O zână foarte bătrână.
După ce ceremoniile botezului s-au încheiat, toată compania s-a întors la palatul regelui, unde a fost pregătit un mare ospăț pentru zâne. În fața fiecăreia dintre ele a fost așezat un capac magnific cu o carcasă din aur masiv, în care se aflau o lingură, un cuțit și o furculiță, toate din aur pur, încrustate cu diamante și rubine. Dar, pe când stăteau toate la masă, au văzut intrând în sală o zână foarte bătrână, pe care nu o invitaseră, pentru că trecuseră mai bine de cincizeci de ani de când nu mai ieșise dintr-un anumit turn și se credea că era fie moartă, fie vrăjită. Regele i-a comandat o copertă, dar nu i-a putut oferi o ladă de aur ca și celelalte, pentru că nu aveau decât șapte făcute pentru cele șapte zâne. Bătrâna zână s-a simțit desconsiderată și a mormăit câteva amenințări printre dinți. Una dintre zânele tinere care stătea lângă ea a auzit cum se miorlăia și, judecând că ar putea să-i facă micii prințese vreun cadou nefericit, s-a dus, de îndată ce s-au ridicat de la masă, și s-a ascuns în spatele perdelelor, ca să vorbească ultima și să repare, atât cât putea, răul pe care zâna bătrână îl putea intenționa.
Pe cine au văzut ei intrând în sală când stăteau cu toții la masă?