Foarte bucuros.
Băiețelul Blue era acum foarte fericit, iar mama lui era mândră și mulțumită și a început să se îmbunătățească din punct de vedere al sănătății. După câteva săptămâni, a devenit suficient de puternică pentru a părăsi căsuța și a merge puțin pe câmp în fiecare zi; dar nu putea merge departe, deoarece membrele ei erau prea slabe pentru a o susține mult timp, așa că tot ce putea încerca era să meargă până la stâlpul de susținere pentru a se întâlni cu Micuțul Băiat Albastru când se întorcea seara de la muncă. Apoi se sprijinea pe umărul lui și se întorcea cu el la căsuță, iar băiatul era foarte bucuros că o putea susține astfel pe scumpa lui mamă și îi ajuta pașii șovăitori. Dar într-o zi o mare nenorocire s-a abătut asupra lor, căci este adevărat că nicio viață nu poate fi atât de fericită încât să nu se strecoare și tristețea să o tempereze.
Ce a simțit Micul Băiat Albastru când a putut să-și susțină mama?