- sa annad aitummal, et ma so lauda nattuke  ollen kohhendanud, ta näitas liig ellatand  wälja. Jummal teab, kus need sörmed köddunewad, kes sedda lauakest on teinud, ta näitab wägga manna ollewad." „Uendanud!" karjatas Koser muud ei sanud ta pahha melega ennam suust wälja. Ta õlleks Äbelile süddame pöhjast selle hea teo eest russikaga pähhä annud, kui se õlleks korda läinud. Sedda pahhandust ei õlleks ta mitte unnes ette teadnud. Würst tahtis jo wanna, peale sadda aastast lauda, kuida piddi ta uskma, kui temmale alles eile poleritud laud ette todi, et se keiser Petri tehtud on? Keige wallusam olli Koseril, et omma wihha ei tohtinud näidata, waid piddi weel pealegi „olle terwe" ütlema, kui lauda wasto wöttis. Hambaid kirristades teeb ta lahke näo, wöttab  laua selga ja lähhäb. Koddo kirruwad Keiliga kõris ja katsuwad sure waewaga wärwi pealt ärra sada ja uest lauast jälle wanna tehha. Tö wöttis aega, agga läks ommeti korda. Siiski olli kahjo suur, wägga suur; sest würst olli selle aia sees keige omma saea tukkatiga ärrareisinud ja selli paril suud silmad wet täis. Koseri ainus troost olli se, et würst lauda sel näul muidogi  ei õlleks wastowötnud; peale sedda ei olnud  kohto tunnistust weel kumbagi selli taskus. No kuida kohtotunnistust sada, kui eddespiddi  mönni ostja juhtuks tullema? Eks nöupärrast  ja köwwera käega. Koser tundis rae» koia peal üht kirjutajat, kelle tint wägga hästi  kirjutas, kui senna kulda ehk höbbedat sisse wiökadi. Selle jure läks temma nüüd ja wiskas  mönne höbbetükki tindi sisse. Kümne kuldna  eest olli raetunnistus Koseri taskus, ja seal sees seisis selgeste üllespandud, et raekoia ramatude  järrele 1711 Peter Romanow, Karlsbadi  tisleri-ammeti au-liikmes olli üllesse wöetud,  pärrast sedda, kui ta wägga kennaste tehtud  kolmejallaga kaardi mango lauda olli teinud.  Mis sa weel tahhad? Nüüd olli keik muido korras, kuid üks rikkas ostja pudus, ja se olli minno melest se pea assi. Laud piddi otama. Hea tük aega läks möda, ükski ei küssi- nud ennam Koseri lauda. Selle wahhe sees olli Koser isse meistriks ja naesemehheks sanud. Ta äiataat olli rikkas mees ja wäimees sai ka hästi otsa peale, ja temma õlleks kui õnnelik mees rahhulist ellada wöinud, kui La mitte ahne põlleks olnud ja püüdnud lennates rikkaks  sada. Keisri Peetri laud kippitas Lemmal  süddame peal. Rae kirjutaja su toppimisseks  piddi ta aeg aialt weel mönda kuldnat  wälja wiskama. Mönned wöerad ollid Lemmale kül jubba 59, mönned 199 kuldnat pakkunud, agga Koser tahtis selle läbbi rikkaks sada ja ei annud ärra. No wimaks näitas kaua otamisse järvele ommeti pääw tullewad, mil Koseri ön õitsema hakkas. Uks rikkas Jnglisma Lord olli sest lauast kuulnud ja pakkus tukkatit. „O Ho! mõtles Koser, nüüd on aeg ühhe härja seljast kaks nahka wötta", ja küssis 300 tukkatit.  Inglane piddas hinda liig sureks ja laks omma teed. Oh, kirjo koer, jälle su wet täis! Agga ön polnud weel keik möda läinud,  waid marsi pärrast sedda tulli wenne würst Demidow ja pakkus 300 tukkatit. „Seal ta on! kilkas Koser ikka tagga parremaks!"  ja küssis nüüd julgeste ätw tukkatit. Würst mõtles, köngutas pead ja läks. Koser kratsis kukla takka, agga ta ahnus kaswis igga päwaga. Ta olli julge, et Wennemaalt ommeti wimaks se mees wälja tulleb, kes ta kukro täis toppib, sepärrast otas temma ja hoidis lauda. Uhhel ösel töusis meister Koseri jures kärra  wälja: „Tö tubba pölleb!" Keik ommad  ja wöerad tõttasid warsi appi, tulli sai lämmatud, agga oh, oh, sedda õnnetust  kallis laud olli sütte unnik! Mis nüüd kurbdusse kustutamisseks tehha? Möttelgo  igga ahne Koseri wallo: 3W tukkatit ollid tuhkas! No mis ta nüüd teggi? Eks sedda, mis ahnus saggedaste aiab teggema: selsammal  õhtul leiti meister Koser pöningult, surnud kõrri olli mahha leigatud ja sedda olli ta isse teinud! Kes sedda kuulsid, lõid risti ette ja ütlesid: „Rahha on ikka hinge warras!" 199