text: Трансгуманізм Трансгумані́зм (від лат. trans — крізь, через, за; лат. humanitas — людяність, лат. humanus — людяний, лат. homo — людина) — раціональний, заснований на осмисленні досягнень та перспектив науки, світогляд, який визнає можливість і бажаність фундаментальних змін у становищі людини за допомогою передових технологій з метою ліквідувати страждання, старіння і смерть, а також значно посилити фізичні, розумові і психологічні можливості людини[1]. Також трансгуманізм це міжнародний інтелектуальний та культурний рух в підтримку використання науки і технологій для вдосконалення людських розумових та фізичних можливостей. Рух розглядає аспекти людського існування як інвалідність, страждання, хвороби, старіння та недобровільна смерть необов'язковими та небажаними. Трансгуманісти покладаються на біотехнології та інші передові технології для розв'язання таких проблем. Також трансгуманізм на рівні із перевагами пов'язаний із низкою небезпек, які можна очікувати від майбутнього. Символом трансгуманізму є H+ (також >H). Трансгуманізм часто використовуються як синонім до «покращення людини». Хоча перше відоме вживання терміну датується ще епохою Відродження, сучасне значення є продуктом 1980-тих, коли футуристи в США почали організовувати те, що пізніше виросло в рух трансгуманістів. Трансгуманісти передбачають, що люди зможуть колись перетворити себе в істоти з настільки розширеними можливостями, що заслужать звання «постлюдини». Тому іноді трансгуманізм називають «постгуманізмом». Зміст - 1 Історія - 2 Основні цілі та завдання трансгуманізму - 3 Технології - 4 Критика трансгуманізму - 5 Гуманізм, трансгуманізм і постгуманізм - 6 Течії в трансгуманізму - 7 Дослідження філософії трансгуманізму - 8 Трансгуманізм в масовій культурі - 9 Див. також - 10 Примітки Ідеї виражені у формі бажань чи думок, які сьогодні можуть бути інтерпретовані як трансгуманістичні, можна віднайти в людській культурі протягом всієї її історії[2]. Вперше саме слово «transhumane» використовував Данте Аліг'єрі у своїй «Божественної комедії»[3] [1312], що принесло цьому терміну широку популярність. В кінці XIX століття про подальшої еволюції людства через подолання обмежень людського тіла, як про бажану перспективу, говорили, зокрема, такі філософи як Френсіс Віллард[4], Микола Федоров і Фрідріх Ніцше. В сучасному сенсі це слово зустрічається вперше тільки у біолога-еволюціоніста Джуліана Хакслі у його роботі «Релігія без Апокаліпсису»[5] [1927]. У дусі своєї епохи, ознаменованной, зокрема, проникненням методів природничих наук в біологію, становленням генетики як самостійного наукового напрямку і початком визволення повсякденного життя людей від впливу релігії, Хакслі представляв трансгуманізм як нову ідеологію, «віру» для Людства, що входить в нову хвилю науково-технічної революції. Близькі до Хакслі погляди в цей же час розвивав генетик Дж. Б. С. Халдайн[6] і російські космісти. Крах надій на появу реальних способів радикальної зміни біологічної природи людини швидко привів до згасання широкого інтересу до ідей у цій галузі. У 1966 році ірано-американський футуролог ФМ-2030 (Ферейдун М. Есфендіарі) назвав трансгуманістами людей, що мали особливий світогляд і стиль життя, спрямований на самовдосконалення. Це ті люди, які використовують сучасні досягнення науки і техніки для переходу до «постлюдини» — суті, котрий володіє принципово новими здібностями[2]. Одне з перших визначень трансгуманізму ввів філософ Макс Мор. У 1998 році філософи Нік Бостром та Девід Пірс заснували Всесвітню асоціацію трансгуманістів[7]. Головною метою трансгуманізму є нескінченне вдосконалення людини, засноване на новітніх відкриттях науково-технічного прогресу. Для досягнення цієї мети трансгуманізм пропонує[8]: - всіляко підтримувати технічний прогрес; - вивчати досягнення науки і техніки, вчасно запобігати небезпеки і моральні проблеми, які можуть супроводжувати впровадження цих досягнень; - розширювати свободу кожної окремо взятої людини, використовуючи науково-технічні досягнення; - як можна більш віддалити, а в ідеалі — скасувати старіння і смерть людини, дати йому право самому