loid jalgo wasw kiwwa ja ollid saggedaste silmili saddamas. Ksddo tuas tohtsid taggasi wadata. Narrilased teggid sedda keik, nago õlleks kask kaemast tulnud. Walle parrast waewab  end rummal kümme kord ennam, kui töe parrast. Se on ülle ilma nenda. Senni kui wanna J. ellas, ei kaddund narritembud K —e maiast. Wanna J. surri ja maeti mahha, ja kui ebbausk temmaga ühhes hauda õlleks läinud, põlleks wigga ühti olnud, agga kust wötta! Noor J. sai perremehheks, olli emmapimaga  jubba ebbausko sisse immenud ja selle sees ülleskaöwanud, kuida seal käbba kännust  wöis kaugel olla? Ebbausk haljendas maias pärrast kui enne. Nägime mitmest asjast  ühte ainust. Tuttaw assi on, et tallokohtas, isseärranis Lalwe aial seakarwa - kaupmehhed ümberkäiwad ja „wanna jarjo" otsiwad mis eest nad sinnikiwwi,  kudrusse ridda, mask sörmuksid, pastlanöela  ja pergelpaska pakkuwad. Ka neil on ebbausk sureks abbiks; sest kennel neist „tirisrakki"  kasas ei olle, sedda mitmes perres õigeks  „harjaotsjaks" ei arwata. Egga need mehhed  K—e kallust ka möda ei läinud. Kord tulli neil nore Z. naesega jaggeleminne. Habbemikud  ei teadnud muud nõu, kuid hakkasid ähwardama: „Kül sinno nääb, mis sinno saab!" Noh, nüüd olli naene hirmo täis. Õnnetus olli igga simapilk odata, ja kes teab kui suur. Öhto tulli kätte ja öhtoga olli õnnetus platsis;  „sest egga need mehhed muido möda ilma  ümberhulgu, kül need middagi möistwad!" Waewalt sai tulli ärrakustutud ja innimessed heidsid unnewodisse, seal olli ka tont jallal, kollistas ja mürristas pimmedas toas, et tubba  köllas. Puhhuti tulli üllesse, olli keik waggusi, kustus tulli ärra, sesamma luggu jälle ja keige ennam lapse kigo kallal, mis perrenaest koggoni wärrisema panni. Ebbausk  on ommal aial ka jummalakartlik. Nisuggusil  päiwil prugitakse laulo-ramatut, Testamenti  ja Piiblit nago munnarebbo pöllend hawa peale; muido wöiwad kappis ja kastis seista. Laulo - ramat pandi lapse kigo sisse, et piddi tonti emal hoidma. Tühhi jut. Ramat  wiskati marsi kigust wälja. Teisel öh- tul katsuti küllast laenatud piibliga ikka sesamma tants: ei kurri ei karda Zummala sanna ka ennam. Mis nüüd heaks nöuks? Õige assi ta ennam ei olnud. Noh, eks nöidusse  nöu ommeti pea aitama? „Tome L—P. sia, se panneb höbbetükki püssi sisse ja lasseb. Kus ta peäseb? Agga se on alles noor innimenne,  mis sanno se möistab; egga laskminne  üksi ka ei aita. Eks perrenaese wend H. olle küt ülle teiste, kutsume selle." Zah, H. põlle koddo! Mis nüüd jälle nöuks? Tont jandab jubba neljat ööd ja waesed ebbausklikkud  ei sa nahka silma peale. Neljandal ööl näggi sullase naene kuwalgel middagit walget laste sängi kohhalt mahhawauwad ja rägib teisel  päwal perrenaesele, mis ta näinud. No seal ta olli! Wiendal ööl peawad luri  jubba  kä! 13 aastane Krööt töuseb sängis püsti, hakkab kigo-weusse kinni, rapputab et tubba kollab ja se olli tont, kes wiet ööd rahho ei annud. Muidogi tehti Kröta alluminne ots, kus selja roog ärralöppeb, hästi kirjuks, ja se olli parras; agga küssime nüüd: mis õlleks sanud, kui hul rahwas olleksid  püssiga laskma hakkanud?! Jummal  parrako, ei sünni keik räkida, mis rummalusse  läbbi önnetussi on sündinud! Et uisugguscd  narritembud ikka ennam rahwa metest jölledamaks selle sowimissega olleme ka sedda tükki üllespannud. Õlleks kül jubba aeg, et selle polest assi parremaks lähhäks. Weunemaalt. Nenda kuida wöeralt maalt sannumed tullewad, et Zummal iggal pool wiljawaljad önnistanud, (ja kui ka torm ja rahhe mitmes paikus kahjo teinud, ommeti ülleültse head wilja aastat ootwad) nenda tullewad jälle Wennema alt sannumed, et essimesse kange pöua parrast willi mitmes  kubbermangus waene ja hein kassin on. Mönnes kubbermangus olla ni waene luggu, et talwe-willi enneaego walmis, sui-willi poolwalmis  küpse ja keik öue -aia wilja on ussid ja warblased nahka pannud. Rahwas peawad kül wägga murres ollema, et ei tea, kuida nüüd ülletalwe ellada? Siiski, kui Zummal ellab, küllab siis ikka weel nöu leiab. 34