wad ja jutlust kuulwad, siis hakkab mulle ka ommalt poolt jutlust piddama: „„Kui römus wöid olla, armas Kristjan, et Zummala sanna so melest armas on ja holega kirrikus kaid. Eks olle tännowäärt assi, kui jöukas perremees,  kel paljo teggemist, nenda pühhapäwa pühhitseb? Kui paljo on neid kölwatumaid perremehhi, kes igga ühhe tühja asjaga end wabbandawad ja kojo jäwad! Tänna Zummalat,  et sa põlle, nago teised holetumad  perremehhed."" „Lühhidelt üttelda (wöiksin paljogi temmast könnelda) ta käib, kui mo warri allati kasas ja on mul iggal pool pöigeti ees. Kaua aega ei teädnud ma temma nimmegi, sest ta tulli allati ilma kutsmatta. Pärrast leidsin (Luk. 18, 11.) et ta kulus nimmi Adam Warifeer olli ja et ta sesamma on, kes jubba Paulust nenda waewas, et raskeste öhkas:  „„OH! ma willets innimenne, kes peästab  mind sest surma ihhust?"" (Rom. 24.) „Küösib nüüd mönni, kuida ma sest lupainest  lahti saan? siis on wastus: Üsna täielt lahti ei sa ma temmast enne, kui öppetaja mulda mo pusärgi peale wiskab; sest ta tungib  iggale pole järrele, kuid pusärgi sisse ta enr.am ei tungi. Temma peäle wöimust sada ja tedda tükkiks aiaks ärrapelletada: sedda ollen ma sannadega teinud. Kus need sannad seiswad? Mitmes kohhas. Matt. 4, 10: Taggane sadan! 6, 13: Ärra sada meid mitte kiusatusse sisse! 8, 2: Issand, kui sa tahhad, wöid sa mind puhtaks tehha! 14, 30: Issand, aita mind! 1. Mos. 32, 26: Issand minna ei jätta sind mitte,  kui sa mind ei õnnista!  Jsstärranis  terrane on õnnis kunningas Tawet neid sanno mõistma olnud ja meile 150 Laulo parrandusstks jätnud. Kallis arsti ramat Adam Wariseri wasto, nago st: Ei mitte meile, ei mitte meile! :c.  Agga  kus ja kuida neid sanno prugitakse? Minna ollen neid nenda prukinud: kambri uks lukku, pölwed mahha, käed ja silmad taewa pole ja siis Jesusse nimmel Jumma- laga könneleda, agga Adam War iseriga mitte sanna. Kellel sesamma luggu on, kui minnul, se tehko ka nenda. Muud wisi minna  Ad a m Wariserist rahho ei sa; agga usklik palwe on temmal, nago palla wessi koera kaela, sedda ta ei kannata." Nenda on külla perremees mulle ommast häbbematta küllalissest kirjutanud ja nenda ollen teile sedda teada annud. Tulleb nisuggune  ka teile woöraks, siis teadke, kes ta on ja mis ta tahhab. Se mees tahhab meid keiki mahheda saunadega pörgo kita. Temana kitust kuuldes kaswab waimolik uhkus, nago surma paise, ja se on mitto käggistanud, kes selle wasto abbi põlle otsinud. Rikkas perrenaene, Reo Matsi Kai, olli wagga innimenne, kel liggimesse hädda süddamesse  läks. Üks kord näggi ta ühhe waese Lüttarlapse, kel ennam särki ihho peäl ei olnud, weel wähhem muud riet. Warsi läks ta wagga  südda halledaks, hakkas nutma ja ütles omma suggulasse Anne wasto: „Sinna Issand  Jummal! wata, se lapsoke peab ka meie ödde ollema; ei su täit suus, egga hilpo ihho peal! Jummal kulleb üllewelt, mul on kanga rullid kirstus, agga mirte ühte ei olle polele leigatud, muido ma annaksin lapsele minnopärrast  üksi päinis särgi täie riet. Peaks Jummal  monne innimesse süddant ligutama, et särgi pihha ja allusse annaks; käised tahhaksin  ma terwelt üksi anda, ni suur tük mul lahtist riet on ja sandi lapse kohta penike küllalt."  " Nenda rakis wagga Kai. An ei lausund  sanna, waid wöttis öse, kui teised maggasid,  omma särgi kirstust (kanga rulli tal ei olnud) teggi pissemaks, panni teisel päwal sallaja lapse selga, pissuke wöke ka peale, ja nüüd olli laps walge, nago kutto jännese poeg. Ma tean kül, kes selle peäle wadates römustas  ja sedda tassumatta ei jätta. Kui Kai sedda naggi, tännas ta wägga, et Jummal temma palwe peäle (!!!) hea innimesse süddant pehmeks teinud ja waese lapsele hilbo ümber annud. - Südda tulleb täis selle peäle mötteldes; agga nisuggust häbbematta waggadust ja ussisilmawet on weel ma peäl! 401