Temma söbrad püüdsid tedda waigistada, ja pallusid, et peaks ommeti sedda hirmust mandumist  järrele jätma. Agga se teggi tedda meel ennam kurjemaks; ta kissendas sure häelega:  „Kurrat wötko mind!" ja meel teised sannad, mis ta ommas rummalas meles wälja aias. Kesk selle wandumisse aial, kargas ühhe korraga hirmsa sure pauguga ahhi purruks.  Ja nenda et need tükkid möda tubba  ümber lendasid, ja mönned tükkid ka soldatitte  külge juhtusid; helle tulle leek löi ennast wälja ja näggi nenda, kui õlleks ta tahtnud neid ärra neelda. Soldatid arwasid,  et kurrat, kedda nende rummal seltsimees  olli kutsunud jubba seal piddi ollema. Nemmad kargasid, ni ruttu kui wöimalik uksest  wälja; agga mönned kukkusid hirmo pärrast  pool surnuks mahha. Pea selle peäle läks jut keik linna läbbi: kurrat olla wahhi - toas nähtud, sellepärrast et üks rummal ja moistmatta  innimenne olla tedda senna kutsunud. Paljo innimessi olli kahhe wahhel selle jutto parrast, kas piddi tössi ollema, wöi mitte, mis mitmed neist soldatittest räkisid ütteldes, nemmad olla tedda (kurratit) tõeste awwalikkult  sarwedega ja sikkojalgadega (nenda kui ebbausklikkud innimessed ütlewad) näinud. Kaua aia pärrast wast tulli assi wälja, ja olli nenda olnud: Wahhi - tubba, kus assi sündis, olli ühhe saia paggari toaga ühhes olnud, mis agga ühhe öhhukesse laud seinaga teine teisest lahhutud olli. Wasto wahhi toa seina seisiwad paggaril puud, ja kui soldatid endile soja tubba tahtsid sada, siis kiskusid naad läbbi seina praggude mönned hallud pudest ja pannid ahjo. Agga wimaks märkis  paggar sedda ommeti, ja tahtis nende pu wargadels üks temp tehha. Temma wöitis nõuks, mönne pu halgude sisse weikesed augud  purida, püssirohto täis toppida ja siis jälle augud kinni panna. Sedda olli temma  just selsamma! päwal teinud, ja rohhoga täidetud hallud nenda seädnud, et neid hõlpsuste  läbbi seina praggude wöis kätte sada. Agga selsammal öhtul ollid soldatid töeste neist halgudest paar tükki wötnud ja ilma teadmatta ahjo wiskanud. Ja otse siis, kui se soldat ni hirmsas te wandus, peäsis tullske rohho külge, ja ahhi läks purruks. W. J., S. Üks hooplik mees, (agga kelle hooplemisse tagga ühtegi ei olnud), kitis keikis neis mades  ja linnades öllewad reisinud, kellest koggematta  ühhe sure jödo peäl räkiti. „Kui teie ni paljo reisinud ollete, ütles üks nende hulgast, siis wöite Jeograhwiga *) wägga hästi  tuttaw olla? „Ei, seäl ei olle ma mitte käinud, ütles wattelik, agga seält liggidalt  ollen minna möda reisinud, kui ma Jnglismale läksin. W. J., S—st. Teekäia jäi kõrtsi ömaiale; agga korts olli joobnud, kärratsejaid küllarahwast täis, et ta silma kinni ei sanud. Korraga tulli tal hea nöu mele. Ta läks körtsmiko jure ja ütles keikide kuuldes: „Ärritage mind Home öige warra üllesse, ma ollen 130 rubla tulles ärrakautanud  ja tahhan meel 5 wersta taggasi sõita. Egga öse pimmedas kegi mo rahhakotti  üllesse ei wötta." Ni pea, kui küllarahwas  sedda kuulsid, hakkasid üks teise järrele kõrtsist kadduma ja otsid ning kaapsid pimmedas tee peäl; agga nenda sai teekäia neid kõrtsist  wälja ja wöis nüüd rahhulist maggada. Zggal maal ommad kombed. Hina keiser küssis kord Jnglismehhe kaest, mil kombel Inglismaal arstidele palka maksetakse. Kui olli kuulnud, ütles temma: „Jnglismaal ei woi ükski terweks jada, nende haigussest on arstidel kasso. Agga minna pean nelli arsti ja kannan neile näddalas head palka; agga senni, kui ma haige ollen, ei sa nemmad mitte punnast koppikat. Nüüd woite issegi arwada, et nemmad wagga minno terwisse eest murretsewad. Haigus peab ka arstile kahjuks ollema, nenda on minno rikis pruuk ja seädus." Suremat kipputust naestel ei olle, kui sa sanna ossatad ja selgsste wälja ei ütle. Se *) Jeograhwii on üks ramat, kus sees on öppetussed Ma-ilma surussest ning Mailma madest. 23