temma on Mais side kastist ja sepärrast muido  liht Tadin." „Agga miks Bandu tedda siis nenda auustab?"  küssis Tollar jälle. „Sepärrast, et sesinnane Tadin keik patto kahhetsemist ja kannatamist Bandu eest ennese peale wöttab ja temma assemel keik wallo' kannab,"  olli teenri wastus. „Sesinnane Tadin on siis wist wägga wagga  mees?" „Nenda wagga, kostis tener, et ta pea suremat au - nimme awwalikkult kannab." „Mis suggust'nimme kannab ta siis?" küssis Tollar. „Siis nimmetakse tedda Kallu," ütles tener. Tollar ehmatas ärra. „Kallu? ütles temma. On ta nimmi töeste Tadin Kallu?" ' „Za muidogi! wastas tener. Mis seal immeks panna?" „Sedda nimme on mo emma surres nimmetanud,  ma pean ta järrele jooksma!" Tener juhhatas, kus ta ellab ja Tollar panni jooksma; agga kui ta senna jõudis, polnud Tadin Kallu weel mitte koddo ja Tollar  piddi tänna koio minnema, ilma et temmaga  õlleks kokko sanud. Teisel hommikul räkis ta kesk Lena prilile, mis tal eile öhto juhtunud, kes ka warsi omma  issat pällus, et Bandu läbbi Tollarit Tadin  Kalluga aitaks kokko sada, mis tohter ka teggi, agga Bandu käest wastust sai, et Tadin  Kallu pitka tee peäle läinud, kust ta mitme  ku pärrast alles taggasi tulleb. Mis tehha, Tollar piddi otama. Nenda läksid monned kuud möda. Kord ellas tohter omma tütre ja perrega linnas, kord maal mõisas ja Tollar olli iggal pool kasas. Uhhel päwal (nad ollid jälle maal) läks Tollar metsa lindusid püüdma ja eksis ärra. Ta käis eddasi ja taggasi, ja midda ennam ta teed otsis, sedda ennam ta eksis ning mehhikessel ep olnud hirmo pudust, sest igga silmapilk wois ta tiigritte, krokodillide ja mu kiskja ellajatte kätte juhtuda. Öhto jõudis  kätte, waene mees olli nälgas ja purruks wassind, et jalga ei jõudnud jalla ette ennam tösta. Nörkend ja wässind, langes ta wimaks  jöe lahhedale pilliroo sisse ja seisis tük aega otsego minnestand maas. Õnneks et tedda monni krokodil nenda ei leidnud, siis õlleks ta walmis olnud. (Jääb polele.) Terwisse hoidmissest. üks wanna auwäärt 68aastane koolmeister Tartomaalt, annab Postimehhele nou: „Rägi ommetiwahhelka 1) kuida lubjakärnawasto abbi sada? 2) mis siis tehha, kui hul hunt ' ehk koer jnnimest on hammustanud? 3) kui weised hakkawad punnast kussema, mis nou seä! piddada? Wanna önnis Otto Willem Masing räkis ommas Näddalalehtis saggedaste  nisuggusist asjust ja se olli wägga hea. Kus meil maal arstid ja aptegid allati käe pärrast on? agga häddasid nisamma ja weel ennam, kui linnas." Sellesinnatse ausa mehhe sowimisse peäle tahhan siis ueste jälle meletulletada, mis önnis  Masing ennam kui 30 aasta eest sest asjast räkinud. Lltbjakärn peas, on öal haigus ja waewab  neid wägga, kes temma kimpu sattunud; hakkab ka külge ja kuhhu ta kord kinni sanud,  ei tahha naljalt ennam lahti lasta. Monnesuggust nou on öppetud arstid selle wasto annud, kellest pari tükki üllespannen: 1) Esmalt peawad juuksed kärnase kohha pealt ärra leigatud, ja kärn soja linnaseemne  pudruga lahti leutud ja ärrawoetud sama, peale sedda haiged kohhad weewli weega saggedaste pestud ja öhtul pea ühhe salmiga, mis maggedast searaswast ja weewli - pulwrist kokko seggatud, woitud sama, ja sedda ni kaua, kui parraneb. 2) Tohter Pau lits ki andis mannast sedda  nou, ja sest rägib ka Masing: Wötta kärnane kon ellusalt kinni, panne tedda ue puhta kiwwi potti sisse, märi pot peält sawwi  el> taignaga ärra ja lükka kuma leiwa ahjo, et kon pottis söeks pölleb. Pärrast 225