Õlleks mul mitte sedda õnnetust olnud, et kaua aega piddalis piddin ollema, ütles Hans ma olleksin ammo siin olnud; wist õlleks mönni assi siis teist wisi läinud." „Jah, sedda ma ussun ka; agga ükski ei teadnud, kas sa surnud ehk ellus ollid, ehk. kül möllemad sind ööd ja päwad tagga nutsid.  Kuida nad sind armastasid, põlle sa wist mitte paljo unnes näinud." „Sesamma kubjas, mis siin enne olli kössis Hans ellab alles?" „Mllal umbrohhi kaub? kostis kellamees  sesamma jah! Siin põlle arro egga otsa, ei perremeest, ei pead. Ammo on wanna kubjas üksi meie öigus, arm ja heldus, ja sa mälletad ehk weel, kuida ta 10 aasta eest olli? No sa tead jo ka, midda wannemaks mönni loom lähhäb, sedda ennam tal sarwi pähhä ja kihwo suhho kaswab. Just nenda on luggu temmaga. Temmaga on weel hea hulk teisi, kes otsego temma waimud, ka isseennast  ei unnusta. Kui sa öhto köhhid ja juhtub rippatama, siis on se hommiko temmal  teäda. Rahha ei maksa kuskil ennam, kui meil. Õlleks waene Marri kolme aasta eest ka mönne sörme wöinud ärrakullata ehk höbbetada, ta õlleks praego seäl, kus ta sinnust  jäi; sest kossilastega ei wötnud ta ial jutto, mis keik immeks pannid. Panne tähhele,  Hans, kui sä omma önsa emma asjo hakkad pärrima, siis pead weel jure maksma, kui sul maksta on; sest meil wöetakse ellawatte  käest, mis surnutel ei olle. Kui ma siin haudade wahhel üksi könnin ja keige nende peäle mötlen, kes tutwad ja tundmatta mulla al ommas waikses kambris hingawad, öhkan ma saggedaste: olge röömsad, teie ollete surmas  lahti keigest waewast!" Kellamees otti prohwet olnud: Hans piddi ka weel jure maksma. Emma olnud ni ja ni waene, mattussed maksnud ni ja ni paljo ja seält ja seält laekast pandud ni ja ni paljo jure, mis poeg nüüd peab maksma. Keige selle asja sees olli ni ja ni paljo wallet ja üllekohhut;  agga Hans piddas su ja mötles: egga minna siin ommeti üht innimest ei leia, kes minno poolt tunnistab, ja tõmbas kukro wälja. Wanna kubja silmad kukkusid pärrane lahti,  kui Hanso suurt rahhakotti näggi, mis äreni kulda täis otti. Oh! kui parrajalt õlleks  se temma kasti passinud; seä! otti weel m paljo rumi. Ta hakkas jutto teggema: „Wata, mis ön, kui mees soldatiks saab! wöib nsuda ja rikkaks mehheks sada; kust koddo kuld õlleks tulnud?" „Mönni kord ütles Hans ööldakse koddo hullem risutawad, kui söas; agga minna põlle koddo egga söas risunud, waid ollen öigussega  sanud, mis mul on." Kubjas tundis kül, et Hans olli trumpi wälja mänginud ja need sannad temma kohta üttelnud; agga ta ahnus ei lasknud silmi rahhakotti  peält ärrapöörda, waid küssis Me: „Agga mis sa nüüd ni paljo kullaga tahhad tehha, Hans? sa õlled mul ikka armas pois olnud, kellel ma hea melega head nöu annaksin?"  „Tännan wägga! ütles Hans pahha melega Teie suur armastus on mind ka soldatiks pannud ja suvest armastussest annaksite  mulle wist nöu, omma rahha Teie kätte hoida anda? Agga sellega saan aitummal weel isse läbbi ja pallun Teie head nou ennesele hoida! Siin on se rahha, mis mo önnis emma  peab wölgo ollema; ja nüüd Jummalaga!"  (Jääb polele.) Jutto jätkud. Saksa surnohaud. Uks rikkas herra, kes ellus paljo kulus ei olnud, tahtis sedda surres olla, ning laskis üht wägga illust surnohauda  (kabbelit) ehhitada, kus kallal kaua aega tööd tehti. Kui ta wimaks ommeti malmis  sai, küssis herra pumeistri käest, kas nüüd middagi ennam ei pudu? „Ei muud middagi  wastas meister kui Teie auustud  surnokehha; pallun sedda pea sisse sata, muido on se kallis hone ilma asjata ehhitud."  223 Jm Namen des General - Gouvernements der Ostsee- Provinzen gestattet den Druck: Censor R. Jacoby.