lalt, se on: sönniko künd, korda'minne ja semendaminne; kes kerget maad, iöseärranis  weel kuiwa aiaga, ennam künnab, widab  ilma asjata aega ja rikkub pealegi weel pöldo. Rammusa ja raske maga on teine wggu. Temma hapneb warrem; antakse lemmale  paljo aega, siis padub ta köwwaks, umbrohhi wöttab wöimust ja immeb ta rammo  wälja. Hilline kündminne, kui ka mitto korda järge möda, ei te sedda pahha ennam heaks. Ulleültse, armad küllamehhev, ei pea teie mitte mõtlema, et paljo kündminne meile üksi nahk püksid jalga panneb. Jnnimenne wöib ka head liaks paljo tehha. Mönned perremehhed kündwad allati ja mötlewad nüüd immet, kui heaste nende põllud peawad harritud  ollema ja wilja andma. Jkkaldab willi ommeti, siis peab taewa taat süüd kandma; agga et nad omma meletuma kündmisse läbbi isse pöldo rikkunud, sedda ei tahha ükski uskuda.  Kes põllule aega ei anna puhkada ja hapneda, se ärgo ootko suurt kasso. Õigel aial künda ja äastada, seeb se pöllomehhe nõidus on, mis saggedast ennam aitab, kui kaks kord sõnnikut panna. Oja Peter: Agga Rein, mis sa äästamissest  ülleültse arwad? Kas se mitte parrem  ei olle, igga kord warsi parrast künni äästada,  kui ma alles pudde on? Rein: Ei olle mitte. Äkki on wägga tarwilinne pöllo riist ja ilma selleta õlleks pöllomees,  nago kanna takkus; agga warsi parrast  künni äästada, ei olle mitte tullus, waid põld peab igga künni järrele omma aeg tule öhho katte jama, kellest põld suurt siggidusse rammo sisse immeb. Otsa Hindrek: No nüüd on walge wäljas!  Tulest peab ka middagit tullema? Kas tahhad meile karro kaela sidduda? Tulest ei wöi jo ükski ellada. Rein: Ja ommeti ilma tuleta ka mitte. Tuleöhk (luhwt) on täis pöllo rammo ja igga targem innimenne teab, kui suurt kasso pöld temmast saab, ja kui willekftd meie põllud  ilma tuleöhhuta olleksid. Tuut ei to meie pöllo rammule mitte ükspäinis abbi, maid ai- tab ka sedda jaggo rammo, mis mulla sees isseennesest otsekui surnud, on, ellusse aiada. Kui teie ma pöhjast mulda süggawast üttes künnate ehk kaewate, siis ei kanna ta esmalt middagit; agga kui mönni aeg tule kaes on seisnud ja paike tedda soendanud, hakkab ta priskest wilja kandma. Otsa Hindrek: Immet, miö ma manna ea sees weel pean kuulma. Rein: Jal ei pea pöld marjalt küntud egga äästatud sama. Se on ammo mitmesse pahha katsutud assi, et pöld selle läbbi kahjo saab, isseärranis weel semendamisse jures, kus se koggoni ei kölba, sest et selle jarrele ennam teist kündi ei tulle, mis maad neste kergitaks. Za Otsa Hindrek, se olli minnewa süggise sinno wigga. Olleksid sa seal parrem minno järrele waatnud! Otsa Hindrek: Agga kui ööd ja pä« wad wihma saddas, mis tont ma siis piddin teggema? Rein: Ikka waggusi otama, armas Hindrek.  Põlle weel. Jummal meid ial nenda mahhajätnud, et meie omma semet pöldo põlleks  sanud, nago minna jo minnewa süggife ka sain ja ollen nüüd aitummal leiwa mees. Lähhäb mönni kord ka nattuke raskeste, siiski ikka lähhäb. Jnnimenne ei pea kannatust egga lotust mitte mahhajatma, mis pöllomehhel, kelle tö keik lotusse peale on, ni wagga tarwis  lähhäb. Pahha tö ei rikku mitte ühte leikust, waid teisi weel järrele, ja parrem on pöldo teggematta jätta, kui pahhäste tehha. Silla Tönnis: Agga kuida wöib stis ühhest kölwatumast külwist mitme aasta peale kahjo tulla? Rein: Se on wanna tuttaw assi, et siks wi!ja ikkaldus weel teisi järrele nendasamma ka ümberpöördud. Pöllo siggidus  saab sellega otsekui wangi pandud, jja senna lahhäb aega tarwis, enne kui jälle jone peale saab. Sedda peaksin teile laiemalt selletama,  agga se wöttaks se kord paljo aega. Otsa Hindrek: Olgo sul minno parrast öigus, ma ussun isse ka, et ma minnewa 79