вирішувати, коли вмирати і вмирати чи взагалі; - протистояти вченням та організаціям, що мають цілі, протилежні ідеям трансгуманізму — енвайронменталізм у фанатичній формі (відмова від технічного розвитку, «повернення до природи»), релігійний фундаменталізм, традиціоналізм, та інші форми ідеологій антимодернізму і антипрогресивізму. Трансгуманісти підтримують розробку нових технологій; особливо перспективними вони вважають нанотехнологію, біотехнологію, інформаційні технології[9], розробки в галузі штучного інтелекту, завантаження свідомості в пам'ять комп'ютера і кріоніку. Багато трансгуманістів (зокрема відомий футуролог і винахідник Реймонд Курцвейл) вважають, що технічний прогрес, який безперервно прискорюється, вже до 2050 років дозволить створити постлюдину, здібності якої будуть принципово відрізнятися від здібностей сучасних людей. Особливо в цьому допоможуть генна інженерія, молекулярна нанотехнологія, створення нейропротез і прямих інтерфейсів «комп'ютер-мозок». Також багато трансгуманістів вважають, що оскільки швидкість розвитку техніки збільшується експоненціально, то настане час, коли важливі відкриття будуть відбуватися практично відразу, в один і той же час (явище технологічної сингулярності). Технології поліпшення людини ((англ.)[1]) — технології, які можуть бути використані не просто як компенсуючі або заповнюють недоліки функцій інвалідів та хворих людей, але також можуть підвищити здібності і можливості людини на новий, недосяжний раніше рівень. - Вирощування органів (розділ регенеративної медицини) - Штучні органи - Кріоніка - Ментальні: - Ноотропи - Репродуктивні технології: - Передімплантаційна генетична діагностика і відбір ембріонів - Фізичні: - Засоби, що поліпшують продуктивність ((англ.) Performance-enhancing drugs) - Пластична хірургія - Екзоскелет - Генна інженерія людини - Нейрокомп'ютерний інтерфейс - Завантаження свідомості - Екзокортекс - Ізольований мозок Саме поняття та перспективи покращення людини викликали безліч критики, суперечок і дискусій. Так, Френсіс Фукуяма назвав трансгуманізм «найнебезпечнішою в світі ідеєю»[10][11]. Критика трансгуманізму і його пропозицій має дві основні форми (вони часто доповнюють один одного): - «Практичну» — заперечення щодо досяжності цілей трансгуманізму; - «Етичну» — заперечення щодо цілей та ідей трансгуманізму, моральних принципів і світогляду тих, хто підтримує трансгуманізм або є трансгуманістом як таким. Критики часто бачать в цілях трансгуманістів загрозу загальнолюдським цінностям, державним соціальним програмам і поширенню громадянських прав і свобод. Одним із останніх аргументів є зіставлення цілей (а іноді і декларованих методів) трансгуманізму з дослідженнями по євгеніці. Також проблема трансгуманізму може розглядатися як проблема вибору напрямку шляху вдосконалення людини. На відміну від класичного раціонального (чи почасти релігійного) вирішення цього питання через самовдосконалення з використанням інструменту вільного вибору, тобто поліпшуючи послідовно і поступово на своєму шляху пам'ять, навички та здібності, трансгуманізм передбачає в тому числі і екзогенне втручання, імплантаційний апгрейд також і на фізичному рівні. Часто критика програми трансгуманізму деякою мірою міститься в художніх творах і фантастичних фільмах, які, проте, часто більше малюють уявні світи, ніж аналізують проблему. На думку критиків, ідеї трансгуманізму входять у суперечність з їх бажаними цілями: наприклад, безсмертя породить безліч проблем, що розглядаються в антиутопіях, таких як перенаселення планети, низький соціальний рівень, обмеження свобод. Однак, на думку прихильників трансгуманізму, всі ці проблеми можуть бути врегульовані адекватним соціальним управлінням, зокрема, суворим обмеженням народжуваності, а також експансією людства в космос. Предметом дискусій залишається питання, чи є трансгуманізм гілкою «постгуманізму», а також те, як варто визначити постгуманізм, беручи до уваги трансгуманізм. Останній часто характеризується як різновид або активна форма постгуманізму, причому як його консервативними, християнськими і прогресивними критиками, так і налаштованими