Era atât de fericit.
Soarele apusese de mult, iar luna tânără răsărise pe cer ca o semilună argintie. Bătrânul și-a dat brusc seama cât de târziu era și a început să se grăbească spre casă. Își mângâia tot timpul obrazul drept, ca și cum ar fi vrut să se asigure de norocul său de a fi pierdut wen-ul. Era atât de fericit încât îi era imposibil să meargă liniștit - a alergat și a dansat tot drumul spre casă.
De ce i-a fost imposibil omului să meargă liniștit?