wöttab, hawa sisse tunginud ja paistetus ja wallo laks tund tunnilt ni sureks, et mees 24 tunni parrast hinge heitis ja ükski tohter ei wöinud awwitada. Nisuggune 'assi öppetab  ennam ettewaatmist, kui muido pitkad maenitsussed. Sannumed pagganattest ja missioni  tööst. Laste misstoni - tööst. Pagganattest wöiwad ristiinnimessed, ja ristiinnimestest pagganad sada. Se sanna wöib mönnel weider olla, agga on ühhelt poolt Jummal tännatud! ja teiselt poolt Jummal parrago! üsna terwe tössi. Ehk kas ristitud innimessi, kes paggana ello ellawad, ma peal ei olle? Oh, et neid wähhem õlleks!  Onnis  on, kes Önnisteggiat tunneb ja armastab  , agga sedda önsam, kes sedda warra peäle hakkab. „Laske need lapsokessed minno jure tulla, ja ärge keelge neid mitte", on ta omma pühha sanna sees üttelnud. Armastab  agga kegi Önnisteggiat, olgo noor ehk manna, siis on se lodud armastusse wiis: ta tahhab ja sowib ka wist süddamest, et sedda  keik teised nendasammoti teeksid. Usk Jesusse  sisse öppetab tundma, kui kallis assi usk on. Kui teekäia tuiso ja tormiga soja ullualla  on sanud, siis mõistab ta nende eest kahhetseda,  kes alles tuiso käes eksiwad ja neile seddasamma sowida, mis temmal käes on. Meie kohhus on omma lapsi öppetada: „Tundke  ja maitsege, kui hea Issand on!" ja neile ka pagganattest könneleda, et arro saaksid, kui õnnetumad nemmad ilma ussota on. Se on wagga wannematte ja koolmeistride ammet, ja waggad peaksid nemmad möllemad ollema.  On waggadus neile wastomeelt ja pannewad  sedda naeruks, siis on kits kärneriks mis peawad kaswatama, sedda kautawad. Selle eest hoidko meid Issand meie Jummal, kes weskekiwwist ja süggawamast merrekohhast rägib!" Kas tahhate, ma rägin teile nattuke laste  missioni tööst? Wöib olla ehk sest on kasso luggejattele ja pagganattele. Üks koolmeister rakis paar kord näddalas öhto koli löppetussel omma kolilaste römuks ja öppetusseks wöerast madest ja rahwast. Ma-kaart seisis seina peal, näitas wahhel näppoga  ka senna peale, et lastel parrem mele jääks. Muidogi räkis ta seäl jures ka pagganattest  ja nende õnnetumast ellust, kui ka sest, kuida missioni-tö läbbi neile koit töusma hakkab. Lapsed kulasid pärrane suga ja hakkasid  missioni-rööd armastama, enne kui weel sedda nimme tundsid, ja saggedaste pattusid lapsed: „Räkige meile tänna jälle pagganattest,  kuida lummala sanna kulutaminne neile teist ello toob!" Nenda läks mönni aeg möda ja lastele assi sedda armsamaks, ühhel  hommikul, kui katekismussest essimest käsko  selletadi, tulli ka könne ebbajummalattest ning koolmeister öppetas, kuida keige ristirahwa  kohhus on selle eest hoolt kanda, et nende keskes ja ka pagganatte seas wöiks töeks sada, mis igga pühhapääw lauldakse: „Au kitus olgo iggawest. Sel aino Jummalale", :c. Seäl tundsid lapsed, et se tössi kül on, agga tundsid ka, et nemmad senna middagi ei wöi parrata; sest pagganad ollid neist kaugel ja nende jöud kassin. Agga süddamed ei janud  ommeti rahhule, waid üks küssis teise käest: kas wöime ka middagi pagganatte heaks tehha ja kuida teme sedda? Wimaks tutti neil mele, et mönne aia eest ollid kuulnud, kui hattastajast Samariamehhest selletadi: kuhho innimenne isse ei sa mindud ehk temma tö ja ammet tedda ei lasse minna, se andko omma  „kaks tenari rahha" (wöiwad ka kaks koppikut  olla, kui ennam ei olle) nende abbiks, kedda Issand sadab (Luk. 10, 35.) ja temma  põlle mitte wähhem, kui need, kes isse läinud, ja on teinud, mis ta kohhus olli. Nüüd olli laste! arro kaes. Nad teggid enneste  wahhel kauba ärra: kel olli, se töi ni paljo kui jöudis, ühhe surema lapse kätte kokko  ja se panni keik pabberist tosi sisse, ja tosiga  kolipuldi peäle; tosi peäle kirjutasid nemmad:  „Kolilaste kaks tenarirahha waeste pagganattele."  270