Au scos un strigăt de spaimă și au fugit în trup spre un ținut îndepărtat.
"Bakah! bakah! nejee!", i-a strigat el lui Monedowa; "Oprește-te, prietene, vreau să vorbesc cu tine". Monedowa a râs cu voce tare în timp ce i-a răspuns: "O să vorbesc cu tine la punctul de plecare. Când oamenii aleargă cu mine, fac un pariu și mă aștept ca ei să-l respecte - viață contra viață." Încă un zbor ca pasărea albastră cu aripi roșii, și Monedowa era atât de aproape de țintă încât o putea atinge cu ușurință în forma sa muritoare. Strălucind de frumusețe, chipul său era luminat ca cerul, cu brațele și pieptul colorate care străluceau în soare, iar penajul de culoare partizană de pe frunte îi flutura în vânt. Monedowa, aclamat de un strigăt de bucurie din partea propriului său popor, a sărit la post. Manito s-a apropiat cu frica pe față. "Prietene", a spus el, "cruță-mi viața"; apoi a adăugat, cu voce joasă, ca și cum nu ar fi vrut ca ceilalți să audă: "Dă-mi să trăiesc". Și a început să se îndepărteze ca și cum cererea ar fi fost îndeplinită. "Cum ai făcut altora", a răspuns Monedowa, "așa ți se va face și ție". Și apucându-l pe manito cel rău, l-a trântit de stâlpul de piatră. Rudele sale, care priveau îngrozite, au scos un strigăt de spaimă și au fugit în trup spre un ținut îndepărtat, de unde nu s-au mai întors niciodată.
Ce s-a întâmplat cu neamul lui Manito cel rău?