Ea a fost tratată prost în absența lui.
A fost odată ca niciodată un rege a cărui soție murise, dar care avea o fiică atât de bună și de frumoasă, încât nimeni nu ar fi putut fi mai bun și mai iubitor decât ea. Regele și-a plâns mult timp regina, pentru că o iubise foarte mult; dar, cu timpul, s-a plictisit de viața lui singuratică și s-a recăsătorit cu văduva unui alt rege, care avea și el o fiică, dar una care era la fel de urâtă și rea pe cât era de frumoasă și bună cealaltă. Mama vitregă și fiica erau geloase pe fiica regelui, pentru că era atât de frumoasă; totuși, atâta timp cât regele era acasă, nu îndrăzneau să-i facă rău, pentru că el ținea foarte mult la ea. Dar, după un timp, regele a început să se războiască cu un alt rege și a ieșit la luptă. Atunci regina a crezut că acum poate face ce vrea, și a lăsat-o pe fiica regelui să moară de foame, și a bătut-o și a împins-o peste tot. În cele din urmă, orice altceva a fost prea bun pentru ea, și a trebuit să păzească vacile. Așa că a ieșit cu vacile și le-a dus la pășunat în pădure sau pe deal. Mâncare nu prea avea sau nu avea deloc, iar ea devenea palidă și slabă, era tristă mai tot timpul și plângea. În turmă mai era și un taur mare și albastru, care se ținea mereu curat și îngrijit, și venea adesea la fata regelui și o lăsa să-l zgârie. Regele se întorcea acasă și îl învinsese pe celălalt rege, împotriva căruia se războise, și tot castelul era foarte bucuros, și nimeni nu era mai bucuros decât fiica regelui. Dar regina s-a prefăcut că este bolnavă și i-a dat medicului o sumă mare de bani, ca să spună că nu se poate însănătoși decât dacă va mânca din carnea taurului albastru. Fiica regelui și ceilalți la fel de bine l-au întrebat pe medic dacă nu ar mai putea face nimic altceva și au pledat pentru taur, căci toți îl plăceau și spuneau că nu mai există altul ca el în tot regatul. Dar nu, trebuia să fie sacrificat, și trebuia să fie sacrificat, și nu mai era nici un ajutor. Când fiica regelui a auzit acest lucru, s-a întristat și s-a dus în grajd la taur. Acesta stătea în picioare, își atârna capul și arăta atât de trist, încât ea nu s-a putut abține să nu plângă. "De ce plângi?", a întrebat taurul. Atunci ea i-a spus că regele se întorsese acasă și că regina se prefăcuse bolnavă și îl obligase pe medic să spună că nu se poate însănătoși decât dacă va mânca din carnea taurului albastru și că acum urma să fie sacrificat. "Odată ce a scăpat de mine, nu va trece mult timp până când va scăpa și de tine", a spus taurul. "Dar, dacă îți convine, vom fugi de aici la noapte". Fiica regelui a spus totuși că ar fi destul de rău să-și părăsească tatăl, dar că în același timp ar fi mai rău să rămână sub același acoperiș cu regina, așa că i-a promis taurului că va merge cu el.
De ce s-a bucurat fiica regelui de întoarcerea regelui?