männikust keldri ja karjalauda peale ja wimskS  ka rehhe kattuksele, mis keik kange tule ja kuiwa ilmaga silmapilk pöllema hakkasid. Kirrikomöisa aidaga on ka kirriko walla maggastni-ait  (mis ühhes ksus ollid) keige wiljaga  ärrapöllenud. Öppetaja ei olnudke isse koddo ja kahjo hakkatusses ka muid innimessi mitte paljo käepärrast, sepärrast on wagga paljo asjo sisse jänud: keik öppetaja ramato koggo, mis 6W höbberubla waart olli, on terwelt sisse jänud ja paljo muid asjo, nenda kui willi ja muud asjad on aita, 1 korbwanker  töllahone, 2 wassikast ja 1 sigga karja lauta pöllenud. Ulleültse arwatakse öppetaja omma kahjo liggi tuhhat rubla peale kandivad  , ilma selleta, mis kihhelkonna maiad maksma tullewad. Hirmus õnnetus! Senni kaua, kui uus ellomaia saab ehhitud, ellab öppetaja Töötama mõisas. Muud honed tahhetakse  jubba tannawo sui malmis tehha ja ellomaia allusmüür ka, agga maia isse jääb tullewaks kewwadeks. Enne ei olnud muud kimmist, kui karjalaudad, kus mürid ka meel seisma jänud; agga nüüd ehhitakse keik honed  kimmi müridega. - Tulletame meel teist kord meie: midda pöudsem aeg, sedda ennam on tuld tarwis hoida ja nisugguste näppude peale wadata, kes tuld laiali kandwad, olgo karjalapsed ehk nende sarnatsed; ühhest ainsast  saddemest, mis holetumalt pillatakse, wöib räkimatta suur kahjo sündida. „Hoia isse, siis hoiab Zummal ka/' Mönni luggeja on wist immeks pannud, et meie Peterburgi kuulsast Jsaaki- kirrikust, kus 3V. Mail essimest korda lummala tenistust  peti, ni kassinaste olleme könnelenud. Sedda olleme sepärrast teinud, et tellitud pild põlle meel walmis; ni pea, kui pild tulleb, tulleb ka pitkem selletus. Sannumed woõralt maalt. Rootsimaalt põlle meil se kord muud üttelda, km et Stokholmis warrud üsna ukse ees on. Jummal annud 4» Zunil kun- ninga pöiale nore poia ja se teeb Rootslastele  suurt römo. Lapse nimmi peab Oskar Kustaw Adolw pandama; agga warrud on alles piddamatta. Se nimmi Kus taw Adolw, on kulus nimmi. Wannast kandis Rostsimaal üks kunningas sedda nimme, kes omma ello meie usso parrast lahhingis on jätnud. Parrast önsa Lutterusse surma töusis Saksamaal Katoliki ja meie usso rahwa wahhel  hirmus södda, mis 39 aastat kestis. Ses söas läks Rootsi kunningas Kus taw Adolw (1639) Saksamale meie usso rahwale appi, kes kurja Katoliki rahwa kaes wägga kimpus ollid, satis meile kül suurt abbi, agga kautas isse omma ello. Temma nimme petakse Rostsimaal  ja keige meie usso rahwa seas sure au sees, ja se on ka öige. Sepärrast antakse nore printsile jälle sesamma nimmi. Sest armsast kunningast ja 39 aastasest söast tahhame,  kui Jummal termist annab, pea pitkemalt  könnelda, mitmele römuks ja öppetusseks. Saksamaalt. Berlinis pannewad rahwas praego üht wägga suurt ja illust metsalist immeks, mis neile sojalt maalt tobud.  Seflnnane metsalinne on üks hirmus suur tiger, mis Preisi kunningas 1100 taadri eest ostnud, et- rahwas woöra ma eitajaid  ka meie maa! wöiksid nahha sada. Nisuggusi  metsellajatte aedasi on mitme suurde linnade sees leida, kus keiksuggu woöraid lomasi  petakse ja rahwale näidetakse. Parrem kui tiigrist, on Berlinist sedda kuulda, et seäl wilja hinnad peawad näddal näddalalt alwemakö minnema ja wilja ni paljo kous ollema, et müad ei tea, kuhho panna; peale sedda peab Preisimaal ka rohke leitusse lotus suurt römo teggema. Andko Jummal! Saksamaal on paljo rahwast ja peawad saggedaste  küllalt kallist leiba söma. Kui nemmad  seäl ni alwalt wakka sawad, kui meie, siis tännawad wist ennam, kui meie; sest seält ei toda wilja sia, waid wiakse siit senna. Ka meie wöiksime tannawose Jummala önnistusse eest tannada, kui allalinne pöud mitte körge madele kahjo ei teeks. 397