Era destul de mulțumit de el.
"Dragul meu prinț, aș putea să te rog să te miști puțin mai încolo, pentru că nasul tău aruncă o umbră atât de mare încât chiar nu pot să văd ce am în farfurie. Ah! Acum să vorbim despre tatăl tău. Când m-am dus la Curtea sa, era doar un băiețel, dar asta a fost acum patruzeci de ani, iar de atunci am stat în acest loc pustiu. Spune-mi ce se întâmplă în zilele noastre; doamnele sunt la fel de amatoare de distracții ca întotdeauna? Pe vremea mea, le vedeam zilnic la petreceri, la teatru, la baluri și la plimbări. Doamne! Ce nas lung ai! Nu mă pot obișnui cu el!" "Serios, doamnă", a spus prințul, "aș vrea să nu mai vorbiți despre nasul meu. Nu poate să conteze pentru dumneavoastră cum este. Sunt destul de mulțumit de el și nu-mi doresc să fie mai scurt. Trebuie să iei ceea ce ți se dă". "Acum ești supărată pe mine, bietul meu Hyacinth", a spus Zâna, "și te asigur că nu am vrut să te supăr; dimpotrivă, am vrut să-ți fac un serviciu. Cu toate acestea, deși chiar nu mă pot abține ca nasul tău să nu fie un șoc pentru mine, voi încerca să nu spun nimic despre asta. Voi încerca chiar să mă gândesc că aveți un nas obișnuit. Ca să spun adevărul, ar fi trei rezonabile."
Ce părere avea prințul despre nasul său?