Pe oricine de pe acest pământ.
Acum era timpul să se întoarcă, pentru că suita lui se va întreba ce s-a întâmplat cu stăpânul lor regal, de vreme ce le-a lipsit atât de mult timp. Așa că și-a luat rămas bun de la ea și a părăsit casa cu inima tristă. Prințesa Moonlight era pentru el cea mai frumoasă femeie din lume; toate celelalte erau întunecate pe lângă ea, iar el se gândea la ea zi și noapte. Majestatea Sa își petrecea acum o mare parte din timp scriind poezii, în care îi spunea despre dragostea și devotamentul său, și i le trimitea și, deși ea refuza să-l mai vadă, îi răspundea cu multe versuri compuse de ea însăși, în care îi spunea cu blândețe și bunătate că nu se va putea căsători niciodată cu nimeni de pe acest pământ. Aceste mici cântece îi făceau mereu plăcere. În acest timp, părinții ei adoptivi au observat că, noapte de noapte, prințesa stătea pe balconul ei și privea ore în șir luna, într-un spirit de cea mai adâncă deprimare, care se sfârșea întotdeauna cu o izbucnire în lacrimi. Într-o noapte, bătrânul a găsit-o plângând astfel, ca și cum ar fi avut inima frântă, și a rugat-o să-i spună motivul tristeții sale.
Cu cine nu se putea mărita prințesa?