palwet. Laulmisse! ja passuna puhhumissel polnud ka paljo wahhet. Kandake otti nago uioja kirrik. Pühhad joulopäwad piddid nemmad  merre peäl pühhitsema. Hamburgist künni Kaplinna ollid nemmad kange tule ja tormide eest kaitstud, agga piddid tulepudusses mitto kord päwade kaupa ühhepaiga peäl seisma. Wanna sanna ütleb kül: „kes ei mõista palwet  tehha, sedda saatke merre peale"; se on ni paljo: kül ses! hädda öppetab. Sellegipärrast  ei leia meie laewameeste seast mitte paljo palweteggejaid, waid ennamist jummalakartmatta  innimessi, kes üksi siis, kui surm su äres, ka nago kullipoiad joma nälgaö kissendawad;  on hädda mödas, siis on ka keik jälle unnund ja endine lobba - könne ja roppud  sannad jälle suus. Sedda said missionärid  Kandake peäl ka nähha ja kuulda, ehk kül nende madrussed ammogi need öälamad ei olnud. Saggedaste piddid kuulma, kuida nende usko ja lokust naerdi ja nende palwe pärrast pead köngutadi; agga tihti said ka mehhed maitsta, et Issand nendega ühhes laewas söitis ja nende palwed kulis. Kaplinna jures olleksid nad pea kaljo peäle kinni läinud ehk senna ka jänud, agga nemmad  pattusid ja Issand aitas. Pea pärrast sedda tulli surem hädda. Tuul läks tormiks ja ähwardas neid keige laewaga purruks lüa. Warsi tõttasid missionärid alla Issandat appi hüüdma. Laewa sees tehti palwet, laewa peäl tööd. Keik purjud wöeti mahha ja ankrud lasti sisse. Ankrud kiskusid tormiga pöhja, et kaljud praggisesid. Nenda piddid nemmad  paar pennikoormat Kaplinnast wöitlema. Agga nende usso-ankrud seisid Issanda armo süddames ja se hoidis ka laewa kinni. Kahhe päwa pärrast jäi tuul waikseks, et ankrud wöisid üllesse tombada ja nüüd näggid alles immekspannes, et möllema ankrude arrud murtud  ollid. Kes olli neid nüüd tormiga kinni piddanud, et torm laewa kaldasse ei aianud ja kaljude wasto purruks ei lönud? Kes muud, kui Issand, kes neile näitas, et ussoankur  temma armo sees ennam aitab, kui sadda raud ankrut merre pöhjas. Paar näddalad  seisid nad Kaplinnas paigal ja käisid ümberkaudo teisi missioni paikasi watamas. Paggana lapsed tundsid otsego haisust arra, et nad missionärid ollid ja weddasid neid hölmapiddi omma missionäri jure. Siin M imme nähhä, kuida mustad paggana lapsed, nago settika pöiad, kolis õppisid ja igga üks teadis middagi Jummala saunast kosta. Ja koddo ei jätta need pissukesed mustad räästad  ka mitte wannemattele kulutamatta, mis nad kolis on kuulnud. Mustast Ahwrika laste suust Jummala sanna ja kitusse laulo kuulda, olli nore Hermanburgi missionäridel wägga imme assi ja römustas nende süddant. Nende süddame himmo Gallasse rahwa jure sada, kaswis igga päwaga. Kaplinnast purjutasid nad esmalt Port Natal i. Siin olli sadan jutto wälja teinud: „üks terwe laewa täis paawsti munkasi on tullemas; rahwas, waatke ette!" Kui nüüd Kandake saddamasse jooksis,  puhhusid missionärid parrajalt üht kaunist  laulo ja passuna heäl kostis maalt wasto. Uks Saksamaalt senna tulnud mees seisis kaldas  ja kui ta laulowisi kulis, ütles temma: „Kas need munkad on? malle! need on Lutterusse  usso mehhed! Paawsti ussulissed ei laula mitte „„Meil tulleb abbi Jummalast."" Peälegi olli se Sakslane ka Hannowrimees, nago missionärid. Neid wöeti kui Jummala  inglid wasto, ja mönne päwa pärrast olli raske lahkuda. Enne ollid need innimessed  siin ristiusso häbbiks, nago lojuksed ellanud.  Agga miösionär Posselt Berlinist, olli neile teised mõtted saatnud. Posselt on Kahwri pagganatte missionär ja Port Natalis  ka Sakslaste öppetaja. Siin wöisid nüüd Hermanburgi mehhed ka pagganaid tundma  sada, sest kesk Sakslasi ellasid ka Kahwrid.  Need on tuggewa kehha ja terrawa silmadega  innimessed, kes muist üsna allasti, muist põlledega niude ümber nattuke kaetud, nago mustad kännud ümberjookswad. Nende maiad on nago heina-saod, kuhho ühhest maddalast  haugust sisse poetakse. Keik nende warra on üks wisk-odda, mönned nuiad, putük  peapadjaks ja üks suur sarw pibo eest. Ni mitto naest, ni mitto urtsikut on Kahwri mehhel ja ühhe sees ellab ta isse. Naesed 385