Soția lui i-a spus să arunce pâini.
"Luați niște prăjini lungi de bambus", a spus ea, "legați-le împreună și fixați în vârf o sabie curbată. Și ia aceste nouă pâini și aceste ouă de găină, sunt de șapte ori șapte. Poartă-le cu tine într-un coș. Când vei ajunge la locul respectiv, vei vedea un cuib mare sus, în crengi. Nu vă urcați în copac, ci tăiați-l cu sabia curbă. Apoi aruncați bastoanele și fugiți ca să vă salvați viața. În cazul în care apare un monstru și te urmărește, aruncă-i pâinile, câte trei pâini pe rând, iar la final aruncă ouăle pe jos și pleacă spre casă cât de repede poți. În acest fel puteți scăpa de pericolul care vă amenință." Bărbatul a notat exact tot ce a spus ea și a plecat. Și, într-adevăr, a văzut cuibul păsării - era la fel de mare ca un pavilion rotund. Atunci și-a legat sabia curbată de stâlpi, a tăiat copacul cu toată puterea sa, a pus stâlpii la pământ și nu s-a uitat în jur, ci a fugit ca să se salveze. Deodată a auzit răgetul unei furtuni care se ridica deasupra lui. Când și-a ridicat privirea, a văzut un balaur mare, lung de multe brazde și lat de vreo trei metri. Ochii îi străluceau ca două lămpi și scuipa foc și flăcări din gură. Întinse două antene și pipăia pe jos. Apoi, omul a aruncat rapid pâinile în aer.
De ce a aruncat bărbatul pâinile în balaur?