reb, ollid sinna häbbematta külwastama: „kui sa minno jures õlled käinud, ei ta siis ennam surre!" Mis sündis teisel päwal? Naene surri ommeti ärra. No miks sa tedda lasksid surra?  Samastad: „Egga minna Zummal põlle." Sedda ma tean kül ja ei pea sind ammo mitte seks; agga kui sa tead, et üks Zummal on, siis pead ka teadma, et temma ennast kellegjst,  ei ka Nöia Josepist mitte pilkada ei anna.  Õlled sa kuulnud, mis manna seadusse aial nöidadega tehti? Widi marsi wälja peale ja teised innimessed miskasid neile kimmidega pähhä. Weel paar sadda aastat taggasi, said Saksamaal ja muial mail need, kellest nöidusse jut töusis, tullega ärrapölletud. Josep, kuida kaiks ni sinno, kui teiste sinno sarnaste kässi, kui need seädussed  taggasi tulleks? Kui nüüd Zummal ka meie aial armust ennam kannatab, kas sellepärrast  kurri tö nuhtlematta jääb? Argo kiskugo  ükski tedda wäggise ennese kallale! On ikka alles sesamma Zummal, kellest pühha Paulus  ütleb: „Hirmu s on, ellawa Jummala  kätte langeda!" (Ebr. 10, 31.) Za muidogi on hirmus; sest Zummal wöib sind keikide käest peästa, agga Jummala käest ei peästa ennam ükski, kui temma sind nuhtlema  hakkab. Ehk on so nöidminne sind rikkaks teinud? kust se siis tulleb, et keige nõidadel narrud kaelas on ning sa isse ka üsna kehwa mannaks  õlled? Kes wöib kehha, et üllekohhus kottis seisab? Ei ükski, maid kuida tulleb, nenda  lähhäb. Mis wallo aiab sind manna mulla tükki siis ni hirmsat patto teggema? Ma pallun sind Josep, so ennese parrast, kes sa pettetud õlled ja teiste parrast, kes stnno läbbi pettetud samad: pöra ümber ja jätta sedda häbbematta  tempo mahha! Wi ommad hallid juuksed,  kui ristiinnimenne hauda. Häbbi on kurja tehha, agga au sedda mahhajätta. Kui paljs head wöiksid sinna omma pöörmissega tehha! Anns Jummalale au ja kissu ennast jadana paelust lahti. Arra sunni mind mitte so pärris  nimme ja ellokohta nimmetama. Arra panne  ka immeks, et ma nenda keikide kuuldes sinnoga  ollen räkinud. Tödde põlle mitte nõidus, et marjule peab puggema. Peale sedda ei tulle ma sinno jurest nöidusse abbi otsima, et kambre nurkas teineteisega peame räkima, waid sedda piddid  Postimehhe sõbrad pealt kuulma, kelle ümberkaudo  ka sinnosuggusi mehhi ja naesi ellab. Nüüd, Josep, ollen ma wälja üttelnud, mis mul paar kuud jubba süddame peal kippitas, nüüd te sedda omma kassuks ehk kahjuks. Agga ma sowin süddamest, et keige nõidade ja nõia otsiatte silmad lahti lahhäksid ja möllemad ärratunneksid, kui jölledaste nemmad tewad. Sedda andko Jummal! Surreja issa Jummalaga jätminne. Mis sesinnane pealkirri ütleb ja kellest üllamal  seisaw laul rägib, juhtub saggedaste innimeste  ning ka „Postnnehhe" söbrade seas. Sellegipärrast põlle Issandal meie Jummalal ka selle wallusa asja sees meitega muud, kui armo ja rahho mötted. Ta on ikka se tru Issa, kes wöttes annab ja karristades armastab,  ei töuka ial, waid tömbab allati, kui agga meie omma südda hästi pehmeks saab, et Jummala õnnistust, mis igga silmamee tilga sees on, mitte arra ei rikku. Uks hea küllasöbber  on mulle salmi kaks saatnud ja sowib, et neid mitte üksi omma luggeda ei pea hoidma.  Luggege siis teie ka. W. 250. Nüüd põlgan minna röömsaste (149.) Kord ollid waesed lapsed kous Ja nutsid kibbedaste Nend' issa surmawodi ees, Kell' minnik tulli kätte: „OH, taewa hüüd, „Kus jäme nüüd? „Meid jättab issa mahha!" :,: „Kes meile leiba murretseb? „Kes meile riet annab? „Kes meie hädda, waewa nüäb „Ja meie eest hoolt kannab? „OH ärra te „Meid waesekske! „Kes aitab meid siin ilmas?" Ka naene langeb pölwili Ta wodi ette mahha, Ja nutto pärrast sannagi Ei tulle suust tal wälja. Waid lastega Ta õhkab ka: Miks jättad meid nüüd mahha?!" 110