Perno Postimees ehk Näddalileht M 58 tBM Peenus, kesknäddal Igmal Märtsil. kannatamisse näddal on ka ja meie praego kesk temma sees. Kolme päwa parrast on suur ärralunnastamisse pääw, mil lehowa kässo pühhadus ja armo pallawus ühtlase on lekinud. Ma wärriseb, kaljud löhkewad, päike lähhäb pimmedaks, Jummala poeg kissendab ärranetud ristipu peäl, ja ükski ei kule egga tulle appi. Mikspärrast? Sinno ja «MUS pärrast! Kui temma õlleks abbi sanud, olleksime meie ellus ja surmas abbita jäuud.  Sepärrast, ristiwennad, ärge jookskem siis surest näddalast mitte, nago weised nissust, läbbi. Kes surel näddalal Judas tahhab olla, ei woi üllestousmisse pühhal Petrus olla. Kelle südda Kustusse surma päwal surnuks jääb, sel põlle ka üllestousmisse pühhal üllestousnud  Kristust. Jägem seisma, lögem wasto rindo ja öhkagem: Ellowürst, olle ka meie ello ja surreta meie surma, muido lähhäb keik raisko! Sure-rede-laul. (Wisil: Keik werretilgad wötsid Peäftja.) Nüüd lähhäd sinna ohwerdama, Arm on sind nenda kinni köitnud, Oh Üllempreester, meie eest! Et hamatud ja werrine, Ja isseennast ohwriks andma, Sa meie parrast hinge heitnud, Mis kestab nüüd ning iggawest. Kui pühha Pasa-talleke. Sa lähhäd pühha paiga sisse Et ollid isse mahha jäätud, So omma pühha werrega: Ei jätta sa nüüd ial meid; Sa ohwerdad ja õlled isse Kes uskus sinno peäle lootnud, Se ainus pühha ohwer ka. Need iggas häddas abbi said. Kül rasket teed sa õlled käinud Nüüd nurrisego kurrat põrgus Kui Kolgatale läksid sa! Ja mihkago meid rahwas keik, Kül hirmust surma wallo näinud, Ei kohko meie surma orgus, Meid surma wallusi lunnasta! Ta arm on meie warjo paik. Sa kissendad, ei Jummal kule, So risti pole ülleswates, So häddahüüdmist kannates; On meie teekond kerge teäl. Sa surred, ei so jure tulle, Ja kurja lihha surretades Ei maast, ei taewast abbimeest! Sa annad woito woido peäl.