Re rammo parrema, rammusama toido ja kergema  tö läbbi üllespiddada, siis sünniwad kül mitto suggu haigust/ kellel agga aadrilaskminne wägga suurt kahjo teeb» Selja roog ja ristluud  hakkawad wallutama, ei toit lähhä ennam  sisse, köht ei jöua toito ennam werreks tehha, sest köht isse peab terwest werrest omma  rammo sama; körwad kihhawad ja ulluwad,  pea on raske ja wallutab, ja ei wöi ennam  tööd tehha, higgistad kerge tö jures ja tunned ennast wägga haige ollewad. Mis sa nüüd teed? Sa wöttad Z koppikat rahha tasko ja lähhäd külla seppa *) jure ja pällud, et temma aadert lasseks. Egga sep sedda  kela; temma on üks löbbus, hea mees! ta pauneb sind pengi peale istuma, annab keppi kätte ja lööb ühhe aadre käewarre peal ja teise jalla peal lahti. Werri jookseb wägga hästi, agga on „üsna paks ja must;" sep ütleb, et õlleks jubba ammo tarwis olnud aadert lasta,  sest „werri wägga must." Jubba taldrekut  pea täis, ja sinna hakkad pengi peält mahha nörkema. Nüüd sep panneb aadret kinni, sa maksad temmale waewa palka ja lähhäd  tännades koio pole; tunned ennast kül wägga nödder ollewad, agga wallo on järrele annud. Nüüd küssin minna sind, armas mamees,  tead sinna ka, mis sep sinnoga on teinud?  Minna tahhan sulle sedda üttelda: temma  on üks paar aastat sinno ellust mahha kustutanud ja sedda on ta aadrelaskmissega  teinud! Et sa sedda asja parreminne mõistaksid. Keik aadrelaskjad põlle kül meie paikus mitte seppad, agga seppa tehtud aadrirauad keigil kaes, et kahjo" wöiwad tehha. Ollen isse üht nisuggust  aadrilaskjad näinud, kes wiis auko nahha  sisse lõi, enne kui merre mälja sai ja parrast ei mõistnud ennam kinni panna; õnneks tulli üks targem appi. Kül õlleks sowida, et maal ennam õppind tohtrid 01l eksid ja werrekanide kahjolik tö kahhaneks! — Nisamma on küllarahwas malmis püssirohto ja pantsrömi ja muud sellesarnast (midda  kangem, sedda parrem!) sisse aiama, ni pea, kui ühhe ehk teise asja parrast südda nattuke lök- M. Pimme rummalus on mõnda jubba enne aego hauda saatnud. Wõtkem sepärrast hästi süddamesse, kui targemad meid heast süddamest öppetawad.  P—s. tahhan sulle tähhendussegä ärraselletada. Uhhe  illusa arro -ma sees olli kaunis cklaar ja kenna järw, mis arro ja pöldo omma kaldas selle ellawaks teggewa weega toitis ja kastis. Keik koddo ja metsa lomad käisid järwe kaldas  omma jänno täitmas ja siggisid silma nahjes. Uhhe korraga hakkas järwe wessi seggaseks  minnema ja haisema. Keik lomad hoidwad järwest emale; ei arro hein egga pöllo willi ei kaswa ennam nenda, kui enne. Karri hakkab pöddema ja pöllo willi närsima.  Nüüd olli külla rahwas wägga kimpus ja ei teadnud, mis tehha. Uks wanna jodik  ja Jummala kartmatta mees andis nöu, targa jure sata ja abbi otsida; agga surem hulk küllarahwast, kes ollid auwäärt mehhed, pannid ta lörri jölledusseks, ja se olli öige. Külla sep ütles: „Katsume ommeti järwele aadert lasta! nenda kui innimesse werri wahhelt  hukka lähhäb ja aadrelaskmisse läbbi jälle parremaks saab, ehk ka järwe wessi lähhäb klariks, kui meie üks ossa wet wälja lasseme. Ei ükski teadnud parremat nöu ja keik rahwas  wötsid labbidad kätte, läksid järwe äre ja hakkasid üht suurt krawi järwest külla pole kaewama. Mönni päaw sai kibbedaste tööd tehtud ja wata! näddala pärrast jooksis suur soon järwest wälja külla pole, täis seggast, haisewat wet. Rahwas otas nüüd, et wessi järwes piddi jälle klariks ja maggusaks sama; agga ei mitte! wessi järwes hakkas kül allanema, agga weel ennam haisema. Nüüd näggid küllarahwas  kül, et tö ilma asjata olli tehtud ja et sest aadrelaskmisse krawist mingisuggust kasso ei olnud. Hakkasid nüüd järwe puhhastama;  töid temma pöhjast keiksuggu mäddand  pu-tompisi, raipe kehhasi ja mitmesuggust  risso ja ränka wälja, ja wata! jälle näddala  parrast wessi läks puhtaks ja klariks. Wata nüüd, armas ma-mees, se järw on sinno werre sarnane. Kui sinna ennast nüüd werre waesusse polest haige tunned, siis teed ka nendasammoti, nago üllemal rägitud külla rahwas esmalt teggid. Sinna lassed ennesele aadert, nago nemmad hsisewa järwele. Nemmad  lasksid kül hea hulk wet krawi läbbi järwest  wälja, agga järwe wessi ei läinud mitte 376