Vine la Yangdschou câțiva ani mai târziu.
Câțiva dintre cei de acasă, cărora le-a povestit aventurile sale, au crezut că bătrânul Dschang trebuie să fie un om sfânt, în timp ce alții au considerat că totul a fost o viziune magică. După cinci sau șase ani, banii domnului We au ajuns la final. Așa că fiul său a dus pălăria de paie la Yangdschou și acolo a întrebat de bătrânul Wang. Acesta din urmă tocmai se întâmpla să stea în farmacia sa, amestecând ierburi. Când fiul i-a explicat ce are de făcut, acesta a spus: "Banii sunt gata. Dar pălăria ta este autentică?". Și a luat pălăria și a examinat-o. O fată tânără a venit dintr-o cameră interioară și a spus: "Ce s-a întâmplat? "Eu însămi am împletit pălăria pentru bătrânul Dschang. Trebuie să fie un fir roșu în ea". Și cu siguranță că era. Atunci bătrânul Wang i-a dat tânărului We cele zece milioane de bucăți de cupru, iar acesta din urmă credea acum că Bătrânul Dschang era cu adevărat un sfânt. Așa că s-a dus din nou pe dealuri să-l caute. I-a întrebat pe paznicii pădurii, dar nu i-au putut spune nimic. Din păcate, s-a întors pe urmele sale și s-a hotărât să se intereseze de bătrânul Wang, dar și acesta dispăruse. După ce trecuseră mai mulți ani, a ajuns din nou în Yangdschou și se plimba pe pajiștea din fața porții orașului. Acolo l-a întâlnit pe băiatul de plug al bătrânului Dschang. Acesta din urmă a strigat: "Ce mai faci? Ce mai faci?" și a scos din buzunar zece lire de aur, pe care i le-a dat, spunând "Stăpâna mea mi-a spus să-ți dau asta. Stăpânul meu bea chiar în acest moment ceai cu bătrânul Wang la han". Tânărul We l-a urmat pe plugar, cu intenția de a-l saluta pe cumnatul său. Dar când a ajuns la han, nu mai era nimeni la vedere. Iar când s-a întors, băiatul cu plugul dispăruse și el. Și de atunci nimeni nu a mai auzit de bătrânul Dschang.
Ce va face fiul lui Sir We când nu-l va găsi pe bătrânul Dschang?