Perno Postimees ehk Näddalileht ts t» 39 Kolmas Peruus, kesknäddal 7. Oktobril. aasta. Leikusse-pühha. W. 355. Amen, Jesus Kristus ellab 193. Andkem tänno siamale, On willi kous, au Jummalale, Keik olli tenimatta arm! Arm on meie põllud kastnud, Meil soja päikest paista lasknud; Mis põrmul tarwis, andis põrnu Sest rõõmsast laulame: Au taewa issale. Kes keik annab. Et waesemad Ja rikkamad Keik peatoidust leiawad. Äes söwad, peawad söma palwet teggema, kes leikamad, ka leikusse- pühha pühhitsema.  Leikusse-pühha on se suur aastane pöllomeeste söma-palwe-päaw, se tänno-paäw Jummala  ihholikko andede eest, kus nad keik temma kotta kokko töttawad kiitma ja tannama. Tänno on meil keigil anda, kui ka mitte keigi! kuhhelad wäljal ei seisnud. Meid keiki, olgo meil sandikuub ehk siid ja sammet ümber, on lummal mullast lonud ja mulda õnnistanud  ja meie toitjaks pannud, künni jälle mullaks same. Jnnimenne on jo se immelik loom, kes omma ihho polest igga maskessega ja omma hinge polest inglidega suggulane on. Meie olleme muld ja ellame mullast, nago lapsed emma rinnast, künni se emma meid jälle omma kaisse wöttab; agga meie olleme ka ühtlase kalli hinnaga ärraostetud ja peästetud surrematta hinged, kes ilma selle ellosannata, mis lummala suust labbi käib, mitte ei woi ellada. Teeks monni sedda, se tunnistaks sellega, et ta mitte üksi jalgega mulla peal ei tahha käia, maid koggoni nende hulka heita, kes mulla sees romawad, nago maokeösed ja muttukad. Leikusse-pühha