Jgga suggu soja ma wilja wöib seält leida. Seäl kasivad leiwapu ja temma körwas kokuspalmid  ja pananid 'omma süllapitkuse lehtedega.  Seäl hiilgawad ämmariko kulla karmal  Maunakoa ja Mauna-roa, kaks tullepurtsajat  mägge, kes omma jalga körged on ja igga pääw aurawad, otsego tahhaksid nemmad Jehowale suitsetamisse ohwrid tua, kui sedda pagganad ommeti ei möista. Keige nende saarde pealt ei olle üht ainust kihwtist loma leida, ei ka mingisuggust kiskjat ellajast Kook ja temma seltsimehhed arwasid endid paradisi  aeda leidnud ollewad, agga se polnud tössi. üks önnetus olli ommeti saredel ja se olli suur küllalt : seal olli in nimes si ka ja need ollid pagganad. Ja, jah, nendap se ikka on: Mailm on illus iggas paikus. Kus innime ei ella weel, Ja temma kurri patto haigus Ei sada hädda hädda peal. Mis karwa innimessed seal on? Punnase tömmud, musta kähhara juustega ja pitka illusa  kassoga, ja isseärranis weel nende üllemad,  pilkad ja sirged, nago Enaki lapsed, kelle eest Jsraeli rahwas warrisesid. Ägga mis karwa ollid nende rided? Nende ihho rietest räkita ei maksaks mitte paljo, sest neid olli wahhä kül, agga nende hinge rided ollid  süssimustad, kui olleksid nad pörgus ärrasuitsund.  Keik suggu kurjad teud, olgo mis nimme nad ollid, leiti nende seast rohkeste. Tapminne ja risuminne, innimesse lihha söminne,  horus ja roppus, nöidus ja ebbajummala  tenistus, ehk mis ial tahhad, sedda nemmad  teggid. Kunningad ei kaitsnud omma allamaid, waid tapsid ja söid neid; preestrid ei söötnud omma karja, waid niitsid ja nälgisid  neid. Uks kunningas laskis igga allama pead, kat ehk jalga warsi mahha raiuda, kui se illusam olli, kui temmal. Laste tapminne olli igga paine assi. Mis jummalad piddid  neil innimestel ollema? Mis muud, kui nisuggused kes innimesse lihha peale wägga maiad ollid, kuida preestrid ütlesid. Nende üllem emmane jummal olli Pele, kes tullepurtsajas  mäes ellas, seäl omma waimodega tantsis ja tullise lawa sees mus. Temma kuma  mele jahhutusseks said igga aasta paljo innimeösi üllewekt sisse wiskatud ja nenda pölletud!  Hirmus olli nende waeste innimeste luggu, agga meie põlle meel malmis. Kui just igga kord middagi tappa ja ohwerdada ei olnud, siis hüüdsid preestrid marsi üht Täbu wälja. Tabu? mis loom se olli? Ootke, ma rägin. Täbu põlle igga kord mitte loom, maid wöib ka igga suggune mu assi olla: maia, pu, kimmi,  känd ja mis muido ette juhtub, sedda tewad  preestrid korraga ni pühhaks, et ükski innimenne  senna külge ei tohhi putuda; kes sedda  teeb, on ellust ja warrast ilma. Kui Tabu  wälja kulutud saab, peawad keik tulled kustutud ollema, ükski ei tohhi uksest wälja minna, egga kegi loom heält tehha. Koerde ja siggadele pannakse korwid ninna peäle ja kannad wakka alla kinni. Seäl on nüüd merre tööd küllalt. Sest kui ka wannemad innimessed  ettewaatwad, mis lastega teed? Ja kui siiski awwalik Täbu ni paljo kasso ei sada, kui üllemad ja preestrid tahtwad, siis tehhakse meel üht sallaja Täbu, kellest kegi ei tea, kes ja mis ta on, et waesed innimessed sedda ennemalt lökso lähwad. Nenda peawad nemmad allalisses  surma hirmus ellama. Ni pea, kui kegi melega ehk koggematta Täbu külge putub, saab ta warritsejattest kinni wöetud ja nuiadega  surnuks lödud, nahk ärra nüllitud ja siis ebbajummalattele ohwriks widud. Se olli Sandwih - saarde Täbu. Kuida olli seäl luggu naesterahwaga? Oh, hirmus halle! ükski tüttarlaps ei tohhi süa, kus ta issa on külge putunud, ehk mis selle tulle peäl kedetud. Keik parremad toidud on naesterahwale keeldud. Mis mehhed ennam ei tahha, se on neile hea kül. Istub issa toas laua äres ja pöiad körwas, siis peab cmma ja tütred öues seisma ja ootma, künni middagi üllejääb. Naesed on meeste koerad ja tö-lomad. Mingisuggust öigust ei olle neil. Mees on naese ihho ja hinge issand ja teeb temmaga, mis isse tahhab. Nenda on parrago  keige pagganatte jures. Meie naesed, 93