raswast olli rammusaks läinud, istus laua otsas, wattas sisse, rüpas isse igga klasi peält ja lugges wimast koppikut, mis küllameeste ja läksid toast walja. Körts olli Pühha- Peetre parralt. Külla perremehhed lurtsusid kül, agga mis se aitas? Körts olli Peetri ja sellega jut otsas.  Sannum jooksis, nago tuul, läbbi külla  :, ,Pühha-Peter on kõrtsmikuks sanud! —" „Kust pagganalt temma sedda rahha wötnud?"  küssisid mitto. „Sa pea kelm! Se ei õlle mitte öige! Küllad monni tulleb warsi küllast kaddund rahha tagga otsma." Monned teggid ka, nago õlleks neil hea meel olnud ja ütlesid: „No se on öige! sedda meie kidame! Pühhad peawad wina wallama, siis on pühhadus pea uppund! —" Agga hirwitajad said parrast koggoni petud. (Jääb polele.) Sannumed pagganattest. Leipsigi missioni aasta - pühha. (Mis Nr. 16 polele jäi.) Kuida minnewa kord ütlesime, teggi miösionär  Kelder meel üht lahkumisse ja Jummalaga  jätmisse könnet, kennest meie ka monni  sanna sia üllespanneme. „Meie lahkuminne ning Zummalaga jätminne  ütles Lemma olgo 1) Jah ning Amen Issanda Jesusse  nimme sees, 2) Hosianna röömsas lotusses Issand  a tenistusses ennast ohwerdaHa, 3) Halleluja se röömsa pawa peäle mötteldes, kus keik missioni tö on löpnud." 1) Meie tunneme omma nödrust ning selle ammeti raskust, mis praego meite öllade peale sai pandud. Meie teame, mis meid otab paggana maal, meie teame ka, mis meid otab sure! arroandmisse päwal, kui kät olleme  adra külge pannud ja taggasi waatnud. Kui jubba armo - öppetusse ammet kesk ristirahwa  seas raske ammet on mis siis weel pagganatte keskes?! Meie ei ota mitte kuldsid egga hölpsgid päiwi. Meie ei lähhä mitte römoga leikama, waid nuttoga kündma ja semet  külwi tarwis kandma. Meie teame, et nödrad, waesed, willetsad kölwatumad sullased olleme, ja et Issandal paljo parremaid sata õlleks; agga et need ei lähhä ja Issanda käsk täitmatta ei woi jäda, siis tulleme meie kartusses ja wärristusses ütteldes: Issand, sada meid! Ja et temma nüüd omma pühha armo-öppetusse ammeti läbbi meid isse kutsnud  ja ütleb: „Minge ja öppetage keik rahwast ja ristige neid :c. siis kestame  meie: „Jah ning Amen Issanda Jesusse  nimme sees", ja lähme. 2) Lahkuminne teeb wallo. Jummalaga jätminne  keige nendega, kes meil armsad on, kedda meie ennamist muial ei loda ennam nähhä sada, kui Issanda aujärje ümber se on lihha ja werrele kibbe. Siiski, Hosianna  , meie tahhame keik ja ka isseennast Issanda tenistusses ohwerdada ja tänname ligutud süddamest keiki, kes meid sünnitanud ja kaswatanud, kes meid öppetanud ja Issanda  teed juhhatanud. Issand, õnnista neid, hoia ja kaitse neid, so läbbiuritud Jesusse kaed olgo allati nende ja meite ülle wälja lautud. Hosianna, meie ohwerdame keik sulle! Sinno armust tahhame kidelda, künni ma peäl ellame ja pagganattele so armo nimme kulutada  ! Sinnust, kallis Issand Jesus, pagganattele  allati jutlustada, kes sa nende ja meite pärrast ennast surnuks õlled armastanud: se olgo meie iggapaine ja ainus tö! Hosianna, lotusse peäle tahhame meie so sanna pagganatte  seas wälja külwada. Õlled sinna ehk ommas armo nõus ette wötnud, et meie ommast  külwist siin ma peal ei pea leikust näggema,  siis, kallis Issand, hoia meid nurrisemisse  ja kannatamatta mele eest! Ja kui meie usk päwa töös nödraks lääb, siis aita, et meie ussowennad meid koddo mahha ei jätta,  waid omma usso läbbi meie üßko kinnitawad  ja meid waesid palwe kätte peäl kannawad.  Sepärrast hüame meie tänna ja iggal  aial: Hosianna, juh Hosianna röömsaks ohwriks. 3) Nüüd on alles külwipäwad; külwipä- 152