lemmal on wissist õigus olnud nenda üttelda; sest kedda Issand isse omma „wähhemaikö wendadeks" nimmetab, peawad lemma metest wist middagi wäärt ollema ja woime Zummalat  tännada, et ta meile sekka nisuggusid jätnud, kelle waslo usko woime üllestunnistada,  mis armastusses leggew on. Issand on rikkaid ja waesid lonud; üks peab armastusses  andma, teine tännoga waslo wötma, rikkas mitte uhke egga waene kadde ollema, waid mollemad lummalat tännama, kette käest keik hea ja tais anne tulleb. - Kuida on siis meie päiwil luggu koggodusse waestega? On nemmad koggodusse warra? Toidab ja kattab neid koggodus sest armastussest, mis uösust Kustusse sisse wälja tulleb? Töstwad waesed ommad kaed tännoga taewa pole ja palluwad önne ja õnnistust koggodusse peäle mahha? Teame jo igga mees, et ses asjas meie keikide häbbiks weel suur pudus on. Koggodus teeb kül waestele head, annab neile ka nattukest leiba ja mõnda koppikut; agga mil wisil? Saab se armastusses antud ja tännoga wasto woetud? Ei mitte, waid, kuida igga laps teab koggodusse warra on koggodusse waewaks sanud. Mis waesed sawad, sedda sawad nemmad kässo-seädussest,  agga mitte armastusse pärrast. Waestele anda põlle mitte ennam, nago se peaks ollema, koggodusse au ja rööm, waid ilmalik maks ja orjus, kellest igga mees hea melega tahhaks lahti sada. Waesed ei wötta omma saki mitte wasto, kui sedda, mis usso wennad neile armastussest andwad, waid kui sedda, mis teised kässo-sündmusse jarrele neile peawad andma. Andjattele on anne liig suur, teeb neid waeseks, sajattele liig tassin,  et tihhane sest ei woi ellada. Rhhed towad  maggasini - aita ja walla - laekasse ja kirruwad,  et ni paljo peawad toma; teised seiswad  tühja kottidega mollematte uste ees ja nurrisewad, et ni wahhä sawad. Mollemil pool on paljo kirrumist ja nurrisemist, agga ei kumbgil pool armastust, mis tännades annab ja wöttab. Nenda on täunapäine waeste holekandminne, mis jubba monne mehhe  süddant peält wadates on raskeks teinud ja weelge teeb. Peälegi weel sest kölwatumast  kerjamiösest, ja sest, et isseärraniö linna paikus kümne sandi seas ennamiste 7 kelmi on, kes ommad kerjatud koppikud ja leiwa pallokesed wina eest ärraandwad: ei tahha ma se kord mitte räkida; assi on muidogi  tuttaw ja tutwast asjast pitka jutto kehha,  on iggaw kuulda. „Jah ütleb monni tössi kül, waeste eest holekandminne ristikoggodusse kohta on tannini waene kül ja peaks paljo parrem ollema;  agga mis tehha? Zlm on ilm, kes ta ennam teiseks teeb? Mis üks ehk kaks sure hulga wasto on?" Söbber, kas sa nendasammoti ka rägid, kui sul pind küne al on? Ja koggodusse wiggad, mis Jummala rigi tüllemist keelwad, peawad meile suremat wsllo teggema, kui pind küne al; sest need putuwad iggawesse ellusse ehk surma. „Ugga Postimees, sul on hea räkida, eks sa tea, et kergem on laita, kui aidata? Mis nou sa siis selle polest annad?" Mis nou minno suggune ni sures asjas woib anda, agga sedda ma tean, et keik waesed, kes töeste waesed on, peaksid  „kirriko waesed" ollema; ei mitte kes kirriko ukse ees seiswad ja kissendades ommad palwed loewad, mis peale nad isse ei mötle, ja teine teist toukades leiwa pallokessed kirrikuliste käest, tombawad; waid kes kirrikust ehk koggodussest üllespetud sawad ja kellegi ukse ette ei lähhä, waid kelle eest koggodus ehk koggodusse wannemad korjawad ja armoandid  wastowötwad. „Kas sedda kuskil õlled kuulnud ehk näinud,  woi õlled isse wälja möttelnud? Rägi sest nattuke selgeminne!" Neile, kes sedda woiwad tehha, ütlen ma lühhidelt: minge Pöldsamale ja waatke, kuida seal waeste eest hoolt kantakse ja pange tähhele: kui seal koggodusses santi näete, siis teadke. et se seält koggodusse innimenne ei olle; sest koggodus toidab ommad sandid isse ja kes kerjada tahhab, sedda juhhatawad koggodusse  innimessed koggodusse holekandjatte ehk öppetaja jure. Agga kuida seal sedda 104