Ma teggin, et sain minnema Ja läksin Lounamale; Sealt saarde rahwast watama Ja ennast naitma neile. > — Kül paljo on siin saresid, Kui Kikkeperres kiwwa; Ja ello wilja terrasid On arwa monni iwwa. Ma ennesest on kaunisma, Ja kannab kallist wilja, Mis sadda kordse seemnega Kül tassub Lööd ja waewa. Ei kaswa siin kül höbbe kuld, Mis muialt paljo leida; Waid mäed süllitawad tuld, Ja rahwas põlle kita. - Nad on keik waesed pagganad. Kes parremat ei mõista: Kui omma waenlast wöidawad. Siis temma lihha söwad. Ja siiski, tänno Siin on ka ristirahwast, Ja paistab mitme sare peal Se ello taewast. Nüüd tõttasin siit eddasi. Et „uut mailma" leida, Mis mannal aial üksige Ei wöinud meile näita. Ameri ka, se kallis ma, Kus pabolinnud laulwad; Ja sure au ja illuga Keik määd ja orrud öitswad. Metsweiksed ja metshobbosed, karjatseta söwad; Mis peäle ial silmad lööd, Keik Loja auu näitwad. Kül siin on metsad, mäed, jõed Mis kuskilt nenda leida; Siin kallid perlid, kuldsed keed. On hõlbus assi sada. Ja siiski rahho rahhaga Ei sünni siin ka kokko, Waid riid ja tülli otsata; Ei kurri siinge tukku. Kurni luggu on siin kallil maal Kus mustad orjad nutwad; Se wägga ränga koorma al. Mis ristirahwast kandwad! Sepärrast tullin taggasi. Kust ollin wälja läinud. Ja tännan nüüd, et minno te Mull põlle kahjo teinud. Kül paljo on mo silmad näind Ja paljo körwad kuulnud; Ka ollen okkastee peal käind, Ja mõnda wallo tunnud. Kus ial päike paistab teäl Ja ösel tähhed hiilg'wad, Se keige laia ilma peäl, Seäl rahwas kommistawad. Ni jölledaid, kui meiege. On iggas paitus leida; Kus ial ellab innime. On ikka kaebdust kuulda. üks öppetus, mis minna saand, Mo pitka tee peäl käies. Ja mis ma selgest tähhel'pann'd, Ni siin, kui woöras mades: On se, et Jummal iggal maal Tru, helde, armolinne On hallastama keige peäl, Ja keige wasto lahke; Ja et se kurri innime,' Kus temma ial allad, On kangekaelne, wastane, Kes ikka armo põlgab. Juttud ja jutto jätkud. Kuida külla perrenaene üllikonna rietest  keige hõlpsamalt lahti sanud. /,Ehk jälle ebbaussust?" No muidogi! Kui ma innimeste seast wähhem ebbausko leiaksin,  siis ma sest ka wähhem könneleksin; agga kui ebbausk alles iggal pool öitseb, nago nöggesed  aia äres: kas ma siis su pean kinni piddama? Kust ebbausk tulleb, sedda küssigo  ebbausklikkud omma tolmund piibli ja rohtund kirrito-tee käest. Middagj peab pöllo peal ikka kaswama: kui mitte wilja, siis umbrohto.  Middagi peab süddames ka ollema: 352