протрансгуманно вченими, які, наприклад, називають його «філософським постгуманізмом». Спільною рисою трансгуманізму і постгуманізму є передбачення якогось нового розумного виду, в який еволюціонує людина. Цей новий вид поповнить або навіть замінить людство. Трансгуманісти підкреслюють еволюційну перспективу, підтримують спрямовану еволюцію, що веде в «постлюдське майбутнє». Також на трансгуманізм вплинула ідея створення штучного інтелекту, запропонована, зокрема, Гансом Моравцем. Ідеї Моравця і трансгуманізм характеризувалися як «апокаліптична» форма постгуманізму, протиставлена «культурному постгуманізму» в гуманітарних науках і мистецтві. У той час як такий «культурний постгуманізм» спрямовує зусилля на переосмислення відносин людини і машин, які все більше ускладнюються, трансгуманізм не тільки не бажає відмовлятися від застарілих концепцій «автономного вільного суб'єкта», а й поширює їх у постгуманістичну область. Самовизначення трансгуманізму як закономірного продовження ідей епохи Просвітництва узгоджується з цією точкою зору. Деякі світські гуманісти представляють трансгуманізм результатом руху вільнодумства і вказують, що трансгуманісти відрізняються від основної течії гуманізму концентрацією на технологічних підходах до вирішення проблем людини, в тому числі проблеми його смертності. Однак інші прогресивісти вказують, що постгуманізм чи у його філософських, чи у активістських формах прагне відійти від питань соціальної справедливості, реформування соціальних інститутів та інших центральних проблем Просвітництва до нарцистичних прагнень нескінченного поліпшення людського тіла в пошуках найкращих форм існування. З цієї точки зору, трансгуманізм відходить від цілей гуманізму і Просвітництва. Лібертаріанська трансгуманізм — політична ідеологія, що об'єднує лібертаріанство і трансгуманізм[12]. Дослідники, які називають себе лібертаріанськими трансгуманістами (Ronald Bailey з Reason magazine і Glenn Reynolds з Instapundit) виступають на захист права на розширення людських можливостей. На їх думку, вільний ринок — найкращий гарант цього права, оскільки дає велику особисту свободу та процвітання, в порівнянні з іншими економічними системами[13][14]. Лібертаріанська трансгуманісти вважають, що принцип самовласності (англ. self-ownership) — фундаментальна ідея, що об'єднує лібертаріанство і трансгуманізм. Інші принципи, такі як розумний егоїзм і раціональне ставлення до нових технологій, дозволять, на їх думку, досягти суттєвого розширення свобод людини. Завдяки цьому стане можливим побудувати державу, що характеризується повним фізичним, інтелектуальним та соціальним добробутом, а не просто відсутністю хвороб та злиднів[12]. Як непримиренні захисники громадянських прав, лібертаріанські трансгуманісти вважають, що будь-яка спроба обмежити право на розширення можливостей власного тіла є порушенням громадянських прав і свобод. Одночасно з цим, лібертаріанські трансгуманісти виступають проти втручання держави в цю область, так як, на їхню думку, будь-яке втручання держави такого роду обмежує можливість їх вибору.[13][15][16] У романі Олександра Лазаревича «Мережа Нанотех» описується мета і шлях до її досягнення для розвитку людства в цьому напрямку. Основною ідеєю є те, що за допомогою наномашин можна абсолютно безкоштовно створювати будь-які речі і предмети з діоксиду вуглецю, який рясно представлений в атмосфері, що відповідає принципам комунізму. Далі людина переміщує свою свідомість в штучні канали зв'язку, досягаючи безсмертя.[17] Техногайянізм (від англ. «techno» — технологія і грец. Γαῖα, Gaia, Ge — Гея) — одна із течій захисників природи і трансгуманізму. Представники техногайянізму виступають за активний розвиток нових технологій, які в майбутньому допоможуть відновити навколишнє середовище. Техногайяністи також стверджують, що створення чистих і безпечних технологій — важлива мета для всіх захисників навколишнього середовища[18]. Техногайяністи вважають, що технології з часом стають чистішими і ефективнішими. Більше того, такі галузі як нанотехнологія і біотехнологія можуть дати засоби для повного відновлення навколишнього