Își dorea să fie bogată.
Pe măsură ce treceau zilele, Tephany devenea din ce în ce mai palidă, până când toată lumea a observat acest lucru, cu excepția mătușii ei. Vasul cu apă era aproape prea greu pentru ea acum, dar dimineața și seara îl ducea la izvor, deși efortul de a-l ridica pe umăr era adesea prea mare pentru ea. "Cum am putut să fiu atât de proastă", își șoptea ea însăși, când cobora ca de obicei la apus. 'Nu libertatea de a-l vedea pe Denis era ceea ce trebuia să cer, căci el se plictisea repede de mine, nici o limbă iute, căci îi era frică de ea, nici frumusețea, căci asta nu-mi aducea decât necazuri, ci bogăția care face viața ușoară atât pentru sine cât și pentru alții. Ah! dacă aș fi îndrăznit să cerșesc acest dar de la zână, aș fi fost mai înțeleaptă decât înainte și aș fi știut să aleg mai bine". 'Fii mulțumită', spuse vocea bătrânei, care părea să stea nevăzută la cotul lui Tephany. 'Dacă te vei uita în buzunarul din dreapta când vei merge acasă, vei găsi o cutiuță. Masează-ți ochii cu unguentul pe care îl conține și vei vedea că tu însăți conții o comoară neprețuită'.
Ce și-a dorit Tephany?