Nu voia ca el să o mai deranjeze.
În timp ce contesa Fraukirk era plecată în misiunea ei ticăloasă, la castelul din Kirkwall se petreceau lucruri ciudate. Pentru că Harold, încurajat de absența fratelui său, și-a oferit din nou inima și mâna doamnei Morna. Ea l-a refuzat încă o dată și, pentru a se asigura că scena nu se va mai repeta, i-a spus că și-a jurat credință fratelui său. Când a auzit că așa a fost, furia și mânia au fost cât pe ce să-l devoreze. Înnebunit de mânie, s-a repezit din fața ei, s-a aruncat pe calul său și a plecat în direcția țărmului mării. În timp ce galopa sălbatic, ochii lui au căzut pe dealurile înzăpezite ale lui Hoy care se ridicau peste fâșia de mare care despărțea o insulă de cealaltă. Și gândurile i-au zburat imediat la Snorro Piticul, pe care avusese ocazia, ca și mătușa lui vitregă, să-l viziteze în vremuri trecute. "L-am găsit", a strigat el. "Prostul de mine că nu m-am gândit imediat la ea. Mă voi duce la Snorro și voi cumpăra de la el o poțiune de dragoste, care o va face pe Lady Morna să îl urască pe prețiosul meu frate și să își îndrepte gândurile cu bunătate spre mine."
De ce i-a spus Lady Morna lui Harold că era logodită cu fratele său?