Hainele ei sărăcăcioase.
Roșind de plăcere, Tephany s-a dus acasă și a prins pana în panglica albastră pe care fetele o poartă întotdeauna în acea parte a țării. Într-o clipă l-a auzit pe Denis fluierând vesel și, cum mătușa ei număra în siguranță varza, s-a grăbit să iasă în întâmpinarea lui. Tânărul a rămas uimit de discuția ei. Nu era nimic ce nu părea să știe, iar în ceea ce privește cântecele, nu numai că le putea cânta pe cele din toate părțile Bretaniei, dar le putea compune ea însăși. Era aceasta cu adevărat fata liniștită care fusese atât de nerăbdătoare să învețe tot ce o putea învăța el, sau era altcineva? Poate că înnebunise brusc și că înăuntrul ei era un spirit rău. Dar, în orice caz, seară de seară, el se întorcea, doar pentru a o găsi pe ea din ce în ce mai înțeleaptă. Curând, vecinii își șopteau între ei surpriza, căci Tephany nu rezistase plăcerii de a pune pana în păr pentru unii dintre cei care o disprețuiau pentru hainele ei sărăcăcioase, și multe erau glumele pe care le făcea pe seama lor. Bineînțeles că ei auzeau de glumele ei și dădeau din cap spunând: "Este o pisicuță rea de caracter, iar bărbatul care se va căsători cu ea va descoperi că ea este cea care va ține frâiele și va conduce calul". Nu trecu mult timp până când Denis începu să le dea dreptate și, cum îi plăcea întotdeauna să fie stăpân oriunde se ducea, începu să se teamă de limba ascuțită a lui Tephany și, în loc să râdă ca înainte când ea făcea mișto de alți oameni, se înroșea și se simțea stânjenit, gândindu-se că va veni și rândul lui.
Pentru ce o disprețuiau unii oameni pe Tephany?