„Kas just tänna? küssis Peter; tulle Home jälle! tänna on pühha pääw!" „Ei mitte wastas küllamees tänna, tänna, just praego! Olle ussin, kirrik lähhäb  warsi sisse!" „Tulle Home jälle!" „Olled sa narr, Peter? kule ommeti, minna  tahhan omma körwi rauda sada; mis ma siis muido kirriko õlleks tulnud? Kas 9 wersta nattuke maad on?" „Sooh! —- Tulle Home jälle!" „Peter, õlled fa tark woi joobnud, et sa arro ei sa, mis ma tahhan? Ehk mötled sa, et ma maksta ei jõua? Ohhoo! mehhikenne, mis sa keige omma seppikoiaga maksad?" (Siin löi mees isse tasko pihta.) „Ma põlle mitte joobnud, on jubba 5 aastat,  kui sedda wimaks ollin, saan arro kül, mis, sa tahhad ja tean ka, et sul rahha pudust  ei olle; agga sa isse ei sa arro, mis ma ütlen: tänna on pühha pääw, mil kegi tööd ei te!" „No tagga hullem! Olgo pühha pääw, mis sest luggu on? On sinno käed siis tänna kinni?" „Polle mo käed mitte kinni, agga näddal otsa on aega kül hobbosid rautada, pühha pääw on pühha pääw, kedda minna ei tohhi tö päwaks tehha. Tulle Home jälle!" Nüüd sai mehhe südda täis, hakkas kirruma:  „Mispärrast siis sep on, kui ta seppist ei tahha tehha? Tänna ollen ma kirrikus, kas ma Home pean jälle hobbose raua pärrast taggasi jooksma? On meil nüüd sep, kelle pea aeud wilto sees on!" Külla mehhel tulli aega möda abbi jure; sest teine küllamees söitis ukse ette ja tahtis omma rattawitstele ued naelad sisse lüa ja kulis immekspannes, et temma rattad ka töpäwa peawad otama. Oh sedda pahhameelt! „Sinna ja so seppikodda,  jäete sel kombel mollemad nälga! Ello aial ei olle ma nisuggust narri näinud. Sep on ikka tööd teinud." „Za ommeti nälga janud!" ütles Peter wahhele.  „Wötko sind st ja teine! kirrus kül- lamees eddasi; kas meie so lapsed olleme ehk muido tahhame? Te tööd ja wötta rahha,  agga ärra aia hullopunni." Selle kärra peäle olli ka teisi mehhi jure tulnud ja kulasid, käed taskus, peält. Peetre naene olli ammo tuppa jooksnud, agga Peter ütles waggusi: „Söbrad, tänna ollete kirrikulissed,  agga mitte seppilissed. Ma ütlen selge sannaga: pühha päwal ei te minna ial tööd. Terme näddal on mul waewa küllalt, pühha päwal tahhan ma hingada ni tänna, kui igga pühha päwal, ni töeste kui kirjotud on: „Sinna pead pühha päwa pühhitsema."  (Jääb põiele.) Sannumed pagganattest. Olleme tännine missionitööst ülleültse könnelenud  ja 'sepärrast ühhest mailmajaust rutto teise töttanud, et walmis saaksime: siis tahhame  nüüd eddespiddi ühhest ja teisest pitkemalt  könnelda. „Ja muidogi ütleb monni laksid missionisannumed tännini pool lendus eddasi ja neist ei sanud teädmatta innime suurt arro. Kord ollime siit hakkanud jubba piddime jälle senna tõttama ja otsego ühhest mailma otsast teise hüppama.. Mitmel õlleks kümme küsfimist kele peäl olnud, agga kelle, käest? Mönnusam õlleks kül, kui sa nattuke ennam aega wöttaksid ja igga allustussele ka öiget löppetust teeksid. Kas põlle tössi?" Teil woib kül öigus olla, agga mul ka. Kui kegi monne näddalaga mailma peab läbbi käima, ja potte mehhel aurowankert egga tulelaewa  kä, peab ka weel tähhele pannema, mis Jummala arm pagganatts» jures teeb ja teinud: kas ta siis jalg jalla ette woib ronnida?  eks ta pea ka nattuke jalgo töstma, et eddasi saab? Ja üht ülleültse läbbikäiko arwasin ma esmalt wägga tarwis ollewad, et mo armsad sõbrad arro saaksid, kuida luggu  missionitöga praego mailmaö seisab, kus sedda lehhakse, kus mitte ja kussa missioniplatsid  ehk paigad pimmedas pagganamaal, nago ö-tulled sure lane sees paistwad. Sedda 127