„Noh Hans ütles kindral jälle mis ma sulle ollen lubbanud, sedda ma annan. Ma pannen sind opmanniks, ja lodan, et meie teine teisega läbbi same. Pea tubliste soldati wisi silmad lahti ja aita mulle kommanderida, nago sedda wäe peal teggid. Ma ei tahha mitte omma allamatte nülgia olla, ei Hans, sedda ma ei tahha; agga walskust ja kelmust ma ei salli ka mitte. Hirm ja arm, agga öigel aial ja kohhal. Olle sinna minno Josep, kedda head peawad armastama ja kurjad kartma. Zgga mees sago tenitud palka ja öige möedo järrele. Ja kule Maria, (kindral hüdis tedda nenda saksa nimmega) kui Hanso padda peaks mönni kord paljo innimestega hakkama üllekema,  noh, siis walla sinna armastusses jälle uattuke külma wet jure. Mees peab kül naese pea, agga naene mehhe kroon ollema, kes nago rahho ja römo ingel temma körwas käib. Möllemad  ärge jätke Jummalat, siis ei jätta temma  teid. Jgga abbiello rahwale on omma jäggo risti ja römo kätte kalutud, nenda teile ka; wötke römo tännades ja risti kannatusses wasto. Ja nüüd önnistago teid Jummal, nago minna teid süddamest önnistan." Ja nüüd langesid möllemad, kel kummagil issa egga emma ennam ei olnud, kindrali ette mahha ning temma önnistas neid ja pärrast tedda ta hea proua ka, kel ennesel nisamma pissarad silmas ollid, kui nore paril. Hans ja Maria ollid nüüd pruut ja peigmees,  agga kauaks se ennam nenda ei jänud. Kül külla tüdrukud ehmatasid, kui sedda kuulsid,  agga mis keik ennam aitas. „Ennäh! auus uus opman, ütles manna  kellamees pulma päwal keik se sui ütlesite  mulle ikka, et poismehheks tahtsite jäda, kust nüüd teised mötted tullid? Miks Te sui minno nöu ei wötnud?" „Nöu olli hea kül kostis Hans Part kui sul ka mo kallis Maria kaekörwas õlleks  olnud; sest se on tösst: kui ma mitte omma armast kasso-ödde põlleks leidnud, siis olleksin kül surmani poismehheks jänud." Nüüd hakkas seäl möisas koggoni teine ello. Wanna kubjas läks omma teed. Temma  endised söbrad ollid need essimessed, kes tedda Hanso kuuldes kirrusid ja seks ja teiseks nimmetasid. Agga Hans tundis neid ja teadis,  mis silmateenritte kitus ehk laitus wäärt on. Nenda olli herra rahhul, wald rahhul, Marri rahhul ja Hans isse ka süddamest rahhul.  Ta tundis nüüd et Jummal kelk hästi teeb, ja et se tössi on, mis kunningas Salomon  kirjutab: „Kes hea naese saab, se on ennam kui kuld ja perlid ;c." (31 P. li)—3l s.) Agga Jummal hoidko iggameest  selle eest, mis sesamma kunningas 21 P. 9 salmis ja 27 p. 15 salmis kirjutab! Jutto jätkud. Karwa rammo. Herra olli kü! alles poismees, agga päwade polest jubba ni kaugel,  et kuwalge laggipeas paistma hakkas. Köl panni mönnesuggust ölli ja märet peäle, et juuksed piddid kaswama, agga peake olli jubba  wanna, ei tahtnud ennam muud, kui mõnda  arwa halli karwa kanda. Herral olli ka terrase waimoga toapois, kes warsi ärratundis,  et herra kassukaga sesamma luggu olli: mönnest kohhast kullus karw ärra ia ei tahtnud  ennam assemele tulla. „Karw on karw mötles terrane pois - kui rammo ühhes kohhas aitab, siis aitab teises ka", wöttis ölli puddeli laua peält ja märis kassuka karwad ni holega ärra, et öliist tilkusid. Nüüd olli pois römus ja mötles isseenneses: „kui herra mind selle eest ei kida, siis põlle öigustke." Herra tulli waljast koio, ölli olli raisatud, kassukas rikkutud ja poisi palk paar solast körwalopso. „No noh, ütles pois nuttes, kui kassukal illus uus karw peal on, kü! siis näete, et mind ilma asjata ollete lönud!" Rikka nöu waesele. Rikkas istus küpse külmaga sojas toas ahjo äres ja watas aknast wälja, kui ilm öues tuiskas ja mässas. Waene tulli tuppa ja pällus: „Kulla naber, Zummal on teid õnnistanud, hallastage ka minno peale ja andke mulle mönni halg puid, külm tahhab mind naese lastega ärrawötta!" „Puid wöi ma sulle kül mitte anda wastas rikkas agga ma tahhan sulle head 255