Mis mu linnades ulitsad, sedda on seal sured krawid ehk kanalid, kus mitte hobbustega, waid lootsikutega sõidetakse. Teiste linnades  peawad rikkad mehhed paljo töldo ja hobbusid, Wenedigo linnas, kus neist kasso ei olle, petakse selle assemel paljo illusaste ehhitud  lootsikuid ja jõudjaid. Tahhab maia perremees  wälja söita, siis seisab „Gondel" ehk lootsik treppi ees, söudjad sees walmis ja kuhho kästakse, senna pole Gondel lendab. Sest immelikkust linnast õlleks paljo räkida, agga se wöttaks paljo rumi, mis meil ei olle; rägime parrem sest, mis sealt seitungis seisab. Hiljuti sai üks pater seäl öse raske haige jure kutsutud, kedda wimast korda piddi wöidma  ja altari saakramenti jaggama. Haige polnud  agga weel ni wöimato, pater laks jälle taggasi ja paar muid innimessi temmaga. Uhhest  körwalissest maiast möda minnes, näggi ta ni hilja weel tulled pöllewad, panni immeks  ja astus sisse. Agga mis ta leidis? Perremees ja perrenaene ning nende tüttar ollid üllespodud, keik kappid ja kastid lahti murtud ja risutud, agga rööwlid isse kaddund. Rutto wötsid pater ja temma selsimehhed surnud köie otsast mahha ja teggid keik, mis mõistsid, neid jälle ellule ärratada. Tütrest said ommeti wimaks asja, agga issa emma jäid surnuks. Ni pea, kui jubba räkida wöis, küssis pater, kas ehk mõnda neist kurjateggiaist  olli tunnud? „Kül ikka, kostis tüdruk, Teie omma toapois olli peamees!" Wöime kül arwata, kuida pater ärrakohkus. Agga rutto olli temmal ka tark nõu walmis. Ta seltsimehhed jäid senna maiasse ning ta isse aias paar innimessi naabrilt üllesse ja läks nendega koio, kopputas ukse tagga, toapois teggi lahti ja öerus isse silmi, kui õlleks ta praego raskest unnest üllesärkanud. Pater teggi  ka lahke näo, ütles isseennast ja omma seltsimehhed wässind ollewad ja käskis poissi keldrist puddel jodawat wina tua. Pois läks. Ni pea, kui ta keldris olli, pandi uks riwi, kaks seltsimeest ukse ette wahti ja pater isse kutsus kirrikokellaga teisi innimessi appi. Nüüd tungisid julged mehhed sisse, leidsid toapoisi ja temma 5 abbilist, siddusid neid kinni ja andsid kohto kätte. Keik mis nad ollid risunud,  kiti ka siit üllesse, kus sedda kegi ei õlleks teädnud otsida. Prantsnsfsmaalt. Söa walmistus.  Egga Prantsussed ilma söata läbbi ei sa, Waewalt on Hina södda mödas, jubba pöörwad ommad püssid jälle ühhe teise rigi wasto ja se on Kohhinhina, ka kaugel Ostindiamaal,  agga nattuke siin pool Hinat. Rahwas  on seäl ni püstpagganad, et parremat ei wöi olla, isseärranis ka kihwtisid ristirahwa waenlased. Paawsti usk olli seäl wannast pessa leidnud, agga nago se Jesuitide wiis on, kus neile waksa laiust lubbatakse, seäl nemmad sülla laiust wöttawad ja töetundmist neil põlle ommete  pagganaile wia. Nüüd kiusatakse neid Kohhinhinamaal wägga tagga ja mitto on surma  sanud. Prantsusse ja Hispania preestrid on seäl otsa leidnud ja paggana keiser ei salli risti usko mitte silma otsas. Sepärrast ladiwad  Prantsussed jubba püssa, tahtwad Hispania  naabrit ka kasa wötta ja nenda seltsis Kohhinhina keisrile näidata, et ristirahwast pilkada ja pinata mitte ni hölbus assi ei olle, kui nemmad seäl mötlewad. Agga Kahhinhina  pagganad on ka minno arwates wemla wäärt küllalt. Aastal 1785 teggi nende keiser  Prantsustega kaupa, et temma ja temma järgmissed ristiusko ei piddand tagga kiusama. Se keiser piddas kül sanna, agga läks mulda  ja temma järrele tullid teised, ja mõtlesid: „seädusse teggia surnud, seädus ka surnud!" Peäle 30 aastat on katolikid seäl mönda tuld näinud. Pari aasta eest sadeti Prantsussemaalt  sadik senna, kes söbralikkult rahho piddi  teggema, agga Kohhinhina keiser ei lasknud  tedda mitte laewast walja ja sadiko kirjad  jättis ta ilma wastamatta. Nüüd möttelge  isse, kas se Prantsusse keisri süddant ei piddand pahhandama? Tal olli agga häddast muud tööd löppetada, sepärrast jäid pagganatte  juuksed sassimatta. Hullud läksid se läbbi weel julgemaks ja tapsid minnewa aasta  Hispaniamaalt sadetud piiskoppi jälle arra. Nüüd on agga Prantsusse käed nattuke lahti, sepärrast töttab jubba Nowembri kuus pag- 110