Avea un ac de la bătrâna.
"Ia asta", a spus ea; "astăzi, în orice caz, vei mânca bine", iar bătrâna a luat-o, privindu-o pe Tephany în tot acest timp. 'Cei care îi ajută pe alții merită să fie ajutați', a răspuns ea; ochii tăi sunt încă roșii pentru că avarul de Barbaik ți-a interzis să vorbești cu tânărul din Plover. Dar înveselește-te, ești o fată bună, iar eu îți voi da ceva care îți va permite să-l vezi o dată pe zi'. 'Tu?', a strigat Tephany, stupefiată să descopere că cerșetorul știa totul despre afacerile ei, dar bătrâna nu a auzit-o. 'Ia acest ac lung de aramă', a continuat ea, 'și de fiecare dată când ți-l vei înfige în rochie, mama Bourhis va fi nevoită să iasă din casă pentru a merge să-și numere varza. Atâta timp cât acul va fi în rochie, vei fi liberă, iar mătușa ta nu se va întoarce până când nu-l vei pune din nou în toc". Apoi, ridicându-se, i-a făcut un semn din cap lui Tephany și a dispărut. Fata a rămas acolo unde era, nemișcată ca o piatră. Dacă nu ar fi fost acul din mâinile ei, ar fi crezut că visează. Dar, din acest motiv, știa că nu era o bătrână obișnuită cea care i-l dăduse, ci o zână, înțeleaptă în a spune ce se va întâmpla în zilele următoare. Apoi, deodată, ochii lui Tephany au căzut asupra hainelor și, pentru a recupera timpul pierdut, a început să le spele cu multă vigoare.
Cum a știut Tephany că nu visa?