Îl urau pe vrăjitor.
Regelui și consilierilor săi nu le-a plăcut acest sfat, pentru că îl urau pe vrăjitor, care avea, după părerea lor, prea multă influență asupra reginei; dar erau la capătul puterilor și nu știau la cine să apeleze pentru ajutor, așa că s-au înduplecat să facă ce le-a spus ea și să-l cheme pe vrăjitor în fața lor. Iar când acesta s-a supus chemării și a apărut în mijlocul lor, nu l-au plăcut mai mult pentru felul în care arăta. Căci era lung, subțire și înfricoșător, cu o barbă care-i ajungea până la genunchi, cu părul care-l înfășura ca o mantie, iar fața lui avea culoarea mortarului, ca și cum ar fi trăit mereu în întuneric și i-ar fi fost teamă să privească soarele. Dar nu se putea găsi ajutor la niciun alt om, așa că i-au prezentat cazul și l-au întrebat ce trebuie să facă. El a răspuns cu răceală că se va gândi la problemă și că va veni din nou la Adunare a doua zi și le va da sfatul său. Iar sfatul lui, când l-au auzit, a fost de parcă li s-a făcut părul alb de groază.
De ce nu le-a plăcut sfatul regelui și consilierilor săi?