13 листопада 2014, 13:16 Виявляється, деякі країни в Європі й Азії не мають центрального опалення, проте не мерзнуть. Як їх жителі переживають зими, дослідив «Еспресо». Кожен британець обігрівається самотужки. Такого поняття, як центральне опалення, в країні немає. У будинках і квартирах встановлені бойлери — індивідуальні газові колонки, що нагрівають воду та батареї. Залежно від потреб і можливостей господаря можна або замерзати, економлячи на обігріві, або шикувати, розжарюючи радіатори на повну. У туалетах і ванних батарей, як правило, немає — взимку температура в них не вище 10 градусів; у спальні теж топити не будуть — сплять у піжамі під теплою ковдрою. Всю ніч «кочегарити» — дорого. На бойлері є циферблат, кожна година розбита на 4 поділки по 15 хвилин. Ставиш будильник на 7-у ранку, а бойлер програмуєш на 6.45, щоб прокинутись у теплі; о 8.30 ідеш на роботу — бойлер запрограмований на те, щоб вимкнутися. Опалення — кілька годин на добу, дуже економно. І неймовірно екологічно. Британські фізіологи склали таблицю-інструкцію: вище 21 градуса — температура дискомфорту, більше 24 — температура, яка підвищує ризик серцевих нападів. Нижній поріг комфорту — 18 градусів. Від 16 до 18 — температура нормальна, ризики невисокі, й такі позначки тримаються в п’яти мільйонах будинків королівства. Компанії, що поставляють електрику і газ (це конкурентний ринок, тож можна вибрати, у кого купувати тепло, — приблизно так само, як ви вибираєте, на якій АЗС заправляти машину), дають список порад, як не замерзнути взимку. І одна з них — завести котика. Тому що котик теплий і не споживає електроенергії. Незаможні жителі Британії теж якось пристосовуються і викручуються. Деякі ходять відігріватися до місцевих бібліотек, де тепло, затишно і є безкоштовний Інтернет. Населенню дають поради щодо економії. Наприклад, не рекомендується запускати пральну машину «вхолосту» — потрібно чекати, поки бак заповниться брудною білизною під зав’язку. Радять прати в холодній воді: вона корисніша для білизни, ніж гаряча. Вимикати комп’ютер, коли він простоює без роботи. Не лишати на зарядці мобільник на всю ніч. Використовувати енергозберігальні лампочки. Приймати короткий душ замість тривалої ванної. Система центрального опалення є тільки в префектурі Хоккайдо — у найхолоднішій частині країни. Решта населення Японії обігріває себе самостійно. Більшість сучасних будинків у Країні сонця, що сходить, обігрівається за допомогою електричних кондиціонерів (зима/літо) й обігрівачів різних типів: електричних, масляних, гасових або газових. У холодну пору року японці одягають теплі легкі піжами, до складу матеріалу яких входять спеціальні волокна, що дуже добре зберігають тепло, або використовують поверх звичайної ковдри електричну. Дуже популярні в Японії електричні килими. Такий килимок нагадує електричну ковдру. Користувач може регулювати температуру обігріву. Можна обігрівати тільки частину килима, наприклад, там, де ви сидите. Ще один атрибут японської культури, який традиційно використовується для обігріву, — котацу. Він є в кожному домі. Сучасний котацу має вигляд стола з нагрівальним елементом, установленим під кришкою. Котацу існував і в стародавній Японії, хоча в ті часи він називався та виглядав дещо інакше. Навколо котацу за традицією збирається вся родина не тільки для вечері, а й для бесід, спільних настільних ігор, перегляду телевізора. Котацу об’єднує всю сім’ю від малого до великого, підкреслює сімейне єднання і теплоту стосунків. Зібравшись під загальною ковдрою, діти в буквальному розумінні привчаються «не тягнути ковдру на себе». До речі, в японських школах опалення нема. У рекреаційних зонах є точки локального обігріву, де на перервах діти можуть погріти руки. У Німеччині також немає центрального опалення в класичному розумінні пересічного українця. Тут кожен обігрівається сам. У приватних будинках — власні котельні, в багатоквартирних — окреме газове обладнання, яке гріє воду для батарей. Скільки газу спалив, стільки й заплатив. На всіх радіаторах стоять вентилі з термостатами, ними регулюють температуру в приміщенні. У вітальні, де сім’я проводить багато часу, їх вмикають сильніше, а в туалеті — на мінімум. Існують навіть спеціальні рекомендації для температурного режиму приміщень. Так, для залу достатньо 20 градусів тепла, для ванної — до 22, у спальних кімнатах — 16–18. У приміщеннях, які мало використовуються (туалетах, коморах та ін.), температура повітря повинна бути 14–16 градусів тепла. «Якщо дозволяють обставини (відсутність маленьких дітей), то підтримуйте прохолоднішу температуру. Зменшивши температуру в приміщеннях на 1 градус, ви економите до 6% теплової енергії. Зниження температури приміщення з 24 до 20 градусів забезпечить до 24% економії тепла», — свідчать рекомендації. Вночі німці часто користуються електричними простирадлами — грілкою на все тіло. Вона вмикається та вимикається автоматично. Німецькі домовласники дедалі охочіше використовують для обігріву індивідуальних будинків біомасу, дрова, пелети з відходів деревообробки, теплові насоси та сонячні батареї. Держава підтримує цю тенденцію законодавчо та матеріально. Недавно в Німеччині набув чинності закон, згідно з яким нові будівлі, що здаються в експлуатацію, зобов’язані частину споживаної ними енергії черпати з поновлюваних джерел. Завдяки різним державним програмам домовласникам, які перейшли на екологічні види палива, компенсують до 15% витрат на придбання й установку нової техніки. 1. Загальне будинкове опалення — це централізоване опалення в окремо взятому багатоквартирному будинку. Воно вмикається управлінням будинку, в квартирах немає ніякого обладнання для цього. 2. Індивідуальне опалення. У ванній, туалеті або кухні встановлений апарат, що регулює гарячу воду. Він електричний або газовий. До цього апарату підключені й батареї. Тепло в квартирі регулюється. Електричні нагрівачі поширені більше, ніж газові. Їх головна перевага: вони не вимагають регулярної і дорогої перевірки і підтримки, як газові. Використання входить у загальний рахунок за електрику. Тариф на електроенергію в країні подвійний: повний — із 7.00 до 23.00 і пільговий, тобто в півтора разу менший, — із 23.00 до 7.00. Держава ось уже кілька десятиліть підштовхує громадян усіляко економити енергію. І не тільки за допомогою тарифної політики. Потужний важіль — фіскальний. Усі французи, які здійснюють роботи з теплоізоляції свого житла — старого або ж тільки що відбудованого, мають за законом право вписати затрачені кошти в податкову декларацію. В цьому разі від 25 до 50% від вартості робіт їм зарахуються зі знаком «мінус» і можуть знизити прибутковий податок. Те ж саме стосується встановлення різного роду енергозберігального екологічно вигідного обладнання: сонячних батарей, нагрівачів із підвищеною енерговіддачею — як газових, так і електричних. На їх придбання громадяни отримують пільгові кредити. Щодо нового житла, то, починаючи з 2008 року, кожен проект площею понад 1000 квадратних метрів повинен відповідати новим вимогам теплоізоляції. Інакше його не приймають і відправляють на доопрацювання. Все частіше новий фінський будинок, як міфологічний Антей, черпає енергію від землі. Адже в умовах Фінляндії на глибині 200 метрів температура може доходити до +10 градусів. Фінські скелі — наче гігантські радіатори: влітку вони накопичують тепло, взимку — віддають. У будинках встановлюють особливий пристрій — теплонасос. Коштує він, звичайно, недешево, зате окупається за 5–7 років і дозволяє економити від 30 і вище відсотків електроенергії. Не дивно, що такі цифри спокушають і власників старих будинків переобладнувати свої житла. Фіни змусили працювати на себе навіть повітря. Уявіть собі холодильник, вивернутий навиворіт, де холодна частина на вулиці, а нагрівальна система зі спеціальною речовиною, що циркулює по ній, — у приміщенні. При морозах до -25 ̊С це працює чудово: витративши на роботу 1 кВт електроенергії, тепловий насос виробить до 2 і навіть 5 кВт тепла. Такий «теплий» холодильник, а точніше кондиціонер, ефективний для невеликих будинків — не більше 120 «квадратів» житлової площі. Зате для малих будівель це справжня знахідка: не треба бурити землю і встановлювати дороге обладнання, всі витрати — не більше 2000–3000 євро.


