Sannumed kirrikutest ja kolidest. PSldsama piiblipühha. Olgo mehheks, üks hea söbbsr sadab meile seält poolt sannumid ja annab teada, et Pöldsama  koggodus just Mihklipäwal omma tännawust  piiblipühha pühhitsenud. Kuida allati ollen üttelnud: igga piiblipühha on üks leitusse  tännopühha, agga parrema leiwa eest, kui se on, mis wäljal kaswab. Jummal hoidko meid nälja ja pudusse eest; agga kui se just peab tullema, siis parrem ikka ihho, kui hinge leiwa polest. Agga senni kaua, kui weel piiblipühhasi  meie keökes pühhitsetakse, wöime Jummalale  tänno anda, on weel hinge leib meil kaes, kui agga prukida ja kalliks piddada möistaksime. Ihho ja ihholeib, meie teame jo, kui kaua möllemad keötawad; agga hinge leib, Jummala kallis sanna jääb iggawest. Önsad olleme, kui sedda kuleme ja tallele panneme. Pöldsama söbber kirjutab nenda: „Kule armas Postimees! Teine aasta on mul jubba  sinno könnet kuulda ja wöin julge olla, et meie teine teise wihhamehhed ei olle. Mul on igga asja polest öppust tarwiS, agga keige ennam Jummala sanna ja hinge lou polest. Sepärrast olli se mul wägga hea kuulda, kui kord ütlesid, et üks mees *) sulle su sisse üttelnud:  „tallorahwas on kurguni Jummala sanna täis ja ei tahha sedda ennam :c. Jummal parrago, patto hadda on nad kül pea laest jalla tallani tais, agga Jummala sannast on weel ni mitmes süddames, nago kuiwal suwwe! maddalas kaemus selgest meest, suur pudus. Agga rägime piiblipühhast. Meie armas  öppetaja olli ennesele seks päwaks kaks wöerast öppetajat abbiks pallunud. Tarto makonnast  olli Äksi ja Willandi makonnast Paisto öppetaja meile küllaleiba jaggama tulnud. Altari tenistust piddas meie omma öppetaja ja jutlust Äksi öppetaja. Jutlusse *) Tänno Jummalale, se polnud mitte tallomees,  ehk kül risti nimme kandja, nago meie keik olleme. allus olli: „Önsad on, kes Jummala sanna kuulwad ja sedda tallele pannewad."  Olli ka tunda, et öppetaja üksi kantsli peäl ei olnud healt teggemas, waid pühha Waim tedda ka keige töe ja wäega aitmas. Ta sanna tungis süddame pöhja ni mitmele, mis ta hinge rahhule tarwis lähhab. Meie öhkasime keik ühhest süddamest, et se sanna wöiks meie koggodusses kahheterraseks möegaks jäda, mis wanna Adama juri ikka ennam löhhuks, et uus kaswamisse rumi leiaks. Parrast jutlust astus armas Paisto öppetaja  kantsli peäle ja räkis meile i) meie essiwannematte  abbiello pölwest ja 2) Hindu rahwa praegusest ellust, ennamist nende ma naesterahwa pinast ja waewast, kellest kül üks ehk teine nattuke olli kuulnud, agga surem hulk middagi ei teadnud. Önneto India rahwas! ja keik tulleb ellawa Jummala ja temma sanna  tundmisse pudussest. Kui wägga on siis tarwis, et meie tallorahwas ka pagganatte eest hakkaksid palwet teggema, mis läbbi neil ennestel  suur hinge kasso tulleks. Lähhäks esmalt  südda lahti, egga siis kässi andede polest kinni ei jääks. Oh kui kümnes jaggo sest, mis wanna kahjo saatwa „ puskari" eest ärraraiskatakse,  pagganatte heaks saaks, jubba se õlleks suur assi. Ja sedda pahha joki nimmetawad  nemmad weel söimo nimmega „Jummala  wiljaks." Jummala willi on jo keik, mis söme ja jome, agga kui kehhast on läbbi läinud, kas siis weel nenda nimmetada sünnib?  Sesamma luggu on ka winaga; pärrast kui ta tulletorrudest läbbi käinud ja kassosaatwast  wiljast kahjo saatmaks minaks sanud, mis ello ennam ülles ei pea, waid kautab: siis on „Jummala milli ta söimo nimmi. Kes tedda ennam prugib, kui aptegi rohto, (misseks tedda eest otsa hoiti ja leiti) se näitab sellega, et temmal üks keik on, kas auus ehk aukus. Mtto  küssiwad: mikspärrast juakse tedda? Teggiad  tewad jomisse pärrast; agga mikspärrast  jojad jowad? Kasso temmast ei olle, jänno  temma ei kustuta, au temma ei sada mikspärrast siis juakse tedda? Wastago winaarmastajad,  kui möistwad. Agga mis kasso sest tulleks, kui wina eest raiskatud hind saaks 189