Îi va oferi mult aur și îl va mitui din ce în ce mai mult.
Contesa Fraukirk... ascunsă în spatele unei perdele... a auzit fiecare cuvânt]. A doua zi, o barcă a trecut cu viteză peste canalul îngust de apă care separă Pomona (pe continent) de Hoy. În ea ședea o femeie, dar cine era sau cum era, nimeni nu putea spune, căci era acoperită din cap până în picioare cu o mantie neagră, iar fața îi era ascunsă după un văl gros și întunecat. Snorro Piticul o cunoștea, chiar înainte ca aceasta să-și dea la o parte podoaba, căci contesa Fraukirk nu-i era străină. De-a lungul lungii sale vieți, avusese deseori ocazia să-i ceară ajutorul pentru a o ajuta în faptele ei rele și întotdeauna îl plătise bine pentru serviciile sale în aur galben. Prin urmare, el a primit-o cu bucurie; dar când a auzit natura misiunii ei, fața lui zâmbitoare a devenit din nou gravă și a clătinat din cap. "Te-am slujit bine, Doamnă, în trecut", a spus el, "dar cred că acest lucru îmi depășește curajul. Pentru că a complice moartea unui conte este o chestiune grea, mai ales când acesta este atât de iubit cum este contele Paul." "Tu știi de ce mi-am stabilit reședința în acest loc singuratic - cum sper ca într-o zi să fac lumină asupra carbunculului magic. Știi, de asemenea, cum se tem oamenii de mine și cum mă urăsc și ei, de fapt. Și dacă tânărul conte ar muri, iar suspiciunea ar cădea asupra mea, ar trebui să fug de pe insulă, căci viața mea nu ar valora nici măcar un grăunte de nisip. Atunci șansa mea de a reuși ar fi dispărut. Nu! Nu pot s-o fac, Lady; nu pot s-o fac." Dar vicleana contesă i-a oferit mult aur și l-a mituit din ce în ce mai mult, mai întâi cu bogăție, apoi cu succes, iar în cele din urmă i-a promis că îi va obține un post înalt la curtea regelui Scoției; și atunci ambiția lui s-a stârnit în el, hotărârea lui a cedat și a consimțit să facă ceea ce îi cerea ea. "Îmi voi chema războiul meu de țesut magic", a spus el, "și voi țese o bucată de pânză de cea mai bună textură și de o frumusețe minunată; și înainte de a o țese voi otrăvi firul cu o poțiune magică astfel încât, atunci când va fi transformată într-o haină, oricine o va îmbrăca va muri înainte de a o fi purtat multe minute." "Ești un ticălos isteț", a răspuns contesa, un zâmbet crud luminându-i fața rea, "și vei fi răsplătit. Dă-mi câțiva metri din această pânză minunată și voi face o vestă frumoasă pentru tânărul meu conte și i-o voi da ca dar de Crăciun. Atunci socotesc că nu va mai apuca anul." "Asta nu va face", a spus piticul Snorro, cu un rânjet malițios; și cei doi s-au despărțit, după ce au aranjat ca bucata de pânză să fie livrată la Palatul Orphir cu o zi înainte de Ajunul Crăciunului.
Ce va face contesa Fraukirk după ce piticul Snorro i-a refuzat cererea?