senni otan, kui mönni köwwer riips jubba pärrisherra silma ehk körwa üllatab? Eks kaewame nattuke krawi ette, kust targad kärnerid  ülle ei hüppa." Sidi nidist kerutadi linnopael walmis ja pandi Hanso jalgtee peäle mahha, se on Hansule otsiti sü ja Mardipäwa aego, kui „Mardisandid" ümberjooksid, olli Hans Part nekrutide seas Nr. 3 ja uel aastal  hal kuub selgas ja püs peus. Ennese parrast ei wessicand Hans mitte silma, waid läks hea melega Keisri tenistusse, kuhho tühja paljast ei wöeta; agga emmast ja weiksest  Marust olli tal kahjo. Kes piddi neid nüüd toitma? Kohtomehhed teggid sest kord ka jutto, agga wanna kubjas kärritas: „wait!" ja nemmad jäid wait nago hirid. Kül emma nuttis ja pällus ka, ei aitnud middagi, mis tehtud, olli tehtud. Kuida ööldud, ennese parrast ei tulnud Hansul piiska silmast, tal olli öige rööm süddames keigeüllemat perremeest  tenida; agga emma nutminne aias tedda ka saggedaste nutma. Sellegipärrast trööstis ta emmat ja ütles: „Emma, pühhi silmad ärra ja tulleta mele, et sa tihti mind õlled öppetanud: „ „Neile, kes Jummalat armastawad,  peab keik assi heaks tullema,"" noh, siis se ka, kui poia soldatiks pannewad. Et ma römoga lähhän, peab sulle ka römuks ollema.  Se õlleks mulle häbbiks, kui ma peaksin  ni teggema, kui olleksin ma Neger, kedda Uhwrikast, nago weise poega Amerikasse wiakse.  Keisril on, aitummal, toito ja rided, ja kui ön kannab, au ia kitust mulle weel peälegi anda. Miks ma pean törkuma ja nutma? Ei, kallis emma, ärra te mind ilma asjata kurwaks, mul põlle asja kurw olla, ja sul ommal ka mitte. Minna lähhän ärra, Jummal jäeb mahha ja se on ennam, kui kümme poega." Nenda räkis Hans, lubbas saggedaste kirjutada ja piddas sanna. Emma andis keik Zummala holeks ja ta südda jäi ka rahhule. Waatke, meie nored mehhed, sest Hansust wöiksite middagi öppida. Mis Jummal teeb, on hästi tehtud, kas sa adra-wart ehk püssi peus pead. Tehke nago Hans Pärt teggi ehk nago „Some Karel" meile könnelenud, kes iöse praego alles soldat on. Teäda mmdogi,  esstmenne lahkuminne on minnejal ja jäjsl nattuke raske; agga se ei pea süddant murdma. Jummal on iggas paitus ja soldati  pölli lähhäb ka aasta aastalt kergemaks. Kelle peäle liisk langeb, se wötko sedda, nago Jummalast sadetud asja wasto ja olgo römus. Nenda teggi Hans, ja küllad näeme, kuida luggu parrast läks. põiele.) Jutto jätkud. Kitsad sapad. Möisa toapois olli isse alles ueste küllast möisa wöetud ja sai warsi ued sapad jalga. Sapad ollid saksa modi penikesed, agga jalg alles tallo modi jämme, sepärrast piggistasid ja öerusid, et poisil mokkad  wilto ja pissarad silmis ollid käies; agga ta kannatas ja mötles: „Jo nad wist keikil nisamma piggistawad; kui teised ei karju, egga minnagi wöi karjuda". Agga mis se ommeti aitas, pois käis nago pöllend jalgega ja ninna olli wallo pärrast allati karsus. Sedda  näggi wimaks tark möisa kingisep, kes sapad  olli teinud, ja küssis: „Töns, mes tühhi sul weas om?" „O welli kostis Töns —7 sapa piggiStawa  ökwa kui salwas penni jallun!" „Tömba walla, ma kae perrä", ütles kingisep. Töns kiskus sapa mahha ja suk tulli ka ühhes  jallast ärra. Kingisep wöttis sukka sapast  wälja, köngutas pead, willistas ja ütles: „Nüüd om assi wällan! Kae ribbek, to sü pölle sapa man, enge so henda man. Wastse  sapa ja wanna sukka, kon sure mulgo seen milles ta es pä litsuma? päle todda olle ma sapa täwwelist mödo perrä tennu, ent so jalla omma liig sure". Töns arwas ka et kingiseppa! öigus olli. Sannawötlik többine. Peter: „No Mart, wanna hea wend, mis sa siin wihmäse ilmaga tee äres kiwwi peäl istud ja jalgo lahti wöttad?" Mart: Zah, mis tehha? käisin linnas 207