waewaks lahhab. Nenda olli luggu pari näddala  eest taggasi. Londoni lin arwata 6 ehk ? pennikoormat ümberringi, olli ni pakso uddu sees, et innimessed ulitsa peäl ei näinud käia. Ulitsa - latred südati kesk päwa aego pöllema, agga se ei aitnud ka middagi; tulli ei paistnud  mitte wie sammo peäle. Jalla-innimessed  käisid kässikaudo möda müri äärt, ja kes sõitsid, piddid holega parrema pole körwa hoidma ja ni tassa käia laskma, kui õlleks neil munna korwid peäl; sellegipärrast sai pärrato  sure linna kohta monni ais murtud ja monni wanker löhhutud. Temse jöe peäl ei tohtnud suremad laewad mitte paigast likuda; piösemad kes Ukusid, ollid tulledega walguötud  ja kellad järgest peäl, et mitte ühhe teise peäle egga wasto ei aiaks, ja ommeti on mitto teine teise wasto toukanud ja ennam ehk wähhem wigga sanud. Mitto innimest said ulitsatte peäl mahha aetud ja monnel käed ja jallad murtud. Raudtede peäl piddid massinad  ni tassa käima, et jalla wois körwas käia ja piddi järgest heält tehtama, et wasto tullejad emalt woisid kuulda. Ka maiad ollid uddu täis ja innimeste rinnad maeti kinni, et keige terwemad piddid läkkatama. Ommeti on Londonis omma saddatuhhat mehhikest, kel nisuggusest uddust tulline hea meel on. Kes need on? Kes muud, kui taskopühkiad, näppomehhed ja leikajad seält, kuhho nad põlle külmanud, ehk pärris nimmega margad. Neile on nisuggune uddu Londonis oige nisso öitsemisse pääw. Olli kelm tükki ärratombanud ja kolm sammo emale karganud, siis ollid ommast ilma.  Öhto on ilm korraga jälle selgeks läinud ja uddu nago pühhitud. Meie maal on nisuggused ilmad tundmatta assi. Kunnlnga tütre pulmad, kes Preisima minniaks  saab, peawad Kolme-kunninga-päwal kätte tullema. Hispaniamaalt. Siin on rahwas arroto römus. „Üks prints on meile sündinud!"  köllab ühhest rigi otsast teise. Peäle aastat ollid Hispania rahwas üht issast äujarje pärriat ootnud nüüd o' kä! Keik Madridi lm teadis: 15 suretükki pauko tahhendawad  printsessi, kui ennam paukusid, siis on prints. Ni pea kui suredtükkid mürrasid, hakkas rahwas luggema „ : 12 ... . 13 ... . 14 .... 15 16 ... . hurrah! nüüd on prints sündinud! Ellago emma! ellago poeg!" kissendas keik rahwas ja töttas lossi pole selgemat teädust sama. Sest sadik on keik riik römo tais ja allamad sowiwad kunninglikko emma ning lapsele pitka igga ja head önne. Sannumed kirrikutest ja kolidest. Pühha-Peter. (Mis Nr. 19 polele jäi.) Teise ku essimessel päwal kollis Peter ommad  asjad körtsi. Se olli ka just pühhapääw  ja Peter mötles: kül nad tewad nüüd jälle nenda, nago esmalt seppisega, lähwad möda ja hirwitawad; agga sest põlle wigga! Ommeti kiskus korts ennam ennese pole, kui seppikodda, isseärranis pühhapäwal. Rahwas tullid nisamma, kui wanna körtsmikko aego ja näitsid keik kartust unnustand ollewad. Körtsi tubba, mis enne soppane ja räppune olli, et jallad pörmando külge kinni hakkasid, olli nüüd puhhas ja kassitud, mis läikis; seinad  lubjatud ja lauad pengid ölliwärwiga wärwitud,  et lust nähhä ja monned klasiga pildid kölkusid seina peäl, mis rahwas hea melega wahtisid. Sep wöttis omma woörad lahkeste wasto. Woörad küssisid öllut ja said öllut; küssisid tubbakast, sep andis sedda ka. Monni  küssis napsi, no mis tehha, ei olnud sedda tänna weel. Mehhed urrisesid, agga jäi weel waggusi. Nüüd küssisid kaar ta ja Peter wastas: „Kaarta mul ei olle!" „Anna kaarta!" karjus üks. „Kaardid walja!" hüdis teine kas meie sia tukkuma  olleme tulnud?" „Kaarta mul ei olle", wastas Peter jälle; agga waggusi. „Kas same kaarta, woi ei sa?"  kissendas  üks, kel öllut subba peas kihhama hakkas. 200