Perno Postimees ehk Näddalileht 27 28 t«Z« Peruus, kesknaddal Zanuaril. Terre armad riötiwennad uel aastal, mis Jummala arm meile jälle kinkinud, et woime tännoga üttelda, nago Samue! ütleS: „Sia male on Jehowa aitnud!" Jesus Kristus on sesamma eile ja tänna ja iggawest. Halleluja! Aastad tullewad ja lähwad, innimessed sünniwad ja surrewad', metsad haljendawad ja närtsiwad; agga iggal uel aastal ikka sesamma wanna Zummal, manna heldus, manna armastus  ja truus ja se wanna kuldne seädus: „ Kes ial Issanda nimme appi hüab, peab önsaks  sama." Au Jummalale, tännawo aasta sesamma luggu jälle: Aasta on ennast muutnud, agga Zummal muutmatta jänud. Needsammad armo ja hallastusse mõtted, mis tal minnewa aasta meite ülle ollid, on tal tännawo jälle, kui meie agga sedda isse ennam ärratunneksime. Olgo temma issa-kässi meid tännini sillitanud ehk karristanud, siis on ta sedda keik selgest armust teinud, et meil kimmi rindus peaks ollema, kui meie mitte Tawetiga ei laula, mis Laul 103 seisab: „Mo hing! kida Zehowat ja keik, mis minno sees, temma pühha nimme —" ja nenda se terme kallis kitusse laul. Mitto hinge on wanna aasta ilma tonud, mitto ilmast winud, mõnda risti kannud ja mõnda römo tunnud; agga nüüd olleme tedda näddala eest mulda pannud ja temmast lahkudes pallunud: Issand, mis on olnud, ratta kinni, mis meel tulleb, sada isse! Kui sinna meitega kohtus tahhad käia, kes woib sinno ees seista!? Usk