nam paljo kosta; agga et Peter nende suud piddi kinni sulguma, se aias neil wägga sissekonna  pöritama. Mitmel wisil püüdsid nemmad  Peetrile ärra selletada, et kolmas käsk mitte ni terraw ei olle, kui Peter tedda peab ja et ilma selleta nisamma I)ästi ja weel parreni  läbbi saab. „Woib kül olla wastas Peter neile jälle; —. agga mul on selle asja polest teised mötted. Poisikesse pölwest sadik ollen ma jubba näinud, et pühha päwa rikkuminne ial önne ei sada. Ollen isse ellus innimenne, kes woib tunnistada, et ma hädda ja willetsusse sisse langesin, ni pea kui pühha päwa pühhitsemist  selja tahha lükkasin. Olleksin ma nenda eddasi läinud, põlleks minnust missist mitte muud, kui hulkuja hilparrakas sanud, kel rahha koppikut taskus egga rahho märki süddames ei olle." „Kas meie hilparrakad olleme? küssis paber wihhaga kas meie laiskleme? kas meie hulgume ja warrastame? kas meie töpääw töös ja pühha pääw kirrikus ei olle? kes woib meitest middagi pahha üttelda? Ms trotsimisse juttud need on, mis sinno suust peame kuulma? „Egga minna teitest ei rägi wastas Peter waggusi waid ma rägin isseennesest. Ommeti pean ma ütlema, et kirriko käiminne ja pühha päwa pühhitseminne mitte üks ei olle. - Ma ei woi mitte üttelda: Armas taewa tädike, sa õlled kül käsknud pühha päwa  pühhitseda, agga mul on muud teggemist ja põlle aega! Teme poleks! pool sulle, pool mulle: enne lõunat kirrikus, pärrast lõunat töös ehk körtsis, Ma jättan sind rahhule,  jätta sinna mind ka rahhule! Üttelge isse, kas se öige õlleks? Öppetage sedda kahhe issanda tenimist omma lastele, kül nad wötwad sest hölpsast arro sada ja wimaks tännawad teid selle eest körtsimees ja  kurrat."  „Ta on peast rummal ütles üks naber. Ootke, otke, ütles teine —se on nenda essimenne öhhin; kü! ta parrast teisemaks  lahhäb. Egga üks ainus ommeti meite pead ümber ei pöra!^ Sellega olli tännane jut otsas ja naabred hakkasid koio minnema ja ütlesid minnes: „Zummalaga sep; agga pavranda ennast, muido  sa meie seppaks ei sünni!" Peter laks ka tuppa ning mötles järrele, kas ta mõnda ilma asjata sanna neile ültelnud;  agga tundis ommeti, et muud polnud teinud, kui omma usko tunnistanud ja selle polest peaksid keik usklikkud waprad ollema. Kui Peter nüüd öhto omma naesega waggusi  laua äres istus ja pipo tõmbas, mötlesid  kül mollemad ka selle peäle, mis neile nisugguse  naabridega eddeSpiddi meel ette woiks tulla. „Oi, oi, ütles naene kui nad sedda, mis ähwardawad, ka töeks tewad, mis siis?" „Ärra karda! wastas Peter, Jummal  ellab alles; meie rikkus egga waesus, hea egga pahha käe käiminne ei tulle mitte meie naabride, waid temma käest. Hoiame parrem temma pole, kui et lihha onunaks toeks ja käewarreks teme." (Jääb polele.) Jutto jätkud. Auustusse waart mõisnik. Pari aasta eest ellasid ühhe saksa al kaks mölderr, teine rikkas, teine waene, mollemad saksa innimessed.  Jummal tulli ja wöttis waesema möldre. ärra, emmand jäi lesseks ja lapsed waeseks. Rikkas mölder mõtles: nüüd on aeg! laks mõisa ja ütles: „Lesk emmand omma kohta ommeti ei jõua piddada egga herrale 200 rubla renti maksta, andke weski parrem minno kätte, ma annan 250 rubla."  Her'.ra  wastas: „Hea kül, kui lesk sedda ei tahha  anda, siis sate weski omma kätte." Rikkas  läks ja oörus römo pärrast kässi. Warsi laskis herra lesse mõisa kutsuda ja ütles:  „Teie ollete nüüd lesk ja kurbdusse sees, ma jättan Teile sepärrast 50 rubla aastas mahha." Lesk tännas herrat ja Zummalat ja läks römoga koio. Teisel päwal kutsus herra rikka ennest jure ja ütles: „Lesk annab ni paljo, kui ma küssin ja pakkub Teie weski eest ka 50 rubla ennam, kui Teie maksate. 145