Sannumed ommalt maalt. On nüüd ue aasta terretaminne terretud, siis aiame wanna wisi jälle muud jutto. Pühhade  aego on mulle mitmelt poolt kirjad tulnud  ja neist annan siis mönne teile luggeda. Nago se ikka on, leiame nende seest musta ja walget ja öppime sealt head tagga nöudma ja kurja eest hoidma. Willandi makonnast *) kirjutab üks mees nenda: „Armas Postimees, sa näed omma teed käies wist mönda, mis ristirahwa seas ei peaks nähtama ja mis ma sulle praego  kirjutan, põlle ka muud, kui uus tenistus, et meie keskel seest ja wäljaspiddi weel paljo harrimist  tarwis on. Pahha pruuk. S. maldas ellal) üks mees, kes tük aega poismehhelt perret piddas, agga üht ello ellas, mis 6. kässoga ni wähhe kokko sündis, kui tuhk silmaga. Vemmal  olli se rummal wiis, tuld ja ölled kokko  panna, ja se kölwato kombe põlle meie tallorahwa jurest meel ammo mitte kaddund. Agga surem hulk sest pahhandussest, mis sähhärdune  kölwato pruuk kasa toob, saab perre ja maiawannematte rehnuti peäle. Kuida peäsid  nored poisid sui aial ösel möda külla tannawaid  ja honepealsid hulkuma, kui maiawannematte!  öigel aial silmad lahti ja, kui tarwis,  mönni kord ka piits peus õlleks? Agga  seeb se on, nago sedda saggedaste wannematte  suust kuuldakse: „ „Olgo peale, eks olle nore iunimeste nalli; olleme isse ka nored  olnud."" Tohho sögge, sa õlled noor olnud, õlled ennast rummalast peast tais rojastanud  ja tahhad nüüd noremattele sedda samma lubbada! Kus so ristiinnimesse au ja arro jänud? Ei olle maia wannemal sest mitte kül, et ta teab, kuida temma leiwa lapsed tööd tewad ja söwad; ei olle sestki üksi kül, kui ta neid igga öhto ja hommiko ennese ümber koggub  ja nendega Jummala sanna loeb ja palwet  teeb, waid walwamist on tarwis. Ta peab teadma, kuida ja kus temma nored hinged tööd tewad, ta peab ka teadma, kus ja kui- *) Kohha nimnle jättan nimmetamatta. da nemmad maggawad. Selle läbbi, et mönni wanna rummal pruuk kaua on sallitud ja kegi sedda ennam immeks ei panne, ei sa ta mitte parremaks. Wanna mädda haaw ihho küljes ei parrane sest mitte, et sa temmaga  ammo judba harjunud õlled. Ösine noorte innimeste ümberhulkuminne on meie tallorahwa  jures weel üks nisuggune madda haaw, mis isse ennesest ni wähhe parraneb, kui sigga wilja ammeti mahhajättab. Jubba mönni issa on sest hallid juuksed ja mönni emma nuttust  pimmedad silmad sanud, agga ei tahha weel keikile märk pähhä tulla. Agga tössi jäeb töeks: kes pöllewa sütte peal käib, se ommad jallad körwetab. Oh, kui wannemad sedda süddamesse wöttaksed ja hoolt kannaksid, et nende öue peäl nisuggust ö-kulli lendamist ennam  ei pea ollema' - Agga kus meie S. walla mees jäi? Sesinnane mees, Jaak on ta nimmi, olli poismehhe pölwes essimenne nahkhiir, kes ösel ümber lendas. Jgga öse maggas ta isse tallus, künni wimaks naese wöttis. Jago maia olli kül rikkas maia, agga  Jagust ennesest pölnud suurt asja. Ta surem  söbber olli üks wanna josik körtsi tüdruk, kes jubba kuus walda olli läbbi teninud ja sepärrrast „kue-walla- Kadriks" hüti. Sellega  ellas ta ello, mis koera nähhä ei kölbanud. Kord ollid teine teise kaelas, kord karwus kinni No kuida ööldud, wimaks wöttis Jaak naese, ja rummal naene läks ka ennam Jago murra,  kui Jago pärrast. Nüüd olli häbbematta Jagul kaks naist ja laulatud naesel olli koera ello. Öppetaja kutsus tedda ennese ette, agga mees ei läinud enne, kui kohtomees tedda nago mustlane pörsast paela otsas senna wiis. Assi anti wallakohto holeks. Jagule wöeti paar korda püksi möeto, laulatud naene pällus ta eest, pordo naene naeris, ja temma abbiello on praego üks raisko läinud assi. Wata, Postimees, nisuggusi asjo on meie seas weel saggedaste leida ja ma ütlen ueste: neid õlleks  paljo wähhem, kui perrewannemad parrem omma maia rahwa ülle möistaksid wallitseda." Tallinnast. „Missioni-Leht." Olleksid  nüüd meie Eesti rahwas aggarad lug-5  5 211