sedda on ta surnud ja omma tütre körwa palwekambri  maetud sanud. Ta tüttar ja poeg said pärrast Siberiamaalt jälle taggasi. Jummal  üllendab ja allandab, agga önnes ja önnetusses  wannem omma lapsi ikka armastab. Hea seme. Kui Issand ütleb: „Taewas ja Ma lahmad  enne hukka, kui minno sanna" Ehk: „Nenda kui wihm ja lummi ei pea tühjalt maast taggasi tullema, maid peawad teggema, mis peale ma neid saatnud, nenda ka mo sanna " —-: siis on seni tossi, kui Jummal  ellad. Mönni kord jääb se kallis elloseme  100 aastat mulla alla ja ükski ei mõista arwata, et se meel peaks üllestöusma; agga Jummala sanna on ellowäggi, mis ei surre ja kuld, mis ei roosteta, maid omma! aial jälle haljendab ja hiilgab. Wieteistkümne aastane poisikenne Lukas *** läks ühhel pühhapäwal  ka teistega kirriko. Poisil olli Jummala  sanna, meie poistel ka, õige  illuste peas, ommeti mitte ennam, kui surnud  warra, kelle ellowägge ta ei tunnud. Kirrikus mahtis ta lauldes ja jutlust kuuldes ümber ja otas, millal lõppeb. Korraga kuleb  ta need sannad: „Arraneetud on, kes Jesust Kristust ei armasta!" Se ehmatas  poisi nenda ärra, et mõnda aega wärrises.  Pühha Waim olli tedda omma haamrega  lönud; kaljotük rindus olli lõhkemas. Agga aega möda jahtus keik jälle ärra ja Lukas jäi ni külmaks, nago meie keik sündinusse  polest olleme. Kui kauaks? Senniks kui ta 85 aastat mannaks sai, siis alles tulli tal jutlusse sanna ueste mele ja langes, nago palla tullesädde ta süddame peäle ning manna Lukas teggi, mis noor teggematta jätziud: pöris  pattust ja parrandas meelt ja pärrast, kui 116 aastat mannaks sanud, surri ta nende sannadega: „Jssand! sind armastan ma süddamest,  et sa mind lunnastanud ja kaua möga  kannatanud sinno kätte annan ma nüüd omma waimo. Wötta mind, so kölwatumat  süllast surest armust wasto!" Kolmas käsk. Löuna -Ahwrikamaal on Inglastel hea tük maad, öige weike kunningriik, nimmega Kap-ma, keige al Ahwrika otsas; enne olli ta Hollandi, nüüd Inglaste kä. Siin ellawad  wägga rohkeste Eiropamaalt läinud pöllomehhi,  kes jubba Hollandi wallitsussest sadik  siin ma harrimissega pead toitwad. Nende  tenistusses on ka saggedaste musta Negri rahwast, muist pagganad, muist missionäride holekandmisse läbbi jubba ristiuskus. üks nisuggune must ristiinnimenne tenis üht istiusko  perremeest, kes paljo ennam ristiussust ei teädnud egga piddanud, kui se paljas nimmi, mis ta kandis. Walge perremees käskis omma musta süllast rehti peksta, agga sullane ei teinud sedda. Miks mitte? Jah tänna olli Zöulo essimenne pühha, kus Issand sündis, sedda tahtis  sullane pühhitseda ja perremees käskis tööd tehha; sest Neäripääw olli paljo pühham, kui Jöulo - pühhad. Ommeti ei rikkund sullane mitte kolmat käsko, waid ütles: „Ma tahhan teine kord ennam tööd tehha, agga tänna lasse mind omma Issanda sündimissepäwa pühhitseda." Eks olle tössi, mis Issand isse ütleb: „Hommiko ja öhto poolt tullewad pagganad ja istuwad Abraami, Jsaaki ja Jakobiga laudas, agga kunningrigi lapsed enne Jsraeli, nüüd ristirahwas peawad ukse tahha jäma?" Auustud wötmed. Mönnel maal on weel mönned mannad ennemuistsed  kombed ja prügid järrele jänud, mis meie aego wäljanäitwad, nago manna kaapkübbar  lapse peas. Inglismaal on sedda weel saggedast leida. Mitte üksi, et nende kohtomöistjad  kohtopäwal alles pitkad mustad rided  ja sured parrukid peas kandwad, maid ka muud weel. Nenda on Londonis üks manna pölline loss, kus ni mitto tuhhat jubba mängis  on istunud, ja selle nimmi on Tower (ütle Tour), mis ni paljo tähhendab kui torn. Seal ellab üks wäeüllem ja paljo söamehhi sees. Jgga öhro samad wärrawad lukku pandud  ja igga hommiko jälle lahti tehtud, agga mahhid seiswad igga nurga ja ukse peäl. On 126