Ka Juhhan olli pealt nähha waggusi ja rahhul,  agga agga kuida olli luggu süddames,  kuhho armsa Maria silmad ei üllatanud?!  Ta teadis, mis siis.tulleb, kui ta ainus  lehm öue wärrawast wälja wiakse, ja se piggistas ta süddant nago tangide wahhel. Saggedaste, kui üksi olli, langes ta pölweli ja öhkas: „Keige wäggewam Jummal, hallas  ta ja sada abbi! ärra lasse mo usko ja totust mitte habbisse jada, et ma nödder kaksite  ei mötle!" Maria näggi kül, et ta mehhel middagi süddame  peal olli, agga ta mötles: „Pritso mõtted  on nüüd keik selle peale pöördud, mis ta kunningale peab wastama, kui se middagi küssib?"  Ta waene ei teadnud mitte, mis us Pritso süddames narris, ja se olli temma önneks. Päaw enne sedda kui kunningas ööldi tullewad,  küssis Maria: „Armas Juhhan sa õlled  ommast kunninga laulust kül ennese ja igga  kahhe lapse jauks ühhe lehhe ärra kirjutanud,  agga kui kunningas peaks isse so laulo luggeda tahtma, mis siis? Egga sa Temmale ommeti prugitud lehti ei tohhi kätte anda." „No eks ma ütle! wastas mees  naestel  ööldakse pitkad juuksed ja lühhiksed mõtted  ollewad, agga sinno mõtted, mo armas Maria, on se kord hopis pitkemad, kui minnul. ' Sedda ma olleksin üsna unnustanud." Ta wöttis warsi keige parremat pabberit, mis tal hinge tagga olli ja kirjutas laulo saunad ning wisi puhtaste ülles, panni pabberi ülles kappi nurga peale ja ütles: „Kulla Maria, aita mul Home meles piddada, et ma tedda siit tasko pistan, kui ma lastega tee äre kaskede alla ette lähhän!" Teisel hommikul olli keik suur külla jallal ja pühhapäwa rides. Keik süddamed ollid römust  otsmist täis. Ketto lp piddi kunningas  tullema ja hommiko kello 7 olli jubba kaske allune täis. Õlleks teie tänna armast Mariat näinud, kuiva  ta römoga omma ehhitud mehhe peale watas,  kes ta melest jälle nenda wälja näitas, nago 15 aasta eest kus ta esmalt temma käest olli küssinud: „Maria kas tahhad mulle abbikasaks  tZlla?" Tindiga wärwitud kue ömblussed näiksid walja, kui põlleks nad ial kullund olnud; ka temma kaapkübbar slli tänna otse kui uus. „Ärmaö Zuhhan, ütles temma, kui mees minnema hakkas ärra unnusta smma laulo kappi nurga peale!" Rutto wöttis mees laulo ja pistis pöuetasko,  Õues ootsid jubba kolilapsed ja hüüdsid  nago ühhest suust: Terre hommikut!" Nüüd seadis koolmeister neid rodo ja nenda laksid keik „kaske alla," kus nende laulmisse paik tühhi seisis. Senni olli Maria omma ehhitussega ka malmis sanud ja astus toast wälja. Keik külla naesed koggosid temma ümber  ja keik meesterahwas Külla-Sultsi ümber,  ja nenda rodus astusid ka wannemad laste järrele. Neid olli kolm troppi: 1) koolmeister  lastega, 2) külla-sults meeste- ja 3) Maria  naesterahwaga. Kaske al seädis koolmeister keik poolringi seisma: lauljad lapsed keskele, meesterahwas ühhele ja naesterahwas teise pole, ja nenda võtsid nemmad ja aiasid jutto. Keik ollid täis lusti ja römo; agga kui waene koolmeister manna kingiseppa ka teiste seas näggi, olli tal nago õlleks „Punnik" sarwega süddamesse pistnud  ; sest olli kunningas möda läinud, siis oh siis! Korraga kuuldi pari wersta takka teises küllas  püssid paukumad ja igga laps teädis, mis se tähhendas. „Tulleb! jubba tulleb!" hüüdsid innimessed römoga ja seadsid endid malmis. Lapsed hüppasid  römo ja nende asjade ootmisse pärrast, mis piddid tullema ja koolmeistril olli head tööd neid waggusi hoida. No pea tulli üks töld teine töld  kolmas  töld neljandama sees istus kunningas.  Keik mütsid ja kübbarad lendasid peast mahha ja koolmeister ütles: „nüüd lapsed, hakkame peale!" Ni pea kui kunningas nende kohta jöudis, laskis ta kinni piddada ja kulas laulo. Ta *) „Külla-Sults" nimmetakse Saksamaal iggas küllas sedda perremeest, kedda üllematte polest külla wannemaks seatud. * 14