Calitățile periculoase ale vanității și ambiției.
Departe, într-o vale verde din Insula Hoy, se află un bolovan imens. Este gol pe dinăuntru, iar băștinașii din aceste insule nordice îl numesc Piatra Piticilor, pentru că în urmă cu multe secole, așa spune legenda, Snorro Piticul a trăit acolo. Nimeni nu știa de unde a venit Snorro sau cât timp a locuit în camera întunecată din interiorul Pietrei Pitice. Tot ceea ce știau despre el era că era un om mic, cu un corp ciudat, răsucit și diform și cu o față de o frumusețe minunată, care nu părea să îmbătrânească niciodată, ci era mereu zâmbitoare și tânără. Oamenii spuneau că acest lucru se datora faptului că tatăl lui Snorro fusese o Zână, și nu un locuitor al pământului, care îi lăsase fiului său darul tinereții perpetue, dar nimeni nu știa dacă acest lucru era adevărat sau nu, pentru că piticul locuise în Piatra Piticilor cu mult înainte ca cel mai bătrân bărbat sau femeie din Hoy să se fi născut. Un lucru era însă cert: moștenise de la mama sa, despre care toți oamenii erau de acord că fusese muritoare, calitățile periculoase ale vanității și ambiției. Și cu cât trăia mai mult, cu atât devenea mai vanitos și mai ambițios, până când, în cele din urmă, purta mereu la gât o oglindă de oțel lustruit, în care se uita mereu pentru a vedea reflecția chipului său frumos.
Ce a moștenit Snorro de la mama sa?