S-a ridicat și a făcut o reverență Domnitoarei.
Pe când sărmana tânără, după ce se uscase de plâns, își usca ochii, s-a uitat din întâmplare în josul dealului și pe cine a văzut urcând pe el, dacă nu pe o bătrână, care arăta ca o doamnă născută. Era îmbrăcată toată în verde, cu un șorț alb, și purta pe cap o glugă de catifea neagră, iar peste ea o pălărie de castor cu coroană de stejar, ceva asemănător cu cele, după cum am auzit spunând, pe care le poartă femeile în Țara Galilor. Mergea foarte încet, sprijinindu-se pe un toiag lung, și dădea din când în când câte un mic șuierat, ca și cum ar fi fost șchioapă. Când s-a apropiat, tânăra văduvă a simțit că se cuvine să se ridice și să facă o plecăciune în fața Domnitoarei, căci așa a văzut-o că este.
Ce a făcut Stăpâna văduvă când Bătrâna s-a apropiat?