Rööwlid kargasid laiali, tohter hüdis jubba tütre nimme, Tollar piddi praego wasto hüüdma,  kui äkkiste üks must warri tulle walgel temmast möda kargas ja selsammal silmapilgul  tundis ta tullist wallo kaenla al. Ta pöris pea ümber ja näggi omma issa, kes kurja waimo wisil hirwitades ütles: „Poeg, kui sa Hindudega ei mõista ellada, siis parrem karma  !" -—Tollari silmad läksid kirjuks, ta nõrkes  ärra ning langes mahha. Lanto olli tale oodaga kaenla alt rindu pistnud. Tohter kargas ta jure ja karjus omma tütre pärrast. „Arra karda middagi, mo heateggia, ütles surreja Tollar se werri, mis sa näed, põlle mitte so tütre, waid minno. Temma ellab, minna surren!" Need ollid ta wiimsed sannad. Maiad pöllesid soutumaks ärra, agga mis rikkas mees sest holis: ta tüttar ellas, sest olli kül. Tollar sai Hindu prügi jarrele selsammal  ööl Kangesse jökke maetud, ja keik olli nüüd otsas. Teisel pawal seisid jälle Tadin Kallu ja Lanto tük maad al jöe äres ja Tollari surnokehha,  mis wessi kaldasse olli aianud, nende jalge ees maas. Kaugelt nähti rööwlitte paati möda jögge alla purjotawad. „Sa õlled omma seltsimeestest mahhajänud?"  küssis Tadin. „Ei lahhä ial ennam nende sekka!" wastas Lanto. „Mis sa siis nüüd tahhad tehha?" „Mul ei olle middagi ennam tehha; keik minno teggemissed on tehtud!" wastas röwel jälle. „Sa tahhad siis eddespiddi sest waggusi ellada, mis tännini õlled korjanud?" „Mis kasso mul sest on? ütles Lanto hambaid  kirristades. Keik mo warra on sinno ja nende meeste kä, kes seal padiga alla lahmad.  Arwad sinna, et ma meel ellada tahhan?  Arwad sinna, et ma senni otan, kui mind leitakse ja kinni woetakse?" „Enne sa ei olnud mitte nenda kartlik." „Enne mõtlesin ma Zrradija omma poia peäle! ütles Lanto kibbeda näogo; neile tahtsin ma risuda ja korjada. Nüüd ollen ma üksi/ kellele ma ennam korjan? Et MK nüüd ei tea, millal Wisnu tulle d, separrast  lähhän temmale isse Sellega kummardas ta mahha, ja panni mitto kotti omma kaela, kus kiwwid sees ollid. Wakir Tadin Kallu watas waggusi pealt. „Sa õlled jo eile sedda kannatamist ärrakannatanud,  wagga Kallu, mis pärrast ma sind pallusin? küssis röwel. „Ja muidogi! wastas teine. Ni täieste, et sul õigust weel ülle jäeb." „Noh, siis ei olle mul Para-Brama kohto järje ees middagi karta ja woin minna, üks Bramin on tänna hommiko mo habbet aia*  nud ja mind kinnitanud, et igga kanva eest, mis ta pühha jökke wiskab, annab Brama mulle IWV aastat paradisis; neid tahhan ma nüüd Trimurti käest pärrima minna." Nende sannadega töstis ta omma poia surnokehha  maast üllesse, wöttis sülle ja läks ühhe järso katjo nurka peale, mis tük maad jöe sisse käis, siin piggistas ta surnut öiste wasto rindu ja hüppas kaljo peält sisse messi kohhas, laened loid peält kokkv, keik olli mait ning röwel armas ennast önmst surma  surrewad. Sel kombel surrewad Lgga aasta paljo innimessi, sest Hindud arwawad neid missist önsaks samad, kes Kangesse jöes otsa leidwad. Nisuggune on nende waeste usk ja ello! »Enne kui ma löppetan, kuulge weel üht hilja aego sündinud luggu, mis meile ni selgeste  näitab, mähhärdune Hindu pagganatte usk hingemuutmissest on. Uks Prantsusse jäger olli Zndiamaal jahhi pea! ja laskis kotkaskulli mahha, mis Hindud  isseärranis pühhaks piddawad. Ni pea kui üks Hindu sedda naggi, jooksis ta, nago tiger jäägri kallale. „Sa pead furrema, woöras  mees - kissendas temma sest sa õlled  minno wannaemma mahhalasknud — „Ärmas söbber, ütles jäger ma põlle mitte süüdlane, ma ollen sedda õigusse pärrast teinud: sest sesinnane kotkaskul on üht pabokoid  ärramurdnud, kes minno manna issa olli!" Hindu mötles jarrele, ütles: „Kui ta sedda teinud, siis on su! öigus!" pöris üm- 257