O bătrână mică și bătrână.
Prințul a rămas complet neconsolat și a declarat că nimic nu-l va determina să se întoarcă în regatul său până când nu o va regăsi și, refuzând să lase pe vreunul dintre curtenii săi să-l urmeze, a încălecat pe cal și a plecat trist, lăsând animalul să-și aleagă singur calea. Așa se face că a ajuns în curând la o câmpie mare, prin care a călărit toată ziua fără să vadă nicio casă, iar calul și călărețul erau teribil de înfometați, când, pe când se lăsa noaptea, prințul a zărit o lumină, care părea să strălucească dintr-o peșteră. A călărit până la ea și a văzut o bătrână mică, care părea să aibă cel puțin o sută de ani. Ea și-a pus ochelarii ca să se uite la Prințul Hyacinth, dar a trecut destul de mult timp până când i-a putut fixa bine, deoarece nasul ei era foarte scurt.
Pe cine a văzut prințul când a zărit o lumină, care părea să strălucească dintr-o peșteră?