tembril IBSZ lasti laulo ja palwega Kandake essimest korda wette. Suur olli nende tänno ja rööm, kes nöu Jummala peale lotes esmalt  ollid ettewötnud, nago isseärranis Hermanburgi  öppetaja Harms. Ta kulutas nimmetud  päwal hulga rahwale, kes ue laewa sisselaskmist ollid watama tulnud, sure römoga,  et usklikkudel üks helde Jummal on, kes palwed kuleb ja abbi sadab, kui meie agga mitte omma au ei otsi. „Kui minna ütles temma sedda nöu ette wötsin, üht missioni-laewa ehhitada, ei olnud mul punnast koppikut selle tarwis taskus. Agga laewa olli häddaste tarwis. Ma lootsin Issanda peäle ja hakkasin temma nimmel. Mailma laste naerust polnud pudust.  „ „Hul kirrik'ssand ütlesid mitto hakkab Lüneburgi nõmmes laewa ehhitama!  Mis ta sellega teeb? Kust ta rahha wöttab?"" Sega ei lasknud ma ennast mitte seggada, waid laksin ommas nöus eddasi. Issand on ülle palwe ja mõistusse õnnistanud.  Siin seisab nüüd se „hul" öppetaja teie ees, agga walmis ehhitud missioni - laew ka. Sedda on Issanda arm teinud. Ei mitte lapselik usk, waid ninnatark umbusk teeb meid hulluks. Wanna õnnis issa Noa sai nisamma pilgatud ja naerdud, agga kuida läks luggu parrast? On nüüd Noa ehk selle aegsed naerjad meie wannemad?  Jummal  kuleb palwed, sedda ollen ma sadda kord otsego kappoga katsunud. Ja kui keik uskmatta mailm kissendaks: „Jumma! maggab!"  siis ma tean ommeti: Jummal walwab,  kuleb ja aitab! Pali preestrid kissendago  ilma asjata; agga ni pea, kui Elias pölweli heidab, peab ohwer pöllema  poisike  ellusse, ja wihmapilw merre poolt tõusma. Kui mul rubla peus on, siis karjugo mailm: „„so peo on tühhi!"" ma tean ommeti, et ta tühhi ei olle. Nenda tean minna ka, et Jummal palwed kuleb, sest et sedda ni saggedaste  katsunud ollen. Kes sedda salgab, põlle weel ial uskus palwet teinud. Ollete, armsad hinged, ka jubba uskus ärra katsunud,  et Jummal omma Poia nimme sees kellgi  palwet ei wöi ärrapölgada, olgo assi, mis ial on? Palluge ka eddespiddi Kandake  eest, ja palluge uskus, siis wöite julged olla, et Jummal kuleb." Nenda räkis Harms neid ja weel paljo muid tänno, öppetusse ja maenitsusse sanno. Parrast õnnistas laewa ja kui „oh wötkem Jummalat" lauldi, lõid laewa ehhitajad tal? wad alt ärra ning Kandake lohhises omma tellingute pealt wee sisse. Keik rahwas tõstsid mütsi, öiskasid: „Hurrah! aita Jummal ja anna õnne!" Olleme nüüd lühhidelt Kanda ke ehhitamissest  ja önnistamissest räkinud, siis räkigem  ka temma reisist. Laewad ei sa seiso peäle tehtud, waid joso peale. Nenda Kandake ka. Peäle missionäride ja nende krami, olli ta Hamburgist ka 3000 taadri eest kaupa kasa wötnud, mis alla Kapmale (Ahwrikama otsa)  piddi wima, et ka jubba essimesse reisi peäl middagi teniks. Laewa peäl ollid 16 noort meest, 8 missionäri ja 8 pöllomeest. Nende teekond läks Ahwrikamale, isseärranis Gallasse musta pagganatte jure. Passunad  peus, seisid nemmad 28. Oktobril 185 Z laewa lae peäl, puhhusid „Kes Jummalat ni lasseb tehha" ja lahkusid nenda issamaalt. Kandake keige omma koormaga läks nüüd sure merre peäle pitka teed käima. Kaua on Hermanburgi missioni - maia piddand otama, enne kui sannumed sai. Kord töusis jubba kolla wälja: „ Kandake on keige täiega pöh- ' ja läinud." Nago messilased messipu ümber, nenda tullid küssiad Harmsi ümber ja tahtsid teädust. „Kas tele kurratit ei tunne? wastas Harms temma on sedda jutto wälja teinud,  et teie ennast peate pahhandama ja eestpalwed  mahhajätma. Ärge uskuge mitte enne,  kui missionilehtis *) isse loete. Ma tean uskus, meie Kandake ei wöi mitte hukka minna, senni kui Issandat laewa peäl tenitakse  ja meie temma eest palwet teme." Laewa peäl teniti ka Jummalat ja tehti Hermanburgi missioni - koggodus annab ka üht Lsseärranis missioni-lehti wälja, kust meiegi tännased sannumed möewd on. 384