Ковель - офіційний сайт міста - Звернення міського голови з нагоди Дня пам'яті захисників України Звернення міського голови з нагоди Дня пам'яті захисників України Відповідно до Указу Президента 29 серпня в Україні оголошено Днем пам'яті захисників України, які загинули в боротьбі за незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України. Саме наприкінці серпня 2014 року сталася трагедія під Іловайськом. Тоді, за офіційними даними, загинули 366 українських бійців, близько 450 отримали поранення, 300 потрапили в полон, 84 досі вважаються зниклими безвісти. «Іловайський котел» у наших літописах залишиться як величезне горе і водночас – приклад героїзму і самовіддачі тих людей, які, попрощавшись із життям, дивом повернулися додому живими. За час неоголошеної війни на сході нашої держави ми втратили тисячі українців. Тож давайте цього дня вшановуємо пам'ять про усіх, хто віддав своє життя за єдину, незалежну Україну, за нас з вами, за мир на рідній землі. Ми схиляємо голови у печалі і водночас захоплюємось цими сильними, мужніми чоловіками, гідними українцями і патріотами. Переконаний, що кожен ковельчанин, який проходить повз стелу памяті на меморіалі Слави, з якої на нас дивляться відважні земляки, відчуває біль і неспокій, щиро співчуває рідним. Їхні втрати – непоправні, ніщо не загоїть материнські та батьківські рани. На жаль, від нас iдуть найкращі. І це - така несправедливість. Наш обов’язок людяності – пам’ятати про рідних і дітей наших героїв. Ми хочемо миру у своїй країні, аби не гинули солдати, невинні люди, не ставали сиротами діти і спокійно спали матері. Молимося за це, адже за спокій на українській землі вже заплачено надто високу ціну. У культурно-просвітницькому центрі представлено виставку живопису та графіки "Палітра рідного краю" У Ковелі визначено переможців конкурсу на посади директорів ЗЗСО-ліцеїв NoNo 1,7 та 11


«Зараз збувається останнє Фатімське пророцтво. Але шанс ще є» | Global Village «Зараз збувається останнє Фатімське пророцтво. Але шанс ще є» 30 Березня, 2020 by angrbird No comment(s) Головна Погляд з Італії: «Якщо люди не каються, вони не отримають милості від Бога» Автор – Етторе Готті Тедескі (на фото), італійський економіст і банкір, президент Інституту релігійних справ (Istituto per le Opere di Religione), банку Ватікана в 2009-2012 рр., розмірковує про зв’язок між сьогоднішньою пандемією коронавірусу та Фатімськими пророцтвами Діви Марії. Я вважав би це нереальним, якби католик не вірив у Богоматір, Непорочне Зачаття та Спасителя. Тому мене здивувало б, якби католик поставив під сумнів пророче послання, що завжди було визнано церквою, а йдеться саме про Фатімське. Всі Папи, починаючи з 1917 р., вірили в пророцтва з Фатіми, а четверо лідерів католицького світу навіть вирушили туди на прощу. (Павло VI, Іван Павло II, Бенедикт XVI, Франциск). Тим часом, ці пророцтва збулися. І все ж, мені здається, що Фатімське повідомлення 1917 року – більш, ніж ігнороване чи забуте – навіть заперечується. Хоча сьогодні, як ніколи, варто знову звернутися до нього – якщо ми віримо, що в теперішній момент світової кризи є потреба в наверненні та заспокоєнні. У Святому Письмі дається чітке попередження: якщо люди не хочуть розуміти пророцтв, не каються чи не навертаються до віри, вони не отримають милості від Бога. Є чимало фрагментів у Старому Завіті, що навчають цього. Згадаймо приклад Ніневії. Все її населення (включно з правителем) було таким же злом, як Содом. Але воно повірило пророкові Йоні, покаялося, спокутувало і було врятоване. У Новому Завіті Ісус Христос нагадує приклад покаяння і прощення Ніневії фарисеям, які не вірили йому. У 20 столітті у нас були більше, ніж один пророк Йона, щоб попередити нас. У Фатімі в 1917 році сама Богоматір попередила, що криза, яка вже почалася, погіршиться, якщо людство не змінить свого життя і не навернеться. У другій частині таємниці, розкритої провидицею Лусією, Марія оголосила муки, які вплинуть на сучасне суспільство. Але яких можна було б уникнути, якби люди навернулися, перемогли атеїзм, а світ був присвячений її Непорочному Серцю. Фактично, Марія застерегла, що моральна криза спричинить матеріальні кризи. Однак, це попередження не було почуто, і ,чого просила Богоматір, не було зроблено (як зазначав Бенедикт XVI). Навпаки, повідомлення церковних провідників в останні роки навіть були перекручені. Припускалося, що матеріальна скрута (та більше на гріх), це те, що спричинює моральну пробоему. Католицький інтелектуал Пол Клодель в 1950-х роках був стурбований тим, що, незважаючи на Фатіму, священики більше не говорили про пекло. “Страх перед Богом”, що, як навчає нас Письмо, є початком мудрості, вже був втраченим на той час. Сьогодні здається, що такий страх навіть висміюють або розглядають як «блюзнірство». Перш, ніж ми перейдемо до нашого недавнього часу, добре згадати, яким був моральний контекст подій, що передували 1917-му. Тоді троє пап були дуже стурбовані тим, що відбувалося. Пій IX написав «Силабус помилок» в 1864-му. Лев XIII звернувся з енциклікою «Humanum Genus», скерованою проти вільних масонів. Пій Х написав енцикліку «Pascendi» в 1907 проти модернізму. Тим часом, кінець 19-го та початок 20-го сторіч побачили народження так званого «модернізму». Філософської течії, що створила кризу просвітницьких визначеностей і спонукала Ніцше проголосити, що «Бог помер». Цей філософський рух неминуче призвів до богословського модернізму (на який, своєю чергою, вплинули агностицизм (заперечення Бога – ред.), іманенізм (переконання, що Вища сутність повністю є лише в світі, та не поза ним – ред.) та еволюціонізм. Попри те, що модернізм був засуджений Пієм X. як єретичний, він все одно встиг поставити під сумнів ціле католицьке вчення. Від одкровення до догм, таїнств тощо, активно проникаючи у все більш протестантську, секуляризовану теологію і сприяючи драмам світу, який і без Бога, і без миру. (Все це сталося в розпал Першої світової війни). Звідси – явлення Діви Марії та повідомлення в Фатімі. Можна було б надзвичайно цікаво простежити наступні часи, починаючи з 1917 р. і до наших днів, ще й тому, що людство переживало не тільки російську революцію, передбачену у Фатімі, але й «іспанську» пандемію грипу 1918 року, Другу світову війну, 40 років холодної війни, Другий Ватиканський Собор. З 1989-го ми були свідками народження нового світового порядку, який приніс початок глобалізаційного процесу. А вже той нехтував усіма природними законами та спричиняв постійні потрясіння та кризи: соціальні, економічні, політичні і, перш за все, моральні. І вже вкотре – до пап не прислухалися. Починаючи з Павла VI дo Іоанна Павла II та до Бенедикта XVI. Вони дуже добре розуміли Фатімські послання і намагалися підвищити свідомість людства. А воно, натомість, відокремило свободу від відповідальності, задовільнившись ілюзіями утопій в економіці, науці, соціології, і, понад усе – моралі. Роблячи ці спостереження, я не хочу коментувати сьогоднішню скорботну ситуацію. Я лише пропоную, щоб ми ще раз прочитали, переосмислили та втілили Фатімські послання. Звичайно, якщо ми хочемо йти тим самим шляхом і з тією ж метою, що й мешканці Ніневії: покаяння, прощення та спасіння. Етторе Готті Тедескі, Рим, Італія Фото: https://formiche.net/, http://sdbua.net/


