Hindu rahwa issepinamissed. rahho ni hästi kui möistwad ja k: ida neid öppekakse.  Nende arro järrele on innimenne ka langenud pattune loom, kedda sia ma peale omma nuhtlust pandud kandma ja nemmad arwswad, et ta kahhel kombel omma endist jummalikko önsust ja puhtust jälle wöib katte sada, se on: issepinamisse ja hinge rändamisse  läbbi. Seddasinnast nende issepinamist  näitab tänna ka meie pilt. Et nad seal jures luggematta ebbajummalaid kummardama  d ja teniwad, on isseennesest teäda. Omma  hinge rändamisse pärrasi tewad nemmad ka neljajalgsid, romajaid ja muid ellajaid jummalaks  ja teniwad neid. Hindude issepinamissega on hirmus luggu. Nende tembud on kül jölledad, agga makswad neile wägga paljo waewa ja wallo, ja sadan hirwitab pealt, kui nemmad ennast ilma asjata issepinawad.  Sähhärdusi issepinajaid nimmetakse  Jogid ja Wakirid ja petakse  pühhaks. Muist neist tewad sedda  isseennese pärrast üksi olles hinge rahho tagga nöudes, muist awwalikkult  keige rahwa ees, nago need kolm meie pildi peal, et neid peab pühhaks petama ja neile maksetama. Parremat kat näete üht nisuggust Wakiri ühhe jalla peal seiswad, karrune tiigri nahk ihho katteks ja parrem kässi ülle pea üllewel. Nenda seisab ta waene loom ommas tühjas lotusses jubba mitto aastat ja ei holi päwa pallawussest egga wihma sajust. Nenda lodab ta pattust puhtaks sawad ning ka teiste pattud kandwad, kes temmale selle eest makswad. Mis Zummal peab se ollema,  kes sähhärdusse ohwriga leppitud  saab? Temma ees näme teist maoli maas ollewad. Mis se teeb? Ka seddasamma. Temma tahhab pattust  puhhas ja pühha olla, Brama jure sada ja seal iggawest rahho ja õnnistust leida, se on omma Jummala sisse kadduda, nago pibo suits tule kätte. Seks on temma ette wötnud, mitto sadda pennikoormat maoli maas eddasi romada, mis peale mönne! terwe ello aeg arrakullub ja suur hulk surrewad ka nenda romades. Ka temma ei kula sest, kas palla paike ta peale paistab ehk wihm tedda leutab,  temma romab ikka eddasi. Hindud, kes wasto- ehk jarreltulles temmast möda lahmad, palluwad mitto, et pühha romaja neid peaks õnnistama, mis eest temmale mönne koppiko andwad; se on ta ainus palk. Temma waewa  naggeminne on kul wägga tühhine ja jöl!e,  agga ommeti räkimatta raske ja suur. ükski põlle tedda sundinud, maid sedda teeb ta isse ses tühjas lotusses, et selle issepinamisse  labbi õnnistust leida ja teistest pühhaks petud sada. 134