dikud selga ei sünni, korristud ja kassitud, ni hästi omma ihho kui ka maia ello polest; sest neil on uus meel, ja uus meel teeb keik ueks. Agga matame jälle, kuida luggu Kasiko küllas  eddasi läks ja mis Rammo Rein teggi ja räkis ning öppime meie sest ka nattuke. Nago iggal pool, nenda ka Käsikul olli tuttaw kihwt (mis minaks nimmetakse) kahjo  teggemas; ka siin olli temma terwisse ning ihho ja hinge rahho rikkuja; agga ta teggi pea nattuke hulluks ja mitto makswad selle eest rahha ja tahtwad hea melega hullud olla. Maia korristust Käsikul paljo ei leitud; kuida  mehhed wäljal ilma peata ja arrota tallitasid, nenda naesed koddo. Kärramist ja käksumist olli küllalt, agga maia näitas nago siggade laut ja perrenaesed nago suitsonuustikud  wälja. Ennast ehhitada ja kehhitada, illus  olla ja kassi wisil lakkuda, se on naesterahwa  lodud kombe ja olli Käsikul ka; agga et seal iggapäwa kalsud ja pühhapäwa rided ühhcs unnikus seisid; et seal toido waagnad kord aastas pesta said ja pima kappa ümber paar tolli söna olli; et sea pörsad ja lamba talled innimestega ühhes toas ellasid :c.: sedda  pannud kegi immeks, se olli jo mannast Käsikul nenda olnud. Selle wasto tahtis Rein neile ka nattuke rohto anda. Tänna otti jälle pühhapääw ja Reino naabred tõttasid Rammule  kokko. Nad mõtlesid tänna immet kui paljo üdist pöllotööst kuulwad, ja pannid wägga  immeks, kui Rein nenda allustaö: Rein: Rägime tänna ühhest wägga tarwilissest  asjast, mis kül just pöllotö ei olle, agga kust nisamma maia ön ja õnnetus wöib tulla. Mis arwate, naabred, mis peaks möistlikko  pöllotö järrele tarwilissem assi ollema? Otsa Hindrek: Ma arwan, et mu tö ja waew middagi ei aita, kui maias korristust egga korralist luggu ei olle. Rein: Tössi, Hindrek; sa õlled just märgi  sisse lasknud. Agga et keik sedda meel mitte ei tunne, et korristus ja koeralinne assi maias aialikko ello allusmüür on, sellepärrast tahhan tänna sest räkida. Silla Tönnis: Rein, kas sa arwad, et meie sea ello just armastame? Meie tahhakst- me kül ka, et meil keik ni puhhas ja haljas õlleks, nago sinns jures, ja et meie lapsed ni puhtalt ja kassitud kolis käiksid, nago sul; agga meie jöud ei kanna sedda wälja, meie põlle ni rikkad, kui sinna. Rein: Armsad sõbrad, se wöib kül olla, et mul nüüd nattuke ennam jöudo on, kui teil; agga minno maia egga lapsi põlle teie ial teiseti  näinud, ja teate kül, kuida ma sest otsa wölgadega wöitlestn; ollin paljo waesem, kui teie praego. Agga ma hakkasin sellega peale, et korristus ja koeralinne luggu maias peab ollema, nago ma sedda isseärranis Hollandi ja Belgia raial ollin näinud, ja mo armas Lisa on mind ka truiste aitnud; et meie nüüd murreta ellame, on surem ossa temma holekandmissest  ja korristamissest tulnud, ja senna jare põlle mitte käksumist egga räksumist karmis,  nago mönni tulle hark sedda arwab. Oh, armad naabred, kül on hea, kellel Jummal möistlikko ja allandlikko naese annab! Silla Tönnis: Sul wöib wägga öigus olla; agga ma kardan, et sest hirmus södda töuseb, kui meie koddo teist wist hakkame ülleswötma;  keik naesed ei olle mitte sinno perrenaese  sarnatsed. Küllad õlled sedda ka ello sees näinud: midda rummalam naene, sedda kangekaelsem ja tiggedam. On parrago sähhärdusi  ka, kus igga tülli na ese st hakkab ja enne ei löppe, kui mees järrele annab ja andeks pällud! Oh, Rein, sa ei tea mitte, kui suur rist on ühhe tiggeda naesega kous ellada! On kui läddijooksja kattus ehk iggapäine  peawallo! Jummal hoidko selle eest ehk peästko sest! Rein: Armas Tönnis, ma möistan so sanno kül ja tean, mis sulle neid suhho aiad; agga ka pahha naesega peame katsuma läbbi aiada ja otama, künni Zummal parrandab ehk lahhutab. Sest õlleks kül paljo rakida ja se wöttaks poljo rumi, agga meie peame omma maia korristusse pole taggasi pöörma. Ussid, kassid ja pahhad naesed ei kao ommeti ma pealt, waid neid olli enne ja jääb pärrast, kuid püüdko iggamees neist ni emal hoida, kui ial wöib; ja kellele se rist ommeti kaela langenud,  se kandko sedda palweö ja waggust 364