Під час навчань у Болгарії десантники США помилково "захопили" майстерню ⋆ infoscope.news 29 Травня 22:16 / Published in Новини Під час навчань у Болгарії десантники США помилково "захопили" майстерню Американські дипломати перепросили за те, що сталося, й зазначили, що проводять розслідування інциденту. Радіо повідомляє, що інцидент стався 11 травня в майстерні села Чешнегирьово в передмісті Пловдива. У приміщення увірвалося семеро американських солдатів, вони наставили зброю на людей, які були там. Те, що відбувалося, зняла камера спостереження. Після виявлення помилки десантники покинули об’єкт. Міністр оборони Болгарії Георгі Панайотов назвав історію “очевидним непорозумінням”. Він розповів, що союзники виконували навчальне завдання “розчистити територію”, але вийшли за межі периметра, не виявивши насильства і нікого не налякавши. Власники приміщення стверджують, що поскаржилися у військову поліцію і не отримали відповіді. У міноборони їм пообіцяли компенсації в разі матеріальних збитків. “Європейська правда” зазначає, що майстерня розташована поруч з аеродромом, де проводили навчання. Підсумки 01.03: “Дари” Гриценку, лідерство з коруСюжет Спецоперація військових на Донбасі потрапила на відео


Формування особистості та виховання громадянина під час викладання природничих і технічних дисциплін у вищій школі - VuzLib.com Головна Педагогіка Формування особистості та виховання громадянина під час викладання природничих і технічних дисциплін у вищій школі Формування особистості та виховання громадянина під час викладання природничих і технічних дисциплін у вищій школі (Національний технічний університет України "КПІ"), Постановка проблеми. Суспільство не може не розвиватися, але воно не може розвиватися без особистостей. Так само суспільство не може існувати без громадян - членів суспільства, які мають відчуття відповідальності за долю суспільства. Особистість і громадянин - два крила, на яких спільнота піднімається у майбутнє. Тому завдання освіти двоєдине - виховувати громадянина й особистість. Виховання громадянина - це національно-патріотичне виховання і в усіх країнах цьому питанню приділяється значна увага. Тому про те, чи потрібне і наскільки потрібне національно-патріотичне виховання у загальноосвітніх і вищих школах, у війську навряд чи потрібно дискутувати. Щоб переконатися в необхідності національно-патріотичного виховання, досить порівняти наше життя з життям громадян рівновеликих з Україною чи менших держав - Францією, Іспанією, Канадою, Швецією, Італією, Польщею, де патріотична самосвідомість є першою ознакою громадян цих країн. І цілком зрозуміло, що, якщо вітчизняні митці не будуть творити своїх шедеврів, то світова спільнота дасть Україні можливість користуватися копіями або репродукціями досягнень інших народів. Коли українські вчені не будуть робити новітніх відкриттів, розробляти нових технологій, а інженери не будуть створювати нових машин - Україна перетвориться в об'єкт постачання дешевого і вчорашнього. Отже, патріотизм - це не тільки емоції, - це категорія цілком економічна. Питання національно-патріотичного виховання також не є новим, оскільки ще за радянських часів вихованню патріотизму надавалось надзвичайно велике значення. Проте виховання патріотизму в Україні як незалежній унітарній державі має принципові відмінності від "інтернаціонального" виховання у Радянському Союзі і розв'язувати його потрібно, як правило, тим самим педагогам. Тому до розв'язання питання патріотичного виховання варто підійти по-науковому і без надмірних емоцій, хоч без емоцій говорити про патріотизм неможливо. Сьогодні педагоги опинилися перед необхідністю розбудовувати свою національну державу і творити життя за іншими правилами, хоч багато що залишилися на своїх місцях, -ті ж самі вчителі у загальноосвітніх і викладачі у вищих школах. Багато з них з цілком об'єктивних причин виявився неготовим до нових завдань національно-патріотичного виховання. Навіть якщо не брати до уваги морально-психологічну сторону цього процесу, дається взнаки відсутність необхідної інформації у підручниках, навчальних посібниках тощо. Від крайності нівелювання національного за часів Радянського Союзу і лукавого возвеличування "інтернаціонального", в наш час незалежності ми стикаємося з проявами іншої крайності - відмови від української частки в здобутку Російської імперії та СРСР. Українці 300 років свідомо чи не свідомо, бажаючи того чи ні, брали участь у творенні Російської імперії, потім Радянського Союзу. І ми не можемо ігнорувати ту обставину, що принаймні "де юре", то були держави, в яких жили українці, а Петербург і потім Москва - були й для них столицями. У столиці працювали і творили видатні діячі науки, культури, мистецтва, військової справи. Тепер чомусь одних визначних українців, які були з України і працювали в столиці або десь на великих просторах Російської імперії чи Радянського Союзу вважаються українськими діячами, а інші - російськими. Т. Шевченка, який у столиці тодішньої російської держави - Петербурзі писав свої твори також російською мовою, ніхто не називає російським поетом і художником, а тільки українським. А М. Гоголя, українця, який писав про Україну і також працював у столиці тієї само держави називають навіть не російським письменником, а "русскім"! Хіба ж тим, якою мовою пишуться твори визначається приналежність творця до народу? Якщо так, то О. Кобилянська - німецька письменниця, оскільки вона писала свої твори німецькою мовою! А от наш сучасник поет Л. Вишеславський вважається українським поетом, хоч писав вірші російською! А якою мовою писав свої картини про українців І. Рєпін (Ріпа)? І чий він художник? Або якою мовою писав свої твори про Україну російський композитор П. Чайковський (Чайка)? В усіх цих визначеннях спрацьовує емоціональний елемент і щоб навести якийсь лад, необхідний науковий підхід.Оскільки була держава Російська імперія, то всі, хто в ній жив і творив були її громадянами. Сковорода, Котляревський, Шевченко, Гоголь, Куліш, Березовський, Гулак-Артемовський, Рєпін, Чайковський, Гребінка, Грабовський, Остроградський, Кибальчич, Засядько, Нахімов та багато-багато інших були російськими письменниками, композиторами, художниками, вченими, полководцями. Але вони були ще й малоросійськими за походженням і проживанням, а значить українськими ! Так само як видатні особи вже радянського часу - Козловський, Дунаєвський, Кондратюк, Корольов, Іоффе. І нічого поганого не буде, якщо теперішні росіяни (в тому числі якути, башкири, чеченці, татари) захочуть їх називати своїми, бо вони були "радянськими", "вітчизняними", тобто громадянами нашої спільної держави Радянського Союзу. Ними можна пишатися, вони яскраві постаті для наслідування, тому такою славою поділитися можна. Виникнення на теренах колишнього Радянського Союзу самостійних держав, зокрема України і Росії, висунуло питання визначення спадщини народів, національно-культурної приналежності тих людей, котрі створили пам'ятки історії, науки та культури. Причому слід зазначити, що питання культурної спадщини народів і народностей, які входили чи входять до складу багатонаціональних держав, а тим більше імперій, має свої специфічні особливості. Найбільш очевидними тут є принаймні два аспекти. Це необхідність дослідження процесу розвитку національної самосвідомості того чи іншого етносу як складової багатонаціональної держави в культурологічному контексті і з'ясування конкретного внеску кожної нації або