Să o necăjească pe Zână timp de câteva minute.
Femeia văduvă aproape că a strigat de bucurie, căci acum aflase secretul Zânei, iar copilul ei era în siguranță. Dar nu îndrăznea, în caz că bătrâna și ticăloasa Doamnă o auzea și ar fi aruncat o altă vrajă asupra ei. Așa că s-a strecurat încet înapoi la locul unde își lăsase copilul; apoi, luându-l în brațe, a alergat prin pădure spre casa ei, râzând, cântând și aruncându-l în aer într-o asemenea stare de încântare, încât, dacă ar fi întâlnit-o cineva, ar fi fost în pericol să creadă că este nebună. Acum, această tânără fusese o fecioară veselă și ar fi fost și mai veselă în continuare, dacă, de la căsătorie, nu ar fi avut atâtea necazuri care o făcuseră să îmbătrânească și să devină sobră la minte înainte de vreme; și a început să se gândească ce distractiv ar fi să o necăjească pe Zână pentru câteva minute înainte de a o anunța că i-a aflat numele.
Ce voia să facă Stăpâna văduvă înainte de a-i spune Bătrânei cum o cheamă?