malat Leige armo eest, misga ta tännini seö sures ammetis tedda otti aitnud ja saatnud; pällus ka, et teised tedda eestpalwes meles kannaks ja maenitses neid issalikko armastussega  ses ammetis truid olla, mis ärraleppitamist  kulutab. Nou piddamisses tullid monned  Jummala rigi parrast tarwilised asjad ette; nende seas ka üks kirri, mis Irkutski öppetaja Kossmann Sibberiamaalt saatnud. Nimmetud kirri tulletas neile Sibberiama Lutterusse  ussu rahwast mele, kui willets ja waene nende kirriko sllo, agga kui suur ka nende iggatseminne omma usso Jummala tenistusse, öppetajatte ja waimolikko kmnitusse järrele. Öppetajad wötsid ühhe! melel nõuks omma kogguduötes waesid Sibberia Lutterusse ussu rahwast saggedaste meletulletada ja ühhel pühhapawal  aastas meie ussu kirrikutte ehhitamisse  tarwis Sibberiamaal, ka andid korjada, kus jureö nemmad koggodusse armastusse peäle omma ussu wendade wasto lootwad. - Peäle sedda woisid öppetajad ka römoga teäda anda, et keikis Lihwlandi koggodustes missionitö eest hoolt kantakse ning üht koggodust  ep olle, kes pagganaid ärraunnustaks. Minnewa Augusti kuust künni tännawo Augusti  kuni olli 2091 rubla höbbedad pagganatte  kassuks kokko tulnud, kes Ostindiamaal Madrasse linnas ja seal ümberkaudo ellawad, kus meie wahwa missionär Kremmer tööd teeb. Tallinna maalt olli ka weel 300 rubla ja Wennema kolonidest, kus meie usso rahwas  ellawad, 50 rubla jure sadetud. (Se on kokko 24ä1 rubla.) Öppetajad wötsid sepärrast  nõuks, missioni-tööd, kui Issanda pühha asja meles kanda ja ue holega eddasi aiada ning missioni tundide läbbi ja missioni sündinud luggudest öppetades koggodustele tutwaks  ja armsaks tehha; woeti ka nõuks Leipsigi  linna missiom-seltsile kirjotada ja selget teädust palluda, kuida nende tö Hindu rshwa jures siggineb. Pühha pawal, 18mal Augustil,  said Wolmris ja ümberkaudo liggimal, pühhad pühhitsedud, isseärranis Ruhjas, (kus An Sekle ellab ja kus need kidowäärt kolid on) olli ni paljo rahwast kokko tulnud, et üks teine öppetaja weel õues piddi jutlust teggema. Nende hulga seas oliiv jo wist mitto,  kes Issandat süddimest tagga nõudsid ja sepärrast temma sanna römogs kuulsid. Teisipäaw  öhto olli Kppetajatte noupiddamiöse aeg otsas. Zummalaga jatmisseks räkiS piis-- kop weel tänno ja kitusse sanno, et Issand nende kous ollemist ni rohkeste olli õnnistanud  , manitses ja kinnitas ka wennalikkult iggaüht öppetajat sedda pühha ammetid korra parrast - piddada. Keik lahkusid jälle ueste kinnitud ja römustud ja kiitsid Issandat, kes omma Waimo ja armo andedega ni rohkeste neile liggi olnud. Jutto jätkud. Järwlane: ?>Postimees, sind minna omma maiasse ei lasse! Postimees: „Tohho! külla naber, mikspärrast  mitte? Sa lassed jo koggoni monne ahmi - prohweti ja Some - tule - haiso - tundja omma maiasse, istud ta jalge ees ja kulad lahtisse suga, mis ta narri - habbemest wäljaköllab:  miks siis mind ärra pölgad? Järwlane: „Ja sinnul on piip suus ja minna ollen karsk innimenne, kes sest savik,  kui mo task pöllema läks, pibo suitse ennam ei salli." Postimees: „OH õnnetust ja haiso, kui nahk püksid jalgas ollid! Kui manna ollid siis?" Järwlane: „Wieteistkümne aastane ja jubba wanna pibumees." Postimees: „No jah! Miks sa põrsas  siis ni warra peale hakkasid? Piip ei sünni jo mitte neile, kelle su alles emma pimane  on, waid wanna innimestele, kes temmaga  harjunud." Järwlane: „Kas ta mannade köhto täidab? Õlleks sulgi parrem tük leiba ja paar silko taskus ollewad, olleksid mul armsam  kui omma Pibuga; minna ollen karsk innimenne." Postimees: „Pealegi õlled weel üks pissuke kihhapea, kes seäsed noppib, kamelid nelab, pinda kissub ja palgid jättab. Ja 81