Perno Postimees ehk Näddalileht 46. tSSS Teine Pernns, kesknäddal 16mal Oktobril. aasta. Rohke önnistusse eest olgo rohke tänno. Aitummal helde taewa Zssale! Sui on nüüd mödas; mis ta meile armust annud, on kottis ja salwes ja leikusse-pühha olleme ka jubba ärrapühhitsenud. Keik suised tööd on ärratehtud, lehhed pudest puddenenud ja se aeg kä, mil sojast toast haljendama rukki orrase peäle wöime wälja wadata ja tännada ning lota. Jah, tännada, süddamest tännada, on meie kohhus; sest Jummal on meile rohkeste, se on: allati ennam annud, kui wäärt ollime. Tänno läbbi sawad Jummala anded üksi pühhitsetud ja temma auuks prugitud; sepärrast töusko meie tänno ohwri suits allati taewa pole ja ärge unnustagem ial ärra: mis sanud olleme, sedda olleme keik „issalikkust jummalikkust armust ja heldussest sanud, ja ei mitte sepärrast, et sedda wäärt ehk teninud ollime." Ellagem siis ka nenda, kuida nende kohhus on, kes teädwad, et nemmad temma ommad on, temma al ja temma rikis peawad ellama ja temma sanna kuulma."  Laskem ka waesid tunda, et ristikoggodusses ristiinnimessed ellawad, kelle käed mitte russikasse potte kaswanud. Olgo neil ka önnistud süggise, kus tühhi köht ja külm tubba neid ei pina. „Röömsat andjat armastab Jummal." Armsad söbrad! kauksid esmalt uskmatta köwwad süddamed meite rinnust, siis kauksid ka kerjajad pea meite keskelt. Et neid waesid lomi agga ni paljo weel on, põlle meile mitte auuks. Ristikoggodusse nores pölwes olli assi selle polest koggoni teine. (Tössi kül, waesed isse ollid ka teisemad, kui parrago surem hulk neist nüüd on; agga se ei pea meite köwwa süddant mitte wabbandama.) Waesed peawad meite keskeö ollema ja ellama, agga sellepärrast põlleks mitte tarwis, et nad, narrud kaelas, möda maanteed ja uksetaggusid peawad hulkuma. Se wöiks keik löbbusam minna, kui ennam süddamesse wöttaksime,  mis armas Pöldsama öppetaja meid minnewa aasta öppetanud. On Jummal tannawo  jälle meite palle higgi önnistanud, siis on ta sedda waeste jauks ka teinud. Kuiw ja pöudne sui olli kül mönne pöllomehhe süddant murrega täitnud, kui omma kängus ja kollatand suiwilja peäle watas; ommeti põlle se hinge kahjuks mitte olnud egga pea meite tänno taggasi hoidma. Tännagem sepärrast, rikkad ja waesed, keige eest, mis taewa Jssa meile annud, ja tehkem sedda süddamest ja sure römoga. Kelle südda wasto ei tungi, se aidako mul mönni salm ka liggi laulda.