Perno Postimees ehk Näddalileht 22° tSSS Teine Peenus, kesknäddal 26. Nowembril. aasta. Sannumed ommalt maalt. Somemaalt. Ennäh! „Some Kare!"  kellest ma mõtlesin, et jubba ammo Sewastopolis  piddi hingama ellab alles ja on mulle ja teile kirja saatnud. Nääd sa immet,  kuida jälle olleme kokko sanud ja mo südda on römus, et alles ellab. Kui Tallinnamaal  alles ellas, nimmetasin tedda „Wirro Karel", agga nüüd piddin temmale teise nimme pannema. Kuulge siis, mis ta hea mees kirjutab.  Armas Postimees! Minno palwe peäle saatsid sa wimati mulle ka omma näddala lehhest ei mitte ükspäinis selle, waid ka minnewa aasta numrid. Aitäh! Olle mehheks, w'a kallis; sa õlled sellega mulle sure melehea teinud; sest ammo jubba sowisin minna ommale Perno näddala - lehte, ja olli ka himmo Postimehhega ennast tutta-- waks tehha, lotes, et ma siis middagi sellemodiga  saaksin Eestima poolt kuulda, sest se ma on mus armsam ja kallim, kui keik muud maad; agga et ma ni kaugel sest armsast maast pean ellama, ei olnud se mul wöimalik, enne kui nüüd nenda kui pool koggematta teäda sain, et sinna isse wanna kassowend, õlled hakkanud posti pauna kandma, mis kül wist ka üks kerge ammet ei õlle. Kui silmad selle pildikesse  peäle löin, mis sinno lehhe essimesse pole peä! seisab, tundsin sind kohhe ärra; sesamma  rabbe kaik kui ennegi, kui möisas perremeeste päiwil käisime; agga siis sa ei pölletanud pipu, ja nüüd õlled ka nenda kui pölwist wähhe köwweramaks janud, wist endisest  kangest möisa rehhepeksmissest! Agga muido keik wanna wisi, et wötta ehk jätta, ehk kül ka wannadus omma märki jubba sinno otsa ette lönud, ja ma lodan, et sinno südda nisamma lahke minno wasto on, kui ennegi, kui meie ühhes kous ennemuiste karjas käisime,  ehk sa kül jo ammo weiksid hoidsid, enne kui minno kätte lambaid ussuti,  selleparrast  tahhan sulle kui wennale ja lapsepölwe sõbrale, mitme aasta pärrast ka middagi ennesest  teädust anda. Kas so meles on weel kui ma wimist korda ühhel küünla päwa aial  möisa wina näddalal ollin, ja sinna rehhele tullid ühhel õhtul, ( sest meie möisa rehhesi sai ikka peksa Zürripäwani —) ja meie möllewad  widdewikkus korraliste tuppa puggesime jutto westma. Ma ollin wina kökis pumba peäl, agga mis ma sest holisin, weddago pumpa, kes tahhab, mul olli lust nore karjanaese  ja temma Mannidega jutto westa, sinna leidsid ka ikka mönne naljaka sanna, miks-