Au răsărit douăzeci de mile de pădure de spini.
"Răsuflarea tatălui meu mă arde pe spate", a strigat fata, "bagă mâna în urechea iepei și tot ce găsești acolo, aruncă-l în spatele tău". Și în urechea iepei se afla o crenguță de sloi, iar când a aruncat-o în urma lui au răsărit douăzeci de mile de spini atât de groși încât abia dacă o nevăstuică putea trece prin ei. Și uriașul, care înainta cu capul înainte, s-a prins în ea, care i-a smuls părul și barba. "Asta e una dintre șmecheriile fiicei mele", și-a spus el, "dar dacă aș avea toporul meu mare și cuțitul meu de lemn, n-aș întârzia mult timp să îmi croiesc drum prin asta", și a plecat acasă și a adus înapoi toporul și cuțitul de lemn. Nu i-a luat decât puțin timp pentru a tăia un drum prin mărăcini, apoi a pus toporul și cuțitul sub un copac. 'Le voi lăsa acolo până mă voi întoarce', a murmurat el în sinea lui, dar o cioară cu glugă, care stătea pe o creangă mai sus, l-a auzit. 'Dacă le lași,' a spus ciorile cu glugă, 'le vom fura'. 'O veți face', a răspuns uriașul, 'și trebuie să le duc acasă'. Așa că le-a luat acasă și a pornit din nou la drum. 'Răsuflarea tatălui meu îmi arde spatele', a strigat fata la amiază. 'Bagă-ți degetul în urechea iepei și aruncă în urma ta tot ce găsești în ea', iar fiul regelui a găsit o așchie de piatră cenușie, a aruncat-o în urma lui și, într-o clipită, douăzeci de mile de stâncă solidă se aflau între ei și uriaș.
Ce s-a întâmplat după ce fiul regelui a aruncat creanga de copac lent?