kuus innimest pealt kuulsid, kennest meie maal paar kümmend kirrikut olleksid täis sanud, ja ütles: „Inglismehhed, meie olleme pahha teinud  ja head teggematta jätnud. Sadda aastat  olleme Muhamedi malleusko ja pagganatte umbusko Jndiamaal waggusi peält waatnud, olleme omma kallist ristiusko suga kiitnud ja teggudega laitnud: nüüd same omma palka, misga woime ennast wavbandada? Teeb Jummal  üllekohhut, kui ta neile, kes lihha peäle külwawad, ärramäddanemisse leitust annab? Kuida woime meie, kes ohhakaid külwasime, nisso leikada? Sepärrast tundkem ja tunnistagem  : Meie olleme patto teinud, Issand, aita meid omma nimme pärrast! siis wöttab  ta meid missist awwitada." Nimmetud palme päwal sai ka keikis kirrikuttes  Inglismaal nende heaks, kedda pagganatte  södda Ostindiamaal paljaks risub, rahha korjatud; Spurgeoni jutlusse järrele tullid üksi nelli tuhhat wiiskümmend kuus höbbe rubla pekkidesse kokko. Tännini on jubba selle tarwis peale kuus sadda tuhhat rubla kokko tulnud. Tullewad sealt ka jälle raudmaantee õnnetusse sannumed. Monne päwa eest on massina meistrid?  holetusse läbbi suur äppardus juhtunud. Kaks pitka wankri rongi tõukasid sure pragginaga  teine teise wasto purruks, paljo innimessi  sanud raskeste hawatud ja monned ello  aiaks wiggaseks. Raudteed on ning jäwad heaks asjaks, agga kui innime holeto on, woib iggas paikus õnnetus juhtuda. Rahha peawad rikkad Jnglismehhed nüüd mollema kättega wälja wiskama. Södda Hindumeestega  ei nela mitte üksi mitme innimesse ello, maid tühjendab ka sured rahha kukrud tühjaks. Kuida ööldud, Ostindia ei olle Inglismaast  mitte sammo kaugemal, kui pawatouse  lodest ja seal wöttab eddasi taggasi käiminne märato aega ja rahha. Kui Jndiamaal  monni kord ühhe ainsa palgatud trossilaewa  eest peale tuhhat rubla päwas peawad  maksma, siis woime kül arwata, kuida se kukro peäle käib. Tännawo süggisesed tormid on ka Inglismaal  suurt kahjo teinud. Neil on kül paljo ennam laewo, kui mu rahwal, agga neist on ka paljo hukka läinud. Paljo on soutumaks kaddund, paljo purruötud ja löhhutud sanud, isseärvanis wiimse tormiga Prantsusse vandas. Ka nende omma ma rand on laewa tukka täis. Happo sannade peäle, mis piddin kuulma, ollen ennast parrandada lubband, se on, monnest  maast nattuke pitkemalt ja laiemalt könneleda  tahtnud, kui tännini; ehk monni luggeja  ütleb: „Olgo mehheks, kes tedda augutanud,  on ka selle polest nattuke teiseks läinud !" Mis Ma woib teil süvemal hulgal kül woöram olla, kui Kftindiama, kellest söa karra parrast ommeti ni saggedaste ragitakse? No rägime siis monni sanna Hindumaast, rahwast, nende ussust ja kombedest. Kus on Hinduma? Kus muial kui seäl, kus ta on Ostindiamaal.  Agga  kus on siis Ostindiama? Se on kaugel, wägga kaugel meitest hommiko pool, sure Asiama lõunapoolses jaus. Kui senna tahhaksime minna, peaksime mitme issanda maad läbbi käima ja kaua reisima, kus ennam koppikut kulluks, kui meil kulutada on. Keige öigem tee meile õlleks Riast möda Düna-jögge üllesse, Smolenski ja*Mohi!ehwi kubbermangust  läbbi möda Dnepperi-jögge alla mustamerre  äre Odessa linna, seält laewaga Türgimale,  Konstantinople linna, seält Weike- Asia maalt läbbi, Ararati mäest möda ikka hommiko pole Mesopotamiamale, siit möda  Wratti-jögge alla Persia merre lahhesse. Nüüd woime ma - teed üsna mahha jätta ja laewas, kui ikka hommiko pole purjotame ehk aurotame, wimaks Hinduma randas Bombai  linnas mäele minna ja siis olleme Hindumaal, kus Jnglismehhed praego surma  ja ello peale Hindumeestega söddiwad, ja waatkem ette, et monni wops meie pihta ei juhtu. Kui suur midda modi se ma siis on? Surusse polest on ta pool Eiropamaad, agga muido koggoni teine; kaardi peäl otsego 134