meie maal möisnikkud ka weel ei teinud; seal näggin ma, kui paljo ühhe tallopoial kartohwlid  maas otti ja kuida nad kaswasid; seal naggin ma, kuida maad harriti ja kui suurt hoolt sönniko eest kanti; seäl näggin ma, kuida  lojuste eest murretsedi ühhe sannaga: seäl naggin ma, mis mo silmad enne polnud näinud egga körwad kuulnud. Esmalt waatsin  pärrane suga peält, pärrast aitsin isse ka körwast, pannin tähhele ja mõtlesin: aitab Jummal mind hingega ommale male taggasi, no siis ma tean, mis ma teen. Uks pimme õlleks seäl piddand näggema. Nõidust egga kuntsi potte kuskil, agga holekandmist ja mõistust  on tarwis ning ussinust tö jures. Ma ollen jöudo möda ka püüdwad nenda tehha, agga ma potte ammo weel järjega, kus peaksin ottema. Tössi on kül, seäl öhto pool Saksamaal Reini jõe lähhedal on kül sui nattuke  pitkem ja ilmad sojemad, kui meil; sellegipärrast,  ehk meil kül winamarjad ei kaswa, nago neil, wöiwad siin wilja nabrad nisamma tihhedalt wäljal seista, nago seal ja lojuksed nisamma prisked ja lihhawad olla. Otsa Hindrek: Kahjo, kahjo! et meie ka ammo ei olle warrem ja parrem peale hakkanud.  Nüüd surreme enne ärra, kui sest asja same, ehk ni kaugele jõuame, kui sinna õlled. Rein: Olge wait, wennad, parrem pool munna, kui tühhi koor. Mis teie ennam ei nä, näwad teie lapsed ja tännawad teid haua põhja. Hakkage agga peäle! Silla Tönnis: Zah, kui meie agga teaksime, kuida peäle hakkata? Ma jätkaksin marsi manna mahha ja wöttaksin uut kassile. Keik teised: Ütle, armas Rein, ütle, mis peame teggema? meie tahhame so sanna kuulda, nago head lapsed issa sanna. Olle meie koolmeister ja wötta meid omma kolilapsiks.  Olleme kül jubba hästi mannaks ja nürriks läinud, agga meil on hea tahtminne, ehk aitab meel. Rein: On teil öige meel ja nöu, siis on wägga hea. Ommeti pean ütlema, et pöllotö  jures innime mitte ni korraga ei wöi hüppata,  nago lammas ülle mulgo kaapsaaiast kartohwliaeda, muido saab perremees suurt kahjo ja wöib leiwast koggoni lahti sada ehk ilma jada. Talwe on ukse ees ja öhtud lahmad  pitkaks, kui nüüd tahhate, siis tulge igga  pühhapääw parrast löunat minno jure kokko  ja siis tahhame teine teisega könneledes parremat pöhja panna. Tulleb siis sui kätte, noh, siis wöib iggamees jarrele katsuda, ja kus nöu pudud, ellen ma hea melega walmis sedda andma. Wöin teile ka mitmed head ramatud luggeda anda. Mae Tomas: Oho! ramatud? Mis m'e nendega teme? Mis arro seält same? Eks sa isse ei tea, kuida parrago meie küllas luggu ramato luggemissega on? Minna tühhi  paljas möista kül keddagit, käisin abitsega leris ehk luggemas ja ei saand egga saand kümme käsko pähhä: agga mönni suur „kirjamees",  loeb piiblid ja testamendid ärra, leht lehhe järrele sorrinal eddasi, agga kas se „möistussega" on, nago wanna koolmeister, Hans Sulg, ütleb? Mitte märki! Muido jorri ja lörri. Separrast armas Rein, hea õlleks kül hea, agga mis tehha, kui wanna pea ennam ei kanna. Olle hea mees, jätta meid ramatudega rahhul; rägi meile omma suga keik kätte, sago siis, mis saab. Se õlleks  minno palwe. Keik teised: Mae Tomal on öig4ls. Meie luggeminne on paljas kirja sorriminne. Peaks noremad selle polest ussinamad ollema! Nüüd on kolid ja keik asjad, kus enne sedda olli? Tänna näddala pärrast tulleme jälle taggast, katsu siis, kas Hans weel kätte saab, mis Hansoke põlle õppinud. Iä nüüd se kord Jummalaga! Rein: No hea kül, sõbrad, wötke Zummal  appi! Küllamehhed (tee peäl minnes): Agga nüüd rägime koddo keik naestele, mis tänna Rammul olleme kuulnud. Oh sa kallis aeg, kül Tilga Prido turtsub, kui ta kuleb, mis nou meil on; temma Reino silma otsas ei salli. Otsa Hindrek: Lass' ta turtsuda peale! Minna arwan, se õlleks parrem, kui m'e sugguge  senna ei lähhä. 295