Hea õlleks kül, kui sellega walmis saaks, agga seäleb se wigga ennamist on: ei sa küpseks, waid jääb toreks ja ei olle parrast ei kalla egga lihha. Sellegi pärrast, kes middagi öppitud  saab, se öppigo, mõistus ei sö leiba ja ei te moistlikkule middagi kahjo. Tänno Jummalale,  meie ellame jubba nisuggusel aial, kus lojuste jures suggu peale ja innimeste jures mõistusse peäle wadatakse; agga kuida ööldud:  pooltores assi ei maksa ial paljo. —- Et Eestlane nisamma saksakele kätte saab, kui Lätlane ja saggedast möllemad parrem, kui sant Sakslane: sedda on jubba küllalt nähtud. Kiitlemine ei kõlba kül mitte, ja se põlle ka meie maius, agga aitummal, sedda teame ommeti,  et Zummal Eesti rahwast milgi kombel ni mällopeaks põlle lonud, et nad ka middagi ei woiks õppida, kui neil öppetust antakse. Rummalaid on meie seas käppoga lahhutada, sedda meie ei salga; agga -se on ni wähhe meie sü, kui löuna-merre pagganattel, et nad ristiusko  ei olle. Sedda peab jo neile widama. Kuida piddime meiege õppima, kui meid ei öppetud?  Surem hulk Sakslasi keelsid ja laitsid sedda enne kogguni ärra. Nisuggusid tallorahwa  önnesowiaid on meel praegogj, kes hirmus  sured silmad tewad ööldes: „Mis talloinnimesse  laps sest ja sest öppib? kus ta sellega  lahhäb? Kes paljo teab, se isseennesest paljo peab. Tallorahwal põlle sedda tarwis. Kui künda, äastada ja kümme käsko möistwad, siis on küllalt, muido lähwad ninnatargaks ja ei mõista igga kord mütsi mahhatömbada, kui tarwis on." Nenda rägiwad weel mönned,  agga õnneks nago tonekurred, üks siin, teine seäl. Jummalat karta, üllemaid auustada  ja tubliste tööd tehha se on meite ossa ja hädda meile, kui sest teest körwale langeme  ja peaga läbbi seina tahhame joosta, nago mönned eksinud lomad tewad: agga et tarkusse polest neljajalgsega, kes adra ees käib, ühhe arrulissed peame ollema kus kirjas se seisab? Sepärrast wennad, piddagem kolidest  luggu, tännagem neid, kes meile sedda head sowiwad, saatkem ommad lapsed römoga koli ja töttagem igga wisi pimmedussest ja rummalusest  wälja, kus kaua küllalt olleme wan- gis olnud. Lapsele head öppetust anda, on kümme kord parrem, kui mönni karbi täis höbbetükkisi järrele jätta. Sannumed pagganattest. Sandwih-sared, kuida nad enne ollid ja nüüd vn. (Löppetus mis Nr. 11 polele jäi.) No kas siis Sandwih - saarde luggu praego  alles ni inneto on, kui sa rääksid? Tänno Jummalale, on nattuke parremaks läinud; sepärrast  rägime nüüd 2) kuida nad praego on. Aastal 1819 tulli üks laew senna saarde randa, kelle sarnast seäl enne polnud käinud.  Sesinnane laew töi essimessed missionärid  Sandwih - saarde peäle. Rahwas wötsid neid römo öiskamissega wasto: „Kunningas Tamehameha on surnud! Temma poeg Liholiho  on temma assemel kunningas! Täbu on kaddund ja Hawai (Sandwih) jummalad ja nende  templid löhhutud!" Nenda öiskasid rahwas.  Missionärid pannid immeks. Kuida olli se tulnud? Olli sadan isseennesega rido läinüd ja temma riik langenud? Ei mitte; agga se olli nenda tulnud: Sandwih-saardest löuna pool seisab suur löuna-merre saarde hulk mitmes kahlus,  nenda kui: Söbrusse-sared, Witsi-sared,  Kipre-sared, Seltsi-sared ja mitmed muud, mis eddespiddi makaardi peält leiate. Seltsi-saarde seas on Otaheiti ehk Tahiti  keige surem. Missionär Williams, *) Jnglismees, kedda öigussega „löuna-merre apostliks" nimmetakse, olli siin Zummala sanna ellosemet wälja külwamas ja käis ühhest sarest reise. Siit hellises Zummala sanna heäl ka Sandwih-saarde peäle, kus kunningas Tameha meha wägga kulus ja kange söddamees, nago louna-merre „Punnapart" ellas, kelle ees keik sared  wärrisesid. Ta kulis, tahtis ennam kuulda, agga Z 9. Mail 1819 surn ta ärra. Ommeti *) Sest kallist Jummala mehheft ja temma tööst lõuna-merres wöime eddesviddi ennam kuulda sada. 102