народності в спільну загальнодержавну історію і культуру. Ґрунтовна, об'єктивна відповідь на ці обидва взаємопов'язані питання неможлива без розв'язання проблеми національної ідентифікації діячів культури і науки в багатонаціональних державах, тим паче імперіях. Особливо актуальною ця проблема є для українського народу, який протягом всієї своєї історії входив до складу різних багатонаціональних держав - Речі Посполитої, Російської і Австро-Угорської імперій, Радянського Союзу. В результаті вчені були "австрійськими", "русскими" або ніби не мали національної ознаки і називались "отечественными". Ми знали про італійського вченого Галілея, польського - Коперніка, німецького - Рентгена, російського - Столетова, але українських вчених, здається, зовсім не було. Метою статті є показати потенційні можливості біографії видання українських учених як засобу формування особистості та виховання громадян при викладанні природничих і технічних дисциплін у вищій школі. Для національної ідентифікації вчених в основу необхідно покласти принаймні три важливих показники: національну приналежність, національну самоідентифікацію особи вченого і країну, в інтересах якої він працював. З врахуванням цього доцільно розглядати такі терміни-означення: український вчений; український вчений іноземного походження; іноземний вчений українського походження. Виходячи із означеної класифікації, будемо розглядати проблеми і особливості патріотичного виховання студентів природничих і технічних спеціальностей під час викладанні фізики. Тут важливе значення мають приклади з життя вітчизняних вчених, видатних особистостей. Тому коли йдеться про патріотизм, любов до Батьківщини, справа не в етнічному походженні вченого, а у впливі суспільства на виховання і формування його особистості і у впливі праць вченого на суспільство. Національно-патріотичне виховання при викладанні фізики полегшується тим, що фізика є наукою про природу і тісно пов'язана з математикою і технікою, наприклад, радіотехнікою, космічною технікою та багатьма іншими. Тому завжди трапляється нагода говорити про досягнення вітчизняних учених в цих областях. Та й не тільки цих. Багато з видатних українських вчених були свідомими патріотами і підтримували дружні контакти зі своїми великими сучасниками - письменниками, композиторами, художниками та іншими діячами культури і мистецтва, про що також слід говорити. У статті розглядається тільки декілька видатних українських дослідників, які проклали дорогу в космос. Про них знають у світі, але навіть в Україні мало знають, що вони українці. О. Засядько очолив шеренгу наших славних земляків, вагомий внесок яких у розвиток світової космонавтики безсумнівний: Засядько, Кибальчич, Кондратюк (Шаргей), Корольов, Глушко, Янгель, Челомей. Родовід Засядьків нараховує три з половиною століття і починається з Яцька Засядька -реєстрового козака Хорольської сотні, який у 1659 році став лубенським полковником. Батько О. Засядька Дмитро, який був головним гармашем Війська Запорізького, після ліквідації Катериною II Запорізької Січі отримав дворянське звання і дослужився до генерал-майора. Олександр народився в селі Лютенька поблизу Гадяча на Полтавщині, де в Засядьків був земельний наділ. Навчався в Петербурзі в артилерійському й інженерному шляхетському кадетському корпусі. Під час наполеонівських війн прославився винятковою хоробрістю й винахідливістю, став полковником. Його груди прикрашали діаманти, золото, срібло, яскраві стрічки та банти. Крім того, він мав шпагу з написом "За хоробрість" - таку зброю в ті часи, крім Засядька, носив лише Багратіон. Як потомствений артилерист (гармаш), Засядько, очевидно, знав ще від батька про застосування козаками ракет у бою. Тому відразу після закінчення війни, продавши маєток, він з власної ініціативи зайнявся ракетами і маючи добрі знання з фізики, хімії і механіки, відкрив секрет їх виготовлення. Це принесло визнання О. Засядька у найвищих колах Петербурга, високі посади -від головного начальника артилерійського училища до начальника штабу артилерії російської армії. Засядько відкрив бібліотеку, багато працював і розробив технологію виготовлення ракет, створив пускові установки, завдяки яким можна було вести залповий вогонь з 6 ракет. Організував виробництво ракет у Петербурзі. Сформував перший у російській армії ракетний підрозділ, який під його керівництвом успішно проявив себе під час штурму Браїла та Варни в Російсько-турецькій війні у 1828-29 pp. Задля розвитку науки і техніки Засядько пожертвував родовим маєтком. Результати своєї роботи описав у праці "О деле ракет зажигательных и рокешетных". Вже будучи хворим, не захотів залишатися в Петербурзі, а поселився в Харкові, де й помер у 1838 р. Український вчений М. Кибальчич народився в сім'ї священника у місті Коропі Кролевецького повіту Чернігівської губернії. Кибальчич -старовинне сербське прізвище. Його прапрадід втік із Сербії від переслідувань турків і поселився на Чернігівщині, де став священиком у Стародубі і поклав початок цього роду. М. Кибальчич закінчив Новгород-Сіверське духовне училище, навчався в Чернігівській духовній семінарії, але залишив її і поступив у Новгород-Сіверську гімназію, яку закінчив зі срібною медаллю. Два роки навчався в Петербурзькому інституті інженерів шляхів, але залишив її і вступив у Петербурзьку медико-хірургічну академію. Зблизився з народницькою молоддю і за політичну діяльність був заарештований поліцією. Після звільнення займається вивченням вибухових речовин, організовує лабораторію для вивчення виробництва нітрогліцерину і динаміту, працює в нелегальних друкованих органах "Народної волі". У 1879 р. як член "Народної волі" допомагає А. Желябову організовувати замахи на царя, готує вибухівку і бомби. За вбивство царя у 1881 р. Кибальчич був арештований. 21-23 березня у в'язниці він складає проект повітроплавального приладу на основі ракетного двигуна, передає його своєму оборонцеві і просить добитися його розгляду науковими експертами. 29 березня відбувся суд і Кибальчича засудили до страти через повішення. Він категорично відмовився від помилування, однак звернувся до міністра внутрішніх справ з проханням дозволити побачення з експертами з приводу його проекту. 3-го квітня Миколу Кибальчича було страчено в Петербурзі на Семеновському плацу. Проект повітроплавального приладу М. Кибальчича надрукований в журналі "Былое", 1918, No4-5(32-33), стор. 115-121. Ідеї, які виклав у своїй праці М. Кибальчич, були новими у розвитку літальних апаратів і знайшли своє втілення у розвитку космонавтики.