 ja merre-wae seas 1T aastat.  Peale sedda keik need söamehhed, mis praego tenistusses on, lastakse, sest päwast  arwata, mil neid kui nekrutisi esmalt wastowöeti,  2O aastase tenistusse järrele lahti ja priiks wäetenistussest. Kellel siis tänna- 114