temma meile kingib, põlle head armopäwad, ja temma annab neid meile selle karmis, et ennast iggawesse ello wasto peame walmistama.  Sedda ütles lesuadial kül keik kössi ollewad  ja uskus ka nisammoti, agga nimmetas ka ühhelhobil, et kurja maimust ja kurratid mailmas küllalt olla, kes innimestele keiksuggust  kahjo teggewad. No muidogi tööst, wastas  abbilinne, agga Jesusse Kristusse nimme kartwad keik kurratid, ja kui sedda nimme appi  hüame, siis tagganewad nemmad meist. Sepärrast  mingem omma maiasse jälle taggasi, luggegem omma usso tunnistust ja pallugem Jssa meie ja hüüdkem nenda Issanda Jesusse nimme appi. Wimaks tulli ommeti manna lesuadial ja kaks teist risti usko leske abbilisse  jarrele; agga kui senna ollid sanud, ei tahtnud kegi maia sisse minna. Siis lükkas abbilinne kibbowitsad ukse pealt eest ärra ja laks esmalt ees sisse. Weel ikka ei julgend naesed sisse minna; agga kui naggid, et lemmale  middagi pahha ei sündinud, astusid ka nemmad wimaks sisse, ja siis lugges ta nendega  usso tunnistust ja hüdis Issanda Jesusse nimme appi. Aega möda kaddus ka nende hirm ja kartus ja ellawad sest sadik jälle omma  maiades. Nenda on luggu, ja ei mitte üksi Ostindiamaal,  kus kül ebbausk ja paggana näidusse  kombed mannast sadik rohkeste ellamas on. Löuna poolt Ahwrikamaalt kaebab üks missionär seddasamma ööldes: „wannad paggana kombed, kui pahha umbrohhi, aiab ikka jälle üllesse ja püab uut semet ärra lämmatada."  Pitkne olli seäl ühhe ristiusko Betsuani-Neegri  maia sisse lönud ja maia perremeest  ennast surmanud. Warsi todi üks manna  Betsuani pagganatte nöid senna, kes ni hästi maia kui mahha lödud mehhe naest piddi  puhhastama. Ni pea kui missionär sedda kulis, läks ta marsi senna ja leidis ka nõida wärwitud näoga eest ja krants peas. Ta juuksed ollid raswaga märitud ja hiilgwa kiwwipurroga  ripputud, et nago höbbe hiilgasid. Temma ees seisis suur weeriist ja mitmed wälja  rohhud, misga maia ning surnud innimesse suggulased piddid puhhastud sama. Ka olli üks kitse tal tappetud ja selle lihha ja sissekonnaga  tahheti weel mönnesuggused tembud ettewötta. Missionäri meel olli wagga haige ning ütles nöiale: „Kassi minnema, sabana laps! mis on sul nendega teggemist, kes Kristasse  nimme peale on ristitud?" Nöid hirwitas  wasto ja teggi, kui õlleks ta omma teo eest weel tännowaärt olnud ja üks nende kolme  Betsuani-naeste seast, kes seal jures ollid, (keik kolm ollid ristitud) pudis ennast wabbandada  ja ütles: „Armas öppetaja, egga mo südda neid asjo ennam ei ussu, agga eks olle mannast harjund assi." Nenda sünnib weel saggedaste mitmes paikus, ja ikka ennamiste on naesed, kes sel kombel paggana mudda sisse jälle taggasi langemad. Jummal on kül helde, agga ei anna ennast mitte pilkada. ühhes küllas kulutadi selle salmi ülle Zummala  sanna, mis Matt. 6, 33. seisab. Seäl wastas üks paggan ja ütles: „Teil on üks tigge Jummal, kes neid warsi ärratappab, kes tedda truiste ei teni; tedda ei tahha meie mitte tenida." Et ta nenda räkis, se tulli sest. üks Paria-Hindu  laskis ennast mönne aia eest keige omma  naese lastega ühhes ristida. Jssa nimme  sai Peter. Eest otsa ollid nemmad ka iggas  tükkis laitmatta innimessed, nenda et minna  Peetrit teiste wannemaks tahtsin panna. Temma lapsed ollid ka kolis ussinad öppima ja terrased tähhelepannema. Nüüd tulli kord, et temma wannem tüttar piddi mehhele sama. Peigmees olli prudiga suggulane, agga ristiusko  ei tahtnud ta mitte heita. Jssa sattus se labbi sure kiusatusse sisse ning andis wimaks  wasto minno maenitsust omma tütre pagganale naeseks, kes nüüd ka pea jälle paggana  porri sisse taggasi langes. Peter isse jahtus ka aeg aialt ärra, ei tulnud ennam kirriko, keik maenitsussed ollid ilmaasjata ja Peter olli pärrast paggan jälle nago ennegi. Sel aial kaddus neil üks lammas ärra, mis kuskilt leida ei olnud; ja ehk kül omma paggana jummalaid  ka appi hüüdsid, ei aitnud ühtegi. Seäl ütles naene: kui ristirahwa Jummal 261