agga se ellas kauge! hommikomaal. Nenda su siis meie wannematte wannemad esmalt paawsti usko tundma sanud. Agga nago se pagganatte wiis on: egga nad ennamiste  ial uut usko hea melega wasto ei wötta. Nemmad ei tea jo, mis nad tewad. Nenda Liwi rahwas ka. Seisid eest otsa wägga wasto,  agga parrast, kui üks Liwi würst ja mawannem,  nimmega Kaupo, ennast ristida laskis, hakkas luggu teisemaks minnema, agga mitte järsko, waid wöttis weel mönda head aega, ennego keik meie ma ristiusko sai. Sest wöiksime pakso ramato kirjutada, agga se wöttaks paljo rumi ja surem hulk põlle nisugguse  wanna sündinud asjadega weel harjunud.  Sepärrast teme se kord lühhidelt. Saksa kaupmeeste järrel tullid Saksama ritterid meie male. Tüllidest ja söddadest polnud pudust. Sel aial hakkasid lossid ja kantsid, nago sened ma seest walja kaswama, ning nende warral on Sakslased aega möda perremehheks sanud. Jubba aastal 1346 seisid  143 lossi meie maal. Nüüd põlle suremast  hulgast ennam muud kui müri warremed jarrele jänud. Keige essimenne paawsti usso piiskop Lihwlandis  olli üllemal nimmetud Meinhard ja sai sedda nimme Roma paawsti kääst aastal 1192. Temma järgminne, kes nelli aastat pärrast tedda tulli, olli Berthold (1196.) Kolm aastat parrast sedda (1199) tulli piiskop  Albert, kes neist keige terrasem olli ja Ahwlandimale riki hakkas assutama. Temma järgminne olli Nikolaus Magdeburgist, (1229) kes 39 aastat maad wallitses ja piiskoppi  ammetit piddas. Aastal 1253 tulli Lemma järrele Albert Suerbeer, kes kaks aastat parrast sedda (1255) Ertspiiskoppiks (üllempiiskoppiks) sai. Kuida ööldud, Albert Appeldernist, Liwi rahwa kolmas piiskop, on Lihwlandima essimenne allustaja. Temma ehhitas aastal 1291 senna paika, kus weike Rige-jöggi Düna-jöe  sisse lähhäb, Ria linna ja läks senna ellama. Esmalt olli temma isse ning enne tedda teised piiskoppid Uks külla ja Kirk- holmi losside peal ellanud, mis mönnipennikoorm  peäl pool Ria linna ka Düna-jöe kalda!  seiswad. Muidogi ei olnud Ria lin sedda, mis ta nüüd on, agga Albert ehhitas esmalt senna Tompä-kirrikut ja nimmetas sedda Maarja  - kirrikuks; sest Katolikid on mannast aiast sadik keik sured „pühha Maria" auustajad, olnud. Aastal 1292 assutas ta „möegawen* dade-seltst", kes risti usso rahwast ja kirrikuid  Liwi pagganatte wasto piddid kaitsma. Kül olli mönda tülli ja werrewallamist sel aial. Et „möegawendade-selts" jargest kaswaks ja neid Saksamaalt ikka ennam Lihwlandimale järrele tulleks, andis ta (1296) kolmat jaggo Lihwlandimaast koggoni nende ommaks, nenda kui sedda (1295) isse Saksa keisri Wilippi  käest olli sanud, kes sedda minno teada ka ep olnud lonud. Aastal 1215 olli suur Kontsiil ehk kirriko koggodus Roma linnas kous ja seal nimmetas paawst Jnnotsens lil. Lihwkandimaad „pühha emma Maria lesse pärrandusseks" ja lubbas sellesinnatse „emma ma" eest nisamma murret kanda, kui Kanaani, Maria poia Zesusse Kristusse ma eest. Sest sadik panni paawst Mariat meie ma ja temma ritteride waimolikuks kaitsjaks. Kül on manna rahwa mötted ommas ussoseggadusses  pärdikud olnud! Kui meel prae-- gogi kuleme, et mönned wannemad innimessed  meie maad „Maria maaks" nimmetawad, siis teame marsi, et se meel paawsti usso pärrandus  on, mis mannast nende suhho jänud, ilma et issege teadwad, mis se tähhendab ehk kust se tulnud. Pärrast sedda, kui puhhas pühha  kirja peäle raiatud Ewangeliumi Latterusse usk meie maal wöimust sai, on kül aitummal mitmed asjad teiseks läinud, agga mönned mannad nimmed ja mällestussed on ikka meel järrele jänud, mis ka middagit kahjo ei te, kui agga öige usso järrele öiget ello ellame. Aastal 1346, kui Dani kunnningas keik maad, mis Eestimaal temma pärralt olli, Saksa ritteri-seltsile (kellega 1237 aastast sadik „möega-wendade  selts" ühhendud olli,) ärramüüs, olli jubba paawsti piiskoppide käewars meie maal ni kangeks läinud et 49 kindlat lossi üksi nende pärralt seisid, ja nimmelt: 5 5 99