Sannumed pagganattest ja missioni  tööst. Zubba mönni näddal potte meis ennam waestest  pagganattest könnelenud. Se põlle mitte öige. Kes „Postimehhe" söbradest, nago se peab ollema, ka ühtlasi missionitö söbrad on, wöiwad lemmale sedda öigussega pahhaks panna.  Agga seal on üks pahha ja teine hea assi ees olnud. Pahha assi olli Jtalia-södda ja hea assi missis ni-pildid. Södda on, tänno Jummalale, möda läinud, agga pildid weel mitte  kätte tulnud. Uhhes Saksama missionimaias,  kus tellitud said, põlle hea innimestel ka üksi se tö käes, waid weel paljo muud. Ommeti  ei tohhi ma pagganattest könneleda ennam aega wita. On Kustusse armastusse pegel meie süddames, siis paistab ka pagganatte õnnetusse  pild senna sisse, ehk meie neid kül weel pabberi peale malitud ei näe. Pea tu!« lewad ka pildid muidugi. Esmalt tahhame jälle waimus mailma jaggudes  nattuke ümberkäia, pagganatte pimmedust  ja sedda walgust, mis Issand paiguti nende  seas pöllema pannud, tähhele panna. Olgo  siis Issand nimmel nenda: Maast maasse, merreft merresse. Ms assi peab nenda ollema? Mis muud, kui meie Issanda Jesusse Kristusse tundku  inne; se peab keik mailma nurgad, nago wessi merre kohhad katma. Kas se jubba nenda on? Jummal parrago, ni paljo teate issegi, et mitmes ma nurkas pimmedus alles maad ja pilkane pimme rahwast kattab! Jummal  teab, kuida luggu meie enneste keskes ja igga ühhe ommage wö al on? Peab se nenda jäma? Jummal hoidko selle eest! Sest sadik, kui pagganaid mailmas on, on ka missionikööd  olnud, kui ka mitte paljo. Keik mannad  pühhad wannemad on jubba ommal kombel missionitööd teinud. Missionitö on selge armastusse  tö. Kask ei woi sedda tehha, ja armastus  teeb ilma kassota. Kus usso walgust on, seal paistab temma ja midda surem, sedda kaugemale. Agga, mis ma piddin küssima, millal ollete, armsad wennad, wimati Taweti 157. laulo luggenud? Kas lubbate, ma pannen  tedda teile siin silma ette? Lühheke ta on, agga körge ja süggaw. Õnnis Lutterus on ommal aial lemmast pakso ramato kirjutanud. Paistko temma teile öiste süggawast süddame sisse ja ärgo kustugo sealt tal ennam ärra. Kuulge ja nähke: „Kiitke Jehowat keik pagganad ! auustage  tedda keik. rahwas! Sest temma  heldus on meie ülle wöimust wötnud,  ja Jehowa tödde jääb iggawesseks  aiaks. Halleluja!" Kui körgesse on Taweti süddames armo tundmisse wood lönud, kui omma kannelt wöttis  ja nenda laulis! Jöraeli rahwas ja temma raiad on temmale liig kitsad, ta hüab keik mailmapagganaidappiZehowatkiitma: „Kntke  Jehowat keik pagganad! auustage tedda ketk rahwas!" Waatke, nenda teeb Tawet missionitööd ja öppetab meid ka. Ms asjast südda tais -on, sest rägib su. On südda  ussin, ei wöi su ja käed laisaks jada. Mingo  senna nüüd pissut ehk paljo aega, katko pimmedus paljo maad ja pilkane pimme rahwast  wimaks peab ommeti se aeg tullema, mil keik pagganad Issandat kiitwad ja keik rahwas tedda auustawad. Issanda sanna ei woi walletada. Seeb se on, mis meidki tagga sunnib misstonitööst  räkima ja igga üks ommal kombel ja jöudo möda eest palme ja annette labbi sedda ka Leggema. Tean kül, põlle suur assi; agga meie jöud ei anna parremat. Kui agga seddagi  uskus teme. Hakkame se kord Nord-Amerikamaalt peale. Siin ellamad  kül jubba mitto miljonid ristiinnimessi, agga ka meel Zndianid, Amerika pärris rahwas, kes enne Kolumbust seal ellasid. Parrago  Indiani rahwa parrast on ristirahwa wöllakirri Jummala ees keige surem ja rangem. Õnne assemel on Eiropa rahwas neile räkimata  õnnetust winud. Waggewaldsel ja üllekohto kombel on nemmad nende maad kaest ärrawötnud,  neid allati risunud ja tapnud, künni neist üks käppo täis meel üllejänud, mis igga aastaga kahhaneb. Zah, kui Eiropa rahwas nende risutud issama eest neile ommeti usko, 44