omma tahtmisse peale- Teisipäwast, kus mees surri neljapäwani jäi ta likumatta ühhe kiwwi  peale Nerbuda jöes, seisma, päwa aial hirmsa päwa pallawa, ö aial külma kannatades  , ilma sömata ja jomata. Neljapääw kiskus ta omma kaewarre paelad katki, tähheks, et ta ellawalt olli surnud. Nüüd ei woinud egga tohtind temma ennam, pagganatte wisi järrel, ommade jure taggasi minna ja andis selget tunnistust, et ta ennam ei tahtnud ellada.  Temma lapsed istusid weel ta ümber ja pallusid, agga ilma asjata ja owersti herra arwas, et ta piddi nälga surrema, kui ta mitte ei saaks ärrapölletud. Laupäaw hommiko  läks owerst ratsa senna ja leidis lesk naest ikka weel jo wiendamat päwa ilma toito wötmata sellesamma kiwwi peäl. Ta ei tõusnud mitte ülles, waid ütles: „Mul on se nou, omma tuhha mehhe tuhhaga ühhendada  ja otan, künni teie lubba annate, et mind ärra pölletakse, lotes, et Jummal ni kaua mo ellopäwad pitkendab, ehk ma kül middagi ei tohhi süa egga jua." Owerst wastas:  „Ma ei anna koggoniste mitte lubba, waid pallun sind, ommade jure taggasi pöörda,  et ükski ei mötle, et nemmad sind on tapnud. „Ma ei karda mitte, et kegi nende seast sedda mötleb. Nemmad on kui head lapsed keik teinud, mis nende woimusses olli, et minno ello saaks hoitud ja kui minna nende jure olleksin jänud, siis olleksid nemmad mind auustanud ja armastanud. Agga mul ei põlle ennam nendega ühtegi teggemist. Ma jättan neid teie holeks ja lähhän nüüd omma mehhe Omed Sing Opudea jure." Se olli essimenne kord, et ta omma mehhe nimme nimmetas. Sest Hindu naesed ei tohhi koggoniste mitte omma meeste nimmed kele peäle wötta. Kui ta omma mehhe nimme olli nimmetanud, arwas iggaüks, et ta kindlad  nou olli wötnud surra. Päwa wasto wadates  ütles temma: „Sea! nään minna jubba,  kuidas minno hing omma mehhega kokko tulleb prudi au taewa al." Owersti hsrra sai temma sannade läbbi ligutud.  Ta manitses tedda, ta pällus tedda ei aitnud middagi. Ta nomiö tedda, et Lapsed piddid wastama mikspärrast nemmad mitte tedda ei keetnud, sedda patto teggemast ning et mitte üks ainus kiwwi ei piddand temma surma paiga peale jama. Agga, kui ta omma nou mahha jättaks, saaks lemmale illus maia nende templide liggi ehhitud, temma ello üllespiddamisse  eest ausaste hoolt kantud ja temma lapsed ning temma issa tulleksid lemmale  Lggapääw woeraks: lesk naeratas lahkeste, sirrutas käed wälja ja ütles: „Mo waimoke (puls) ei ligu ennam, mo hing on jo ärraläinud; põlle minnust muud middagi järrel, kui pissut mulda, ja sedda tahhan minna omma mehhe tuhhaga ühhendada; tulli ei sa mulle wallo teggema ja kui tahhate sedda kohhe nähhä, siis käskige tuld tua ja mo käewars saab ärra pöllema ilma et ma wallo tunnen." Monned katsusid temma waimokest  ja ei tunnud sedda mitte. Kui owersti herra näggi, et middagi ei woind parrata, käskis temma rahwa wannemid senna tulla ja need piddid kirjaga temmale sedda töötust andma, et ükski lesk naene ilmas ennam  ei saaks ärrapölletud. Ja siis andis temma lubba, tedda ärrapölletada. Römoga kulis lesk sedda käsko. Kello 3 pärrast lõunat olli tulleriit walmis. Lesk astus jökke, ja teist käewart omma wannema poia ölla peäl, teist omma wenna poia ölla peäl toetades, läks ta tulle pire. Pannid tullerita pöllema, mis ühhe augo ülle olli, kus temma mees olli ärrapölletud.  Ta tulli pitkamesi tulle liggi, jäi seisma, töstis silmad taewa pole ja kissendas: „Mikspärrast  on mind wiis päwa keeldud stnno jure tullemast, mo abbikaas?" Siis ta läks üksi tulle ümber, teggi palwet ja astus pitkamesi tulle sisse, istus mahha ja ilma et ta õlleks kissendanud, heitis ta omma hinge. Mo armsad! Mis öppetab meid se assi? Kui pagganad omma ebbausso pärrast julgeste  tulle sisse lähwad, eks meie, kes ristirahwas,  ellawa Jummala pärrast ei pea omma ihho andma ellawaks, pühhaks ja Jummala melepärralisseks ohwriks? Rom. 12, 1 2. Oh mo armsad luggejad! Tehkem tööd, pallugem Jummalat ja saatkem piibli ramatuid pagganattele, et kurrati riik 320