Kei? (naeratades): Kül on kenna ja armas,  Kui meil ka jubba nenda õlleks? Rein: Aega möda asjad kaiwad; olgo Leil agga kindel nöu ja tahtmmne parrema korra peale sada. Sarwe Andres: Agga nisuggune uus seadus wöib inneto rahha maksta, mis meil ei olle. Rein: Põlle ni hul mitte, kui sa arwad, ja kui sa tahhaksid 20 pühhapäwa mina jomatta  jätta, siis õlleks sul jubba pool kullo kaes. Pima nöud ei tohhi koggonist toas olla, waid peawad aitas ehk keldris seisma. Muidogi  ei pea öige korristus mitte üksi toas ollema,  waid ka keldris ja aitas, ja laudid ja riolid, kus pima nöud peal seiswad, peawad puhtad ja haljad ollema. Ollete mu asjaga jubba nattuke eddasi sanud, siis olgo essimenne tö, et omma uste alla, kust nüüd ükski ristiinnime läbbi ei sa, kuid peab ennast pölwini passaseks teggema, ommeti  künart kolm ehk nelli kiwwi pörmandut tete. Kiwwa on teil küllalt ja tö põlle ka mitte nõidus. Kui paljo parrem on puhta kiwwi ulitsa peal käia, kui passa ja soppa sees sötkuda. Ja on se tö tehtud, siis waatke selle peale, et sesinnane pörmand ka puhhas saab hoitud ja pühhitud, et jälle pühkmed ja mu purro senna peale unnikusse ei korja, kus perremees  ehk perre kaela wöiwad murda. Nendasamma on ühhes öiges maias keige öuega luggu. Seal ei pea mitte riistad, nöud, sönnik ja ölled, nago kaapsad ja tangud, ühhe  teise seas ollema, waid iggal asjal omma paik. Ollete nenda korristusse peale harjunud,  siis ei salli teie pärrast ennam auko kattus  se egga seina sees, ni pea kui silma juhtub, ja pissuke hädda on ikka hölpsam parrandada,  kui suur, mis jo igga perremees teab. Kes nenda teeb, se on holelik perremees, kelle silmad iggal pool näggemas ja käed awwitamas  on omma kassuks. Mäe TomaS: Ma kulan jubba tänna ammo: Rein se rägib ka, nago mönni kirri^sand;  no peaks meie sama ka selle järrele tehtud! Agga ni paljo ma ütlen: Tilga Prido  jutto ma ennam ei ussu, waid lodan, et Reino saunad mitte köwwa tee peale põlle kukkunud.  Jah, Rein, hea külla Vend, aita agga  jälle jone peale, kui siin ja seal eest otsa weel nattuke wilto lähme. Otsa Hindrek: Kule Rein, kui Jummal  ello annab, tullewa sui, siis kutsun ma sind rukki - talgussele, ja kui mul siis mitte laud põrmand, walged seinad, ulits pakko al ja mönned muud asjad weel ei olle, siis ma ei tahha mitte omma nimmi kanda. Rein: Tännan so lubbamisse eest, andko  Jummal head önne; agga olgo tänna sest kül. Keik: Head ööd, Rein, Jummalaga! Juttud ja jutto jätkud. Tark öppetus. Uks Krekamees, nimmega Antistenes, maenitses omma rahwast, et nemmad mitte üksi hobbusid ja härgi ei piddand adra ette pannema, waid ka eeslid ja lehmi, mis jo ka nisamma ellajad on. „Ei lahhä korda, wastas rahwas need ei möista egga jõua künda, on liig rummalad ja wäetimad." „Tühhi jut, ütles temma, mis teie sest holite? Kui kohtomehhi wallitsete, ei wata jo ka kegi selle peale, kas neil möistust ja Jummala  kartust on ehk ollematta, waid kui neid ollete wallitsenud, siis peawad targad ja waggad  küllalt ollema." Kaks rahhakukrud. Prantsussemaal wallitses kaua aia eest kunningas  Prants s. Selle tener kaebas ühhel pawal: „OH! meie kunningas ei te igga kord ka mitte öigust. Neile, kes enne jubba rikkad,  annab ta weel peale: minna ollen waene  ja ei sa middagit." Se könne tulli kunninga  körwo ja tener kutsuti ette. „Minna tean, ütles kunningas, et su! minno wasto kaebdust on, kui ei teeks ma sulle mitte öigust. Tänna tahhame järrele katsuda, kas se peaks 366