Își dorea înapoi cârligul său original.
Vânătorul Fericit a simțit că el era de vină pentru tot ceea ce se întâmplase și a suportat cu umilință și răbdare mustrările batjocoritoare ale fratelui său. A căutat peste tot cârligul cu cea mai mare sârguință, dar acesta nu era de găsit nicăieri. În cele din urmă, a fost nevoit să renunțe la orice speranță de a-l găsi. Atunci s-a dus acasă și, în disperare, și-a rupt sabia iubită în bucăți și a făcut din ea cinci sute de cârlige. Le-a dus la fratele său furios și i le-a oferit, cerându-i iertare și rugându-l să le accepte în locul celei pe care o pierduse pentru el. A fost inutil; fratele său nu a vrut să-l asculte, cu atât mai puțin să-i îndeplinească cererea. Fericitul vânător a făcut atunci alte cinci sute de cârlige și le-a dus din nou fratelui său, rugându-l să îl ierte. "Chiar dacă ai face un milion de cârlige", a spus Pescarul Iscusit, clătinând din cap, "nu-mi sunt de niciun folos. Nu te pot ierta dacă nu-mi aduci înapoi propriul meu cârlig."
De ce nu ar fi acceptat Pescarul Iscusit cele cinci sute de cârlige?