Ian.
Au mers mai departe, tot mai departe, până când au ajuns la o căsuță care era acoperită cu paie și cu pălării. Dintr-o săritură, căprioara a sărit pe acoperiș și s-a culcat unde nimeni nu o putea vedea, dar în timp ce făcea asta a strigat: "Intră, fiu de pescar, și mănâncă și bea cât mai poți". El a intrat și a găsit pe masă mâncare și vin, dar niciun om, căci casa aparținea unor tâlhari, care erau încă plecați la treburile lor rele. După ce Ian, fiul pescarului, a mâncat tot ce a vrut, s-a ascuns după un butoi mare și foarte curând a auzit un zgomot, ca de oameni care veneau prin pădure și crengile mici pocneau sub picioarele lor. Din colțul său întunecat putea vedea în cameră și a numărat douăzeci și patru de oameni, toți mari, cu înfățișare încrucișată. "Cineva ne-a mâncat cina", au strigat ei, "și abia dacă ne-a ajuns pentru noi".
Cum îl chema pe fiul pescarului?