agga isseärranis nored innimessed wasto rindo  löma ja öige süddamest kuet palwet palluma.  Sörwemaalt. Armas Perno-Postimees! Zubba 11), korda olleme sind pallest pallesse nahha sanud ja selle ürrikesse aia sees, et teine teisega tutwaks saime, õlled sa meile wägga armsaks sanud. Separrast sadame sulle paljo tuhhat termist ja sowime sulle pitka igga ja pallume, et sa igga näddala wibimatta meile woöraks tulleksid, uut asja kulutama. Sest meie waesed Sörrulissed ellame siin omma ahtukesse poolsaare peal kahhe merre wahhel öiete kui mailma nurkas, ei sa ühtegi arro, kuida kassi teistel üllemaal käib. Söa aial käisime ommeti laewaga Rootsimaal, agga nüüd laks se kask jälle ni kangeks, et ei tohhi ennam senna minna, woörast rahwast kuulma. Separrast on meile öiete romuks, kui jubba so krantsikesse aukumist kaugelt kuleme ja näeme  sind nobbe jallaga ülle meie Salmi sülla ruttawad. Sa pallusid, kui essimest korda kokko saime, et peaksime sulle ka monnikord middagi so postikotti pistma, mis sa jälle teistele  wviksid jaggada. Separrast saatsime sulle hilja aego üht laulo, mis meie armastust omma  armsa Sörwema wasto üllestunnistab. Sekord sadame sulle jälle üht laulo, kül Lemmast  arro saad, et meie Sörrulissed ka omma  kirrikut ülle keikide armastame, et temma  kül wähhike ja näoto, ja peälegi kiwa torniga.  Teised kirrikud siin Saremaal on hopis suremad ja uhkemad, ja mis weel neist räkida  seal teie jures Pernomaal. Ning siiski meie kirrik meie melest ikka keigearmsam. Sepärrast  laulame süddamest sedda laulo, mis sekord  sulle sadame: Kus Sarema Öiete kitsaks jääb, Za mõtlemist Se merri laiaks lääb, Seal mäe peäl üks kirrik nähhakse, Kül wähhike Ta paistab kaugele. Kui puhhuwad Need tuled siit ja sealt, Kui töstawad Need tormid omma heält, Ei holi sest Se kirrik ühtige, Waid waggus jääb Ta omma paigale. Kui tousewad Wee laened siit ja sealt Za nelawad, Mis kätte sawad pealt, Ei üllata Nad meie kirgole Kui kaljo peäl Jääb seisma paigale. Ta põlle kül Suur egga uhke ka, Za siiski mull' On wägga kallis ta. Sest temma sees Ni selgest kulen ma, Mil wisil hing Woib taewast pärrida. Kui kella heäl Meid kutsund kirgole, Siis röömsast seäl Issandat tenime Ja Temma käest Suurt armo nõuame, Et temma wäest Siit taewa jõuame. (Eingesandl.) Sannumed woöralt maalt. Preifimaalt. Eks ma ütle ikka! Berlinis  odatakse ka Prantsusse keisrit woörus peule Lullewad. Se kord, kui ta meie Keisriga  Stuttgartis kous olli, põlle tal mitte weel aega olnud, ommeti on ta lubbanud, et enne wanna aasta löppetust selle käigo tah- 116