Le foloseau în mod constant pentru a-și umezi degetele, ca să poată trage lâna în fire foarte fine de pe fus.
Așa că ea a menționat mai întâi un nume, apoi altul, prefăcându-se mereu că a dat peste cel corect; și în tot acest timp băiatul Peerie a sărit dintr-o parte în alta de încântare, pentru că se gândea că ea nu va afla niciodată numele corect și că jumătate din pânză va fi a lui. Dar, în cele din urmă, prințesa a obosit să mai glumească și a strigat, cu un mic râs de triumf: "Cunoști cumva pe cineva numit PEERIFOOL, micuțule Mannikin?". Atunci el a știut că ea aflase cumva cum îi spuneau oamenii, și a fost atât de furios și de dezamăgit încât a aruncat pânzele de pânză la grămadă pe podea și a fugit pe ușă, trântind-o în urma lui. Între timp, Uriașul cobora dealul în întuneric și, spre uimirea lui, a întâlnit o trupă de mici Peerie Folk care urcau cu greu dealul, arătând de parcă ar fi fost atât de obosiți încât abia puteau să se descurce. Aveau ochii încețoșați și apatici, capetele le atârnau pe piept, iar buzele erau atât de lungi și de răsucite, încât bieții omuleți arătau de-a dreptul hidos. Uriașul i-a întrebat de ce se întâmpla asta, iar ele i-au spus că trebuiau să muncească atât de mult toată ziua, țesând pentru stăpânul lor, încât erau destul de epuizate; și că motivul pentru care buzele lor erau atât de deformate era că le foloseau în permanență pentru a-și uda degetele, ca să poată trage lâna în fire foarte fine de pe fus. "Întotdeauna m-am gândit foarte mult la femeile care știu să țeasă", a spus Uriașul, "și am căutat o gospodină care să poată face asta. Dar, după asta, voi fi mai atent, pentru că gospodina pe care o am acum este o femeie frumoasă și mi-ar părea rău ca ea să-și strice fața în acest fel." Și s-a grăbit spre casă cu o stare de spirit deosebită în cazul în care ar fi descoperit că buzele frumoase și roșii ale noii sale servitoare au crescut lungi și urâte în absența lui.
De ce erau buzele Peerie Folk atât de deformate?