Pisica i-a amenințat.
"Curtea va trece peste o clipă", a spus pisica, "și dacă atunci nu spui imediat că sunt ale lui Ebe, îți scot ochii și te arunc peste stâncă și prăpastie!", a spus pisica, scuipând, arcuindu-și spatele și arătându-și dinții. Atunci ciobanii au fost atât de speriați încât au promis imediat să facă ceea ce le ordonase pisica. "Dar cui aparțin toate aceste oi?", a întrebat regele, când a venit cu curtea ceva mai târziu. "Sunt la fel de frumoase ca și ale mele!". "Sunt ale lui Ebe", au spus ciobanii. Apoi pisica și Ebe au rătăcit o vreme și au ajuns pe un versant de pădure deasă. Acolo au întâlnit niște oameni care îngrijeau caprele. Caprele săreau și țopăiau peste tot și dădeau un lapte atât de bun încât nu se putea găsi ceva mai bun nicăieri. "Cui aparțin aceste capre?", a întrebat pisica. "Lui Helge-Hal, din Dealul Albastru", au răspuns ciobanii. Atunci pisica a trecut din nou la pregătirile ei feroce, iar ciobanii au fost atât de speriați încât nu au îndrăznit să se opună dorințelor ei. "Acum, cine poate fi proprietarul atâtor capre?", a întrebat regele. "Eu însumi nu am niciuna mai frumoasă!" "Sunt ale lui Ebe", au spus ciobanii.
De ce i-a spus ciobanul regelui că aceste capre îi aparțineau lui Ebe?