Oricine dorea putea să coboare acolo în diminețile plăcute de vară și să se scalde în marea strălucitoare.
A fost odată un mic băiat de pază, care lucra într-un castel măreț. Era un micuț foarte cumsecade și își făcea îndatoririle cu atâta bunăvoință și bunăvoință, încât toată lumea îl plăcea, de la marele conte pe care îl slujea în fiecare zi în genunchi, până la majordomul bătrân și gras ale cărui comisioane le făcea. Acum, castelul se afla pe marginea unei stânci care dădea spre mare și, deși zidurile din acea parte erau foarte groase, în ele se afla o ușă mică de postament, care dădea spre o scară îngustă care cobora pe fața stâncii până la malul mării, astfel încât oricine dorea putea coborî acolo în diminețile plăcute de vară și să se scalde în marea strălucitoare. De cealaltă parte a castelului se aflau grădini și terenuri de agrement, care se deschideau spre o întindere lungă de mlaștină acoperită de pădure, care, în cele din urmă, se întâlnea cu un lanț îndepărtat de dealuri.
De ce avea castelul o mică poarta care dădea spre o scară îngustă?