Pe versantul unei păduri dese.
A doua zi au pornit amândoi din nou la drum, pisica în frunte, iar Ebe în urma ei. După un timp, s-a întors să vadă dacă masa pliantă de acasă fusese scotocită. Și pisica s-a împiedicat singură. După ce a mers pe drumul ei, tipp, tapp, tipp, tapp, tapp, o vreme, a ajuns la o poiană de pădure deasă. Acolo a găsit o turmă enormă de elani. Pisica s-a strecurat ușor și, deodată, s-a așezat între coarnele unuia dintre cei mai impozanți elani masculi. "Dacă nu te duci unde vreau eu, îți scot ochii și te arunc peste stânci și prăpastie!", a spus pisica. Elanul nu a îndrăznit să facă altceva decât ceea ce voia pisica, și așa au plecat ca fulgerul, peste betoane și pietre, din prăpastie în prăpastie, trecând pe lângă Ebe, care stătea în fața casei și freca obloanele, și cu o singură lovitură în castelul regelui.
Unde s-a dus pisica după ce și-a văzut de drum o vreme?