Regele nu avea barca sa pentru a se lupta.
Când Proclamația regelui a fost făcută cunoscută în toate regatele vecine, a fost o mare agitație printre toți tinerii galanți, deoarece părea un lucru mărunt să ucizi un monstru marin, iar o soție frumoasă, un regat fertil și o sabie de încredere nu se câștigă în fiecare zi. Astfel, șase și treizeci de campioni au sosit la Palatul Regelui, fiecare sperând să câștige premiul. Dar regele i-a trimis pe toți să se uite la Stoorwormul uriaș care zăcea în mare cu gura sa enormă deschisă, iar când l-au văzut, doisprezece dintre ei au fost cuprinși de o boală subită, iar doisprezece dintre ei au fost atât de speriați încât au luat-o la goană și au fugit, fără să se oprească până când au ajuns în țările lor; astfel, doar doisprezece s-au întors la Palatul Regelui, iar în ceea ce-i privește, erau atât de abătuți la gândul sarcinii pe care o întreprinseseră, încât nu mai aveau niciun pic de spirit în ei. Și niciunul dintre ei nu îndrăznea să încerce să-l ucidă pe Stoorworm; așa că cele trei săptămâni au trecut încet, până în noaptea dinaintea zilei în care prințesa urma să fie sacrificată. În acea noapte, regele, simțind că trebuie să facă ceva pentru a-și distra oaspeții, a pregătit o cină mare pentru ei. Acest lucru a fost prea mult pentru barcagiu. Uitând cu totul de capul lui și de rege, a sărit din barcă și, împingându-l pe Assipattle la o parte, a început să răzbată printre nisip cu toată puterea lui.  În timp ce făcea acest lucru, Assipattle a pus mâna pe oală, a sărit în barcă, a împins-o în larg și era la o jumătate de milă în larg înainte ca omul cel mai viclean, care, nu mai e nevoie să spunem, nu a putut găsi aur, să observe ce făcea. Și, bineînțeles, a fost foarte supărat, iar bătrânul rege a fost și mai supărat când a coborât pe țărm, însoțit de nobilii săi și purtând marea sabie Sickersnapper, în speranța deșartă că el, sărmanul bătrân slab cum era, ar putea într-un fel să-l învingă pe Monstru și să-și salveze fiica. Dar să facă o astfel de încercare era peste puterile lui acum că barca lui dispăruse. Așa că nu a putut decât să stea pe țărm, alături de mulțimea de supuși care se aduna rapid, și să privească ce se va întâmpla. Și iată ce s-a întâmplat! Vai de mine, dar a fost o conflagrație! Și Assipattle abia s-a întors la timp la barca lui, căci Mester Stoorworm, în convulsiile sale, a aruncat din nou barca din gură și aceasta a fost aruncată în sus, sus și uscat, pe pământul gol. Agitația din mare a fost atât de teribilă, încât regele și fiica sa - care între timp coborâse pe țărm îmbrăcată ca o mireasă, în alb, gata să fie aruncată Monstrului - și toți curtenii săi, precum și toți oamenii de la țară, au îndrăznit să se refugieze în vârful dealului, la adăpost de pericol, și să stea să vadă ce se va întâmpla mai departe. Și iată ce s-a întâmplat în continuare.
De ce era gata prințesa să fie aruncată Monstrului?