Perno Postimees ehk Näddalileht M M. ZW9. Teine Pernus, kesknaddal 13» Mail» aasta» Sannumed ommalt maalt. Pernust. Kewwade. Sui otas Mai kuud, enne ta ei tulnud. April seisis omma külma öde ja tormise ilmadega tännini ees. Ni pea kui leht-ku tulli, ollid ka lehhed wäljas.  Meie illusad sui - ilmad hakkasid siin 2. 3. ja 4. Mail. Pari päwaga olli asadel uus kuub selgas ja wärske lehhe hais lehkamas.  , Nüüd agga põlle adra ja äkkel ka ennam  piddo, sest nende puhkamisse aeg on mödas.  Se on immeks panna, kuida kewwadine aeg (kui meel, nago tänno Jummalale meie maal, kallis rahho alles wallitseb) uut ello ja üllestöusmist meletulletab ning süddant ja suud laulma aiab, kui südda koggoni umbuskus külmetand egga mailma himmudes ja murredes  rooötetand ja lämmatud ei olle. Keik hing ja meel tahhaks lookestega taewa pole töusta ja põlle mitte malle, mis se laulo salm ütleb: „Kui jo jõed rõõmsast jookswad. Metsad lehtes kohhawad; Kui jo lilled wäljal öitfwad. Linnud metsas laulawad; Kui jo karjad wäljas käimad. Lapsed wainul huikawad: Siis on õiged laulopäwäd Mis meil' paljo römo saatwad; Siis on rõõm, siis on rõõm!" (255.) Kust nüüd ial läbbi käin, on linno laul ja römus laste kölla möllem pool teed allati kuulda; ksik ni wärske ja uus, nago õlleks mailm essimessel Mail alles lodud. Mis silm Jummala lodud asjades nääb ja körw kuleb, teeb süddant röömsaks, ja on südda römus, siis teab jo igga laps, mis ta suud aiab teggema  aiab laulma. Pannen sepärrast röömsa  laste ja lapse meiega mannadele meel paar salmikest sia jure. Öppigs lapsed parram neid, kui mönda muud tühja asja pahha, siis ei tulle neil unni peale, kus weised ärrakadduwad. „Waat, kuis taewas nüüd sinnab, Päwa tõuse ka punnab, Lilled öitsewad; Lahkest puhhuwad tuled, Kaunist köllawad heäled: „„Õissa! öissa! nüüd kewwade kä!"" Waat, kuis hallikad jookswad, Linnud pude peal laulwad, Metsad kohhawad; Õpik tõstab nüüd heale, Käago kostab se peale: „„Õissa! öissa! nüüd kewwade kä!"" Keik mis ellab, nüüd laulab, Et mailm wasto kollab; Römus keige meel: Linnul pessites metsas, Kallal uiudes wettes. „„Õissa! öissa! nüüd kewwade on kä!"" (325.)