Всяке велике звершення людства у будь-якій галузі діяльності підготовляється усім попереднім розвитком цивілізації, і не можна сказати хто й де, в якій країні зробив більший внесок у прогрес людства. Але нам неважко поіменно назвати тих, хто раніше за інших зрозуміли: питання про міжпланетні подорожі можна перевести з області мрій і фантазій на тверду наукову основу, сформулювати його як реальне науково-технічне завдання і вказати шляхи його розв'язання. Історично склалося так, що у ряду піонерів космонавтики чільне місце займають українці: О. Засядько, М. Кибальчич, К. Ціолковський, Ю. Кондратюк, С. Корольов, В. Глушко, В. Чаломей, М. Янгель. У справі національно-патріотичного виховання відомості про цих вчених мають важливе значення. На цю тему у нас оформлені стенди, робляться доповіді на студентських конференціях. Російський вчений українського походження К. Ціолковський. К. Ціолковський працював у Калузі. З 1896 р. займався теорією руху реактивних апаратів, зокрема, розробив основи теорії та принципову схему рідинних ракетних двигунів. Запропонував ряд схем ракет далекої дії. Створив строгу математичну теорію реактивного руху. Розв'язав задачу посадки космічного апарата на планету, позбавлену атмосфери. Висловив ідею створення навколоземних орбітальних станцій. К. Ціолковський - російський вчений. Про нього в Радянському союзі знав кожен школяр, але ніхто ніколи навіть не здогадувався, що він за походженням українець. Сам же К. Ціолковський дуже пишався тим, що він нащадок національного героя українського народу Северина Наливайка. Його брат підписувався Ціолковський-Наливайко. Прадід Ціолковського був засланий за участь у польському повстанні 1861 р. Український вчений Ю. Кондратюк (за походженням Олександр Гнатович Шаргей). Його батько з Бердичева, потім сім'я переїхала в Полтаву, де й народився Олександр. Виховувався Олександр у родині Я. Доценка, за якого вийшла заміж бабуся після смерті свого чоловіка Б. Шаргея (дідуся Олександра).О. Шаргей закінчив у 1916 р. Полтавську чоловічу гімназію і вступив до Петроградського політехнічного інституту. УК листопаді 1916 р. його беруть в армію і направляють у школу прапорщиків при Петроградському юнкерському училищі, після закінчення якого в квітні 1917 р. посилають на турецький фронт. Після революції фронт розпадається і О. Шаргей у 1918 р. добирається до Києва і живе тут у своєї мачухи до серпня 1919 p., коли його знову мобілізують, але вже денікінці, в Добровольчу армію. Невдовзі він залишає армію і працює на різних роботах. Очевидно з метою приховати своє перебування в армії Денікіна, Шаргей змінює прізвище, діставши документи померлого ровесника Юрія Кондратюка. У травні 1933 р. Шаргей (тепер уже Юрій Кондратюк) переводиться у Харків в інститут променергетики для розробки проекту потужної вітроелектростанції, яку мали побудувати у Криму на Ай-Петрі. Коли почалась війна, Ю. Кондратюк вступив добровольцем у лави народного ополчення. Вважається, що пропав безвісти у жовтні 1941 р. в боях за оборону Москви. Ю. Кондратюк незалежно від Ціолковського розробляв основні проблеми космонавтики, космічних польотів і конструювання міжпланетних кораблів. Він вивів основне рівняння польоту ракети, розглянув енергетично найвигідніші траєкторії космічних польотів, виклав теорію багатоступінчастих ракет. Американці, реалізуючи програму "Аполлон", використали концепцію Ю. Кондратюка і здійснили посадку кабіни на Місяць з навколомісячної орбіти. На американському космодромі встановлено пам'ятник Ю. Кондратюкові. Його ім'ям названо кратер на зворотньому боці Місяця. Книжка "Про міжпланетні сполучення" - це все, що за свого життя опублікував Ю. Кондратюк про освоєння космосу.Український вчений С Корольов народився в Україні у 1907 р. у сім'ї вчителя. Батька не знав, він помер рано. Виховували його мати - вчителька української мови і вітчим-інженер. Середньої освіти відразу отримати не вдалось, пішов працювати. Але мріяв про вищу освіту. У 1924-1926 pp. навчався на механічному факультеті Київського політехнічного інституту, а потім у Москві на аеромеханічному факультеті МВТУ Керував його дипломною роботою А. Туполев. У 1932 р. створюється "ГИРД - группа изучения реактивного движения" і Корольов очолює цей колектив. Згадуючи початок цієї роботи, С Корольов говорив: "До війни ми, вчені, конструктори, вважали, що не вистачить одного життя, щоб прорватися до зірок". Але вже в 1957 році над Землею промчали перші міжконтинентальні ракети зі швидкістю, близькою до першої космічної. І в цьому ж році в СРСР було здійснено запуск першого супутника Землі.Нам довелось розмовляти з Левом Миколайовичем Стронським, головним конструктором заводу "Теплоконтроль" у Львові, який мав декілька особистих зустрічей з С. Корольовим. Це був час напруженої роботи над створенням міжконтинентальних ракет і одного разу після важливої наради в Москві у невимушеній обстановці Л. Стронський і ще двоє зі Львова і один з Дніпропетровська розмовляли з С Корольовим про своє напружене життя і працю. Хтось звернув увагу на прізвище Сергія Павловича. Той помовчав, а потім каже: "Ех хлопці... Якби ви знали, як важко жити подвійним життям... І зовсім я не Корольов... Я Король...". Він махнув рукою, провів нею під очима і, відвернувшись, відійшов... С. Корольов усвідомлював себе українцем. Він був другом Д. Кошиця, батько якого організував всесвітньо відомий хор, пізніше відомий як хор О. Кошиця, був у близьких стосунках з українським письменником Ю. Яновським. У музеї Національного технічного університету України "КПІ" знаходиться заява Корольова-студента, де він своєю рукою написав про своє походження. Список імен українських вчених та інженерів, які своєю працею багато зробили для розвитку людства, продовжує І. Пулюя, на чиїх трубках було виявлено рентгенівське випромінювання, Б. Грабовський - син засланого українського поета П. Грабовського - який першим сконструював телевізійну трубку і зробив передачу телевізійного зображення; конструктор гелікоптерів Сікорський, якому в НТУУ "КПІ" споруджено пам'ятник; О. Смакула, який відкрив явище, відоме як "просвітлення" оптики і встановив відому у фізиці формулу для розрахунку ефекту інтерференційного гасіння відбитих променів (формула Смакули); Г. Харпако, який зробив важливе відкриття в області ядерної (нейтринної), за що в 1992 р. відзначений Нобелівською премією у галузі фізики. Висновки. Про діячів науки і національно-патріотичне виховання мабуть найкраще можна сказати словами відомого французького вченого Л. Пастера: "Наука не має батьківщини, але не буває вченого без батьківщини, і те значення, яке його праці можуть мати у світі, він повинен відносити до своєї батьківщини". 1. Сусь БА., Шут М.І, Грищенко Г.П. Національно-патріотичне виховання студентів як невід'ємний компонент формування особистості/ Б.А. Сусь, М.І. Шут, Г.П. Грищенко// Матеріали науково-практичної конференції "Всебічний розвиток особистості студента": Ірпінь: АДПСУ, 2001. - С 195-201. 2. Сусь Б.А, Шут М.І. Проблеми дидактики фізики у вищій школі: науково-методичне видання / БА Сусь, М. І. Шут. - К : ВЦ "Просвіта", 2003. -153 с. 3. Сергієнко В.П., Сусь БА., Шут М.І. Виховання особистості майбутнього вчителя у процесі вивчення загальної фізики / В.П. Сергієнко, Б.А. Сусь, М.І. Шут // Матеріали міжнародної науково-методичної конференції "Актуальні проблеми викладання та навчання фізики у вищих освітніх закладах". -Львів: НУЛвівська Політехніка", 2002. - С 32-37. 4. Іващенко В., Кравець А. Його чекала галактика. Микола Кибальчич / В. Іващенко, А. Кравець. - К. : Молодь. 1966. - 120 с 5. Кондратюк Ю. Про завоювання міжпланетних просторів / Ю. Кондратюк. - К. : КМУЦА, 1996. - 118 с. 6. Плачинда С. Ніч перед стартом / С Плачинда. - Л. : Радянський письменник. -1971. - 263 с 7. Пасько В. В., Пасько І. В. До методології національної ідентифікації визначних постатей в історії України // Матеріали всеукраїнської науково-практичної конференції "Система військової освіти як школа виховання української військової інтелігенції" / В.В. Пасько, І.В. Пасько. - К. : КВІУЗ, 2001. - С 55. 8. Сущенко О. Борис Грабовський - творець "голубого екрана" / О. Сущенко // Вечірній Київ. - 9 січня 2002 р.


