Teereis turis nattuke kauem, kui Koser otti arwanud. Kui ta jälle taggasi olli ja teisel päwal tööd teggi, widi surnut akna alt rnöda.  Temma kohkus ärra ja küssis, kes senni kaua ärra olli surnud, kui temma kotto waljas  olli? Teised teadsid Köstri luggu, kegi ei tahtnud  temmale üttelda, kuid üks kerjaja naene, kes parrajait tuppa astus, ütles: „Se on wist Möringi emmad, kes kesknäddalal äkkiste ärrasurnud."  Seal seisis nüüd Koser, nago õlleks pitkne tale pähhä lönud. Keik temma lotussed ollid tuhka läinud. Ta südda läks pahhaseks ja nurrises Jummala  peäle, isstennese peale, surno peale, kes ka nattuke hiljem õlleks surra wöinud, mis rut sellega just olli? Nenda jäi. Mönne aia pärrast sossistab temma kasell Keil temmale körwa sisse: „Koser, kas mälletad  stdda lauda weel, mis minnewa aasta siin parrandada olli? kas tead önsa Möringi emmanda jurest? Selle lauaga wöiks innimenne  nüüd middagi tenida. Koser wahhib pärrani suga teise otsa, ja nüüd rägib Keil, kuida ta eile üht wöerast herrat näinud ja temmaga räkinud, kes muud põlle küssinud, kui wanna mällestussi, mis ehk keiser Peetrist weel Karlsbadis peaks leida ollema. Sesamma olla ka ühhest kolmejalgsest  lauast räkinud, mis keiser Peter isse omma käega teinud, agga ei teada mitte, kas ja kelle jurest stdda weel leida. Wöeras olli ka omma adressi Keili kätte annud, et kui ta mönda sähhärdust kallist mällestusse asja leiaks, siis ka teaks, kelle kätte sedda maksab wia. Adress olli Prantsusse kele ja nende saunadega: „Würst Irubetskoi, Wenne  Keisri kammer-herra." Koser, kuida ööldud, kulas pärrane suga sedda luggu pealt, agga ta ei tahtnud mitte näidata, kuida ta südda tuksus, sepärrast ütles  ta: „Tont sedda lauda ennam teab; pealegi lubbawad nisuggused mehhed ennam, kui nad andwad. Kui kätte wiid, siis ütlewad  naerdes nago meie wanna meister: „„Mnna ei annaks sest wanna putükkist mitte 29 koppikut."" Agga süddames kaetses ta kirrudes, et Keil ja mitte temma wöeraga olli kokko juhtunud. Nüüd arwas ta üht nöu wälja, kuida assi keige parrem piddi korda minnema. Möringi lesse emmada pärrandus ning ka se laud, olli ühhe lukkoseppa kätte sanud, nimmega Abel. Möllemad sellid wötsid  nüüd nöuks, lauda Abeli kaest ärra osta ja siis würst Trubetskoile kalli hinna eest jälle müa ja omma saki teine teise wahhel saggada. Se õlleks muido hea kül olnud, agga kus ahnus jäeb, mis innimesse süddames ellab? Warsi selsammal öhtul läks Koser sallaja Abeli jure, teggi kauba ärra ja õlleks warsi lauda selga wötnud, kui ta mitte põlleks kartnud,  et Abel asjast arro saab ja lauda wi? maks ennam ei anna. Teisel hommiku! läks ta würsti jure ja andis teäda, et laud, mis keiser Peter isse teinud, kül sada on, agga mitte allamalt, kui 199 kuldtukkati eest. „Hea kül - ütles würst ma tahhan Teile sedda hinda anda, kui mulle ka üht kohto tunnistust kasa tote, et se laud tõeste keisri Peetri tehtud on." Römust otsekui üsna joobnud, töttas Koser koio pole. Agga ma ütlen jälle: kus ahnus jääb? Koddo teggi Koser ni nukra näo ja ütles  : „Sa ei ussu mitte, Keil, kui ihnussed sähhärdused sured mehhed on. Ma ollen tinginud  nago eht juut, agga mitte ennam, kui 40 tukkatit ei tahha ta anda. Mis sa arwad? Keili südda tulli täis, et põlle ennam janud ja hakkas Koserit sõimama, et selle hinnaga olli lubbanud. Koser olli kimpus ja hakkas nüüd Keili melitama, et mitte kissa ei teeks. „Et kahjo minno rummalusse läbbi on tulnud,  siis jägo se ka minno kanda. Wötta senna 35 tukkatit ommale, minna leppin sga. Kas õlled nüüd rahhul:" Keil mõtles: no olgo peale. Nüüd slli Koser jälle römus ja mõtles: saad sinna 35, siis saan minna ommeti 65, ehk ma kül 15 kautan; agga mis kehha, kui teine innimenne ni ahne on, 35 wötma ja mulle paljast 5 jätma. Ta töttas nüüd Abeli jure, lauda ärratoma. „Noh, manna liggimenne ütleb Abel 198