Tristă.
La aceste cuvinte, vanitatea lui Harold s-a simțit măgulită și s-a gândit că, până la urmă, fratele său vitreg avea dreptate și că avea o șansă foarte mică, cu slabul său dar al vorbirii, de a avea succes în demersul său. Așa că și-a aruncat pumnalul și, dând mâna cu el, l-a rugat să-i ierte gândurile sale neplăcute și a coborât din nou pe scara sinuoasă în mare bună dispoziție cu el însuși și cu toată lumea. În acest timp se apropia Sărbătoarea de Yule, iar la această Sărbătoare era obiceiul contelui și al curții sale să părăsească Kirkwall pentru câteva săptămâni și să meargă la marele Palat Orphir, aflat la nouă mile distanță. Și pentru a se asigura că totul era pregătit, contele Paul a plecat cu câteva zile înaintea celorlalți. În seara dinaintea plecării, a găsit-o din întâmplare pe Lady Morna stând singură la una dintre ferestrele adânci ale marelui salon. Plângea, căci era plină de tristețe la gândul plecării lui; și la vederea suferinței ei, tânărul conte cu inimă bună nu s-a mai putut stăpâni, ci, cuprinzând-o în brațe, i-a șoptit cât de mult o iubea și a rugat-o să-i promită că-i va fi soție.
Cum se simțea Lady Morna în timp ce Paul pleca spre marele Palat din Orphir?