klaasmaias. Arwatakse, et 2000 innimest sel öhtul laudas istunud ja nende köhhud täide sanud. Esmaspääw (Z. Julil) olli teine laulopühha.  Nisamma rodus, kui laupääw kirriko,  läksid lauljad omma lippudega klaasmajast  Keisri lossi ette, mis Keiser Peter I. sadik Kadrintalis on, ja mosekandid mängsid ees. Siin Keisri lossi ees olli lauljattel wägga kennaste ehhitud kants üllestehtud, kus peäl woisid laulda. Mitmesuggused lippud ja lindid  rippusid seäl külges; lauljatte lippud pandi ka korra järrele senna jure, mis wasto haljast metsa keik wägga kenna wälja näitas, ja nüüd olli laul ueste jälle lahti. Kolmteistkümmend laulo said järge möda lauldud, ja nende seas ollid ka: „Waikne öhto aeg on nüüd kä", „Mis hiilgab weel öhtul seäl mäe peäl?" „Terre nüüd, sa kallis pääw",  „Lögem  kokko, röömsat lauljad" ja mitmed teised, kedda meie luggejad ommas ramatus weel ei leia; agga keik wägga illusad. Wimaks  lauldi weel: „Jummal, Keisrit õnnista  !" ja keik kübbarad lendasid peast mahha. Arroto rahwast olli senna kokko jooksnud.  Peale 2200 lubbakaarti ollid selle tarwis  ostetud; agga kui 9mas laul lauldud sai, tehti ka allama rahwale warrawad lahti, et nemmad ka kuleks, näeks ja römustaks. Laulud ollid ärralauldud, meesterahwas tännasid  kübbaraid töstes, naesterahwas rättikuid wehkledes ja lauljad laksid klaasmajasse jälle taggasi; mehhed ollid ni röömsad, et laulomeistrit  Subert, Krüger, ja Tallinna laulo-seltsi wannemat SLegel, kätte peäl üllestõstsid  ja hurrah! öiskasid. Nenda sai sögi, jõgi ja lahke juttoga teine laulo-pühha pääw ka löppetud. Teisipäaw (2. Zulil) olli klaasmajas suur lounasömaaeg woöra lauljatte ja mude linna ja ma üllematte auukö. Seal södi, jodi, lauldi, mängiti, öiskadi ja römustadi künni kel 5 sai ja nüüd olli aeg merre äre minna, kus 3i) lippudega ehhitud paati lauljaid võtsid,  et neid ülle merre nurga Kosse mõisa wia ning siin kennas paikas piddid lauljatte woidolaulud lauldud sama. Õnnetusstks olli tuul wägga kangeks tõusnud ja monne lauljale  tulli wessi paati. Tulest ilmaga ei tahtnud  woidolaul mitte hästi korda minna. Kesknäddal (3. Zulil) olli Olai kirrikus rahha pärrast orrilamäng Tönnismäe waestekoli  kassuks, kus ka monned lauljad liggi laulsid.  Pärrast öhto ollid lauljad nõuks wötnud,  linna üllemaid ja laulo wannemaid ausal  kombel Jummalaga jätta. Nende ees mängsid mosekandid, mosekandide järrel käisid lippokandjad ja nende järrel käisid peäle 260 lauljad, pöllewad törwalondid kääs. Nenda läksid jälle raekoia ette, löid ennast ringi, lippud  keskele, laulsid Jummalaga jätmisse laulo,  tännasid keige hea eest, mis üllemad nende wasto üllesnäitnud, käisid ka laulomeistri Krügeri jures weel wimast laulo laulmas, tullid jälle turro peäle taggasi, wis kasid keik törwalondid ühte unnikusse ja öis kasid weel keige wimaks: „Ellago meie auustud Keiser Aleksander 11. hurrah! hurrah!" ja siis lauldi weel: „Jummal, Keisrit õnnista, ja siis olli Tallinna laulopühha  otsas. Agga Postimehhel on laulo pärrast weel monni okkas ja pind süddames, mis ta wälja tahhaks üttelda; agga st kord põlle ennam rumi. Riast. Ommast armsast pea - piiskoppi herrast, vo. Ulmann, olleme monne aia eest rakinud, et ta Peterburgist meie male tulnud ning wimaks Rigas olnud. Süddamelikko armastussega, mis temma ka ni wagga waärt on, on tedda seäl wasto woetud ja ülles petud.  Jsseärranis on nemmad temmale söbrade kestes ka üht suurt sömaaega walmistanud, kus Ria piiskop, vr. Walter, wägga mönnusat  auustamisse könnet piddanud. Jah, sedda kallist meest sünnib ka auustada: Ta on Issanda  rigi pärrast mõnda näinud ja teinud. Sewastopolift. Oh need rasked aastad,  m*s hilja aego omma werrewallamissega möda läinud, ei tahha mitte naljalt melest ärraminna,  ja mitto asja tulletawad neid ueste 68