jo wanna tuttaw assi: waese maimesse warsake  on tal armsam, kui tossin tölla-hobbustd mis temma parralt ei olle. Sedda armsam on mul siis kuulda, et rahhameeste süddames se nöu peab Ilkuma, raudteed Pihkwast Tallinna  tehha, mis siis ülle Tarto ja Pöldsama peab käima. No se õlleks assi, kui jubba aurowankred  ka makele peaksid jooksma. Agga kuida ööldud, se assi on alles Jummala käes, muud kui tahtsin teile teada anda, mis mõtted  innimeste süddames liguwad, et ka teie süddames sowiminne tõuseks: peaks se korda minnema! Some Kaarli - teine ramat. (Löppetus.) Keigest uhkusest on üks rummal uhkus keige weidram; nenda et kui sa näed üht tallopoega,  kes uhkes wankris söidab, agga tarwilist  adra põlle harja tahha panna; üks teine,  kes sööb ja joob priskeste omma sobradega,  agga põlle öiget peatäit Heino omma lomadele anda; üks innimenne, kel kallid tolid ja sohwad toas on, agga isfe ial nende peäl ei istu, kui uhkusse pärrast wöeraste nähhes; üks tömees, kes pühhapääw könnib penikesse weöti ja kuega, agga argipäwal käib kaltsus, mis häddaste kattab temma pattust kehha noh, ütle isse nüüd, kas nisuggustel  täis arro peas on? Agga siiski ma tean, et nisuggusi innimessi on. Uhhel suwwisel pühhapäwal nähti Tallinnas  Kadrintalis üht suurt, pakso, päwatand merremeest ehk laewa madrust seiswad walge penikesse kinnastega. Ta olli poest keige surema  paari wälja wallitsenud ja nende eest 1 rubla maksnud; poe sel olli neid aitanud tale kätte tömbata ja üttelnud neid wägga heast passiwad. Ta tundis siiski et kindad tale pissokessed ollid, nenda et ärra sörmi liguta, siis ribbenewad. Ta seisis nüüd kesk tee peäl sõrmed sirged ja jubba hakkas õmblus sõrmede  ümbert lahti minnema, kui kaks noort, wisipärrast rides meest temmast möda läksiwad. Ztgga kui nad madrust omma walge kinnastega  naggid, seisatasid nad naerdes; sest üht tömeest penikeste kinnastega polnud nad enne  mitte näinud. Madrus, kes nende naero jutto otti kuulnud, wihhastas, tömbas käed russikasse, agga oh hädda! kindad ribbenesid  nüüd hopis löhki. Keik ümberkaudsed innimessed hakkasid sure heälega naerma, ja habbiga pöris madrus ennast körwale, weddas räbbalad kindad sörmest ärra ja wiskas neid metsa. Wähhe aega parrast sedda tulli ta wasto keppi naial üks manna, ja waeses rides  naesterahwas, kelle pöddend silmanäo peale nälg omma armota märgi olli lönud. Meie laewamees tundis tedda kül, agga ta hoidis ennast emale. Se olli temma suggulane, kes omma kätte peal tedda pühha ristmissele kannud,  ja kes temmale selle tinna lussika kinkinud,  misga ta essimest korda röga omma suhhu wötnud, ja, kui wahhel ta wannemattel  leiba ei olnud, hea melega jaggas omma wöileiwa ehk leme tilgakesse omma ristipoiaga.  Kui ta nüüd keik sedda endist ja sedda mis nüüd sündind omma mele tulletas, tullid pissarad ta silma. Ta olli tänna ühhe rubla nago mahhawiskanud, misga ta manna ristiemmat  õlleks woinud terme näddala toita. „Ma ollen rummal olnud ja köwwa süddamega,  mötles ta, kui ma nüüd meel rahha saan, tahhan ma 2 rubla selle waese mannale kinkida.  Parrem on waeste innimeste õnnistust kui rikkaste naero kuulda!" Za uhkus on ka kahjuks sellepärrast, sest ta kelab innimest head teggemast. Kui mitto muido hea ja helde süddamega innimest kelab ta waesele üht wähhest abbi üksnes sellepärrast,  et tale kullub keik ärra, mis ta tenib, sest ta ei tahha uhke ja kenna riette polest kellegile  järrele anda. Uhkus kelab ka innimest õppimast, ja jätkab  tedda rummalusse sisse. Mitto, kel himmo  õlleks õppida ja luggeda ei wök ommale üht tarwilist ramatud osta, sest ta rahha kullub  ilmaaeguste uhkusse asjadesse ärra. Mönni  ei arwa ommal nõu ollewad omma lastele koli öppetust anda, agga wiskab senna ja tenna ilmaaegu rahha wälja. Linnades on kü! öiete uhkusse ello paik, agga ka jubba maal küllades lähhäb ta pääw 300