Aveau doar șapte pentru cele șapte zâne.
După ce ceremoniile botezului s-au încheiat, toată compania s-a întors la palatul regelui, unde a fost pregătit un mare ospăț pentru zâne. În fața fiecăreia dintre ele a fost așezat un capac magnific cu o carcasă din aur masiv, în care se aflau o lingură, un cuțit și o furculiță, toate din aur pur, încrustate cu diamante și rubine. Dar, pe când stăteau toate la masă, au văzut intrând în sală o zână foarte bătrână, pe care nu o invitaseră, pentru că trecuseră mai bine de cincizeci de ani de când nu mai ieșise dintr-un anumit turn și se credea că era fie moartă, fie vrăjită. Regele i-a comandat o copertă, dar nu i-a putut oferi o ladă de aur ca și celelalte, pentru că nu aveau decât șapte făcute pentru cele șapte zâne. Bătrâna zână s-a simțit desconsiderată și a mormăit câteva amenințări printre dinți. Una dintre zânele tinere care stătea lângă ea a auzit cum se miorlăia și, judecând că ar putea să-i facă micii prințese vreun cadou nefericit, s-a dus, de îndată ce s-au ridicat de la masă, și s-a ascuns în spatele perdelelor, ca să vorbească ultima și să repare, atât cât putea, răul pe care zâna bătrână îl putea intenționa.
De ce nu au putut să-i ofere zânei bătrâne o ladă de aur ca și celelalte?