möttelnud; agga kartlikkude trööstimisseks woin ürtelda: södda on wähh enemas ja pagga natte lotus kaddumas." „Meie jure põlle södda tännini weel üllatanud,  ja on lotus, et enne kaub, kui sia male jõuab, ja sedda lasko Issand nenda sündida  !" Sesinnane teadus wöttab monne missionisöbral  kiwwi süddame peält Ärra. Misstonitö  on isse ka södda, agga sadana rigi wasto ja mitte wäljaspiddise pigi ja moögaga. Södda,  kus Zummala sanna moögaks on, peawad  missionärid igga pääw piddama ja ärrawässimatta  Peelsebuli kantside wasto tormi  jooksma. Ta müirab kül ja tahhaks neid ärraneetda, agga ei tohhi, sest Jummal wöttab keelda. Agga söddimist on küllalt. Waesed Hindud on hirmus pimmedusse wörkus  kinni ja püüdwad mitto kord otsego wäggise  silmad kinni piddada, et ellowalgus nende  süddamesse ei peaks paistma ja wanna maggust pimmedust wäljaaiama. Kudalorest. Missionär Baierlein kirjotab  meile, et ta jälle omma pagganattest korjatud koggodusse hingesid ümberringi watamas  käinud ja seäl jures ka nago se missionäride wiis on pagganattele rohkeste  ello sanna kulutanud. Neid kes pöörnud,  kinnitada ja neid, kes pöörmatta, kutsuda: se on jo missionäride ja keige öppetajatte  ammet. Temma ütleb: „Omma tee peäl leidsin ma ühhest kohhast wägga waese ja laggund ebbajummala templi ja mötlesin: siin nad wötwad wist Zummala sanna wasto. Agga walle! Pool wäggise jäid monned mind kuulma, ja seisid senniks waggusi, kui ma Zummala surussest, wäggewussest ja iggawessest  ollemissest räkisin; aggcwni pea, kui ma innimesse pattust ja patto Lunnastajast peäle hakkasin ja Kristust kulutasin, olli pahhandus  lahti. Zah, waen Kristusse wasto on keige Adama laste kasasündinud pärrandus." „Teises kohtas leidsin ma paggana templi mäe otsast, mis ühhe Siwa ebbajummala poia pärralt on, nimmega Suppiramanian, kedda pagganad wau-linno selgas. ütlewad ratsa söitwad, mispärrast ka keik sedda paika Mailam, se on wau-paik, nimmetakse. Ma istusin ühhe maia ette päwa willusse mahha ja warsi koggus hulk rahwast minno ümber; sest mitmest kohhast ollid pagganad kokko tulnud  Siwa pöiale ohwerdama. Hulga aia kohta ei olle ma ni moistlikko pagganaid näinud,  kui need ollid. Nad wisid mind möda kiwwi treppi üllesse omma pühhadust watama. Braminid, kes templis wahhi peal seisid, 6 meest, ollid eest otsa kül kartlikkud ja tahtsid peck templi ukse lukku panna. Agga et minna  nende ebbajummalaid, kes nago ö-kullid ja -nahk-hirid, pimmedasse hoidwad, mitte nähhä ei püüdnud, tullid keik templi wärrawa peäle ja kulasid peält, mis ma neile ja teistele kulutasin. Minno sureks immestellemisseks ütles  pärrast wannem Bramin keige pagganatte kuuldes: „„Muidogi on ebbajummalad tühjad  asjad. Agga mis peame teggema? Köht tahhab süa. Meie tenime neid köhho pärrast,  mis ühte wisi taidetud peab sama"" ja nende sannadega löi Bramin isse omma paksu köhho peale, mis ka päästmist mitte ei tunnistanud. Teine Bramin ütles: „ „Kui meie ristiusko heidame, kas siis weel ilma töta risi süa same?"" Selle eest on neil hirm. Ma käsksin neid selle peäle lota, kes tännini neid toitnud ilma palwe ja tannota, midda ennam siis, kui nad omma hinge önnistusseks  tedda teniwad. Nad kiitsid mo jutto kül töeks, agga wanna paggana happotaigen,  kelle sees nad sündinud ja ülleskaswanud,  ei lasse ni hölpsalt lahti. Ma andsin neile Zoannesse Ewangeliumi kätte, lasksin neid warsi essimessed salmid: Algmisses olli se Sanna zc. luggeda, selletasin  neile ärra ja jätsin neid siis süddamest pälludes Issanda armo holeks. Wötko temma  omma ello sanna nende surnud süddames pöllema öhhutada!" „Karangalis, kust ma ka läbbi läksin, olli suur kahhin, sest üks pühha Bramapreester  olli nelja elliwandiga sia tulnud ja keik ümb-rkaudo Braminid jooksid pühha mehhe  wasto kokko. Preester tulli Braminide lapsi otsego loetama ja neile Wisnu märki 191