emma istunud ja weike Marri temmale piiblist  ette!uggenud§ siin laubel ollid emma lussikad  waagnad, ta kast ja kappi seisnud; siin olli ta magganud, siin kedranud ja kuddunud, agga keik need asjad ollid kaddunud ja kaddunud ka armsad hinged, kes neid ollid prukinud. Se ei wöinud Hanso muud kui kurwaötada. Ta olli üksi, nago känd metsas kelle oksad torm mahha murdnud. Mitto kord jäi ta mötlema ja ütles isseenneses:^,,kellele  ma ennast waewan? kellele omma  sauna, maad ja aeda ehhitan? wöerastele, kes pärrast mind jaggawad ja hirwitawad! Ta olli mitto kord linnas käinud ja endist kasso-ödde otsinud, agga ial ei putunud silma, egga teädnud temmast kegi. Nüüd läks Hans igga näddalas kord linna; ikka olli tal nago peaks Marri ta wasto juhtuma, agga ikka ei juhtunud; igga maia nurga takka wälja astudes otas Hans, et Marri piddi hüüdma: „Terre hommikut, kasso-wend!" agga keik ilma  asjata, ja kui Hans koio taggasi läks, olli ta ello iggawam, kui enne. Küllas olli ammo tuttaw assi, et Hans söas rikkaks mehheks sanud. üks ütles: tal on ni ja ni paljo, teine panni warsi pole jure ja kolmas weel ennam; keik arwati koppiko ja pole peäle ärra, kui paljo tal piddi ollema, et kül ükski ei teadnud. Ka teadsid rahwas räkida, kuida ta rikkaks olli sanud; kord olli ta üht waenlase kindrali wangi wötnud, kord jälle paljo rahha leidnud ja muud sellesarnast. Agga ses asjas olli keik külla ühhes nöus: „ön selle tüttarlapsele, kes Hanso kaela kinni saab!" Kül otti Hans saggedaste näinud, kuida muido nipsninna perretütred ni Lsseärranis mahheda  silmadega ta peale watasid ja igga ühhe silmist paistis: sögge soldat, hakka ommeti üks kord peäle! Agga ta otti nago pimme, kes neid kenna näggusid ei näinud, mis tüdrukuid kurwastas ja pahhandas. Ka kubjas möisas olli Hanso peäle wagga pahhane. Ta olli tedda mönda korda mõisa kutsunud söa jutto aiama ja isseennese ning omma poegadega (kes keik essimessed kaardimehhed  ollid) nattuke mängima. Ta lotis sel kombel Hanso sure kukrule augs sisse sada; agga Hans ei läinud, waid ütles ikka: „mis waene soldat kubja jures möistab tehha?" Kubjas ei räkinud temmast üht head sanna, ehk ta kül ei teadnud, mähhärdusse sannadega tedda piddi laitma? Nimmetas tedda kül ka Pühha - Jürriks ehk wanna memmeks, agga Hans ei pannud sedda mikski, ja ei kuulnud ka paljo; sest se ainus mees, kes temma jures käis, olle wanna kellamees. Kas tead, Hans, sa peaksid parrem naese wötma?" ütles wannamees ühhel öhtul, kui Hans jälle ni wilto mokkad teggi, nago õlleks tänna emma mattused olnnd.  „Töeste,  sedda sa peaksid teggema! Se ei kölba mitte, et innimenne üksi on. Wata ommeti kord ümber. Meil põlle küllas mitte illusa tüdrukute pudust ja rikkaid seas ka küllalt. Katsu ommeti kord!" „Mis se mulle aitab ütles Hans minna ei holi illusa tüdrukest egga nende koppikudest,  ma wöin isse kässi jalgu ligutada ja omma peatoito tenida. Wöttab waene mees rikka naese, se saab ennamiste raud peaharja ja nöelo särgi sisse, kes tedda ennam torkiwad, kui ta kannatada jöuab. Ma jäen parrem üsna poismehheks." „Sedda wöid sa karja poisile üttelda ütles wannamees naerdes agga mitte mulle. Ollen jubba wanna poisike, kes üks kord ka noor olnud ka mönda näinud. Kas sa arwad, et ma arro ei sa, kust so südda wallutab? Siiske loda Jummala peäle, kaddund lind wöib sulle tänna ehk Home wasto lennata." „Mis lind? küssis Hans Mis linnust  sa rägid?" „Wata immet ütles wanna ta teeb, nago ma peaks ka pimme ollema! Minne ikka! So endine kasso-ödde kippitab sul süddame  peal; kui se ka õlleks, olleksid wist pulmad  ka pea kä. He, misse? kas mo nool on pihta juhtund?" Hans jäi wait. „Ztgga mis Lossi, on tössi ütles wanna jälle parremat naest sa kül ei sa, kui Marri on. Ta on süddamest hea laps ja Zummala kartusses kaswatud." 231