weel küllalt. -- Kui sähhärdusi asjo kuleme, kas siis weel pitka jutlust tsrwis piddada? Eks nende hädda meile jubba kül ei ütle, et peame tsggema, mis hallsstaja Samana mees teggi? Oh, aitko Issand, et hallastaja ristiusk pea hallastamatta  paggana usso assemele astuks! üks India naene räkis missionäri abbikasale:  „Km mo essimenne laps ärra surri, wisin ma ohwrid templisse, kummardasin ebbajummala  ette ja ütlesin: ma tahhan sulle keik anda, mis mul on, kui mo teine laps ellama jääb; agga se surri ka ärra. Mo südda  olli täis wallusaid hawo. Kui kolmas sündis, läksin ma Guru (nõia) jure, wisin temmale ridid, kanno ja risi ohwriks, ta lugges  omma sanno ja teggi ebbajummalale kingitussi;  agga polnud selle tagga middagi, minno laps surri jälle ärra, ja nenda surrid kuus last järgemöda, ehk ma kü! iggakord ohwerdasin  ja kummardasin. Mo süddame kurbdus  olli, kui tulli mo sees ja mo näggo kui närtsind leht; ma ei mõistnud, mikspärrast ebbajummala  wihha ni kange 'minno peal piddi  ollema; agga minna ohwerdasin ikka peale." „Sa teadsid ütles missionäri abbikasa et nende ihhud surnud ollid; agga kas mõtlesid ka nende hingede peale?" „Seeb mo surem murre olli kostis naene  minna ei teadnud jo, mis nende hingedest  olli sanud. Kord mõtlesin, üks kurri waim on ühte, teine teist hinge wötnud ja winud,  ehk on nende hinged lindude ja kiskja ellajattte sisse läinud ja käiwad ühhest lomast teise. Minna waene ei teadnud sedda ja ollin  surmani kurwastud." Sa waene naene! ütles missionäri abbikasa;  agga kuida se tulleb, et sa nüüd mitte ennam kurb ei olle?" „Sedda põlle mul ennam tarwis!  kostis  naene. Nüüd ma tean, mo lapsed on Zssanda lesusse sülles ja parrem hoitud, kui minno sülles. Keik mo murre on nende parrast  kaddund. Nemmad on iggawesses ellus ja pea lahhan ka isse jarrele. Zesus on üllestöusminne  ja ello, temma sees ei surre ükski  ärra, waid lähhäb rahhulist maggama ja puhkab, künni surel hommikul ingli passun tedda ärratab: siis puhhib silmad unnest arra ja hakkab Jesust kiitma iggawest. Sest sadik kui ma ristiusko ollen tundma sanud, on mo südda täis maggust römo. Peaks se kallis walgus jubba ülle mailma keige pagganattele tutwaks sama!" Selle peäle ütleme meie süddamest:  Amen! Issand te sedda pea töeks! Nenda paljo seks korraks paggana emmadest. Juttud ja jutto jätkud. „OH, et ma parrem hobbune ollekfln, kui innimenne"! Öppimatta innimenne wöib ka öppetada ja waene head tehha, kui Zummal sedda tahhab ja nenda sadab. Austriamaal ellas üks rikkas wäesaks, kes wägga illusid hobbusid armastas. Jgga pääw käis ta mitto korda talli jures, sillitas ja paitas neid ja kutsarid ja tallipoisid piddid nende eest nisamma hoolt kandma, kui amme saksa lapse eest ja hädda neile, kui holekandmisses  pudust leiti. - Nälja aeg tulli kätte, willi läks hirmus kalliks, sobrad andsid saksale nöu, hobbusid ärramüa, mis kalli aiaga märato  kullo teggid; agga wäesaksa füdda ei annud  armsa lomadest mitte lahkuda, waid kuida  nad enne puhtid tango kolm kord päwas ollid sanud, nenda pärrast ka, maksko mis maksab. ühhel hommikul tulli herra talli jurest hobbusid  watamast ja laks mäele. Öue peal langes  üks pool nälgend tallo naene ta jalge ette mahha ja ütles: „OH, aus herra, kui hästi käiks minno kässi, kui ma parrem hobbune kui innimenne olleksin!" Kuida nenda, wanna emmake? ütles herra immeks pannes sinna jamsid, wannake,  ükski innimenne ei tahha jo muido lojus  olla." Oh Zummal, aus herra wastas naene mo mees on koddo haige maas, meil on 6 last, leiwa marja ei olle maias, tulline nälg teeb meletumaks ja ... . herra hobbustel on hommikust öhtoni puhtad tangud rankis, põlle mingisuggust pudust, on lihhawad ja rammusad  miks ma ei peaksin neid kaetsema?" 7