Fusese foarte bolnavă.
La vederea vulpii care zăcea în mâna lui, gura a început să-i curgă, dar bucuria i-a fost oarecum frânată când a observat cât de slabă era. Urechile iuți ale vulpii au auzit zgomotul labei lui, deși erau moi ca de catifea, și întorcând capul a spus politicos: "Tu ești, vecine? Ce loc ciudat în care să ne întâlnim! Sper că ești destul de bine?" "Destul de bine în ceea ce privește sănătatea mea", răspunse lupul, al cărui ochi sclipea lacom, "cel puțin, atât cât se poate fi de bine când ești foarte înfometat. Dar ce se întâmplă cu tine? Acum două săptămâni erai atât de plinuță pe cât și-ar fi dorit inima!". 'Am fost bolnav - foarte bolnav', a răspuns vulpea, 'și ceea ce spui este foarte adevărat. Un vierme este gras în comparație cu mine'.
De ce nu mai era vulpea la fel de plinuță ca acum două săptămâni?