Pe muntele de sticlă.
Apoi au trecut prin peștera întunecată a ororilor, când ar fi auzit cele mai groaznice țipete, numai că zâna i-a astupat urechile cu ceară. A văzut lucruri înfricoșătoare, cu vapori albaștri în jurul lor, și a simțit pietrele ascuțite și spatele vâscos al broaștelor și șerpilor. Când au ieșit din peșteră, au ajuns la muntele de sticlă; și atunci zâna i-a făcut papucii atât de lipicioși cu o bătaie de toiag, încât l-a urmat destul de ușor pe tânărul cadavru până în vârf. Sub ei se afla marea adâncă la un sfert de milă, așa că cadavrul i-a spus: "Du-te acasă la mama mea și spune-i cât de departe ai venit ca să-i faci porunca. Adio!" El a sărit cu capul înainte în mare, iar ea s-a aruncat după el, fără să se oprească o clipă să se gândească la asta.
Unde era cea mai tânără când a ieșit din peșteră?