kopp. körtsus ärra. Kõrtsmik olli juut. Korraga  jättis tallopoeg järsko mina mahha ja ei tulnud ennam körtso. Juut otas üks pühhap.  kaks pühhap. kolm pühhap. ei mees ei tulle. Mis wigga se on? Juut peab judi nõu. Ta pistab wina-puddeli tasko  ja lähhäb tallopoega koddo tagga otsima. Tallopoeg wöttab tedda kui manna sõbra, lahkeste  wasto. Siin peab juut nüüd mitme sülla pikkuse jutlusse, kui rummal se olla, mina  mahha jätta, sedda tõotust ei piddada ommeti  kegi, kes pärrast hakkata, jua meel hullem,  nago sedda nähtud; peäle sedda tehha se ka terwissele maewa, kui jodik järsko mina mahhajättab, misga ta kehha harjunud on, zc. Se on nüüd keik manna tuttaw jodikute ja nende jut, kes jodikutest ellawad, se on surem hulk körssimehhi, olgo nad ristitud ehk ristmatta  judid. Tallopoeg kulas waggust pealt, räkis mönne sanna ka wasto, agga kes judi su kinni panneb? „Ärra olle rummal, ärra lasse ennast petta ütles.temma; mis so pappid ütlewad, sedda ei pea sa kui mõistlik  mees mitte uskma. Kes wöib mina ärrakeelda?  kes wöib üttelda, et se pat on? eks miin Jummala willi ei olle? Säh, rüpame  enneste wahhel lonkso ärra ja olleme mehhed!" „No hea kül ütles tallopoeg  lähme kambre, minna annan klasi." Kambris andis ta judile klasi, juut wallas täis ja rüpas ärra. „Säh, siin on tük leiba  ja head seapekki ütles tallopoeg  wötta  sakuskat ka peale!" „Kas sa hul õlled! kissendas juut sa tead jo, et minna sealihha ei tohhi süa?" „OH, tühhi keik! aias tallopoeg peale mis sinna omma pappide juttust holid. Kes wöib lihha sömist ärrakeelda? kes wöib üttelda, et se pat on? eks sigga Jummala lodud loom ei olle? kuida  sinna, kui mõistlik mees, sedda hakkad uskma?"  Waat säh! nüüd olli juut lõngas. Need ollid ta ommad saunad, ta ei wöinud ennam kosta, maid jättis meest rahhule ja katsus, et uksest wälja sai, muido õlleks mehhe  meel pärrast pahhaseks sanud (paar haid russikaid olli tal ommast käest), kes teab, kulda  luggu õlleks läinud. Head teed, judike! Meie ei sowiks neile mingisuggust pahha, agga ei salliks ka, et nemmad meile pahha sowiwad  ja sedda keige hullemat, mis järrele keik muud pahhandussed tullewad, nago töugud mäddand lihha sisse, se on wina jominne. Sannumed wõeralt maalt. Prantsussemaalt. Prantsustest on ikka raske arro sada. Kongress ja rahhosannumed  on kuulda kül, nemmad lsse suga ka selle nöus, agga walmistawad söa wasto, kui tulleks Home lahhing. Ommad seitungi kirjutajad on nemmad kokko kutsunud ja üttelnud:  Olge head mehhed, ärge nurrisege mitte ni terrawaste Sakslaste ja Austria meeste wasto,  se teeb pakso werd ja rikkub meie Kongressi piddamist; agga kas neil ka tõeste rahho nõu on, sedda ei tea kegi, egga paista kuskilt walja,  waid rautud söalaewo, ja söa mona koggutakse  Lioni ja Marselje linna kokko, nago süggise wilja maggasini aita. Minne wötta seal arro kinni. Keisri onnopoega, prints Napoleoni, peab Alshiria maale (mis Ahwrika randas) wägga wiitse-kunningaks tahhetama, agga kas ta lähhäb  ja kas onno poeg tedda selle ammeti peale panneb: sedda minna ei tea. Temmal on kunninga tüttar abbikasaks, sest õlleks kül nattuke kunninga nimmi ka tarwis. Inglismaalt. Inglased on, kuida ammo  ollen üttelnud, se kord wägga rahho nöus, ja tännawad Wenne Keisrit, kes sedda nöu on annud, et Austria, Prantsusse ja Sardinia  rio asjad, kongressi peal ilma püssita ja möegata peaksid selletud sama. Andko Jummal,  et se ka korda lähhäks. Inglased lubbawad  Wenne ministrid (kaks peab iggalt maalt tullema) kongressi peal pärrane süllega wastowötta.  Ct selgemat arro sate, kuida Inglaste meel nüüd meie pole pöördud on, tahhan teile üht kirja luggeda anda, mis meie Keisri wend, Suurwürst Konstantin, wennesöalaewade Kindral-Admiral, Inglaste käest on sanud.  Sesinnane kirri on nende sannadega: 5 » 315