S-a întors la malul mării și a început din nou să caute cârligul dispărut.
Nimic nu avea să potolească mânia Pescarului Iscusit, pentru că avea o fire rea și își urâse întotdeauna fratele din cauza virtuților sale, iar acum, cu scuza cârligului de pescuit pierdut, plănuia să-l ucidă și să-i uzurpe locul de conducător al Japoniei. Fericitul Vânător știa foarte bine toate acestea, dar nu putea să spună nimic, căci fiind cel mai mic, îi datora supunere fratelui său mai mare; așa că s-a întors la malul mării și a început din nou să caute cârligul dispărut. Era foarte abătut, căci își pierduse orice speranță de a mai găsi vreodată cârligul fratelui său acum. În timp ce stătea pe plajă, pierdut în perplexitate și întrebându-se ce ar fi mai bine să facă în continuare, a apărut deodată un bătrân care purta un băț în mână. Vânătorul fericit și-a amintit ulterior că nu a văzut de unde venea bătrânul și nici nu știa cum ajunsese acolo - s-a întâmplat să ridice privirea și l-a văzut pe bătrân venind spre el.
Ce a făcut Vânătorul Fericit în loc să spună ceva?