Soția domnului.
Într-o noapte, prințul s-a întors după o urmărire mai lungă decât de obicei și era atât de obosit încât s-a dus direct în pat. Deodată, a fost trezit de un zgomot ciudat în cameră și, bănuind că ar fi putut intra un tâlhar, a sărit din pat și și-a luat sabia, care îi stătea la îndemână. Atunci și-a dat seama că zgomotul provenea din camera alăturată, care aparținea prințesei și care era luminată de o torță aprinsă. Furișându-se încet până la ușă, a tras cu ochiul prin ea și a văzut-o zăcând liniștită, cu o coroană de aur și perle pe cap, cu toate ridurile dispărute, iar fața ei, care era mai albă decât zăpada, la fel de proaspătă ca cea a unei fete de paisprezece ani. Oare chiar era soția lui - acea creatură frumoasă, frumoasă? Prințul încă privea surprins, când doamna a deschis ochii și i-a zâmbit. Da, chiar sunt soția ta, a spus ea, ca și cum i-ar fi ghicit gândurile, iar vraja s-a încheiat. Acum trebuie să-ți spun cine sunt și ce s-a întâmplat de m-a făcut să iau forma unei femei bătrâne'.
Cine avea o coroană de aur și perle pe cap și ridurile îi dispăruseră cu totul?