Surprins.
Rămas singur, tânărul a fost cuprins de întreaga groază a morții care îl aștepta și a înțeles că își irosise singura șansă la viață. Ei bine, dacă trebuie, trebuie, și-a spus el însuși, și a început să alerge cât de repede a putut după bătrâna baba, care de-atunci abia se mai vedea, chiar și în lumina lunii. Cine ar fi crezut că o femeie trecută de nouăzeci de ani poate merge cu o asemenea viteză? Părea mai degrabă că zbura! Dar, în cele din urmă, fără suflare și epuizat, a ajuns lângă ea și a oftat: "Doamnă, iertați-mă pentru cuvintele mele pripite de adineauri; am greșit și voi accepta cu recunoștință oferta pe care mi-ați făcut-o. "Ah, am crezut că vă veți reveni la minte", a răspuns ea, cu o voce destul de ciudată. 'Nu avem timp de pierdut... urmează-mă imediat', și au înaintat în tăcere și rapid până când s-au oprit la ușa unei căsuțe în care locuia preotul. În fața lui, bătrâna i-a cerut prizonierului să jure că îi va fi soție, ceea ce el a făcut în prezența unor martori. Apoi, rugându-i pe preot și pe gardieni să-i lase puțin singuri, ea i-a spus tânărului ce avea să facă atunci când, în dimineața următoare, va fi adus în fața regelui și a judecătorilor.
Cum s-a simțit domnul după ce și-a dat seama cât de repede a fugit bătrâna de el?