ja kus sees keik suggu asjo nähha olli. Neüork  on suur kauba ja kubbermango lin Nord- Ztmerika randas ja meile separrast tahhelepanna,  et seält piibli seltsi kullo peäle keik need ued Testamentid Somemaal Helsingworsi linnas  on trükkitud, mis nüüd, Neüorki stempliga kaande peäl, meie kätte jaggatakse. Tänno-laul pärrast leikust. Wisil: Keik kallis hinge õnnistus. Nüüd on keik willi leigatud. Mis Jummal armust annud Ja keik on kokko korjatud. Mis Ma on jälle kannud; Ei rikkund talwel tedda külm. Ei suil ka ragge kõue-ilm, Keik terwelt hoidis Jummal! Kui on ehk wahhest siin ehk seäl Ka mõnda waewa olnud, Siis olli Temma abbi teäl, Ka teisel wisil tulnud: Kus meie silmis kahjo sai, Seäl Jummal siiski Jssaks jäi Ja aitis häddast wälja. Ta andis ello, termist ka Ja kaitses meie warra Ja wöttis hädda lõppeta Ja satis kaugel ärra. Kus ollid põua-tule-lood Ehk wahhest rasked wihma-ood, Keik tullid kassuks meile. Sest kiitko rõõmsast rahwa keel Se eest, mis Loja teinud Ja tundko tänno nende meel, Kes selle päwa näinud. Oh mitto neid, kes teggid tööd. Nüüd maggawad jo surma-ööd. Neil ello käik on otsas. Kes agga ellab ilma peäl, Se peab murret kandma, Ni kuida Jummal lonud teäl Ja Temma heldust tundma. Et omma tööd siin hoolsast teeb Ja palle-higgis leiba sööb, Se on, mis tahhab Jummal. Kui künname ja külmame Ja Jummal kastab taewast Ja hoolsast kokko korjame, Ei holi tööst ja waewast. Siis kaswab pöid ja leiba toob. Mis Jmmnal mulla-pinnaft loob. On toito maal ja linnas. C. W. Fr. Juttud ja jutto jätkud. Wina-klaas ja höbberubla. Adam Tiks olli jubba lapsest sadik terrane  pois, kellele ial tarwis polnud ühte asja kaks kord näidata. Terrased poisid on saggedaste  kül nattuke ninnatargad ja sedda olli Adam ka, mis eest ta mönni kord wannema innimeste kaest ninna peale sai; agga muido armastasid tedda keik innimessed. Pärrast hakkas ta künarpuid teggema, misga aega möedetakse, se on, temmast sai uurmaker. Omma tööd möistis ta ausaste ja armastas omma ammetit. Jgga meister, kelle jures ta töös olli, piddas tedda kqlliks, nago teomees terrawat kirmest. Kui kegi ennam urile hinge  sisse ei sanud, siis anti Adama katte, temma  puhhus ta ikka ellama, ja olli uur Tikso kääs olnud, siis tiksus ta wist. Nüüd mötleme nisuggune mees tenis rahha  ja wöis ellada nago prints. Jah, rahha ta tenis, head rahha, agga waene olli ta, werri waene, kui õlleks tal alles kolme päwa eest tullekahjo olnud. Kuida nenda? Säh, hea tömees möistab ka muud asja heaste: hakkas esmalt mekkima, pärrast rüpama, ja keige pärrast . . . lakkuma, ja aega möda ni öelaste, et rided seljast ärraandis, kui agga kele kastet sai! Kord olli tal hea perremees,  kes tedda hea melega jälle jalge peäle tahtis awwitada, kui nöu korda tähhäks. Ta laskis tedda mönda korda omma kambri tulla ja ütles : „Kule Adam, pöra ümber, meel on aeg! Sa wöiksid mees ülle teiste olla, kui sa isseennast ei teutaks." Ta panni ühhel päwal klaas mina ja rubla höbbedat körwo laua peäle ja ütles: „Adam, kui sa tund aega sedda wina-klasi, mis mina täis on, wadata wöid ja mitte temmasse putuda, siis on pärrast miin ja rubla möllemad sinno. Katsu ommeti! Adam lubbas. Meister läks teise tuppa, Adam jäi üksi. Eest otsa olli mees wapper himmo wasto söddima. Ta pöris klasile selga, mis ta muido ni wähhe teggi, kui peigmees prudile. Agga 149