Bucuroasă.
A stat și s-a uitat la ființa muribundă timp de câteva minute, legănându-se încoace și încolo și murmurând pentru ea însăși cuvinte pe care văduva nu le putea înțelege; cel puțin, nu putea înțelege decât patru dintre ele, care sunau cam așa:     "Pitter-patter, Haly water." Apoi și-a băgat mâna în buzunar și a scos o sticluță mică în care se afla un lichid care semăna cu uleiul. A scos dopul și a lăsat să cadă în ea unul dintre degetele ei lungi, ca de doamnă, apoi a atins porcul pe bot, pe urechi și pe vârful cozii sale crețe. Imediat ce a făcut asta, animalul a sărit în sus și, cu un mârâit de mulțumire, a fugit la troacă să-și caute micul dejun. O femeie bucuroasă a fost Stăpâna din Kittlerumpit când l-a văzut făcând acest lucru, pentru că a simțit că renta ei era în siguranță; și în ușurarea și recunoștința ei ar fi sărutat tivul rochiei verzi a ciudatei Doamne, dacă i-ar fi permis, dar nu a vrut. "Nu, nu", a spus ea, iar vocea ei a sunat mai aspră ca niciodată. "Să nu avem parte de meandre frumoase, ci să ne ținem de înțelegerea noastră. Eu mi-am făcut partea mea și am reparat porcul; acum tu trebuie să ți-o faci pe a ta și să-mi dai ceea ce îmi place să-ți cer - fiul tău." Atunci biata văduvă a scos un strigăt jalnic, căci acum știa ceea ce nu ghicise până atunci - că Doamna îmbrăcată în verde era o Zână, și o Zână rea, altfel nu i-ar fi cerut un lucru atât de groaznic. Era prea târziu acum, însă, să se roage, să imploră și să ceară îndurare; Zâna a rămas pe loc, dură și crudă.
Cum se va simți stăpâna văduvă după ce Bătrâna își va vindeca porcul?