käepärrast on. Poislapsed on selle polest saggedaste  öelad lomad ja Salomonil wägga õigus,  kui ta ütleb: „„kui sa poissi kaswatad, ärra hoia witsa taggasi; ei ta sest surre, waid sa kissud tedda se läbbi hukkatussest taggasi."" Mönne näddala eest ollid siin wiis lihhuniko ja nahkaparkja poissi kibbeda witsa wäärt tempusi  teinud. Kas se inneto ei olle, nemmad ollid Teilis-kople tee peal keik wiis ühhe massiks  selgas sõitnud, peale sedda üht noort wassikat  sabbapiddi üllesse tõstnud ja ikka jälle wasto  maad wiskanud, wimaks mitto härga sabbapiddi  kokko siddunud ja siis neid kiwwidega pillanud,  et ärra lahkusid ja nenda sabbasi wennitades  tullist wallo tundsid? Sedda nähhes wöisid need ülleannetumad poisid weel naerda ja hirwitada, se olli nende rõõm! Kas se jälle tiigremeel ei olle? Oh söbber, mis hullo römo nõuab üks harrimatta innimesse södda! Agga tänno hea innimestele, ni paljo kui minna ollen  kuulnud, põlle need ülleannetumad poisid ka mitte ilma karristamatta jänud. Muust asjast põlle se kord ennam aega kirjutada. Jummalaga!""  Somemaalt. Some Kaarli kolmas  ramat. Armas söbber! Mtto head päwa on jälle möda läinud, kui wimaks ennesest teadust andsin,  agga ärra panne pahhaks, wa kassowend,  kül ollen mittokorda sinno peale ka möttelnud,  agga aeg on allati kassin olnud, et põlle enne mahti sanud sulle kirjutada; tead jo issegi,  et kronomehhel smvwisel aial ikka ka ennam  teggemist on, ja et talwel nago karro pessas puhkab. - Wötta siis nüüd jälle kuulda,  kulda mo kässi käinud ja mis muundussed  sündinud. Warsti pärrast sedda, kui wiimse ramato sulle kirjutasin, sain ma üllematte poolt käsko Peterburgi linna minna. Olli mul jo ammo suur lust olnud sedda suurt ja kenna linna nähha sada, ja wöid siis issegi nüüd arwata, et ma röömsa melega tele läksin. Kül olli mul essite ka wähhe raske Somemaad, mis mulle jo ni armsaks läinud, mahha jätta, agga  teiselt poolt olli mul jälle ka himmo sed- da kulust Wennema pealinna, kus meie keikide suur peaperremees ja armas Keisri Herra sssub, õige omma silmadega watada. Et kül jubba aeg kewwads pole olli jõudmas, kattis siiski lummi mitmes kohhas maad ja merred, nenda et ree egga rattustega eddasi ei tahtnud joosta, mis läbbi minno teereis siis ka wähhe pitkemaks wennis. Tük maad olli jubba käidud ja nüüd ollin sanud sinna male, kus Some- ja Wennema wahhel radda on, ja kus enne wannal aial Some ja Wennelaste wahhel  kange södda ja sured werrised lahhengid said petud. Jmmelikkud mõtted tõusid mo süddames, kui ma just ülle raia astusin ja järrele  mõtlesin sedda luggu, mikspärrast ni mitme  ausa söamehhe werri siingi on jooksnud ja mitto waprat meest omma issama eest sia omma ello jätnud. Agga mis ütleksid need mehhed nüüd, kui nad näeksid neid endisid wihhamehhi röömsaste ja söbralikkult teineteisele  ülle raia kät andwad? Jah, nenda se on: Soomlased söddisid köwwaste ühhe wiekümne aasta eest Wennema wasto, agga nüüd leiawad nemmad, et Wenne Keisri armolikko  wallitsusse al, neile jõud ja rikkus male on tulnud. Nenda pörab innimenne saggedaste selga sellele, kes temmale head sowib ja kahhetseb  parrast kibbedaste selle sammo ülle, mis ta ilma parreminne järrele mötlematta on astund. Kes Helsingworsist maanteed möda Peterburgi  lähhäb, leiab mitmest paigast tee liggidalt  wanna söa aegsid kantsist, walli mürist ja kirrikoaedo, kus nüüd need endisid wihhamehhed,  surma läbbi leppitud, omma wimist und söbralikkult puhkswad. Ma watasin nende  wanna sammeldMud ristide ja haudade peale, ja ligutud süddamega kergitasin omma mütfl; sest need mannad waprad surmawarjud auu kronidega  ehhitud, seisid omma werriste hawadega  maimus mo ees, ja nenda kui olleksid mulle üttelnud: „Wata poeg, ma ollin enne ka, kui sinnagi omma issama eest wäljas, agga nüüd ollen ma omma keige suremat auupalka sanud; sest kül on maggus omma issama ja emmaste eest lahhengis surra, se on soldati keige surem  palk!" 5 ck 75