„Ohhoo! hirwitas Lanto weel ennam ja kirristas hambaid, kül sa pead warsi näggema, kulda nad sisse peäsewad; agga siis hadda sulle, sa lehma lihha söjatte söbber, (risti rahwa söimonimmi) kes sa üht Hindumeest  nende pärrast kinniseud! Hädda sulle! siis kedan ma sind sebiks!" „Tühhi ähwardus! wastas Tollar. —- Lanto! mötle ennam ennese, kui minno peale. Ma ollen Hindumees ja Wisnu on mulle ka süddant rindu annud. Sa õlled minno ka ja siin on mo kahheterrane moök; ni pea kui stnno Las karid sia sisse tungiwad, leidwad nad so surnokehha omma werre sees! Se on ni tössi, kui sa mind praego näed!" Lanto kohkus sedda kuuldes ärra ja küssis: „Mis palka sa selle truusse eest omma perremehhe  käest saad?" „Minna ei ota selle eest muud, kui et ta mind tännab, ütles Tollar; ta on mulle küllalt head teinud." Siin näeme nüüd jälle, mis sest norest Hindust õlleks sanud, kui rikkas, agga usso polest tuim tohter tedda ristiuskus õlleks kaswatada  ja öppetada lasknud! Agga mis tal ennesel ei olnud, ei woinud ta omma kaswandikkule  anda. „No hea kül, ütles Lanto lasse mind lahti, ma teen sind rikkaks! Leika mo köied katki, pöggene minnoga ärra ja pool saki peab sinno pärralt üksi ollema!" Tollar naeratas. „Wata enne, kas saak kääs on, Lanto, ja pärrast hakka jaggama! Ni wähhe kui mind so ahwardus hirmutab, ni wähhe mind so awwaldus melitab!" „Kas sa ennam tahhad — küssis Lanto. „Pea su! kärritas Tollar Ma põlle mitte wanna naene, et sa minnoga sel kombel  lorrised!" „Sa ei tahha mo jutto mitte kuulda wötta?  sa tahhad mind mo waenlaste katte anda ja õlled Hindu, nago minna? Huuu! ullus Lanto ja su jooksis wihha parrast kollast wahto. - Oh, kui ma rummal jöe äres mitte ni waljust põlleks räkinud! Oh kui ma lahti õlleks! kui mul üks söariist käes õlleks! kui ma teisegi ka lah Korraga jäi ta wait. Tollar watas stnniks aknast wälja, agga kui ta silmad taggasi pöris, näggi ta, et Lanto teise käe olli lahti sanud. Tollar kargas ta peale, et teist kät ka lahti ei te, ja nüüd tulli kibbe woitleminns. Lanto kargas lahtise käega, nago ellus tiger Tollari ümber ja püdis tedda ennest alla sada ning ärralämmatada. Agga Tollar kerutas, nago us ennast temma käest lahti, kalarättik ja sidi nöör, kus pool kuldtükki külges kõlkus, jäid Lanto kätte. (Jääb polele.) Jutto jätkud. Monne aia eest istusid hulk rahwast pulma laua äres kus söma-palwet häbbi asjaks peti ja parrago! põlle nende pulmade pudust. Ommeti  olli üks mees pulma rahwa seas, kes waggusi käed kokko panni ja pällus: „Jssand, sinna teed lahti ommad helded rohked käed ja täidad keik, mis ellad, hea melega. Sinno suur nimmi olgo kidetud nüüd ning iggaweste.  Amen." „Kas sinna ka monni wagga Pühha-Peter õlled?" küssis üks pooljoobnud pulmawoöras. „Sedda kül mitte", wastas teine, „agga ma piddin küssima: Kas sinna siis monni öäl lobba-su õlled, kes mitte Wlle kuulnud, et Zummal ennast pilkada ei lasse? Wend, ärra hakka astla wasto takka üllesse löma, se tulleb sulle wägga raskeks!" Pilkaja jäi wait ja teised ka mõtlema. Kui mees pärrast söma jälle kaed kokko panni  ja ütles: „Zssand, sinno suur nimmi olgo kidetud ja tännatud sömisse, jomisse ja sinno kalli sanna eest" ei naernud kegi ennam, waid pannid ka käed kokko. Tössi on: Mailmas on suur pudus lummala  kartussest, agga usklikkude seas pudub ka weel ussujulgust, muido saaks mailm hopis ennam töt kuulda. Armastus leiab nou. Uks.haige jalgadega  tallopoeg ellas 2 pennikoormat kirrikust kaugel. Issanda sanna olli tal armas, agga 249