O cutie mică.
Pe măsură ce treceau zilele, Tephany devenea din ce în ce mai palidă, până când toată lumea a observat acest lucru, cu excepția mătușii ei. Vasul cu apă era aproape prea greu pentru ea acum, dar dimineața și seara îl ducea la izvor, deși efortul de a-l ridica pe umăr era adesea prea mare pentru ea. "Cum am putut să fiu atât de proastă", își șoptea ea însăși, când cobora ca de obicei la apus. 'Nu libertatea de a-l vedea pe Denis era ceea ce trebuia să cer, căci el se plictisea repede de mine, nici o limbă iute, căci îi era frică de ea, nici frumusețea, căci asta nu-mi aducea decât necazuri, ci bogăția care face viața ușoară atât pentru sine cât și pentru alții. Ah! dacă aș îndrăzni să cerșesc acest dar de la zână, aș fi mai înțeleaptă decât înainte și aș ști să aleg mai bine". 'Fii mulțumită', spuse vocea bătrânei, care părea să stea nevăzută la cotul lui Tephany. 'Dacă te vei uita în buzunarul din dreapta când vei merge acasă, vei găsi o cutiuță. Masează-ți ochii cu unguentul pe care îl conține și vei vedea că tu însăți conții o comoară neprețuită'. Tephany nu a înțeles câtuși de puțin ce voia să spună, dar a fugit înapoi la fermă cât de repede a putut și a început să scotocească bucuroasă în buzunarul drept. Cu siguranță, acolo se afla cutiuța cu prețiosul unguent. Era în momentul în care se freca la ochi cu el, când Barbaik Bourhis a intrat în cameră. De când fusese nevoită să renunțe la muncă și să își petreacă timpul, nu știa de ce, la număratul verzei, totul mergea prost, și nu reușea să facă rost de un muncitor care să stea cu ea din cauza temperamentului ei rău. De aceea, când și-a văzut nepoata stând liniștită în fața oglinzii, Barbaik a izbucnit: "Deci asta faci tu când eu sunt la câmp! Ah! nu e de mirare dacă ferma este ruinată. Nu ți-e rușine, fetițo, să te comporți așa?". Tephany a încercat să bâiguiască vreo scuză, dar mătușa ei era pe jumătate nebună de furie, iar o cutie pe urechi a fost singurul ei răspuns. La aceasta, Tephany, rănită, dezorientată și emoționată, nu s-a mai putut stăpâni și, întorcându-se, a izbucnit în lacrimi. Dar care a fost surpriza ei când a văzut că fiecare picătură de lacrimă era o perlă rotundă și strălucitoare. Barbaik, care a văzut și ea această minune, a scos un strigăt de uimire și s-a aruncat în genunchi pentru a le ridica de pe podea. Încă le aduna când ușa s-a deschis și a intrat Denis.
Ce i-a dat zâna lui Tephany?