Tönnis: „Teie käest ei tahha suurt arro sada, on Löga wägga ärrakullunud; parrem õlleks, kui Teil juhtuks pole tobi wäärt wina käe pärrast ollema." Naene: „Ma arwan, meil peab sedda järgi aitas kirsto pöhjas ollema. Ma lähhän wa- — Naene jooksis aida jure, Tönnis nilpas keelt takka järrele. Se olli rööm, et wanngmees õlleks pea järrele jooksnud. Perrenaene  tulli pea taggasi ja andis puddeli targa kätte. Tark loksutas, watas, kas kirja kannab, andis naesele pealt, katsus isse ka oh sa kallis märjoke! lust ja rööm tulli jälle süddamesse, nago lapsel, kui rinda saab. Pärrast hakkas sanno pommisema, panni siis puddeli pölwe keermesse nattuke seisma, wöttis  pea jälle ärra ning hakkas kirja peäle löma. Tönnis: „ Perrenaene, Teie lamba surm põlle mitte Jummala wits, waid kurja innimesse  tö! Peale sedda näitab kirri, et Teie lauda jures mitte asjad öiged olle. Kas laut kaugel on, lähme watama? Seäl peab middagi leida ollema." Warsi läksid mollemad lauda jure ja hakkasid  otsima. Ennäh! naene leidis kattukse räästa seest haisema lamba reie! Mis sa meel tahhad! Nüüd olli jo käppoga katsuda. Ussu meel omma naabri rahwast, nä mis kurja nad teinud! Naene süllitas, turtsus, käksus, agga Tönnisse peäle olli ta lotus. „Aita nüüd kulla küllapappa, et worst worstiga tassutud saab!" Tönnis: „Olge rahhul, pai perrenaene, mis karra ennam aitab? Mis tehtud, se tehtud  ; agga kül meie koera omma koio sadame, ja peab seal nelja wörra ennam hammustama, kui siin." Se waigistas naese meelt ja nüüd hakkas Tönnis omma tempusid teggema. Laut piddi arstitud ja suitsetud sama. Tönnis käis seitse kord seest ja wäljast ümber lauda, ja pommjses seäl jureö otsego pudro padda keeb: „Tulgo ön ja mingo önnetus; kust koer tulnud, senna koer mingo; enne üksikud, pärrast kaksikud; kümme mulda,! sadda mulla peale köpso löma." Perrenaene watas ris- tis kattega peält ja mötles: „no noh, kül nüüd tunnete!" Wimaks ollid keik tembud tehtud ja naese usk kindel. . Naene: „Lahme nüüd toa jure, Teie köht wvib ka jubba tühhi olla; wötke nattuke leiba." Tönnis: „Egga sellega rutto põlle; kül' same ka." Ommeti olli ta köht ni tühhi, et õlleks hammastega seina karganud. Läksid siis toa jure ja naene panni targale nisso leiba, woid ja karjemet ette, puddel ka körwa. Targa  silmad põllesid peas, istus lauda ja andis pihta. Söma wahhel ütles Naene: „ Armas pappa! Teie teate keik asjad ja woite abbi sata, mul on weel üks assi süddame peal mis mind ammo waewab. Ei tea kas julgen üttelda?" Tönnis: „ütte!ge peäle, pai perrenaene? Egga meid siin kegi põlle kulamas, ja minna põlle ka ennam poisike." (Jääb polele.) Wannast Hinduwürstist, nimmega Nena Sahib, otteme jubba mõnda könnelenud, mis illus ei olnud. Nägime tänna lemmast weel nattuke ning sedda sepärrast, et seät jures  Hindu rahwa ussust ja ellokombedest jälle middagi kuulda same. Nena Sahib räkis ühhel päwal nenda: „Mul ollid hobbused ja töld, mis kokko 25,Wi) rupini maksid: (rupin on meie rahha järrele 54 kopp. höbbedat) hobbosed ollen ma mahhalönud ja tölla ärrapölletanud."  „Miks nenda?" „Zah, ühhe suurt suggu Inglase tüttar, Kaanpuri *) linnas, olli haige ja tohtrid andsid nou, et tedda sia Bituri linna piddi todama. Minna saatsin auparrast omma tölla ja hobbosed  neile wasto, agga laps surri ennego sia said, tee peal arra. Et nüüd surnokehha olli minno töldas olnud ja minno hobbosed tedda weddanud, ei woinnd ma neid omma usso järrele ennam prukida." 5) Kaanpur olli se lm, kus Nena Sahib parrast ni hirmsaste Eiropa naesi ja lapsi tappis. P—s. 55) Bituri lin olli Nena Sahibi endine ellokoht ja on nü"d söa aego ma tassa tehtud. Siin ümberkaudo ollid need kaewud, kus Inglased ta warjule pandud warrandussi  wälja wötsid. P—s. 337