Віньєтування – що це таке у фотографії? Художня фотографія Існує величезна кількість способів виділення головного в кадрі. Для цього можна використовувати різні світлові і колірні способи чи робити акцент на лініях та в межах, які будуть затримувати погляд глядача на головному об’єкті вашого кадру. Але самим простим і швидким способом виділення є віньєтування. Що це таке? У нашій статті ми докладно відповімо на це питання. Погодьтеся, що ідеальних фотографій прямо з камери домогтися практично неможливо. В основному завжди кожна має ті чи інші недоліки. Для їх усунення створені графічні редактори типу Photoshop або Lightroom. Будь фотограф (і професіонал, і любитель) у своїй кар’єрі стикався з цими програмами. Вони дозволяють зробити з «сирих» кадрів фотографії в художній обробці. Всі прагнуть освоїти різноманітні прийоми та інструменти даних програм, щоб фотографії виходили більш яскравими і яскравими. Але все це доля професіоналів. Що робити любителям фотографії? Є один вихід – віньєтування. Що це таке? Зазначимо, що цей термін прийшов до нас з французької мови, де vignette означає “заставка”. Простими словами віньєтування означає затемнення зображення по краю кадру. Якщо говорити більш професійною мовою, то це часткове обмеження похилих пучків світла з допомогою оправ або діафрагм оптичної системи. Воно більш характерне для телеоб’єктивів і оптичних систем, що володіють великою силою. Віньєтування у фотоапараті утворюється в результаті використання об’єктива з полнокадровой камери на апараті з матрицею формату APS-C. Це все відбувається з тієї причини, що повнокадрові і «кропнутая» матриці мають різні кути огляду на різницю в їх розмірах. Наприклад, якщо поставити об’єктив 50mm від повного кадру на камеру зі зменшеною матрицею, ви не отримаєте ті ж самі 50mm. Це вже буде близько 75mm, що залежить від того, наскільки велике значення кроп-фактора. У цьому випадку з’являється віньєтування. Воно може бути майже непомітним, так і явно виділеним. Наприклад, коли на кадрі ми бачимо коло з чіткими рівними краями, таке віньєтування виникає частіше всього при використанні ширококутних об’єктивів, таких як «МС Зенитар 16mm». Дивіться також: Чудові кошики з шпагату своїми руками Але є ще і віньєтування, що використовується в художній фотографії, як спосіб виокремлення головного об’єкта. Після застосування цього прийому по краях кадру штучно створюється невелике затемнення. Його складно помітити людині, навіть тому, хто дуже добре розбирається у фотосправі. Ви ніколи не помітите цей ефект, якщо не будете знати, що він застосований до кадру. Це легке затемнення працює дуже хитрим чином. Воно як би намагається затримати ваш погляд на фотографії, не дає йому піти в сторону. Воно допомагає вказати глядачеві те, що ви хотіли йому передати. Якщо віньєтування не буде, погляд глядача може перейти на ті предмети, які ви не хотіли виставляти на огляд. Віньєтування у фотографії може бути не тільки затемняющим, але і висвітлюючим. Такий ефект потрібен у тих випадках, коли ваша фотографія має радісним настроєм або яскравими фарбами. Ви не захочете робити затемнення по краях кадру, оскільки головний об’єкт уваги буде яскравим, а фон навколо нього може стати тьмяним і похмурим, у такому випадку використовується прийом освітлення. У цьому випадку потрібний вам об’єкт увіллється в загальну світлову гаму і буде не тільки затримувати погляд, але і доповнювати образ героя кадру. Якщо бажаєте на чому концентрувати увагу людей, які будуть дивитися ваші фото, використовуйте віньєтування. Що це таке, ми пояснили вище. Для яких цілей його застосовують? В основному, щоб створювати непомітний бар’єр для погляду глядача. Тут слід врахувати, що його необхідно використовувати в дуже невеликих «дозах», щоб глядач не зумів побачити підступу. Ефект віньєтування потрібно додавати акуратно. Інакше глядач подумає, що ваш знімок технічно недосконалий, і втратить інтерес до вашої роботи. Дивіться також: В'язання гачком: цікаві ідеї для дому. Як зв'язати кошик гачком? Прихватки гачком Тепер розглянемо, як зробити віньєтування. Вивчимо кілька способів на прикладах різних програм. Почнемо з найпоширенішого редактора зображень, який називається «Фотошоп». У цій програмі ми можемо додати віньєтку на кадр трьома різними способами. Як створити віньєтування простіше всього? Запускаєте програму, відкриваєте будь-яке зображення, яке хочете додати даний ефект. Потім створюєте новий порожній шар поверх вашої фотографії. Далі з допомогою заливки або комбінації клавіш Alt+Del заповнюєте цей шар чорним кольором. Далі додаєте до нього маску. З допомогою градієнта від чорного до білого ви можете залити даний шар. Градієнти бувають декількох видів, наприклад, радіальний, діагональний або тільки з одного краю зображення. В результаті ви досить швидко отримуєте даний ефект. Якщо вам здається, що віньєтування занадто явно виділено, можете зменшити непрозорість шару з градієнтним маскою. В даному випадку вам потрібно створити коригуючий шар “Криві”. Вигнути криву приблизно таким способом, як показано на картинці, щоб весь знімок у вас затонировался, потемнів. Так само як і при першому способі, залити шар градієнтом. У вас також виходить віньєтка, але на відміну від першої фотографії вона виглядає більш природно і не порушує контраст всієї роботи. Цей спосіб дозволяє затемнювати зображення більш реалістично, не втрачаючи фарби знімка. Він дозволяє створювати віньєтку за допомогою розділу «Фільтр». Щоб ним скористатися, вам необхідно продублювати шар з вашою фотографією з допомогою комбінації клавіш Ctrl+J. Далі перейдіть в пункт меню «Фільтр», вибирайте розділ «Корекція деформації». У вікні, необхідно перейти у вкладку «Замовна» і знайти розділ «Віньєтка». Тут ви побачите два повзунка «Ефект» і «Середня точка». Якщо перетягувати перший, можна змінювати затемнення або освітлення зображення. Якщо потягнути цей повзунок вліво, віньєтка буде ставати темніше, а вправо – світліше. Повзунок «Середня точка» регулює розмір вашої віньєтки (наскільки сильно вона