omma nimme alla; agga kui temma kaest nõuti,  et usso tüllid paawsti öiendada piddi jätma,  seisis ta nago raud ja terras wasto, ööldes:  „mis süddame tunnistusse wasto käib, sedda ei wöi kegi minno käest nöuda. Paawst ei wöi meie usso asjade selletaja mitte olla; mis seält wälja tulleb, teame ette ärra." Peäle sedda laskis ta omma pooltwenda, wannemat  poega ja nõuandjaid omma telki tulla, andis neile teäda, mis ta waenlase wasto olli lubbanud ja käskis sedda täita, et jlin waenlaste wihhast mitte kahjo ei saaks. Temmale anti ka lubba omma abbikasa ja lastega Jummalaga jätta. Ta trööstis ja andis neid Zummala holeks, kelle sanna pärrast  ta isse ka kannatas. Nenda lahkusid nemmad.  Wittenbergist läks keiser Karel Augsburgi  linna. Senna olli ta keik rigiwannemad  kokko kutsunud ja seäl anti Johann Pridik Helde käest risutud kurwürsti nimme  ja maad hertsog Moritsele. äOl) Hispania  soldatid wisid wangi Augsburgi linna ja seäl pandi tedda ühte maiasse wangi, kust ta omma silmaga wöis nähhä, kuida teisele anti, mis temma käest risuti. Keik se olli sedda suremaks süddame walluks temmale tehtud,  agga wagga kurwürsti südda ei wallutand  nisugguse asjade pärrast mitte. Ta lugges  parrajast piibliramatut, kui hertsog Moritse  aurong akna alt möda läks, watas keige illo peäle, mis temma auuks turro peäl nähhä  olli ja lugges siis jälle waggusi eddasi, ilma et kurbdust ehk nukkert meelt temma silmist  õlleks nahha olnud. Pärrast rigipäwa löppetust satis Karel üht üllemat temma jure, et ta üht seädust (Jnterim), mis Lutterusse usso kahjuks olli tehtud, piddi heaks kiitma ja allakirjutama. Agga kust wötta! Kurwürst olli kül wäggewa waenlase wolli al, agga ussoasjades  räkis ja teggi temma, nago õlleks ta pri ja isse perremees. Temma ei kiitnud nende pahha seädust heaks, egga kirjutanud omma nimme senna alla. Karel lubbas tedda selle eest lahti lasta ei aitnud. Karel ähwardas  ei aitnud ka mitte, wang jäi omma  usso sees kindlaks ja tahtis parrem kurja kannatada, kui kurja tehha, waid ütles ikka: „Mo süddame tunnistusse wasts ei wöi ma mitte tehha!" Muidogi läks selle täbbi ta mangi pölli waesemaks.  Keik ramatud, kust seest ta omma süddame kinnitusseks kannini olli luggenud, wöeti  ärra. Ta pibelt ärra anda, olli tal keige  raskem. Ommeti ütles ta: „Ehk nad kül keik mo ramatud ärra risuwad, siiski peawad nemmad sedda, mis ma ramatude seest ollen õppinud, risumatta jätma!"— Mönda wisi kurwastasid ja pinasid paawsti usko waenlased sedda wagga würsti, agga ial ei sanud temma nukraks, egga wärrisenud nende ähwardamiste pärrast, waid räkis neist allati ilma wihhata. Juhtus sedda ka, et ta kül õlleks pöggeneda wöinud ja üks kord tahtis ta wannem poeg selle polest issa awwitada. Agga temma ei wötnud sedda nöu ia! kuulda. „Kes mind wangi on saatnud, sadab mind ka wälja, kui se temma melest hea on; kui mitte siis sündko temma tahtminne. Se olli kurwürsti wastus omma pöiale. Jgga hommiko, kui ta üllestöussis, pällus ta pölwili maas Jummalalt kannatusses kannatust.  Omma teenritte wasto olli ta nago nende söbber. Ta näggo olli allati lahke ja saggedaste kukkus ka mönni nalja sanna temma  suust, agga lapselikkus meles. Waeste wasto olli ta, nago õlleks tedda nende eest murretsema pandud. Jgga pääw laskis ta ennesele penikest höbberahha pabberi sisse mässida  ja jäggas waestele läbbi akna, nago kannadele  terri. SepärrM olli ka temma wangi  koia aknade al allati paljo waesid ja otasid,  mil nende würstlik heateggia akna peäle piddi tullema. Temma kannatamissest meie Lutterusse usso pärrast, wöiksin weel paljogi räkida, agga põlle rumi. Ni paljo ollen räkinud, et arro wöime sada: olgo üllem ehk allam, kel usk süddames, sedda trööstib Jummal, ja kedda Jummal trööstib se ei warrise  egga nurrise. Sedda pangem tähhele. 159 Jm Namen des General - Gouvernements der Ostsee- Provinzen gestattet den Druck: Censor R. Jacoby.