Perno Postimees ehk Näddalileht äk. M. »839 Teins Pernus, kesknäddal 8. Aprillil. aasta. Suur-rede. on ristirahwa suur ja pühha arraleppitamisse-paäw. Sedda teadwad keik, agga kas peawad keik? Kes teäda tahhab, kas Jehowa Jummalal pattoga tödde ehk nallt on, se watago Jesusse ristisurma peale. Se, kes ühhegist pattust ei teadnud, peab kui keige surem kurjateggia kannatama, Jummalast ja innimestest mahhajätud! Kolgatal wöib usso silm keige suremat hallastust ja wihha ühhe korraga nähha. Jummala pühha käsk peab petud ehk selle rikkujad hukkamöistetud sama. Jggawenne öigus möistab hukka, iggawenne heldus ei tahha pattuse surma, tulleb isse ette, wöttab keik ennese peale ja lummal leppitab Jummalat Jummalaga!  Oh, ärraräkimatta armastust! Andkem tänno, kiitkem ja armastagem Sedda, kes meid on enne armastanud! Temma werri teeb meid puhtaks keigest pattust. (Wisil: Keik werretilgad wötsid Peästja.) Se keige surem Surm ja Ello Meil' paistab wasto Kolgatalt! Oh! pühha piin ja pühha wallo Ei lahko ma so risti alt! So pühha surma näggo mata, Mis kahwatand ja werrine, Ja ennast sinno werres pesta: Se on mo himmo, Jesuke! Sa surred, surnud ello sawad, Pääw kustub, kaljud löhkewad; Ma wärriseb ja surnud töuswad Keik inglid taewas nuttawad! Mis ellab iveel, kui Ello surreb Ja lomad Lojat hukkawad? Kui iggawenne päike wereb. Kes walgustab siis surma-ööd? Ei awwita meid ma ei taewas, Ci innimessed, inglid ka, Kui sinna ommas surma waewas, Oh, pühha Tal! ei hallasta. Sind räkimatta allandati. Et sa meid wöiksid üllenda; Sind maast ja taewast mahha Mi, Et mahha jätuid aitaks sa! Sest tänname sind, kallis Jesus! Meil Kolgata on pühha paik; So ristist wolab arm ja heldus, Oh iggawenne Jssa Poeg! Nüüd aita meid so järrel käia Ja pöggeneda patto eest; Keik omma risti ümber hoia, So mallo palgaks iggawest.