Sest kus södda möllas, jäiwad keik pöllud harrimatta ja külwamatta. Muist ei tahtnud neid ennam harrida, waid jooksid Inglaste wasto sötta, muist ei sanud omma pölloharrimist  õnneks, södda sötkus ja risus keik paljaks,  ja nüüd tulleb wiimne laul: nälg, nälg, kibbe nälg! Üks Inglisse peälik kirjotab: „Wannaks jänud. Hindud, naesed ja lapsed, kellel meitest middagi karta ei olle, ronniwad nago sippelgad meie telkide ümber ja karjuwad  süa. Põlle neil toito, põlle rahha, põlle ka tööd keik otsas ja nälg kä." Wanna Delhi kunninga peäle on kohhus mõistetud. Surma ei sada Inglased wanna mulla unnikut mitte ennam; mötlewad wist: tal muidogi jalg haudas, teine haua äre peäl, mis me' sest ennam tappame ehk pome? Agga wangis ja kange wahhi al saab wanna pappake  senni hoitud, kui Liwa-Annus tedda ärra kutsub. Seddasamma tehhakse ka temma teisepolega.  Hindu rahwa ussust ja ellokombedest (mis Nr. 23 p olele jäi.) Nüüd murre tses emma omma häddise pöiale toito, mis tedda kinnitas ning warsi läks üks salk teekäiaid möda, kellega nemmad kasa laksid.  Nimmetud teekäiad ollid keik waesed Hindud  maddalast kastist, kes naeste lastega j alla omma teed käisid. Nisuggune reisiselts jõuab seäl maal wägga hiljokeste eddasi ning puhkab  ösel lausa taewa al, nago suisel aial meiegi maal tehhakse. Ehk kül pitkalt, wässitas teekäik  többist Tollari ommeti nenda ärra, et nago närtsind taim öhto mahha langes ja jua küssis. Agga paik, kus öseks jäid, olli kuiw ma, emma wee lähker tühhi ja ei kuskilt wet sada. Mis nüüd tehha? Ses kimbatusses  jooksis Irradi padrikusse, kussa monned  Mangopuud kaswasid, kelle wilja happo märjaga omma haige poia jänno lotis kustutada.  Emma on emma, olgo ta kül Hindu emma: armastus on ka temma süddames omma  ihho poia wasto. Agga waewalt olli Zrradi padrikusse jõudnud ja otsis, kust pu otsast ta middagi piddi leidma, kui korraga pillirood kahhesema hakkasid, suur Tiigri-met- salinne wälja kargas ja waest naest suhho tõmbas.  Tõttan karjatamisse peäle, kes sedda esmalt näggi, jooksid teekäiad kokko, agga kui Tiigrit  näggid, jäid nago postid seisma, et kegi kat egga jalga ei ligutand. Siin pean ütlema,  et Hindud sure kiskja ettajatte wasto ial ei püa hakkata, waid röömsad on, kui sellega, mis ta kätte sanud, neid rahhule jätkab  ja ärralähhäb. Nenda ka siin. „Tiigril on omma öhto toit nüüd kä ütlesid nemmad  egga ta ennam taggasi ei tulle ja meie woime tänna öse rahhoga maggada." „Mnno emma! minno emma! appi! appi!" karjus Tollar ja kargas Tiigri jarrele, agga keik teised jäid waggust seisma. Nad ollid jo Hindud, se on pagganad, kedda teise hädda ei walluta. Tollar olli jubba pea aego Tiigrit silmast kautanud, kui metsalinne korraga omma saki suust mahha wiskas ja kissendama hakkas. Sest äkkiste tullid Eiropa teekäiad, se on Jnglismehhed omma ratsa elliwantidega, metsa nurga takka wälja ja üks neist olli metsalist warsi ristludest läbbi lasknud, ja kui Tollar senna paika jõudis, ollid Jnglismeeste elliwantid  tiigrit jo purruks ja sulbiks tallanud. (Elliwant ja tiger on lodud teine teise waenlased.)  Tollar töttas omma minnestanud emma jure, kes omma werre sees maas olli, töstis, hüdis, pällus, kissendas ja karjus, nago karropoeg  surreja emma jures. „0H... miks... Wisnu.... ei lasknud.... mind....." Ei sanud ta läbbi hammaste ümmisemissest ennam arro; Jrradi minnestas jälle ärra. Tükki aia parrast löi ta weel kord silmad lahti, hakkas wiimse rammoga poia käest kinni  ja ütles: „Jrradi surrcb! Tollar, kui sa Kalkutta saad, .... siis otsi ..... Tadin Kallu üllesse, ..... näita temmale ..... sedda poolt kuldtükki, mis mo kaelas on, teine pool on temma..... oh Tollar!  kurri Wisnu ei lasse mind " Jrradi olli surnud. Tollar rökis esmalt kui noor metsalinne, pärrast langes ta surnud emma körwa ja min-5  4- 189