aasta mulla al, agga külla rahwa melest põlle ta mitte kaddund, ja kui pühha päwal kirrikulissed  surnoaedas käiwad, näikse saggedaste mõnda wannemat innimest ühhe haua jures omma issameiet luggewad, ja kui lapsed küssiwad:  „Jssa ehk emma; kes sia maetud?" siis wastawad nemmad: „Siin hingab önnis endine Seppa Peter, kedda sel aial „Pühha- Peetriks" hüti. Jummal üllendago hinge ja allandago patto, ta on mulle hinge polest paljo head teinud!" Jah, kes omma lapsi armastawad ja selle peäle mötlewad, mis wastusse andminne neid otab, need argo unnustckgo mitte kolmat käsko! Jerusalem, kuida ta praego on. Jerusalem, sa manna pühha lin, Kui armas õlled sa! Kül süddamest sind nähhä tahhaksin. Kui senna jõuaks ma! Ei lähhä minno meleft, Mis sinnus sündinud: Kui mitmest rahwa telest Said sinna auustud. Kül prohwetid ja pühhad kunningad On sinnus ellanud; So jure tullid kaugelt pagganad Kel walgus ilmunud. Siin Salomon ja Tawit, Hiskias, Josias Keik ommad palwed teggid, Ja on siin hingamas. So murides on rahwast öppetand Jehowa ainus poeg, Ja ello andes ilma leppitand: Sest pühha on se paik! Kül õlled sa. ka näinud Ni mitto häwwitust. Ja sinno ülle käinud Ni mitto ahhastust! Jerusalem, sa kallis mällestus Mul siiski armas meel! So ülle hingab pühha tõotus, Mis toeks lähhäb teal. Nüüd leinad sa wiel waewas Ja Türgi ikke al: Sind näeb so Jummal taewas Ja aitab õigel a'al. Jerusalem, jah Jerusalem! eks olle, kui sedda nimme kuleme, nago hüaks kegi Kanaanimaalt: „Tulge waatke, siin ta on!" Berlin, Paris, London ja muud, nemmad on ka linnad, suremad ja uhkemad meel, kui Jerusalem  praego on, agga nende nimmed on ni tuimad, nago puust, ei tungi nutte süddamesse  egga römusta hinge. Agga Jerusalem,  se on nago putuks kegi meie süddames ühhe kella külge, mis kohhe wasto helliseb; ta on nago meie emma nimmi, mis keikil tuttaw ja maagus kuulda on. Kas põlle tössi? „Kus se pühha lin praego seisab?" Just seälsammas, kus ta siis seisis, kui Jesus  temma pärrast nuttis, agga 40 aastat pärrast neid pühha silma pissaraid, ei jänud temmast ennam kiwwi kiwwi peäle. Jerusalem, kus ta praego seisab, ei kuulda sedda kallist nimme mitte paljo. Arabia  rahwas ja nende järrel keik sealatsed innimessed'  hüüdwad tedda „El Kude", mis ni paljo tähhendab, kui „ Puh ha lin." Jah, Juda ja ristirahwale on Jerusalem pühha lin, agga ka Türklased ja Ärablased peawad temmast suurt luggu. Jerusalem, se paik, kust walgus on wälja tulnud, mis keik mailma walgustab; agga nüüd on ta isse pimmedusses ja surma marjus,  täis ebbausko ja walleusko ja ommeti mee! se lin, kelle pole usklikkud süddamed hoidwad,  nago lapsed pimmeda ja haige emma pole, kes mängis maas seisab.  Seitseteistkümmend  ärrawoitmist ja ärrahäwwitamist  on ülle Jerusalemma jubba käinud, kus tedda löhhuti ja pölletadi. Mitmesuggust usko ja rahwa suggu on temma ärrawoitjad ja lõhkujad olnud, kord pagganad, kord Türklased,  kord ristirahwas. Kui Abraam omma Jsaakit piddi ohwerdama, kaswis Moria mäel, kus pärrast Salomoni tempel seisis ja praego Türklaste tempel seisab, alles wössadik, kus jäär sarwega kinni jäi. Pärrast tulli lin. Temma woitjad ollid: Juda pöiad,  Tarvet  Sisak Joas Nebukatneetsar Nebusaradan Pompejus Parti rahwas Herodes, Jdumea mees  Titus  Julius Sewerus Kosroes Hi- 208