A bătut-o o dată pe umărul stâng.
Assipattle nu se prăbușea acum în cenușă, ci stătea în picioare în întuneric, cu obrajii și ochii strălucitori. Îi venise, în sfârșit, ocazia și știa asta. A așteptat cu răbdare până când respirația lor grea i-a spus că părinții lui dormeau; apoi s-a strecurat până la locul unde se aflau hainele tatălui său, a scos traista gâștei din buzunarul hainei și s-a strecurat fără zgomot afară din casă. După ce a ieșit din ea, a alergat ca fulgerul spre grajd. A pus șaua și frâul pe Go-Swift, i-a pus un ham în jurul gâtului și a condus-o până la ușa grajdului. Buna iapă, neobișnuită cu noul ei îngrijitor, s-a cabrat, s-a cabrat și s-a aruncat; dar Assipattle, care cunoștea secretul tatălui său, a bătut-o o dată pe umărul stâng și ea a rămas nemișcată ca o piatră. Apoi a încălecat-o și i-a dat două palme pe umărul drept, iar calul cel bun a tropăit vioi, scoțând în acest timp un urlet puternic.
Ce a făcut Assipattle când iapa cea bună nu era obișnuită cu noul ei îngrijitor?