Sedda, armad sobrad, piddage meles, ja nüüd olgo tänna öhtuks küllalt, künni tullewa  pühhapawal, kui lummal ello termist annab  jälle kokko same. Terwisse hoidmissest ja leidmissest. Mönni sanna winast. Et termis ma pealne keige kallim marra on, teab kül igga laps, agga sedda kallist marra kalliks piddada ja keige asja eest hoida, mis sedda marra wöiks wähhendada ehk risuda: sedda teadwad parrago mitto innimest ni wähhe,  et isse melega sisse aiawad, mis ihho ja hingele kahjo teeb. Suur hulk innimessi ei tea muud terwisse rikkumist, kui sa noa ehk kirmega sisse lööd. Neile, kes Jummala sanna  järrele teistele seddasamma sowiwad, mis neil ennestel hea on, teeb sesuggune märgota ello suurt süddame wallo, kui omma silmaga pealt näggewad, kuida innimessed isseennesele  kahjo tewad! Seeb se on, mis öppetajattel,  tohtridel ja igga öige innimeösel su lahti kissub, selle wasto tunnistama; ja kui neil ka sellepolest käsk tagga on, siis on sedda  käsko ka se iggawenne hallastus annud,  kel innimesse surmast head meelt ei olle. Sepärrast teeb sedda Postimees ka saggedam, kui ehk mönnel meleparrast on. Agga mis ma omma juttoga muido pöigeti ees seisan? Laskem parrem meie armast Peterburgi tohtri herrat sest asjast isse räkida, kes sedda läbbi ja läbbi tunneb. Kes sest ka ei tahha märko  wötta, sedda sago lummal isse aitama. Tohtre herra kirri on nenda: Armas marahwas! sure römoga terretan minna igga laupääw Perno Postimeest, kes mul ommalt ja wöeralt maalt keiki suggu häid ja pahha sannumid toob; agga minno meel lööb wägga kurwaks, kui ennamiste iggas numris loen, mis kahjo meel miin teite seltsis teeb. Kui kenna ja kulus on keikis mailma seitungi lehtes sest luggeda, et Kowno sa Wologda kubbermango mehhed mina prukimist  kirrikus Issanda palle ees on ärrawandunud.  Nemmad seiswad nüüd, ühhest rop- pust pattust puhhastuo, nago ühhe sure autähhega  ehhitud rigiliikmed meie sure Wennema  sees. Kui suurt römo teeks se mulle, kui Postimees ka Eestimaalt nisuggusid kenna sannumid  tooks. Wiin sai ennemuiste ükspäinis kui rohhi haiguste wasto prugitud ja tannini weel meie tohtrid anname tedda mönne haigusse wasto nago wäggewat rohto. Aega möda se rohhi hakkas innimestele nenda mekkima, et nemmad tedda ka ilma tohtre nöuta ja ilma et nemmad  haiged ollid, hakkasid joma, ja nüüd näme  Jummal parrago, et wannemad omma lapsi sundiwad wina joma, nago kardaksid, et lapsed mitte rutto kül ei peaksid hakkama sedda  kihwti armastama. Minna tahhan teile taieste töt rakida, nenda  kui ma sedda ikka teitega teinud, kui wahhel  Postimeest pallusin, teile terwisse hoidmisse polest mönni sanna könneleda, ja sellepärrast pean ütlema, et üks sutäis wina wahhel söma  alla wöetud, mingisuggust kahjo ei te, wöi kui innimenne pahha märja ilmaga ehk kange külmaga teed käimas on, ja siis ühhe sutäie wina wöttab, ei sest kahjo ei sünni; nenda öigel kohhal wöetud wiin soendab ihho, pärineb  werre ergumalt jooksma, ja hoiab mönne haigusse eest, temma on siis üks hea rohhi. Agga kui innimenne wina hakkab j oma, se on kui temma teed käies iggas körtsus omma napso ehk ka pari wöttab ehk ka temma  ennast joobnuks joob, siis wiin pölle ennam  rohhi, waid kihwt. Tahhan teile nüüd pari sannaga ärraselletada, kuidas se kihwt aega  möda meie jhhoterwisse arrarikkub ja mele möistusse ärraseggab. Essimenne kahjo, mis wiin ihhule teeb, on köhho nödrus. Söma tahtminne kaub aega möda üsna ärra, suus allati wihha maggo, tihti okse aiab peale ja seddamöda keik ihho rammo lööb taggasi, et jodik ei jöua ennam tööd tehha, nenda kui teised mehhed. Köht ei jöua ennam toito werreks tehha, ja kui werrerammo waeseks läinud, siis keik ihho lähhäb  nõdraks, ja sellepärrast keik haigusfed hakkawad  hölpsamalt jodiko kui mu innimesse külge. Kui jodikul üks haaw ehk muhk sün- 318