Ea voia să ia taurul de la fiica regelui.
Odată, în timp ce ea stătea acolo și plângea și era tristă, el a venit din nou la ea și a întrebat-o de ce este atât de nefericită. Ea nu i-a răspuns, ci a continuat să plângă. "Ei bine, știu care este necazul tău", a spus taurul, "chiar dacă nu vrei să-mi spui. Plângi pentru că regina este atât de neîndurătoare cu tine și te-ar înfometa cu plăcere până la moarte. Dar nu trebuie să-ți faci griji în privința mâncării, căci în urechea mea stângă se află o pânză și, dacă o vei scoate și o vei întinde, vei putea mânca atât cât dorești." Așa a făcut, a scos pânza, a întins-o pe iarbă și imediat a fost acoperită cu cele mai bune bucate pe care le puteai dori: pâine, hidromel și prăjituri cu miere. Apoi și-a recăpătat repede puterile și a devenit atât de plinuță, cu un ten atât de roz și de alb, încât regina și fiica ei, care era slabă ca o șină, s-au făcut verzi și galbene de invidie. Regina nu putea înțelege cum de a ajuns fiica ei vitregă să arate atât de bine în ciuda unui regim alimentar atât de sărac. Așa că i-a spus unei servitoare să o urmeze în pădure și să urmărească și să vadă cum se întâmpla asta, căci credea că unii dintre servitori îi dădeau pe ascuns mâncare. Servitoarea a urmat-o în pădure, a urmărit-o cu atenție și a văzut cum fiica vitregă a scos pânza din urechea stângă a taurului albastru și a întins-o, cum s-a acoperit cu cele mai bune bucate și, de asemenea, cum fiica regelui a mâncat din belșug. Și servitoarea i-a povestit reginei de acasă despre asta. Regele s-a întors acasă și l-a învins pe celălalt rege, împotriva căruia se războise, și tot castelul s-a bucurat nespus de mult și nimeni nu era mai bucuros decât fiica regelui. Dar regina s-a prefăcut că este bolnavă și i-a dat medicului o mare sumă de bani ca să spună că nu se poate însănătoși decât dacă va mânca din carnea taurului albastru. Fiica regelui și ceilalți la fel de bine l-au întrebat pe medic dacă nu ar mai putea face nimic altceva și au pledat pentru taur, căci toți îl plăceau și spuneau că nu mai există altul ca el în tot regatul. Dar nu, trebuia să fie sacrificat, și trebuia să fie sacrificat, și nu mai era nici un ajutor. Când fiica regelui a auzit acest lucru, s-a întristat și s-a dus în grajd la taur. Acesta stătea în picioare, își atârna capul și arăta atât de trist, încât ea nu s-a putut abține să nu plângă. "De ce plângi?", a întrebat taurul. Atunci ea i-a spus că regele se întorsese acasă și că regina se prefăcuse bolnavă și îl obligase pe medic să spună că nu se poate însănătoși decât dacă va mânca din carnea taurului albastru și că acum urma să fie sacrificat. "Odată ce a scăpat de mine, nu va trece mult timp până când va scăpa și de tine", a spus taurul. "Dar, dacă îți convine, vom fugi de aici la noapte". Fiica regelui a spus totuși că ar fi destul de rău să-și părăsească tatăl, dar că în același timp ar fi mai rău să rămână sub același acoperiș cu regina, așa că i-a promis taurului că va merge cu el.
De ce a vrut regina ca medicul să mintă că are nevoie de carnea taurului albastru?