„Arra karda, waid kannata!" ütles Peter. „„Kül Jummalal on kerge assi ja temma teeb ka peage."" Ta ei jätta meid wist mitte häbbisse, kui meil öige nou on temma tahtmist tehha." Teisel pühhapäwal tullid need kaks küllameest  jälle körtsi, agga mitte kahhekeste, waid töid 6 teisi mehhi kasa, kes ka nähhä tahtsid,  kuida innimenne körtsis ilma minata ja kaardilömisseta läbbi saab. Assi läks nisamma:  Peter andis meeste küssimisse peäle öllut  ja aias nendega wastastikko head jutto. Wimaks ütles ta: „Kuulge, söbrad, mul on muido se wiis olnud, pühhapäwal omma perrenaesega  ühhest ehk teisest heast ramatust luggeda;  olleme jubba sellega harjunud; mis te' arwate, kui me' sedda tänna ka teeksime? kas tahhate ka peält kuulda? Et nüüd küllameestel  middagi polnud wastoräkimist, töi ta ühhe ramato wälja, se olli ristikoggodusse hakkatussest,  kus neid, kes Jummalat kartsid, ni hirmsaste tagga kiusati. Woörad istusid wait, nago hind ja kulasid. Keigest sest polnud nemmad enne sannage kuulnud; meestel öiete suud pärrane ja üks ütles wimaks: „Agga need woisid ka aiad ja innimessed olla, kus neid, kes head teggid, ni tagga kiusati,  kui olleksid nemmad pea kurjateggiad olnud!  Jummal olgo tännatud, et need aiad mödas on!" „Jah tössi kül ütles Peter; agga Jummal parrago, nisuggust usko põlle ka ennam paljo leida! M meil nüüd puhhas Jummala sanna koddo käes ja kirrikus kuulda on, selle eest on meie wannemad öige usso ülleswötmisse aial paljo piddand kannatama ja saggedast ello jätma; meie agga unnustame sedda ärra ja lasseme sola tuimaks minna. Kui nenda eddasi lähme, woib meid Jummal raskeste  nuhhelda, et jälle pimmedusse ja ebbausso sisse langeme ja igga üks omma teed käime, nago mõistmatumad lambad. Uttelge issi, kes mötleb meie päiwil ennam selle peäle? Neil on sest kül, kui süa jua hästi kääs, rahha taskus ja hilbud ümber on. Lusti ja römo aetakse kül tagga, agga mitte parremat, kui lojuksed ka noudwad. Meie päiwil ei tunta muud head, kuid et innimessed kurja himmude täitmisses woiksid röbbeleda. Se peab ristiinnimesse  ello ollema! Jummal wötko iöse parrandada! Agga meie peame palluma ja walwama, et meie ka kiusatusse sisse ei sa." Neid ja paljo muid sanno rakis Peter ja küllamehhed  kulasid immeks pannes peält. Koio minnes ütles üks: „Ma tullen köl kõrtsist, agga mul on, nago tulleksin ma praego kirrikust."  Nenda läks luggu pühhapääw pühhapäwa järrele eddasi ja pea otti assi keigis koggodusses  kulus. Paljo innimessi koggusid Peetri  jure kokko, aiasid lahket jutto, rakisid maia ellust, pöllotööst, laste kaswatamissest ja muist asjust ja Peter lugges neile igga kord üht kenna tükki ette. Wina, kaarta ja hüppamist ei tulnud pärrast kellegil ennam mele. Olli kül kord ka nisuggusid teiste seas, kes wanna wisi armsaks piddasid, nago Saksa-Jaan ja temma sarnatsed, agga ei julgunud ennam suud lahti tehha. „Nüüd tunneme selgeste ärra, ütlesid rahwas mitto kord koio minnes:  kõrtsi ja kõrtsi wahhel põlle wahhet keddagi; agga körtsimehhe ja körtsimehhe wahhel  on hirmus suur wahhe." Enne läksid keige sandimad küllaperremehhed kõrtsi, nüüd läksid keige parremad. Saggedaste  tulli ka õppetaja iöse nende sekka, öppetas  ja maenitses neid, kitis nende parrandud  ello wisi ja tännas Jummalat, kes innimeste  süddamed, kui wee ojad ümber pörab. Ta tunnistas mitto korda tännoga, et kõrtsimees  ta truim abbimees, ja hoolsam katöteggia  olnud. Oh kui meie sedda paljo kõrtsimeestest  wviksime üttelda! Pühhapääw on teiste päwade walgus ja illo, se on tössine sanna; sest ilma pühhapawata  on innimesse ello nago soo ja rabba, kus teed egga radda ei olle. Agga kui rvahha on neid, kes sedda iöse tunda sanud! Öh kui laste issad ja emmad, maia perremehhed ja perrenaesed sedda ennam süddamesse wöttakstd!  Praego olleme kuulnud, mis üks ainus küllasep külla hingede kassuks on teinud, eks se meile ta ei ütle: Minne ja te nendasammoti! Seppa Peter on nüüd jubba monni hea 207