Nasul prințului Hyacinth era acum la fel ca al oricui altcuiva.
Într-o clipă, închisoarea de cristal a zburat în mii de cioburi, iar bătrâna Zână, luând-o de mână pe draga prințesă, i-a spus prințului: "Acum, spune dacă nu-mi ești foarte îndatorat. Ce bine mi-a făcut că ți-am vorbit despre nasul tău! Nu ai fi aflat niciodată cât de extraordinar este, dacă nu te-ar fi împiedicat să faci ceea ce voiai. Vedeți cum iubirea de sine ne împiedică să ne cunoaștem propriile defecte ale minții și ale corpului. Rațiunea noastră încearcă în zadar să ni le arate; refuzăm să le vedem până nu le găsim în calea intereselor noastre." Prințul Hyacinth, al cărui nas era acum la fel ca al oricui altcuiva, nu a omis să profite de lecția pe care o primise. S-a căsătorit cu Draga Prințesă și au trăit fericiți până la adânci bătrâneți.
Ce s-a întâmplat după ce prințul și-a dat seama cât de lung era nasul lui cu adevărat?