середовища. Наприклад, молекулярна нанотехнологія дозволить перетворити накопичене на звалищах сміття в корисні матеріали та продукти, біотехнологія дозволить створити спеціальні мікроби, які харчуватимуться відходами виробництв. На думку техногайяністів, людство в даний час в глухому куті, і єдиний шлях для розвитку людської цивілізації — прийняти принципи техногайянізму та обмежити експлуатацію природних ресурсів[19]. Тільки наука і техніка дозволять людству вийти з цього тупику у стабільно прогресивний розвиток і уникнути катастрофічних наслідків глобальних ризиків[20]. Ряд наукових організацій і фахівців займаються дослідженнями філософії трансгуманізму. Європейським центром досліджень у цій сфері є Оксфордський університет[21], в США таким є Університет штату Арізона[22]. - Болонкін, Олександр Олександрович — Інститут технології Нью-Джерсі - Бостром, Нік — професор Оксфордського університету - Вішев, Ігор — доктор філософських наук - Ганс Моравець (англ.) рос. — Американський футуролог. - Мор, Макс — американський філософ і футуролог. - Рейнольдс, Гленн — професор теннессийськіє університету, публіцист. - Курцвейл, Реймонд — американський винахідник і футуролог. - Ульянов, Анатолій — кібер-філософ, критик, письменник. - Фукуяма, Френсіс — доктор політичних наук, критик трансгуманізму. - Хакслі, Джуліан — англійський біолог, еволюціоніст і гуманіст, політик. - Юдін, Борис — доктор філософських наук, член-кореспондент РАН[23] - Еттінгер, Роберт — американський академік, «батько кріоніки». - Росса, Боряна — професор Сіракузького університет. З моменту зародження трансгуманізму створено велику кількість художніх творів різних форм, в яких тим чи іншим чином відображені трансгуманістичні ідеї. У сучасній науковій фантастиці досить популярна тема розширення можливостей людини засобами науки, створено безліч утопій і антиутопій. Ряд проблем трансгуманізму розглядався за десятиліття до формування руху — у творах Роберта Хайнлайна («Життя Лазаруса Лонга»), Артура Кларка («Кінець дитинства»), Станіслава Лема («Кіберіада»), братів Стругацьких («Хвилі гасять вітер») та інших. Трансгуманізм згадується в британському серіалі «Доктор Хто», не тільки щодо людей (Володарів часу і Далеків), і в американському серіалі Грань. У творах жанру кіберпанк (і особливо пост-кіберпанк) часто зачіпаються питання, що піднімаються філософією трансгуманізму, популярні «трансгуманістіческіе» технології та концепції. В якості прикладів таких творів можна назвати «Нейроманта» Гібсона і «Схізматріцу» Стерлінга. У ряді творів жанру пост-кіберпанку (наприклад, «Трансметрополітен») концепції транс-і постчеловечества описуються в явному вигляді. Нижче представлені деякі популярні книги, пов'язані з трансгуманізму: - Трилогія «Золотий вік» Джона Райта - «Транслюдина», «Сінгомейкери», «Я — сингуляр» Юрія Нікітіна - «Акселерандо», «Небо сингулярності», «Оранжерея» Чарльза Стросса - «Полум'я над безоднею», «Глибина в небі», «Кінець веселок» Вернора Вінджа - Серія «Космічний апокаліпсис» Аластера Рейнольдса - «Вентус», «Lady of Mazes» Карла Шредера - Серія «The Culture» Іена (М.) Бенкса - «Хвилі гасять вітер» А. і Б. Стругацьких - «Схізматриця» Брюса Стерлінга - "Are You a Transhuman? Monitoring and Stimulating Your Personal Rate of Growth in a Rapidly Changing World "та інші книги Ф. М. Есфендіарі (FM-2030) - «Мережа Нанотех» і «Технокосм», автор Лазаревич, Олександр Володимирович[24] Починають виділяються такі піджанри наукової фантастики як «singularity fiction» і «transhumanist space opera»[25]. Ідеями трансгуманізму надихалися також багато музикантів (особливо це відноситься до представників різних напрямків індастріалу). Можливо, першопрохідцями в цьому плані були Kraftwerk з їх альбомами «The Man Machine» і «Computer World». З більш сучасних релізів можна відзначити альбоми Cyanotic «Transhuman», Cyberya «Mindcontrol» і Vortech «Posthumanism» (усі ці групи грають індастріал-метал), а також практично всі творчість вітчизняного проекту Complex Numbers, а також Unreal. - Российское трансгуманистичекое движение. Введение в трансгуманизм - Ник Бостром. История трансгуманистической