ellawa Jummala tundmist ja iggawesse ello totust ollsksid winud, siis õlleks weel teine luggu olnud, (nago mönne mu rahwaga on sündinud) siis õlleks neil ommeti middagi kassaks  sanud; agga ellowee aösemel wisid nad neile tuttewet, wina, ja terwisss asseme! röugid  ja muid Eiropa haigussi, mis neil enne tundmatta ollid ja neid tuhhande kaupa mahhamurdsid,  künni neist, kuida ööldud, üks käppo täis weel ülle jäi, mis allati körbede ja lanede  sisse kaugemale aeti ja weel aetakse. Agga tänno lummalale, Kristusse armastus on ka töttanud. Enne kui kuskil muial, on missionitö Indiani pagganatte seas peale hskkanud. Peale 200 aasta eest, kui Jndisnid,  alles keelmatta omma pakso metsade ja sure jõe aaste peal ellasid, linno jahti piddasid ja karjad söötsid, (neid olli sel aial peale paar sadda suggu arro), ellasid nemmad kül keigesugguses  paggana pimmedusses ja ebbauskus; agga se ei wabbanda Eiropa rahwa ülle kohhut  mirte. Sel ajal olli mönni arwa linnake  merre kalda peal. Essimenne mees, kes ommad silmad Jndianide waimo pimmedusse  peale pöris, olli üks Inglisse öppetaja J oh. Eliot. Ta olli aastal 1631 Bostoni  linna öppetajaks läinud. Eliot olli apostli waimoga mees. Kristusse armastus aias tedda. Wiisteistkümmend aastat kullus aega ärra, enne kui ta Jndianide immelikko keelt kätte sai, kus küünrapitkused sannad sees on. *) Usklikko palwega sai ta ommeti wöimust  ja räkis pärrast, nago Indiani mees. Aastal 1646 läks ta essimest korda Jndianide  sekka. Temma kulutas kui mees, kennel  Issand isse körwas seisis, sepärrast läks ka luggu, nago Peetrussel essimessel Nellipühhil.  Jubba kui Eliot neljat korda nende jure läks, pakkusid Jndianid keik ommad lapsed temma kätte kaswatada. Nad pannid om- *) Olgo paar sanna prowiks: „Meie pattud" on nende kele: ja „meie armastus" naBk.« Sähhärdune on Jndianide keel ja wöime  arwata, mis waewa selle kallal õppides wöib olla. mad nuiad ja pigid käest ärra ja hakkasid maiasid  ehhitama. Pea seisis essimenne ristiusko lin Indiani de keskel ja nemmad nimmetasid  sedda wormtetum, se on „meie rööm teisel aastal tulli teine jure. Imme asjad sündsid  pagganatte pöörmisses, kellest meil se kord rumi põlle räkida. Aastal 1654 said essimessed  Jndianid ristitud, 1661 olli Uus Testament ja 1663 tais pibel nende kele ümberpandud ja Katekismus olli keikide ka. Aaastal 1674 ollid jubba 14 linna nende seas, kus ristiusso seädus wallitses. Seal tulli ka Issand omma witsaga. Sadan sai lubba möda maad ümberkäia. Wiis poega surrid Eliotil ärra, kes tedda ollid awwitanud;  pöhja poolt tullid teised pagganad tulle ja pigiga ja pölletasid 14 Jndianide linnadest 16 ärra, tapsid ka paljo rahwast. Mitme usk hakkas köikuma ja armastus külmaks minnema:  agga Eli otil olli Hiobi usk, se ei kustund mitte, waid kaswis. Seitse linna töusid omma tuhha - unniko seest pea jälle üllesse;  laiali pillatud karjatalled koggusid aega möda jälle kokko; noorde abbilistega teggi Eliot omma armastusse tööd wässimatta eddasi, künni aastal 1690 ta tunnike tulli ja Issand tedda ärrakutsus. 87 aastat olli Eliot ellanud ja 59 aastat öppetaja olnud, 15 aastat ristirahwale ja 44 aastat Indianidele  Issanda armo kulutanud. Oh, üks ueste sündinud südda on üks koggoni imme assi! Omma surma - wodi peal hüdis weel Eliot: „Kaddund on kuulminne, näggeminne,  mötted ja könne agga armastus peab weel wasto! Issand ei jätta omma kölwatumat  süllast mitte mahha. Oh, terre tullemast,  mo Issand!" Need ollid temma wiimse sannad. Sellega olli Jndianide essimenne apostel siit mailmast läinud. (Jääb polele.) Sannumed põllo ja mu maia tööst. vii. Adder, waud ja peenrad. Pühhapääw olli jälle kä ja küllaperremehhed Rammul kous, nago se nüüd jubba neil harjund  wisiks sanud. 45