Vrăbiuța a mâncat amidonul.
Într-o zi, bătrânul a plecat să taie lemne în pădure, iar bătrâna s-a oprit acasă să spele haine. Cu o zi înainte, ea făcuse niște amidon, iar acum, când a venit să-l caute, dispăruse totul; castronul pe care îl umpluse ieri era complet gol. În timp ce ea se întreba cine ar fi putut folosi sau fura amidonul, a coborât vrăbiuța de companie și, aplecându-și căpșorul cu pene - un truc pe care fusese învățată de stăpânul ei - frumoasa pasăre a ciripit și a spus "Eu sunt cea care a luat amidonul. Am crezut că e ceva de mâncare pusă pentru mine în acel lighean și am mâncat-o pe toată. Dacă am făcut o greșeală, vă rog să mă iertați! tweet, tweet, tweet!". "Presupun că mi-ai luat amidonul cu limba aia! Acum poți vedea cum e să te lipsești de el!" Și cu aceste cuvinte îngrozitoare a alungat pasărea, fără să-i pese câtuși de puțin de ceea ce i s-ar putea întâmpla și fără nici cea mai mică milă pentru suferința ei, atât de neîndurătoare a fost! Bătrâna, după ce a alungat vrabia, a mai făcut niște pastă de orez, mormăind tot timpul de necazul pe care îl avea, și după ce și-a amidonat toate hainele, a întins lucrurile pe niște scânduri să se usuce la soare, în loc să le calce, așa cum se face în Anglia.
De ce a trebuit femeia să facă mai multă pastă de orez?