буде виступати за країв зображення). Дивіться також: Килимок прямокутний гачком: схема і опис Щоб створити віньєтку в Lightroom, вам необхідно перейти у вкладку «Ефекти» і знайти розділ «Віньєтка». Далі ви бачите п’ять повзунків, які відповідають за параметри віньєтування. Перший відповідає за силу застосування ефекту, тобто працює так само, як і за аналогічний повзунок в «Фотошопі». Другий відповідає за значення середньої точки. Щоб ви змогли побачити цей ефект найбільш помітно, можете затиснути кнопку Alt. Перетягуючи повзунок вліво або вправо, ви будете бачити значення цього параметра для стовідсоткового показника «Ефект». Це необхідно тоді, коли ви виставляєте ефект віньєтки на низькі значення. У цьому разі будь-які зміни не так сильно помітні. Третій повзунок відповідає за форму віньєтки. Тобто він може її зробити більш округлої, так і більш витягнутої форми. Четвертий відповідає за растушевку країв рамки, щоб не так сильно було помітно застосування цього ефекту. Наостанок хотілося б розповісти про деякі секрети фотографії для початківців. Намагайтеся мінімізувати зйомку в автоматичному режимі. Не дозволяйте камері позбавляти вас творчості. Автоматичний режим намагається зняти найбільш усереднену картинку, він не вміє вгадувати ваші думки. Пам’ятайте про це. У будь-якій справі, щоб чогось досягти, треба докласти чимало зусиль. Почніть вивчати три головних параметра фотографії: витримку, діафрагму та ISO. Мінімізуйте зйомку фотографій у форматі JPEG, знімайте в RAW. Даний формат дозволить вам виправляти баланс білого, а також отримувати більше інформації з тіней. Пам’ятайте, краще недоекспонувати кадр, ніж переекспонувати. В RAW форматі ви практично завжди зможете зберегти та редагувати деталі з темного простору, а ось занадто пересвеченного кадру зробити щось добре не вийде. Ми розповіли все найважливіше про виньетировании. Що це таке, тепер зрозуміло кожному читачеві. Що таке дипломна робота? Структура, вимоги та оформлення дипломної роботи студента Сонник Міллера. Кішка: значення і тлумачення сновидіння Республіка Бангладеш: опис, населення, культура, грошова одиниця Емоційний зрив: причини, симптоми, як позбавитися, наслідки та профілактика Міцелярна вода “Віші”: опис, фото і відгуки Клейстокактус Штрауса: опис з фото, особливості розмноження та рекомендації по догляду Чоловічий сюртук: історія і зміни Шампуні Satinique: відгуки та опис Клей 88 Luxe: опис і технічні характеристики Як красиво сфотографувати книги: композиція, поради професіоналів, приклади Модельні тести: приклади, снэпы моделей, професійна фотосесія


За добу кількість випадків захворювання на коронавірус на Львівщині зросла на 152 – до 5882 П'ятниця, 3 липня 2020, 09:30 Станом на ранок у області зафіксували коронавірус у 5882 осіб та 157 смертей. Станом на 08.00 год у Львові та Львівщині підтвердили 5882 випадки інфікування коронавірусом, з них 157 випадків смертельні, а 873 пацієнтів одужали. За словами заступниці міського голови Львова та керівниці міського штабу з протидії коронавірусу Галини Слічної, загалом за весь період карантину до Львівської обласної інфекційної лікарні звернулись 6278 осіб, госпіталізовані – 1098, на амбулаторному лікуванні – 5180 осіб, виписані – 922 особи. Зараз у лікарні перебуває 176 осіб, з них в реанімації – 6 осіб, на апараті ШВЛ – 2 особи. За оперативними даними, за вчорашню добу лабораторні центри провели 1053 ПЛР-тести, з них з нових проб – 744 ПЛР-тести. Відтак, 152 – позитивні, з них з нових проб – 114. Серед них львів'ян – 54.


ВІППО » Новини » До ювілею Олени Пчілки 18 червня у волинезнавчих історико-педагогічних читаннях «Освіта та виховання в родині Косачів: талановита матір талановитих дітей», що відбулись у Ковельській міській гімназії імені Олени Пчілки, взяли участь: ректор ВІППО П. С. Олешко, науковий співробітник лабораторії соціологічних досліджень та розвитку освіти, працівник лабораторії волинезнавства (на громадських засадах) Г. Д. Романчук і літредактор журналу «Педагогічний пошук» В. І. Гребенюк. Дорогою вони поклали квіти до пам’ятника Лесі Українці в Колодяжному. Захід у Ковелі відкрив Петро Степанович. Він, зокрема, сказав: «Цими днями, коли відзначаємо 170 років від дня народження Олени Пчілки, спадає на думку важливість імені в житті людини. Імена, як мовиться, не вибирають, часом вибирають прізвище; творчі ж люди та політики нерідко вибирають собі псевдоніми. А вже як корабель назовеш — так і попливе. У цієї родини були гарні прізвища: Драгоманови, Косачі, Квітки. А ще дуже показові псевдоніми: Леся Українка, Олеся Зірка, Олена Пчілка... Ольга Петрівна неспроста вибрала собі таке творче ім’я. Вона не лише як та бджола трудилася на ниві нашої тоді ще небагатої літератури, етнології, громадського життя. Вона виплекала цілий вулик таких же працьовитих дітей. Хтось із них носив пилок у стільники красного письменства, хтось — науки, хтось — інших ділянок. Але кожен виробляв мед на українській пасіці. У той же час то не була пасіка на старосвітському хуторі: кожен із них старався про сучасний рівень, світове значення нашої культури, тож і носив датки до себе з квітів різних культур. У ті часи повсюдної денаціоналізації, що проводилася російським царизмом, було вельми непросто зберігати в дворянській сім’ї українську мову та звичаї, самé навіть відчуття причетності до нашого народу. Тож настійливість і надзвичайна відданість Олени Пчілки українській справі (просто-таки дивовижна, як на ту епоху) має бути належно поцінована. Нині, маючи свою державу, державний статус української мови, нам годі уявити, яких старань довелося докласти Ользі Петрівні, щоб її діти виросли українськими інтелігентами. Але перед нами вже постає подібна небезпека — втрата національного під тиском глобалізації, англізації, тож її приклад не залишається тільки в історії. Честь і слава Олені Пчілці, яка і сама чимало потрудилась, і виховала трудівників, і виховує їх тепер!». Віктор Гребенюк прочитав присутнім своє оповідання «У білому шалé» — про один день сім’ї Косачів у Колодяжному.


