Supărat.
Ea a fost de acord de bunăvoie. Ascunzându-și chipul roz pe umărul lui, i-a mărturisit că îl iubise din prima zi în care îl văzuse; și încă din acel moment se hotărâse că, dacă nu se va putea căsători cu el, nu se va căsători cu niciun alt bărbat. Pentru puțin timp au stat împreună, bucurându-se de fericirea lor nou descoperită. Apoi contele Paul a sărit în picioare. "Să mergem să le dăm vestea cea bună mamei și fratelui meu", a spus el. "Harold s-ar putea să fie dezamăgit la început, pentru că știu, iubito, că ar fi vrut să te aibă pe tine pentru el. Dar inima lui bună va depăși curând toate acestea și se va bucura și el alături de noi." Dar Lady Morna a clătinat din cap. Ea știa, mai bine decât iubitul ei, care va fi sentimentul contelui Harold; și ar fi vrut cu mare plăcere să amâne ceasul rău. Acum, pe când contesa Fraukirk fusese plecată în răutatea ei, se întâmplau lucruri ciudate la castelul din Kirkwall. Căci Harold, încurajat de absența fratelui său, și-a oferit din nou inima și mâna doamnei Morna. Ea l-a refuzat încă o dată și, pentru a se asigura că scena nu se va mai repeta, i-a spus că și-a jurat credință fratelui său. Când a auzit că așa a fost, furia și mânia au fost cât pe ce să-l devoreze. Înnebunit de mânie, s-a repezit din fața ei, s-a aruncat pe calul său și a plecat în direcția țărmului mării. În timp ce galopa sălbatic, ochii lui au căzut pe dealurile acoperite de zăpadă ale lui Hoy care se ridicau peste fâșia de mare care despărțea o insulă de cealaltă. Și gândurile i-au zburat imediat la Snorro Piticul, pe care avusese ocazia, ca și mătușa lui vitregă, să-l viziteze în vremuri trecute. "L-am găsit", a strigat el. "Prostul de mine că nu m-am gândit imediat la ea. Mă voi duce la Snorro și voi cumpăra de la el o poțiune de dragoste, care o va face pe Lady Morna să îl urască pe prețiosul meu frate și să își îndrepte gândurile cu bunătate spre mine."
Cum se va simți Harold după ce va afla că fratele său este logodit cu Lady Morna?