Supărat.
În curând, zânele l-au observat și, în loc să se supere pe îndrăzneala lui de a intra în locuința lor, așa cum se aștepta el să se supere, au părut foarte încântate să-l vadă și l-au invitat să ia loc la masă. Dar, încetul cu încetul, au devenit grosolane și obraznice și l-au ironizat pentru că se mulțumea să servească niște simpli muritori, spunându-i că vedeau tot ce se întâmpla la castel și râzând de bătrânul majordom, pe care pajul îl iubea din toată inima. Și râdeau de mâncarea pe care o mânca, spunând că era numai bună pentru animale; iar când vreun delicatesă proaspătă era pusă pe masă de către pajii îmbrăcați în eșarfă, îi împingeau farfuria în față, spunând: "Gustă-l, pentru că nu vei avea ocazia să guști astfel de lucruri la castel." În cele din urmă, nu a mai putut suporta remarcile lor necăjite; în plus, știa că, dacă voia să obțină cupa, nu trebuia să piardă timpul pentru a face acest lucru. Așa că s-a ridicat brusc în picioare și a apucat strâns în mână tulpina acesteia. "Voi bea pentru voi toți în apă", a strigat el, și instantaneu vinul rubiniu s-a transformat în apă rece și limpede. A ridicat paharul la buze, dar nu a băut din el. Cu o smucitură bruscă, a aruncat apa peste lumânări și instantaneu camera a fost cuprinsă de întuneric. Apoi, strângând cupa prețioasă strâns în brațe, a sărit spre deschizătura de la Knowe, prin care putea vedea stelele sclipind clar. A ajuns la timp, pentru că aceasta s-a prăbușit cu zgomot în urma lui; și în curând a luat-o la fugă de-a lungul mlaștinii umede și pătate de rouă, cu întreaga trupă de Zâne pe urmele sale. Erau sălbatice de furie și, după strigătele stridente de furie pe care le scoteau, pajul știa bine că, dacă îl vor ajunge din urmă, nu trebuie să se aștepte la nicio milă din partea lor. Și inima lui a început să se scufunde, căci, oricât de iute la pas, nu se putea compara cu zânele, care îl ajungeau din ce în ce mai repede.
Cum se vor simți Zânele după ce micul băiat de pază a aruncat apă peste lumânări?