Căuta ajutorul lui pentru a o ajuta în faptele ei rele.
Contesa Fraukirk... ascunsă în spatele unei perdele... a auzit fiecare cuvânt]. A doua zi, o barcă a trecut cu viteză peste canalul îngust de apă care separă Pomona (pe continent) de Hoy. În ea ședea o femeie, dar cine era sau cum era, nimeni nu putea spune, căci era acoperită din cap până în picioare cu o mantie neagră, iar fața îi era ascunsă după un văl gros și întunecat. Snorro Piticul o cunoștea, chiar înainte ca aceasta să-și dea la o parte podoaba, căci contesa Fraukirk nu-i era străină. De-a lungul lungii sale vieți, avusese deseori ocazia să-i ceară ajutorul pentru a o ajuta în faptele ei rele și întotdeauna îl plătise bine pentru serviciile sale în aur galben. Prin urmare, el a primit-o cu bucurie; dar când a auzit natura misiunii ei, fața lui zâmbitoare a devenit din nou gravă și a clătinat din cap. "Te-am slujit bine, Doamnă, în trecut", a spus el, "dar cred că acest lucru îmi depășește curajul. Pentru că a complice moartea unui conte este o chestiune grea, mai ales când acesta este atât de iubit cum este contele Paul." "Tu știi de ce mi-am stabilit reședința în acest loc singuratic - cum sper ca într-o zi să fac lumină asupra carbunculului magic. Știi, de asemenea, cum se tem oamenii de mine și cum mă urăsc și ei, de fapt. Și dacă tânărul conte ar muri, iar suspiciunea ar cădea asupra mea, ar trebui să fug de pe insulă, căci viața mea nu ar valora nici măcar un grăunte de nisip. Atunci șansa mea de a reuși ar fi dispărut. Nu! Nu pot s-o fac, Lady; nu pot s-o fac."
De ce se întâlnea deseori contesa Fraukirk cu Snorro Piticul?