Olli mõisas. Koddo ei olnud muid, kui perrenaene  omma nelja lapsega ja teine ümmardaja.  Need ollid sel öhtul kül aegsaste heitnud  maggama, ja maggasid wist ni raskes te, et nemmad sest tulle heälest ja mürrinast ei kuulnud enne ühtegi, kui wast siis, kui tulli jo olli nenda woimust wötnud, et ükski neist ei peäsenud ennam walja. Keik needsammad kuus hinge jäid sisse, ja nendasammoti ka keik lomad, keik willi, keik pöhhud ja keik mu warra. Oh kes wöib üllesräkida sedda üpres  suurt hädda, mis waesel perremehhel olli, kui ta koio tulli, ta ei leidnud keige omma warrandussest muud, kui ühhe tuhha lasso, ja keige omma armsa ommadest, kedda ta üsna terwelt olli koio jätnud, muud, kui agga mönned  ärrapöllend surnoluud?" „Pühhapäwal pärrast Neäri said 5 kirsto Riddali kirriko aeda mahhapandud hauda, kus needsammad ärrapöllend surnoluud sees ollid. Keige norema, nelja aastase lapse kehha olli ni sutumaks ärrapöllenud, et temmast ei olnud tuhha alt mitte märkigi leida." „OH kes woib sedda asja kuulda, ja temma ei peaks mitte ärrakohkuma, ehk temma südda  ei peaks mitte temma sees pöllema halleda mele pärrast selle waese mehhe peäle, kes ni sure kuulmatta hädda sisse on sattunud?" „Ehk mönni woib mötleda: kül se rahwas, kellele ni suur õnnetus juhtund, on üpres wägga  süallune olnud, et Issand on tulnud neid ni hirmsa nuhtlussega nuhtlema. Agga kas tohhime nenda mötleda? Eks meie ei olle luggenud, mis kirjutud on Luk. 13, 4ja 5. kus Zesus nenda ütleb: „Ehk mötlete teie, et need kahheksateistkümmend, kelle peäle Siloa torn langes, ja tappis neid ärra, suremad süallused olnud, kui keik innimessed, kes Jerusalemmas  ellasid? Minna ütlen teile: ei mitte; waid kui teie meelt ei parranda, siis lähhete teie nendasammoti keik hukka." Ei töeste, lesus ei tahha, et peame omma wendade  peäle kohhut mõistma, kellele sesamma kuulmatta suur hädda on sündinud. Missuggused  Issanda isseärralissed mötted nende waeste  parrast öiete olnud, sedda meie ei tea mitte. Agga ühhe öppetusse on Temma meie keiki.de silmade ette kirjotanud tullist kirjaga, et iggaüks  peab omma ennest wasto rindo löma ja öhkama. Oh Jummal olle mulle pattusele armolinne? Meid keiki tahhab Issand se läbbi  ülles ärratada, et need, kes alles maggawad  omma pattude sees, peawad üllesärkama; ja need, kes jo on ärkand, peawad walwama, et nemmad jälle ei uino maggama. Kül rahwa tuimus ja holetus on wägga suur. Meie peame targemaks ja hoolsamaks sama, et meie waldade ja küllade sees ka sest polest parram städus ja wallitsus õlleks, sedda möda kui tullekahjo  pärrast mõistetud on Tallorahwa kässoramatus  Z 627 j. n. t." „Ägga keigeennamiste on stllesinnatft hirmsa  ärrarikkuja tulle seest Issanda armo heäl kuulda, mis läbbi Temma meid ennest jure kutsub. Jah Ta tahhab meid st läbbi ennest jure tombada, et peame stddasinnast tühja ma - ilma mahhajätma, ja süddamest pöörma omma pattudest Temma, omma hinge karjatse ja üllewaatja pole. Ja önnis on, kes annab ennast Temmast tombada! Önnis on, kes woib ja wöttab töega Jesussele nenda üttelda: „„Tappa siis ja surreta Minno tahtmist, meled ka, Süddamest keik, mis mo omma. Eks teeks tuhhat wallo, tomma. Jhho, hing ja mis mul on, Hopis sulle ohwriks toon. Oh et nüüd ei mingisugguft Tõmmata jääks ennam minnust."" Zärwamaalt. T*** kihhelkonnas panneb  mo armas söbber P. wist wagga immeks, et ma temma kirjast ni hilja alles rägin. Agga  kuida se tulnud, põlle siin rumi selletada. Temma rägib nenda: „Teie Riamaal on se tuttaw, agga meil wagga arro assi, kui siin ehk seal üks walla-kolimaia saab assutud. Muidogi on se meie omma sü, sest meie põlle sedda Jummalalt mitte pallunud; ja mis asja innimenne ei himmusta, sedda ei arwa ta ennesele  tarwis ollewad ja ei pällu ka sellepärrast.  Au Jummalale, meil siin W. möisas on tännowäärt wannem, kes ennam omma allamatte, kui isse omma kasso nöuab. Postimees,  eks se te sulle ka römo, kui mönni 242