mo lamba jälle wälja sabaks, siis saaksime meie keik jälle ristiinnimesseks ja tulleksime kirriko." Tedda kästi uskuda, palluda ja odata  ning ..... teisel hommikul olli lammas ka. Nüüd tulletadi ta töötust kül mele, agga  pagganad jäid pagganaks. Agga mis sündis?  Äkkiste tulli kolera-többi Peetri kallale ja pari tunniga olli hing wäljas. Sest aiast ütlewad nüüd ümberkaudo pagganad: „teie Jummal on hirmus tigge, kes neid marsi tappab,  kes tedda järgeste ei teni." - Jah, se põlle mitte malle z agga keikile ei tulle ots ni järsko, kui Peetril tulli. Ommeti on keikile ööldud: „Palluge ja walwage, et teie kiusatusse  sisse ei sa: sest maim on kül malmis, agga lihha on nödder." Nenda kirjutab Kremmer mitmest, kes mönnel  kombel omma manna paggana mudda sisse jälle taggasi langemad ja mönned ka koggoni  senna sisse kinni jäwad. Keige kurjemad wörgud on seäl ikka lihha himmo ja mina himmo, ja nende sisse langemad jo ka kesk ristirahwa seas ni paljo hingesi! Räkimatta paljo kannatust on missionäridel tarmis, kui mitte tüddimus ei pea kätte tullema. Kurbdus  ja rööm wahhetawad kül iggapääw, nago  saddo ja päwa paiste, ja kui ristiinnimesse ello allati langeminne ja töusminne on, siis on ta sedda kahhewörra nende jures, kes usko  hilja alles wastowötnud. Ommeti on ikka  ka mönned, kes ommast ussust ennam luggu  piddawad, kui keigest kiusatussest ja wallust,  mis sellepärrast peawad kannatama. Nenda  rägib Kremmer ühhest Paria-naesest. Paggana  pölwes olli ta esmalt ühhe mehhe naene,  agga lahkus sest ärra ja sai teise mehhe naeseks ja sedda tulleb nende seas sadda korda.  Ta olli mitto korda missionäride jutlust kuulnud, agga ükskord hakkas Issand ta süddamest  kinni ja nüüd olli naese rahho kaddund. Ta ei janud missionärist ennam mahha ja pällus  esmalt ristiusso öppetust ja pärrast ennast ristmisses wasto wötta. Mees sai wägga pahhaseks, kui kulis, et naene ristiusko tahtis heita. Ta maenitses ja nomis tedda iggapääw, agga kuida ööldud, Issand olli naese süddamest  kinni hakkanud, ei mehhe sannad tahtnud middagi mööda. Ta wöttis nüüd teist nöu, hakkas naest ähwardama, kinnipannema, peksma.  Agga naene kannatas keik ärra ja jäi kindlaks. Se teggi paggana mehhe süddant ikka ennam täis, et paar kord terrawa raudriistadega  naest pudis hawata, et ta ennam ei saaks Jummala sannale minna. Agga Issand hoidis, et naesel ühtegi wigga ei sanud.  Mehhe wihha töusis se läbbi hirmus sureks ja hakkas naest karwopiddi tagga weddama  ja peksma. (Sesinnane paggan olli isse ühhe ristiusko üllema tener.) Kärra tulli wimaks  perremehhe ette, kes naest peästis ja meest marsi maiast wälja aias, ka selle eest murretses,  et naene nüüd keelmatta ristiusso öppetust  wöis kuulda. Nüüd on se hing ka jubba  ristitud ja keigest temma ellust on nahhä, et Kristus mitte temma peas, maid süddames asset on leidnud. Aitko Jummal tedda surmani  kindlaks jada! Meie agga ärgem unnustagem mitte ärra, ommas iggapäwases palwes ka pagganatte, missionäride ja nende peäle möttelda, kes nende tö ja waewa läbbi meie usso wennaks ja öeks sanud! Juttud ja jutto jätkud. Nistiusko föamees Türklaste seas. Ennam kui kümne aasta eest surri Perno makonnas üks kallis möisnik ärra, kedda ni mitto tagga leinawad ja Postimees ka senni kui ta ellab. Kes tedda tundsid, nende süddames  ta ei surre, senni kui need süddamed weel tuksuwad. Noremas pölwes olli ta krono tenistusses ratsa-wae peäl ning Türgi söas, mis 30 aasta eest peti, otti temma ka liggi wöitlemas ja sest aiast tahhan teile üht lühhikest jutto sest önsast majori herrast könnelda,  mis jubba norest pölwest sadik mo körwus helliseb. Nimmetud Türgi söas olli Wenne waggi üht lahhingit wöitnud ja Türklassed pöggenema pannud. Pöggenedes ollid nemmad suurt külla,  kus paljo söamona sees olli, isse pöllema pannud, et se ei piddand Wenne wäe kätte 262