et ollete mind ka watama tulnud, mis tünnini  weel põlle sündinud, ehk kül üht ja teist mönni kord ollen kutsunud. Silla Tönnis (pool häbbelikkult): Rein, olle hea mees, unnusta ärra, mis on olnud sa tead jo, kuida meie sugguste seas luggu on: üks össetab teist tagga ja mitto piddawad wihha, ilma et issegi teadwad, mis nad tahtwad,  ja nenda tulleb siis, nago meie wahhel on tulnud. Rammo Rein: Kuulge naabred, uskuge  ehk uskmatta, agga teie wihhamees põlle ma ial olnud, waid ollen kahhetsenud, et teie mo nöu ei tahtnud wötta; ollete ka enneste melest ikka targemad olnud ja möttelnud: Rein on narr. Teate jo isse, ma põlle sepärrast mitte pahhandanud. Wira Mihkel: Olleme tännini ootnud, et sa omma ue wisi läbbi piddid kahjo sama ja wanna kombe pole jälle taggasi pöörma; agga nüüd näme, et sinno luggu järjest parremaks  lähhäb ia meil pahhemaks. Tahtsime  siis kord sinno käest nöu küssida, mis peame  teggema, et meie pöllud ka ennam kannaks ja lomad parrem siggineks. Nõidust seäl ommeti  ei wöi olla? Sarme Andres: Mis sitta nöidust! waid teised on meile allati üttelnud, et seält senni kaua middagi wälja ei tulle, kui meil sinno rahha käes ei olle, mis sa Prantsusse söast kasa õlled tonud; agga meie teame jo, et sul eest otsa möllad kaelas ollid. Rein: Armad söbrad, et ollete nüüd tulnud  ja minnoga jälle jutto wötnud, on mul surem rööm, kui olleksin rahha-augo leidnud. Tahhan siis teile omma luggu hea melega könneleda,  ja sinna, mo armas Lisa, to meile meel kannoga Mihklepäwa öllemärga kelekas- teks; ma ussun, seäl on weel wadi pöhjas. . Zut sünnib siis parrem ja naabred tullewad teine kord jälle; egga pu ühhe hobiga ommeti ei lange. Naabred istusid nüüd ühheteise körwa ja Rein ütles: Se põlle mitte üsna walle, kui arwate, et ma Prantsusse söast önne ollen kasa  tonud; agga rahha põlle se mitte olnud/ waid selle polest ollen waene, kui kirriko rot taggasi tulnud. Minno warra olli parrem, kui rahha, mis jo mitmele enne kahjo, kui kasso sadab. Oja Peter: No sedda ma tahhaks kül teäda, mis weel parrem on, kui rahha? Rahhaga  wöib jo innimenne keik sada. Kui mu! agga rahha õlleks, küllad siis ka tark olleksin. Rein: Jah, nenda ütlewad mitto ja mitte üksi sinna; agga tarkus ja mõistus on paljo parremad: sest möistussega wöid sa rahha tenida, agga rahhaga mitte mõistust. Agga kuulge eddasi. Kui meie „Punnaparti" sulgi Wennemaal ollime körwetanud ja ülle piri Saksamale saatnud laksime meie parrast isse ka järrele, et ued sulled jälle selga ei kaswaks.  Seäl ollen ma Saksamaal tük aega ühhe tallopoia jures korteris olnud ja pean ütlema:  „sandid ei sö kül saia", agga Saksama  tallopoeg meie wasto ärge pange pahhaks  on nago hobbune härja wasto. Nende  assi on töteggemisse ja maiapiddamisse polest  koggoni teine. Kui teie temma öuet ja honid, pöldo ja weiksid olleksite näinud, siis olleksite wist möttelnud: se on mönni mõisnik! Nenda mõtlesin minna esmalt ka, et mind on mõisa korteri pandud. Pärrast sain arro, kui mõisnik isse adra tagga käis ja sõnnikut tõstis.  Seäl õppisin üht jõukast tallopoega tundma,  ja mõtlesin: se on wist rahha-augo leidnud  ehk tal 199 wakkamaad igga kolmandiko al. Agga walle! Kuida pannin minna immeks, kui pärrast kuulsin, et temmal nigi paljo maad ei olnud, kui meie pobbelikkudel. Ja kui ma aega möda tutwamaks sain ja ütlesin, et meie maal ühhe tallopoial 4 kord ennam maad on, kui temmal ja siiski suitso-onni sees ellab ja maggasini-pulk otsani wöllariipsa täis: löi mees käed kokko, wangutas pead ja mötles mind sulla wallet puhhuwad. Nüüd wöite issegi möttelda, et ma sure holega teäda püüdsin, kuida temma ni paljo lojuksid wöis piddada ja omma aidad ja küned nenda täis panna, nago nad täis ollid. Ma ollin sel aial alles üsna noor innimenne.  Seäl näggin ma essimest korda, et wäljal  pöllo peält heina (ristheina) nideti, mis 294