nago innimesse warri; kes mind näggi, löi risti ette ja keik arwasid, et tont mind pea wöttab. Sa tead, Tönnis, ebbausklik ma ei olle, agga ma isse mõtlesin seddasamma." „Et wannamoor igga pä mo kallal olli, läksin ma wimaks ommeti köstrepappa jure  (kellamees  Siim ehk Kella-Siim ellas temma rehtis)  ja könnelesin temmaga. Agga se manna  halpea noremalt olli ta koggoni teine mees! on nüüd ka ni palwemehheks sanud,  et muust ei mõista räkida, kui allati: Meie peame Zummalat kartma ja armastama, kannatlikkud ollema, rahho nõudma ja piddama, andeksandma ja kurja heaks wötma :c. Kas ma laps ollen? Minna tallo perremees, Siim waene kellamees, ja minna pean tedda palluma kelle katekismusseö se seisab? Ma kulasin kül pealt, mõtlesin ommeti isse: ota senni! Mats ei olle ka eile sündinud. Teie, kirriks teenrid ollete keik ühhes nõus. Mis üks kidab, sedda teine ei laida; agga Tolmo Mats ei olle ka teie karjapois." „Agga tont? jah tont, tont? selle luggu läks ikka öälamaks. Mitte üht ööd ei annud ta waenlane mulle rahho. Wimaks hakkasin meel wössas otsego hirwitamist ja naermist kuulma, agga keik ni tassakeste, kas mõistad, Tönnis? ni tondi ja ö-kulli modi, et juuksed peas püsti tousid. Sa tead, Tönnis,  kartlik ma ei olle, agga mis liig on liig." „Nüüd ma ollin ni tüddind, et ma õlleks hingega mulla alla puggenud., km ma mitte põlleks kartnud, et Kella-Siim naerdes takka järrele hellistab. Agga Tönnis, wa' kassowend,  mis nüüd tulli? Uhhel hommikul sel ösel olli tont jälle kaks kord käinud tulleb mo wäimees Kristian meile, üks wanna ramat kä ja ütleb: „„Äiataat, ma ollen abbi leidnud!"" „Ma wahhin ta otsa, küssin: mis sa jam- sid?" „Wata sia! ütleb temma ja näitab ramatusse siin ta seisab: „ „Kui tont maias käib, kus pruut ellab, siis näitab ta ennast ennamiste prudi issale, agga wahhest ka arwa prudile, ja seäl põlle parremat nou, kui... „Rino, mo laps - küssin minna -- Ri- no, kas õlled tedda ka näinud? Ms ta ütles  sulle? Kas ta ähwardas?" „Ei sedda just mitte wastas tüttar ta rakis moga kaunis lahkeste ja ütles igga kord: „ „Tulle siit maiast ärra, so taat kiusab  mind tagga!" „Sa tead, Tönnis, ebbausklik ma ei olle, agga ma löin risti ette ja ütlesin: Sa waene laps õlled ärratehtud läbbi ja läbbi!" „Kristian lugges eddasi: „„seäl ei olle parremat nou, kui öige rutto pulmad tehha, parrast pöggeneb tont isseennesest ja ei tulle ennam taggasi."" „No kui suremat waewa seäl jures ei olle ütlesin minna Kristran, siis same meie kahhekeste sellega läbbi. Laste pulmad piddid muido kül tullewa aasta ollema, ja wannamoor  nurrises wasto: agga nüüd aiasin minna  ka kord pea selga ja ütlesin: mis mees tahhab, peab maias sündima, noh!  Pühhapääw  kolme näddala parrast on pulmad ja nüüd keik wait! Ennäh, kui nüüd Rino minno  kaela kargas: aitummal, hea taat! kallis taat! pai taat! muisso taat! ja Kristian teggi seddasamma; andis mulle kät selle peäle, et tont piddi kadduma. Ma ei olle mitte ebbausklik,  sa tead, Tönnis, agga meie omma wahhel üttelda, ma ussun, mo wäimees ei olnud nöidussest mitte puhhas." „Nenda sündis ka! Pühhapääw pulmad, ja tont olli kaddund sest päwast, nago tinna tuhka. Sa küssid, Tönnis, kas neil ka jubba noort suggu on? Kus se jääb? Kaks tükki, poisid nago õunad." „Tönnis, mis sa rägid? ohhoo! tont põlleks  kegi mu olnud, kui peigmees kelm isse, kes, et pulmad ruttem tulleksid, öhto mind käis oh paggan lass' wötta! kule, Tönnis,  kannadeparralt! kas ma pimme ollin woi? Agga Tönnis, kule, sul woib öigus olla! Tont, Rino kurbdus, ramat, keik pettus, kelmus, selge kelmus! Kus mo märk olli? — Minno wanna innimessega nisuggust nalja tehha! Agga kule, Tönnis,  nüüd hakkab mul märk pähhä tõusma: Ma polnud jo ka parremat wäärt! Kes mind käskis ni kergemeelse olla? Parras mulle, 193