laskis jubba süggise auksjoni kehha, sest et Prido  seddagi wiljanattukest ja pöhko müma hakkas  ja rahha ärrajöi. Nüüd olli ots peal ja Pridul sandikep kääs. Otsa Hindrik wöttis 12 aastase poeglapse omma jure ja 8 aastane  tüttarlaps sai Rammule. Möllemad ollid holetusse ja korristamatta ello labbi üsna raisko  läinud ja ei mõistnud weel a egga b Kirsi Mart sai Tilga tallusse perremehheks ja et nüüd wina ni wähhe jodi, kautas möisa saks kõrtsi üsna ärra. Reino südda tännas Jummalat, et se katk küllast kaddus, mis ni paljo pahha olli teinud. Endine rikkas Tilga Prido käis omma manna ea sees weel sandikot kaelas;  mina ei jätnud ta mitte mahha, agga kui pea ja koht möllemad tühjad ollid, siis kuuldi tedda saggedaste perre uks te tagga laulwad: „Hallastage, hallastage Ühhe maese sandi peal'! On Leil Jummal annud, andke Rasokest ka näljatsel'! Teine pääw j/ põlle sanud Leiwa marja hamba peal. Paljas ma mul wodiks olnud, Kimmid padjaks pea al. Oh! kui rikkas ollin minna Lapse pölwes ellades; Agga wannematte sauna Ellasin ma pölgades! Nemmad surrid murre parrast; Kirsto naelaks ollin ma; Römustasiu nende marrast. Pillasin keik pattoga. Nüüd on mulle õigeks palgaks Uste tagga kerjava; Oh, et nored hinged wöttaks Minno häddast õppida!" Sedda olli miin teinud ja kes sedda kuulsid, lõid omma wasto rindo ja õhkasid: Ärra sada meid mitte kiusatusse sisse! Kunningas ja karjapois, ehk: Jgga mees jägo selle jure, Mis ta on õppinud. Hakkab ratseb kinga ja kmgisev kube teggema,  siis on asjad sassis ja möllematte tö lähheb naeruks. Sedda on kord kus tunda sanud, kes muido suur ja auwäärt mees otti, isse teisi ja teised tedda armastasid ja auustasid,  ja se olli Baieri kunnmgas Maksimilian  Josep, praeguse Baieri kunninga wannaissa.  Temma istus kord sui aial omma kunninglikkus lossiaedas Tegernsees ja lugges  ramatut. Paike olli ni soe ja ilm wagga, et kunninga silmad kinni wausid. Ta panni ramato laua peäle ja uinus aia-sohwa peal maggama. Ommeti ei annud pude warjus seäsed temmale ka suurt rahho ja piddi jälle Messe töusma. Unne lahhutusseks läks ta nattuke käima. Ikka eddasi wiis tedda j alg-te ja ramatut olli ta üsna ärra unnustanud. Pea olli ta lossi-parkist wälja jöudnud, kus jubba külla heinamaad järwe äres wasto. tullid. Nüüd tulli tal korraga ramat mele, mis igga üks wöis tasko pista ja siis olli läinud. Et ta nüüd möda järwe äärt taggasi tahtis minna,  õlleks tal keddagit tarwis olnud, kes ramato  õlleks ärra tonud. Kuskil ei olnud muud innimesse hinge nähhä, kui üks 12 ehk 1Z aastane anni-karjapois, kes külla aunedega pöllo ja heinamade wahhel ammetis olli. Kunningas, kes iggapäises rides olli ning ka nälja armastas, läks poisi jure ja ütles: „Kule, Lül wöi Tön, sa wöiksid mo ramato seält ja seält ärratua? Selle eest saad kaks kahhekümnest höbbedat!" Pois, kes kunningast ei tunnud, watas pakso saksa peäle ja rapputas pead. Kaks kahhekümnest  ni kerge tö eest se näitas nago pilkaminne ollewad. „Egga ma narr ei olle!" ütles temma. „Mikspärrast mötled sa, et ma sind narriks pean? küssis kunningas, kel se kenna tallo poisike meleparrast olli. „Separrast ütles pois et Teie m tühja tö eest kaks kahhekümnest pakkute. Rahha  ei tenita ni hölpsaste mitte ja kes m paljo lubbab, ei anna pärrast mitte krossi." Müüd ma näen ütles kunningas et sa ommeti narr õlled. Kust sa tead, et ma sind pettan, miks sa ei uösu mind? Meed seal sures maias ütles pois ja 102