kes meie surma on surretanud ja iggawesse ello uksed meile lahti teinud! Jöulus pühhitseme temma kallist sündimisse päwa, tehkem sedda ka süddame römoga! Heitkem muesest ärra kelk misga meie Jesusse söime ümbsx ei julge minna. Targad töid temmale ohwrid, kulda, wirokit  ja mirriz nisuggusid ohwrid ta meite käH ennam ei tahha, waid usso kulda, pattokahhetsemisse  mirri ja palwe wirokit, sedda ta meite käest otab. Wigem siis temmale rohkeste tänno ja kitusse ohwrid, mitte üksi suust, waid süddamest, kui need, kes omma süddant Jesusse söimeks ja sängiks annud ja temma armo maggusust maitsta sanud. Parrago, on weel paljo neid, kes kül temma nimme kandwad, agga ommas süddames temmale rumi egga maad ei anna ja sepärrast pühhad Jöulo-pühhad Hindu ebbajummala piddudeks tewad, kus ihho sööb, joob ja parremad rided kannab, agga hing tullist nälga tunneb. Hoidko meid Jummal selle eest! Neile nüüd, kes parremat römo tundwad, kui se on, mis sögist, jogist ja tühjast aiawidust tulleb,  panneme ka üht jöulo-laulo sia jure. Jah, laulgem wennad, meil on asja laulda, kelle patto lunnastusseks Jummal otsego omma silma peast ja süddant rinnust on kinkinud? Keik meie terwe ello peaks üks tänno jo kitusse laul ollema, midda ennam weel sel kallil Jöulo aial! Jöulo - laul. Wisil: Sull', sull', Jchowa tahhan laulda. Nüüd laula, Sion, laula rõõmsast: Jmmanuel on meile sündinud! Oh pühha ö, mil pühhaft taewast On pühha Jssa heldus ilmunud! Kui üksige ei teadnud ennam nõu. Siis ilmus Jssa arm ja Jssa au. Oh, kuida on ta armastanud Meid, kes ta käsko järgest rikkunud, Et omma ainust Poega annud. Kui patto süüd meid pörgo kiskunud! Kus on üks arm, mis nenda armastab, Et pättuste eest taewast pörgo lääb? Nüüd on meil Laewa uksed lahti: Kes pattust pörab, ussub, önsaks saab! Oh räkimatta armo tähti, Mis usklik hing Jesusse sõimes nääb! Sest omma Poia pühha nimme sees Meid kannab Jssa armo süddames! Sest aftkem temma sõime ümber Ja kiitkem iggawesse armo tööd; Siin hingab meie hinge söbber Ja Ellowürst, kes meie surma ööd On walgustanud, ello jälle toond, Ja meie patto parrast wandeks saand. Mis on meil temmal' ohwriks tua? Ei kulda, mirri egga wirokit; Ei nõua temma süa, jua, Waid nõuab maimus waesid süddamid; Neid ohwerdagem uskus Lemmale, Need ohwrid on ta mele järrele. Ei oüe ta meilt sama tulnud, Waid meile toma hinge õnnistust; Meilt on ta surma wallo sanud. Ja meie temmalt ello römustust; Ta armo südda selgest armust keeb Ja neid, kes uskwad, armust önsaks teeb. Oh Sion, õnnis õlled sinna So Jummal on so lihha, sinno wend! Ta ette wöid sa palwes minna, Kui uskus temma ommaks annad end. Ta kuleb enne, kui sa pällud meel. Ja ütleb jah ning amen keige peal. Sest piddagem nüüd ommad pühhad. Ja Jesus olgo meie jöulo-rööm; Lass' nõuda, kes muud römo nöudwad! Kus Jesust põlle, seäl on hinge surm. Oh pühha laps, keik hinged pühhitse, Et kõlbaksid so sõimeks järgeste! Sannumed ommalt maalt. Nüüd waatkem, mis meil pähhiks muist asjust  kätte putub ja hakkagem wanna wisi jälle esmalt Riast peäle. Siin on mönned kirjo pea- ga mehhed kirja pannud, kui paljo Wenne rikis  minnewa aasta neid innimessi olnud, kes sest ellawad, et sisse ostwad ja wälja müwad ja sellepärrast kaupmehhe nimme kandwad. Wenne riik on kül suur, agga nende hulk põlle ka pissuke, kes seäl sees kauplewad. 202