El ar putea primi ajutor de la Snorro.
În timp ce contesa Fraukirk era plecată în misiunea ei ticăloasă, la castelul din Kirkwall se petreceau lucruri ciudate. Pentru că Harold, încurajat de absența fratelui său, și-a oferit din nou inima și mâna doamnei Morna. Ea l-a refuzat încă o dată și, pentru a se asigura că scena nu se va mai repeta, i-a spus că și-a jurat credință fratelui său. Când a auzit că așa a fost, furia și mânia au fost cât pe ce să-l devoreze. Înnebunit de mânie, s-a repezit din fața ei, s-a aruncat pe calul său și a plecat în direcția țărmului mării. În timp ce galopa sălbatic, ochii lui au căzut pe dealurile înzăpezite ale lui Hoy care se ridicau peste fâșia de mare care despărțea o insulă de cealaltă. Și gândurile i-au zburat imediat la Snorro Piticul, pe care avusese ocazia, ca și mătușa lui vitregă, să-l viziteze în vremuri trecute. "L-am găsit", a strigat el. "Prostul de mine că nu m-am gândit imediat la ea. Mă voi duce la Snorro și voi cumpăra de la el o poțiune de dragoste, care o va face pe Lady Morna să îl urască pe prețiosul meu frate și să își îndrepte gândurile cu bunătate spre mine." Așa că s-a grăbit să închirieze o barcă și în curând a pornit în viteză peste apele învolburate, în drum spre insula Hoy. Când a ajuns acolo, s-a grăbit să urce valea singuratică până la locul unde se afla Piatra Piticilor, și nu i-a fost greu să îl găsească pe nelipsitul ei ocupant, căci Snorro stătea la gaura care îi servea drept ușă, cu corbul pe umăr, privind placid la soarele care apunea. Un zâmbet curios i-a traversat fața când, auzind zgomotul pașilor care se apropiau, s-a întors și ochii i-au căzut pe tânărul nobil. "Ce te aduce aici, domnule conte?", a întrebat el vesel, căci simțea mirosul de aur mai mult. "Am venit pentru o poțiune de dragoste", a spus Harold; și fără să mai stea pe gânduri i-a spus întreaga poveste Vrăjitorului. "Îți voi plăti pentru ea", a adăugat el, "dacă mi-o vei da repede". Snorro s-a uitat la el din cap până în picioare. "Orbită trebuie să fie domnișoara, Sir Orator", a spus el, "care are nevoie de o poțiune de dragoste pentru a-și face o fantezie cu un cavaler atât de galant." Contele Harold a râs cu furie. "Este mai ușor să prinzi o rază de soare decât fantezia rătăcitoare a unei femei", a răspuns el. "Nu am timp de glume. Pentru că, ascultă, bătrâne, există un proverb care spune: "Timpul și valul nu așteaptă pe nimeni", așa că nu trebuie să mă aștept ca valul să mă aștepte pe mine. Licoarea trebuie să o am, și asta imediat."
De ce s-a gândit Harold la Snorro după ce a fost mâniat de logodna fratelui său cu Lady Morna?