Olli ning weel on: Esmalt tullid Eiropa rähmas  meie male ja pallusid ni paljo maad, mis ühhe wilja wakkaga wois kinni katta, pärrast ehhitasid lossi ja aega möda wöitsid keik maad ärra. Nendasamma tewad ka nende missionärid.  Esmalt murretsewad üht tükki kest maad, assutawad koli, hakkawad alwa rahwaga  palwed teggema ja pange tähhele! aega möda pöörwad nemmad keik Hindud omma Kustusse järrele." Kas kulete, mis sesinnane paggan ragib? Oh, peaks ta sannad pea töeks minnema! Awwitage palluda, et pagganatte walgus tõuseks  ! Lojukse kaswatamissest. Hea nöu ei te ial kurja, ja sedda tahhaks Postimees, ni paljo, kui temma jöudus on, omma söbradele allati anda, olgo ihholikko ehk waimolikko asjade polest. Rägime se kord lojuste kaswatamissest. Perremehhe karjast  woib woöras innimenne marsi ärratunda, kuida loud maias on, enne kui ta temma wilja salwe ja rahha kukrusse on watanud. Agga karja kaswatamissega on monni assi meie keskel  alles pudulinne ja lonkamas. Karri on pöüomehhe surem warra; mitte üksi ühhe perremehhe,  waid terwe külla, walla ja rigi surem  warra on karja sees. Ilma hea karjata on pöllo harriminne tühhi tö ja paljas nimmi.  Wägga waene on se pöllomees, kel waene  karri on, ehk kelle karri haiguste labbi kahhaneb. Willetsast karjast tulleb willets sõnnik  ja willetsast sõnnikust willets willi. Kus küllalt sõnnikut ei olle, kuida woib seal küllalt  wilja olla? Separrast, pead sa hea karja eest murret, sellega kannad keige maia eest hoolt. Targemad innimessed andwad meile süüks, et meie omma karja kaswatamisse jures wägga holetumad peame ollema, ei lojukse suggu egga  seltsi, söötmisse egga jootmisse peale suurt watama, ja siiski pahhandama, et mõisa karri parrem on, kui meil. Mõisa weiksed põlle ka muud, kui weiksed, ei sö saia egga jo kohwi; agga nende eest petakse parrem hoolt ja sest on nemmad ka parremad. Ärgem pahhandagem  sest mitte paljo. Wöib kül olla, et neil ka öigus on. Mönned meie seast ei möista jo ka muud wadata egga luggeda, kui agga sedda, kui paljo päid temmal on. Kas pead jallad konksus ja karmad wasto oksa on, - kas lomad sedda ehk teist seltsi, kas meil öiged pullid, kas lehmad öigel aia! poegewad ja mähhärdussed wassikad nemmad  towad: sest ei pea mitto perremeest suurt luggu, maid lassewad minna, kuida lähhäb: „issa-issa teggi ka Armad maiamehhed,  ärge pange pahhaks mitte, kui mitto meil on, maid missuggused nemmad  on, ja kuida neid peame: se on pea assi. Uks hea lehm on ennam wäärt, kui kolm kiitsakat, ja kahhest sirgest wassikast ennam  kasso, kui neljast, mis kängo jänud. „Jah ütlewad monned sul on hea rakida, mis issegi jubba teame; agga mis nöu siis annad, et assi parremaks lähhäks?" Essiteks peame nisuggust lojukse seltsi murretsema, mis sedda möda, kui meie koht on, keige suremat kasso lubbab, olgo nüüd, et meie pimast, wöist ehk lihhast keige hõlpsamalt  kasso lodame. Head wassikad nöuda, on wägga kallis nöu. Tännoga peame tunnistama,  meil on jubba paljo möisa wannemaid,  kes sedda head meile ka sowiwad ja head seltsi kasso-wassikate eest mitte hirmust hinda ei küssi. Ja kui neid sada on, siis ei pea meie lomakest ka mitte aitumma eest tahtma, mis middagi wäärt on. Jnglisma pöllomees müüb kue seljast ärra, et agga ühhe head seltsi kassoloma  kätte saab. Sellepärrast on ka nende lehmad seäl, nago need seitse, mis Warao esmalt  unnes näggi. Teiseks peame head seltsi pullide eest hoolt kandma, ja neid omma nisugguste lehmadega  kokko laskma, kes kasso ehk pima andnusse  polest middagi wäärt on, et murre ja waew ennast parrast ka ärramaksab. Kolmandaks wöime omma kodduste lomade  seast ka parremattest parremaid kaswatada,  ja se nou on keige hõlpsam ja oddawam,  kui ka mitte keige parrem. Ommeti, kui omma karja tahhame parran- 344