ma kolide tarwis! Ihho silm tahhab walgust,  usso silm ka; agga kui kolid (olgo waesuöse  ehk tuimasse parrast) pudulissed on ja noor suggu ei woi korra järrel juhhatud sada:  se on surem kahjo, kui wilja ikkalduö. Austriast. Austria keiser, ehk kül isse katoliki usso mees, peab wist üks tännowäärt üllem ollema. Wi nis ellawad kesk teiste seas ka paljo meie usso rahwast, kellel kannini surno aiast ehk matmisse paigast oige suur pudus olli. Keiser isse on selle tarwis hulk rahha kinkinud ja kui koggodusse wannemad tedda selle eest tännama läinud, on ta neid wägga lahkeste wastowötnud ja lubbanud: et kui neil usso asjus eddespiddi (mis kesk paawsti ussuliste seas saggedaste woib tulla) middagi pallumist peaks ollema, et siis julgeste temma  ennese jure wöttaksid tulla. Kes tuim on ja ommast kallist ussust suurt ei tea egga pea, se loeb sedda ja unnustab, ehk pahhandab weel ja tahhaks Postimeest „löhki kärristada", et muud sannumid ei to; agga kelle silmad nattuke ennam peäsnud, se pallub: „ Tulgo meile sinno riik, meie maal ja iggal maal; sest keik mailm on sinno riik ja sinno ma!" Prantsussemaalt. Õlleks meie nüüd Prantsussemaa! ollewad, kül siis näeksime, kuida Prantsuösed kord tuld süllitawadrussikaid  öeruwad ja kord jälle mütsi töstwad ja keigest hingest öiskawad: „Hurrah, ellago meie keiser Napoleon!" Jah, kui wägga üks rahwas omma wallitsejat ja ma-issat armastab,  näikse keige ennam neil paiwil, kui õnnetus  ka ja Jummal jälle immelikkult peästab.  Prantsussemaa! Olli luggu nenda. Teisel Neari k. päwal, öhto tulle walge! sõidab  keiser omma prouaga teatri illust laulo kuulma ja ei mõtle just mingisuggust pahha. Sured essikud ees ja tagga, rahwas töstwad mütsi ja kissendawad hurrah! ja nenda wereb  keisri tõld möda ulitsat eddasi. Korraga,  kui teatre liggi ollid jõudnud pim! pam! tulli ja werri tagga, tõld purruks, mitto innimest hawatud, monned surnud, üks hobbone tõlla ees maas; kes hawatud, need kissendawad omma hädda, kes terwed, need on kohkund ja agga keiser omma prouaga?  au Jummalale, üsna terwe, kuid monni ride tük nattuke löhhutud. Nad astusid  tõllast walja ja läksid jalla teatrisse, et keik truid allamad woisid omma silmaga nähha,  et nende keisril middagi wigga ei olle. Oh, se teggi römo! Kui keiser teatris laulo olli kuulnud ja taggasi läks, põllesid keige aknade peäl au - tulled, mis rahwa römo ta ello hoidmisse pärrast tunnistasid. Agga kust olli se hirmus õnnetus tulnud? Kui innimenne  ennast kurja kätte ärraannab, siis teeb temma omma issa teggude järrele, kes algmissest on innimesse tapja olnud. Just sel aial, kui Prantsussed omma keisrit nähhes römo pärrast öis kasid, ollid ka 4 kurjast maimust  aetud Jtaliameest, nimmega Orsini, Pierri,  Silma ja Gomes, nende seas, kes tullepombid  ulitsa peäle wiskasid, kellest üks keisri tõlla al lõhki kargas ja üllemal nimmetud kahjo teggi. Õnneks on keik nelli kinni tabbatud  ja mangi pandud ja nüüd ei tahhaks  meie nende nahha sees mitte olla! Kuida  hirmus tö, nenda hirmus palk; kui neid nuhheldakse, siis kurrat hirwitab; se on nenda  temma wiis. Prantsussed on kurjateggiatte  peäle ni wihhased, et neid hammastega lõhki kissuksid. Keik kunningad ja keisrid, kes telekrahmi läbbi marsi teädust said, on sadikuid Parist läkkitanud Prantsusse keisrile ütlema, kui hea meel neil on, et Jummal temma ello kesk tulle ja surma sees ni immelikkult  hoidnud; ka meie Keisri Herra on üht kindral-adjutanti, endise Pola-mawallitseja  würst Paskewitsi poega, sellepärrast senna  saatnud. Sannumed pagganattest. Ahwrikamaalt. Zgga ue aasta ees otsas seisab üks suur Issandast ennesest seätud  pagganatte - pühha, (3 Kunninga pääw) kus essimessed pagganad Kristust kummardama  tullid, ja sedda päwakest olleme jubba ennam kui nelja näddala eest möda saatnud. 238