kirja selle kange innimesse tapja j oma wasto on kirjutad, ei õlle se siis mitte ka pahha, kui ükski hea! ennast uhkusse wasto tõstab. Se põlle mitte minno mötte, et keige kalli ja uhkusse asjade prukiminne peaks ärrawannutud ja keeldud sama, ja et innimessel ei ühtigi parremat  asja pea ollema, kui mis temmal mitte just kibbedaste tarwis ei olle; ja ma ei tahha  ka mitte, et meid nenda kui ennamuiste Sparta linna rahwast peaks keeldama muid tö riisto piddamast, kui saagi ja kirwest, omma  maia ja riistade ehhitamisseks, nenda et nemmad middagi penemaid asjo ei woinud tehha. Selle läbbi jäeksid innimessed rummalusse  sisse ja ei wöiks õppida ilmaski miskisuggust  tööd teggema; ja se õlleks jo ni samma  kui teeks innimest lojukse sarnatseks. Keigewimaks  peame meie ka mõtlema et: „mis on liaks ja uhkusseks ühhele, ei olle seks mitte teisele." Meie ei wöi sedda mitte sowida, et üks surema seisusse mees ni samma peaks ellama, kui üks waene wabbadik, ja et rikka mehhe kuub õlleks sest sammast kanga tükkist leigatud, kust teomehhelgi; agga se on selle ilmaaegusse ja lia uhkusse wasto, mis rikkub innimesse süddame ja mele, kuhhu radda peaks pandama,  kui peaks woimalik ollema! nenda et innimenne  mitte ei pea kõrgemale lendma, kui temma tiwad kannawad, ja mitte püüdma sureminne ellada, kui woimalik, ja jõud sedda lasseb, ei mitte raiskama omma rahha ilmaaeguste  uhke asjade peäle, et enneminne kelab waese sandile pallukest, enne kui ommale üht kallist ilma aegust asja. Wannarahwas on minnule mittokorda selletanud,  et nende pölwes olli nüüd meie aegne uhkus pea üsna tundmatta assi. Kül nähti ka, nenda kui nüüdki, wahhel mitto kallist asja tühjaks illuks, ja mittokorda wissati ka hulk rahha ärra, sure sömaaja ehk jotude eest; agga ei ial nähtud sedda uhkust, mis nüüd on, üht wäljaspiddist uhkust, nenda et wiimne koppik wälja antakse ühhe kenna ride ehk mu tühja asja eest, ja selle wisiga näitab ennast innimeste  silmis rikkam ollema, kui ta on. Ei püüdnud ka kegi suremal wisil ellada, kui^ta jõud andis, waid iggaüks olli uhke selle ülle, et ta tallopoeg ollL, iggaüks piddas omma seisust kalliks, ja panni sedda sureks auuks, kui tedda ta rietest tunti, missuggusest seifussest  ta olli. Agga nüüd on assi hopis teistmodi.  Uks tallopoeg tahhab ommale nisamma  suggusi ridid, hobbusid ja wankrid, kui üks temmast kümmekord rikkam linna saks, möisa junkur, mdaissand omma mutriga, körtsiperremees  ehk möldri pappa tallitaja ja küllakubjas  (opmannist wöi möisa „wallitseja härrast" põlle räkimistki!) tahhab nisamma rikkas  te ja sureste ellada, kui üks jöukas mõisnik. Üks weike linna kaupmees, kes hilja aego omma  poe ukse lahti teinud ja wähhe kaupa möllaks  sisse sanud, tahhab nisamma suurt ellu piddada, kui üks nisuggune, kes mitme aastasse  tö ja waewaga jöukamaks sanud; keiki nisuggusi asjo nähhakse nüüd meie päiwil  tihti. Ja kui innimessed ennemuiste ostsiwad ommale kuld ehk höbbe asjo, ja ka kallimaid ridid, siis osteti kohhe ni head ja tuggewad, et meel lapselaps wöis kolmandamas  neljandamas pölwes neid prukida. Nüüd ei osteta mitte ni paljo höbbedad ja kulda, ja keik mis muud asjo ostetakse, on nenda kohhe jo arwatud, et se kaueminne ei kesta, kui innimenne isse ellab; agga rided samad jubba enne kui nad ärrakullund „modist wälja" missa  tud ja üks uutmodi kallim hilp assemele murretsetud. Sedda ei woj kül kegi immeks panna, et iggamees püav siin ilmas prukida keigest sest, mis innimesse tarwis on lodud, ja mis ta rahhulikko süddame tunnistussega woib ommale  sada; agga et mitto jäktawad tarwilisse asja ostmatta, ja ostawad ommale ühhe kenna ride üksnes sellepärrast, et ta kenna wälja näeks, kui teiste innimeste hulka astub: se on rummalus.  Kui mitto ei te ommale sellemodiga pahha, et ta teistele tahhab näitada, et temma  rikkaste ellab; nisuggust rummalust nähhakse  ka iggapääw. Ma tundsin üht meest, kes allati talw-öhtudel köndis ja istus pimmedas toas, sest ta ei pannud ial künalt pöllema, kui üksi olli; agga kui tale üks wöeras tulli, siis panni kaks künalt allati pöllema, ja lorrises  tühja jutto, mis ni samma hästi ilma 266