Релакс і вигода в інтернет казино Кінг - kharkiv.name Релакс і вигода в інтернет казино Кінг Стреси і рутина – поняття, не сумісні з яскравим і доступним онлайн казино Кінг. У казино, з перших хвилин перебування, відразу з’являється веселий настрій завдяки ідеально зібраному ігрового контенту. Автомати в казино приваблюють не тільки барвистою візуалізацією, в слотах запускаються вигідні турніри, функціонують рівні на подвоєння і багато додаткових опцій. Бонусна підтримка від казино полягає в наданні грошових премій і в забезпеченні вільними спинами. Казино запрошує клієнтів, що бажають грати на гривні і забезпечує безпечний майданчик для проведення фінансових операцій. Ліцензію казино отримало у відомого регулятора Кюрасао, що дозволяє офіційно працювати на просторах світової павутини. Казино Кінг і слоти старої школи З огляду на переваги українців, казино зібрало на своєму сайті велика кількість ігрових автоматів, випущених ще на початку століття. Ігрові автомати від виробника Ігрософт популярні у гравців завдяки захоплюючим сюжетам зі звичайного життя і казок, а також потужному призовому потенціалу. У слотах відразу дві бонусні ігри, присутні заохочення за максимальні ставки, тур на подвоєння і комбінації формуються на всі боки. Новоматік – легенда гемблінгу, який створив велику кількість ігрових автоматів з універсальними можливостями. Серія Гамінатор користується успіхом у гравців завдяки якісному оформленню, множників, серії безкоштовних спинив і раунду по шансах. Безкоштовний режим слотів казино Кінг Можна не реєструватися на сайті slotokingua.com гравцям, які вирішили просто відпочити з цікавими слотами. У тестових версіях можна детально розібрати схему гри, що дозволяє отримати максимальну кількість виграшів. Перед запуском демонстраційних автоматів пропонується змінювати номінал умовних монет або вибрати різну кількість ліній, і стежити, яка тактика принесе більше вигоди. Такий досвід допоможе не програти багато грошей в серйозній грі, а також навчить вчасно зупинятися. У тестовому режимі вивчаються новаторські ігрові автомати, які регулярно з’являються в ігротеці інтернет казино. відгуки про казино кінг виграти гроші в казино кінг гроші в казно гроші казино кінг отримати бонус в казино кінг реєстрація казино кінг слоти казино кінг Previous articleХарків’яни та “Коксохім”: що буде далі? Next article5 найцікавіших рептилій харківського зоопарку


Ділитися з іншими пережитим, щоб не почуватися самотнім. Блог Марини Сорокіної, координатора Психологічної служби Гуманітарного штабу Ріната Ахметова | «Фонд Ріната Ахметова» Ділитися з іншими пережитим, щоб не почуватися самотнім. Блог Марини Сорокіної, координатора Психологічної служби Гуманітарного штабу Ріната Ахметова Психологи, які закінчили курс «Травма війни», організований Гуманітарним штабом Ріната Ахметова, вчать дітей-жертв воєнного конфлікту на сході країни справлятися зі своїми страхами. Цьогоріч завдяки програмі Штабу «Мирне літо – дітям Донбасу» 500 школярів проведуть канікули на мирній території, де пройдуть курс психологічної реабілітації. Літо – прекрасна пора. Всі батьки мріють забезпечити дитині повноцінний відпочинок. Для маленької людини це дуже важливо. Відпочинок допомагає відновити сили, сприяє зміцненню імунітету та стабілізує психоемоційний стан. Правда, опинившись у складній життєвій ситуації, деякі сім'ї з різних причин не можуть дати своїм дітям те, що хотілося б. На жаль, мир в нашій країні поки не запанував, тому продовжують страждати діти, які знають, що таке обстріли, відрізняють звуки «Града» від міномета. І навчилися за лічені хвилини опинятися у порівняно безпечному місці. Психіка навіть дорослих не може впоратися з таким навантаженням, а дитяча – тим більше, діти виявляються найбільш вразливою категорією населення. Адже у них недостатньо життєвого досвіду вистояти в складній ситуації. Головну опору діти шукають в батьках. Але трапляється так, що самі дорослі, перебуваючи в складному психоемоційному стані, просто зневірилися і не можуть надати підтримку своїм дітям. І це найстрашніше. Адже діти майже втратили віру в те, що мир відновиться, і їхнє спокійне дитинство повернеться. 6 липня 2015 року стартував проект «Мирне літо – дітям Донбасу». Понад 3500 дітей за цей час завдяки проекту змогли відпочити та поправити здоров'я на мирній території. За доброю традицією, завдяки проекту й цього літа зможуть відпочити та оздоровитися 500 школярів 8-14 років, які проживають на непідконтрольній Україні території та в «сірій зоні», а також діти-переселенці. Більшість учасників проекту – школярі з багатодітних, неповних сімей, а також вихованці Дитячих будинків сімейного типу. Два тижні відпочинку від війни! Сонце, цікаві заняття, нові знайомства з однолітками, мирне небо над головою, тихі ночі без обстрілів... Все це сприяє відновленню і оздоровленню дітей. Проект, звичайно, охоплює і психологічну допомогу. Наші фахівці закінчили навчальний курс «Травма війни», організований Гуманітарним штабом Ріната Ахметова й мають великий досвід у роботі з наслідками бойових дій. Наші фахівці, використовуючи ігро- й арттерапію, допомагають дітям знизити рівень тривоги та страхів. Завдяки різним майстер-класам діти набувають навичок ефективної комунікації. Окрема увага приділяється навчанню школярів способам саморегуляції. Саме ці вміння допоможуть їм надалі самостійно стабілізувати свій психоемоційний стан. Цей проект для багатьох його учасників – єдина можливість оздоровитися і пройти реабілітацію. «Травма війни» доволі підступна. Це не тільки генералізований страх, постійне відчуття тривоги, переживання безсилля, втрата віри в майбутнє, а й різні психосоматичні захворювання. У дітей можуть різко загостритися хронічні захворювання або з'явитися нові. Доволі часто спостерігаються погіршення в роботі шлунково-кишкового тракту, серцево-судинної системи, різні алергічні прояви та шкірні неінфекційні захворювання, розлади неврологічного спектра. Навіть ГРВІ, які раптово почастішали, можуть бути сигналом того, що психіка дитини не справляється і потребує допомоги. Ще однією особливістю «травми війни» є відтермінована реакція. Тобто травми проявляються не відразу, а через місяці або роки після пережитих подій. Багатьом дітям складно диференціювати й описати відчуття і стан, які вони переживають. Та й батьки, побоюючись ризику ретравматизації, вважають за краще взагалі не говорити про пережите, сподіваючись, що дитина про нього забуде та все пройде само собою. Це помилка. В такому разі діти залишаються наодинці зі своїми переживаннями. Наші фахівці формують безпечну, довірчу атмосферу, щоб кожна дитина розповіла про наболіле. Оскільки заняття проходять здебільшого в груповому форматі, діти з подивом помічають, що інші хлопчики й дівчатка переживають подібні відчуття. Це допомагає їм не почуватися самотніми, вони вчаться запитувати й отримувати підтримку від інших учасників груп. Та й саме усвідомлення, що я не самотній у своїх переживаннях, що своїми почуттями ділитися з іншими людьми – абсолютно нормально, вже сприяє стабілізації стану дитини. Гуманітарний штаб Ріната Ахметова повністю оплачує перебування дітей у таборах. Ці тижні стануть світлим промінчиком для 500 хлопчиків і дівчаток. Промінцем тепла та віри в щасливе майбутнє.