Unul dintre troli a strănutat în cenușa de pe vatră.
Dar acesta din urmă, care bănuia de unde provenea toată această bogăție, nu dorea să fie mai sărac decât Andrew. Știa că trolii și spiridușii umblă mai ales în Ajunul Crăciunului și, din acest motiv, a navigat pe malurile de nisip în acea perioadă. Și în Ajunul Crăciunului a văzut într-adevăr o lumină sau un foc, dar părea să fie ca niște volănașe care fluturau. Când s-a apropiat, a auzit stropi, urlete îngrozitoare și strigăte reci și sfâșietoare, iar acolo era un miros de nămol și de alge, ca la reflux. Înspăimântat, a fugit în colibă, de unde a putut vedea trolii de pe țărm. Erau scunzi și groși ca niște măciuci de fân, complet acoperiți de blană, cu jupâni de piei, cizme de pescuit și mănuși enorme de pumn. În loc de cap și păr aveau mănunchiuri de alge marine. Când se târau în sus de pe eșafod, în spatele lor se vedea o strălucire asemănătoare cu cea a lemnului putrezit, iar când se scuturau aruncau scântei în jurul lor. Când s-au apropiat, John Nicholas s-a târât în pod, așa cum făcuse și fratele său. Spiridușii au târât o piatră mare în colibă și au început să-și lovească mănușile uscate de ea, iar între timp au țipat atât de tare încât sângele lui Ioan Nicolae s-a transformat în gheață în ascunzătoarea lui. Apoi, unul dintre ei a strănutat în cenușa de pe vatră, ca să facă focul să ardă din nou, în timp ce ceilalți au cărat înăuntru iarbă de heleșteu și lemne în derivă, aspre și grele ca plumbul.
Cum a ars din nou focul?