gin!" ja ma-kirrikus: „Sioni mürid peawad ehhitud sama: Teise käega ehhitawad nemmad j a teises käes wi skodda. " Mollema kirja tunnistuste ülle teggi ta wägga  armsat könnet. Andko Zmnmal, et se mitte maantee peale põlleks langenud.  Esmaspaäw  ja teisipääw ollid muud kirriko asjade  üllewatamissed ja kulamissed. Peäle sedda  kulas piiskop teiste päwade sees linna kolide  Jummala sanna tundmist järrele ja Ä6. sõitis ta Perno praussega Testamale, kus päaw pärrast endist Wörroma abbi-öppetajat Leetsiust ki.rriko peäle seäti. Wötko nüüd Issand Jummal selle armsa koggoduste wannema  ja piiskoppi tööd meie keskes öppetajatte  ja koggoduste jures õnnistada! Sel päwal  sai ka Lutterusse ausamba tarwis, mis Wormsi linna ehhitakse, saksa - kirrikus 40 ja ma-kirrikus 14 rubla höbbedat korjatud. Pühha - Peter. (Mis Nr. 18 polele säi.) Ms Peter omma kartlikke naesele trööstimisseks  ütles, olleme wimaks löppetusses kuulnud.  Kui nemmad parrajalt jutto sees ollid, kuuldi korraga suurt karra körtsi poolt tullewad.  Õiskaminne, tapleminne, torropil ja körtsi laulud keik nago kaapsad ja tangud seggaminne. „Nemmad pühhitsewad pühhapäwa  ütles  Peter omma naesele. Sesuggune mäng saab wist meie igga pühhapawane ossa ollema.  Ja jah; just needsammad, kes tänna enne lõunat keik kirrikus ollid! Kirriko käimissega  makswad nemmad Jummala wölga ärra ja arwawad: nüüd olleme tassa ja woime  tehha, mis südda lustib. Waat sedda kenna risti rahwast, kes Paali altari ümber tantsib. Minno peäle on nende südda täis, et ma nende seltsis kaardi-laua äres ei istu, winatops  ninna ees. Jah, kui ma sedda teeksin, siis olleksin öiete nende mees, Peter ees ja Lagga. Hõlbust ello ei olle meil siin küllas eest otsa mitte lota!" Õnneks ei kuulnud Peter, mis körtsis temmast  ragiti, muido õlleks mehhel ka südda pakkitsema bakkanud. Nad kirrusid ja mandusid  tedda, et lubjatükkid körtsi seinast mahha  langesid. Wina- möödud ja ölle-kannud ka, tampisid nemmad jalgo wasto maad ja lubbasid Peetrile näidata. Esmaspääw warra hommiko olli Peter kül seppi koias, agga mitte üht seppilist. Kes möda läks, hirwitas. Peetril õlleks penike peus olnud, kui mitte enne korjatud koppikud põlleks toeks olnud. Siiski ei läinud temma meel nukraks, maid lotis Jummala peäle, laulis meel peälegi seppi koias ja taggus, mis käes olli. Sellega kinnitas temma ka naese süddant, kes mõnda korda ütles: „Peter,  mis meitest sel komhel, kül saab? Misga tahhame ellada, kui kegi seppale ei tulle?" „Tulleb aeg, tulleb nou, wastas Peter.  „„Kes Jummalast ei taggane, ei Jummal sedda unnusta."" Eks sa sedda põlle luggenud?" Peetri jut läks töeks; sest tännini ollid külla rahwas kiuste pärrast kahhe pennikoorma  tagga seppal käinud, mis paljo tülli teggi  ja aega witis. Saggedaste juhtusid asjad, kus aega polnud, maid piddid wäggise „Pühha  - Peetri" jure minnema, kes neid lahkeste wasto wöttis, tö ussinaste ja wägga ausaste malmis teggi ja koggoni oddaw olli. Werand  aasta olli selja tagga ja ükski ei teädnud  ennam pahhast melest Peetri wasto. Keik assi olli teiseks läinud. Ükski ei läinud muiale, kui Peetri jure seppale, agga kegi ei tulnud ennam pühhapäwal. Seppal olli tööd, ja on ammetmehhel tööd, siis on tal leiwa palloke maias' ja rie ümber. Monda-kord ütles  Peter omma naesele: „Eks ma üttelnud, et taema issa keige parrem sep on? Ja wimaks  on ta meel kullasep, kes meie kukkurt ka tühjaks ei jätta." Pühhapäwane kõrtsi kärra ei lõpnud kül mitte ärca, mis Peetri meelt pahhandas, agga  mis tehha? Ta naggi kül, kuida nende loud koddo ollid, kes kõrtsis ni röömsaste öiskasid.  Tüllid ja riud, mis kõrtsis hakkasid, aeti koddo eddaft, naesed nutsid, lapsed karjusid,  pühhapäwa öhto olli hirmus öhto! Kõrtsmik  isse, essimenne lakkekoer, kes tallopoegade 150