tössi: Kes omma armo tööd Madagaskaris on hakkanud, se ssdda ka korda sadab, kui sea! ka mitto tossinad Ranawalonasid ja Rambosalamasid  ees olleksid. Agga meie pallume: Issand aita neid ja ärra unnusta meid! Abbi wanna wiljapude mäddanemisse  wasto. On üks mannaks janud wiljapu hädda sanud,  et augud ja löwwid temma kulges on ja mäddanema hakkab; siis puhhasta keik temma hawad holega mullast ja prüggist puhtaks  ja täida neid kustutud lubjaga täis: kül ta siis jälle uut ello ja termist saab. Esmalt on kül lubbi temmale, nago tubbaka tuhk werrise hawa peäl, tulline wallus ja manna pu hakkab ninna norgo tõmbama; agga sest põlle wigga: sedda priskem haljendab temma teisel kewwadel. Mis siis tehha, kui lehmad pima ärrakautawad? „No eks siis selle ja selle targa jure minna, se eit ehk taat mõistab neid sanno ja teab kurja tule ja silma pealt ärrawötta ja pima - soned joosma panna." Jookse peäle l Kes ni rummalad alles on, neile ei maksa räkida; agga moistlikko innimessel  põlle tarwis nende jarrele joosta. Selle  wastane abbi on lühhidelt nenda: Wötta 3 lodi pulwriks tambitud Wen ketid  (Fenchel) ja 3 lodi nisamma pulwriks tehtud Dilli seemned pole tobi leige wee sisse panna ja warra hommiko enne söötmist lehmale  sisse anda. Mis ta ees on, et ta pima ei hakka andma? Kui siiski kaks päwa ehk 48 tundi õlled ootnud ja lehm törgub ikka alles pima andes, siis anna weel teist korda nisamma paljo, agga mitte ennam. Teada muidogi, et sedda seal ei sünni tehha, kus rasked lehmad wasto poegemist ommal seatud aial kinni jamad ja piim aega möda paksuks lööb ja ärrakaub. Kuida juusto üllewel hoida. Monni perrenaene, iöseärranis linna ja mõisa paikus, ei tea, kuida ta juusto sandiks minnemisse  eest peab hoidma. Senna põlle muud kunsti tarwis keddagit, panne juust ummalatte  sisse, seal seisab ta terwe ja saab pealegi  weel wägga körki maggo jure. Se põlle kallis sada egga raske tehha. Jutto jätkud. Saremaalt. Jgga innimessel on se tük maad, kus Lemma käkki seisnud, kus ta essirnessed  sannad emmaga räkinud, armas ja kallis ja nimmetab sedda isseärranis ommaks Jssamaaks; sest ta könneleb ja laulab hea melega. Saremaal on üks kitsas poolsaar, nimmega Sörwema, kust üks armas öppetaja  meile üht laulo sadab, mis sörwlaste issama-armastust  üllestunnistab ja nenda siin allamal leida on, kuida ta sealt meie kätte tulnud. Oh armas kallis Sörwema! So au ma tahhcm kuluta. Siin ollen minna sündinud, Siin ollen ülleskaswanud Oh armas kallis issa-ma. Sa õlled pitk ja ahtuke Kui istund merre süllesse: Suur merri on so peioke, So kaela ümber allate. Mo armas, kallis Sörwema! Kül wahhest ta sind hirmutab, Ja siiski ikka armastab, Sul!' annab ühtepuhko suud Ja teeb sull' head ja römo muud. Oh armas, kallis Sörwema! Merd mudab päike kullaseks Ku mudab tedda höbbedaks, Ja kui need tähhed tousewad, Siis temma peeglis hiilgawad. Oh armas, löbbus Sörwema! Suur laew siin kaudo purjotab, Seal Lullelaew sind terretab, Ja kallalaewad hulgakesi', 41