Și-a scos mantia de blană și s-a spălat de funingine de pe față și de pe mâini.
S-a întâmplat odată, pe când se ținea un mare ospăț în palat, că ea i-a spus bucătarului: "Pot să urc puțin la etaj să mă uit? Eu voi sta în fața ușilor". Bucătarul i-a răspuns: "Da, poți să urci, dar peste o jumătate de oră trebuie să te întorci aici să mături cenușa". Atunci ea și-a luat mica lampă cu ulei și a intrat în cămăruța ei, și-a scos mantia de blană și s-a spălat de funingine de pe față și de pe mâini, astfel încât frumusețea ei a strălucit, și parcă o rază de soare după alta ieșea dintr-un nor negru. Apoi a deschis nucul și a scos rochia aurie ca soarele. După ce a făcut aceasta, s-a urcat la ospăț și toată lumea s-a dat la o parte din calea ei, căci nimeni nu o cunoștea și credeau că trebuie să fie fiica unui rege. Dar regele s-a apropiat de ea, i-a dat mâna și a dansat cu ea, gândindu-se în sinea lui: "Ochii mei n-au văzut niciodată pe cineva atât de frumos!". Când dansul s-a terminat, ea i-a făcut o reverență, iar când regele s-a uitat în jur, ea dispăruse, nimeni nu știa unde. Gărzile care se aflau în fața palatului au fost chemate și interogate, dar nimeni nu o văzuse.
Ce a făcut prințesa în cămăruța ei?