Sannumed põllo ja mu maia tööst. VIU. Pöllokülwamisfest, mil aial ja mil tvistl. Aasta enne sedda, kui Kasi ko perremehhed Rammo Reino jures kous hakkasid käima, olli wägga wessine sui olnud. Pöllomeestel olli waene piddo ja said paljo kahjo. Waene olli kewwade sui wilja semet tehha, waene olli leitusse  aeg, pöllud läksid mannaks, tuul rabbas paljo mahha, agga wihm ei lasknud leikada; meel waesem olli rukkikülli; kartohwlid mäddanesid  pöldo ja mönne seemne pöllo peal viusid  pardid. Kes kewwade ommad kartohwlid sure wihmaga mahha pannid, jäid neist ilma; nenda ka mu willi: kes üksi se peale mütles:  „nüüd on aeg ka, nüüd pean külwama," 2 sai ennam ehk wähhem kahjo. Ammo polnud kegi pöllomeeste kaebdust ja õhkamist ni paljo kuulnud, kui sel suil. Waewalt paistis kord päike ja rahwas tõttasid töle, kui jubba jälle raske wihm tulli ja keik ärra rikkus. Kindel lotus Jummala peale ja holas tähhelpanneminne  tö jures, wöiwad nisuggusil päiwil  pöllomeest üksi jalgul piddada. Nenda mõtles Rein ka: Loda Jummala peale ja mis sa teed, sedda te möistlikkult, ja immeks olli panna,' temma kartohwlid ei mäddanend mitte ärra, hein läks korda ja rukkiorras olli teisel kewwade!  illus; leikusses sai kül ka nattuke kahjo. Kewwade ollid keigil kartohwlid ammo maas, agga Reinul alles keldris. Temma otas künni  Jummala ilm lubba andis ja se olli liggi Zani päwa. Agga kui temma kartohwlid priskeste  kaswasid, siis teiste! jubba maddanesid. Rukki külwiga olli sesamma luggu. Olli külwi aeg kä, wiskasid mitto seemne pöldo ja kündsid sisse, kui ka wessi adra tagga wao sees jooksis ja tö-lomad nago sawwikastis sõtkusid. Agga mis sealt wälja tulli? Ma padus pärrast köwwaks,  orras olli waene ja willi weel waesem. Rein ütles: „parrem ma jattan külli teggematta,  kui et tühja tööd teen ja pöldo narrin."  Ta otas parrajat aega, kullis kül hiljem, agga ei wiskand porri sisse. Teiste orras olli kül hopis wannem, agga Reinul hopis parrem, ja se on jo pea assi. Keik mis Rein teggi, sedda teggi ta kui mõistlik perremees, kes mitte uisapäisa eddasi ei jose. Sedda ollid teised küllamehhed kül ammo tähhelepannud, agga uhkus ja pahha meel Reino wasto ei lasknud neid sest räkida. No tänna tulli jut otse kui koggematta. Otsa Hindrek: Agga tänna on jälle ni soe pääw, kui pottekski süggise aeg; kui sedda olleksime ette teädnud, siis põlleks rukki külwiga  ni rutto olnud, sest hillised külwid kaswawad  nüüd hopis parrem, nago meie sedda minnewa süggise sinno hillisest külwist näggims.  Rein: (naerdes) Hindrek, wanna küllamees,  kas arwad, et nüüd aiad päwad on teisemaks läinud, kui enne? Tahhad sa nüüd Jöulus heina nita ja Janipawal worstiküpsetada  ja saniga söita? Agga olgo peale, selleläbbi  olleme ommeti korraga öige jutto otsa peale sanud: sest minna tahtsin tänna muidogi wilja külwist räkida. Jaggame sedda peatükki kahte jausse, esmalt  talliwiljast, pärrast su iwiljast. Kui wägga külliteggemisse jures tähhelepannemist  tarwis on, ollete issegi näinud ja arro sanud; sest ühhesugguse ma ja ühhesugguse  rammo jures on ommeti suur wahhe wilja jures. Oja Pet-er: Mis meil seal tarwis kaugelt  otsida, wöime jo kappoga katsuda, agga arro ma sest ei sa. Minna ollen Lirtso-nitus sinnoga ühhel päwa! külmanud, ollen nisamma paljo koormat sõnnikut pannud, nisamma kündnud  ja äästanud nago smna, et tahtsin katsuda,  kuida lähhäb, ja säh! sinno orras on ommeti parram kui minnul, ja sul lähhäb iggapä priskemaks, mul willetsamaks. Wötta nüüd arro kinni, kust se tulleb? /Rein: (jälle naerdes) Peter, kui rummalsd  innimessed.nisuggust asja naggewad, kus nemmad ennam arro ei sa, seal on ebbausk  *) warsi käe pärrast ja kunst ja nöiduS peab sedda ollema teinud; sest „öige assi se ei wöi olla." Agga ma tahhan sulle warsi *) Ebbausk on iggal aial rummalusse tundmisse  märk. 71