Ea era din rasa căpcăunilor.
Regina a vorbit de mai multe ori cu fiul ei, pentru a se informa despre felul în care își petrecea timpul și că, în acest sens, trebuia să o mulțumească. Dar el n-a îndrăznit niciodată să-i încredințeze secretul său; se temea de ea, deși o iubea, pentru că era din rasa căpcăunilor, iar regele nu s-ar fi căsătorit niciodată cu ea dacă nu ar fi fost bogățiile ei uriașe; se șoptea chiar la Curte că avea înclinații căpcăunenești și că, ori de câte ori vedea copii mici trecând pe lângă ea, avea toată dificultatea din lume să nu cadă peste ei. Și astfel, Prințul nu voia să-i spună niciodată un cuvânt. Dar când Regele a murit, ceea ce s-a întâmplat după vreo doi ani, și s-a văzut stăpân și stăpân, și-a declarat deschis căsătoria; și s-a dus cu mare ceremonie să o conducă pe Regina sa la palat. Au făcut o intrare magnifică în capitală, ea călărind între cei doi copii ai săi.
De ce nu i-a spus prințul mamei sale adevărul?