Mama vitregă și fiica erau geloase pe fiica regelui.
A fost odată ca niciodată un rege a cărui soție murise, dar care avea o fiică atât de bună și de frumoasă, încât nimeni nu ar fi putut fi mai bun și mai iubitor decât ea. Regele și-a plâns mult timp regina, pentru că o iubise foarte mult; dar, cu timpul, s-a plictisit de viața lui singuratică și s-a recăsătorit cu văduva unui alt rege, care avea și el o fiică, dar una care era la fel de urâtă și rea pe cât era de frumoasă și bună cealaltă. Mama vitregă și fiica erau geloase pe fiica regelui, pentru că era atât de frumoasă; totuși, atâta timp cât regele era acasă, nu îndrăzneau să-i facă rău, pentru că el ținea foarte mult la ea. Dar, după un timp, regele a început să se războiască cu un alt rege și a ieșit la luptă. Atunci regina a crezut că acum poate face ce vrea, și a lăsat-o pe fiica regelui să moară de foame, și a bătut-o și a împins-o peste tot. În cele din urmă, orice altceva a fost prea bun pentru ea, și a trebuit să păzească vacile. Așa că a ieșit cu vacile și le-a dus la pășunat în pădure sau pe deal. Mâncare nu prea avea sau nu avea deloc, iar ea devenea palidă și slabă, era tristă mai tot timpul și plângea. În turmă mai era și un taur mare și albastru, care se ținea mereu îngrijit și curat, și venea adesea la fata regelui și o lăsa să-l zgârie.
Ce s-a întâmplat pentru că fiica regelui era atât de frumoasă și de bună?