мысли (англ.) - The transhumanist Culture - Futurisms: «The means to make the man of the future» - [Huxley, Julian (1927), «Religion Without Revelation», London: E. Benn.] - [Haldane, J.B.S. (1923), «Daedalus: Science and the Future»] - Report on the 2003 Interests and Beliefs Survey of the Members of the World Transhumanist Association - Устав РТД - Известия. Ру: Академик Вячеслав Степин: станет ли человек промежуточным звеном на пути к другой мыслящей субстанции? - Bostrom Responds to Fukuyama's Assertion that Transhumanism is World's Most Dangerous Idea // World Transhumanist Association, 10.09.2004 - Bostrom N. A History of Transhumanist Thought // Journal of Evolution and Technology. Vol. 14 (1), April 2005. doi=10.1.1.98.7951 - The Politics of Transhumanism - Bailey, Ronald (2005). Liberation Biology: The Scientific and Moral Case For the Biotech Revolution. Prometheus Books. ISBN 1-59102-227-4. - Reynolds, Glenn (2006). An Army of Davids: How Markets and Technology Empower Ordinary People to Beat Big Media, Big Government, and Other Goliaths. Thomas Nelson. ISBN 1-59555-054-2. - amor mundi: Bailey on the CybDemite Menace - Transhumanism and the Limits of Democracy — Reason Magazine - Александр ЛАЗАРЕВИЧ СЕТЬ «НАНОТЕХ» - Hughes, James (2004). Citizen Cyborg: Why Democratic Societies Must Respond to the Redesigned Human of the Future. Westview Press. ISBN 0-8133-4198-1. - Rosenzweig, Michael (2005). Win-Win Ecology: How The Earth's Species Can Survive In The Midst of Human Enterprise. Clarendon Press. ISBN 0-19-515604-8 - Hughes, James (2004). Citizen Cyborg: Why Democratic Societies Must Respond to the Redesigned Human of the Future. Westview Press. ISBN 0-8133-4198-1 - Future of Humanity Institute — Research - ASU Transhumanism - Сотворение Трансчеловека — Российское Трансгуманистическое Движение - Сайт А. Лазаревича - http://www.orionsarm.com/intro/space_opera.html


source: fineweb

text: Інфрачервоне випромінювання Інфрачерво́не випромі́нювання (від лат. infra — нижче, скорочено ІЧ) — оптичне випромінювання з довжиною хвилі більшою, ніж у видимого випромінювання, що відповідає довжині хвилі, більшій від приблизно 750 нм. Людське око не бачить інфрачервоного випромінювання, органи чуття деяких інших тварин, наприклад, змій та кажанів, сприймають інфрачервоне випромінювання, що допомагає їм добре орієнтуватися в темряві. Інфрачервоні промені випромінюються всіма тілами, що мають температуру вищу за абсолютний нуль, максимум інтенсивності випромінювання залежить від температури. При підвищенні температури максимум зміщується в бік коротших хвиль, тобто в напрямку видимого діапазону. У зв'язку із залежністю спектру та інтенсивності інфрачервоного випромінювання від температури його часто називають тепловим випромінюванням. Приблизно 52% загальної інтенсивності випромінювання Сонця над поверхнею моря в сонячний день припадає на інфрачервоний діапазон. Зміст В електромагнітному спектрі інфрачервоне випромінювання обмежене з короткохвильового боку видимим світлом, а з довгохвильового боку — мікрохвильовим випромінюванням, яке належить до радіочастотного діапазону. Границі діапазонів не є строго визначеними. Існує кілька стандартів класифікації інфра-червоного випромінювання. Перший із цих діапазонів, IR-A називають також ближніми інфрачервоними хвилями. Він визначається вікном у спектрі поглинання води і здебільшого використовується для оптоволоконних телекомунікацій, бо електромагнітні хвилі цього діапазону слабо поглинаються склом. За стандартом ISO 20473[2] інфрачервоне випромінювання поділяється на три діапазони - ближнє інфрачервоне випромінювання — від 780 до 3000 нм - середнє інфрачервоне випромінювання — від 3000 до 50 000 нм - далеке інфрачервоне випромінювання — від 50 до 1000 мкм - ближнє інфрачервоне випромінювання — від 700 до 5000 нм - середнє інфрачервоне випромінювання — від 5000 до (25-40) мкм - далеке інфрачервоне випромінювання — від (25-40) мкм до (200-350) мкм Ще одна схема класифікація основана на чутливості певного типу детекторів[4] - Ближнє інфрачервоне випромінювання — це область від 700 до 1000 нм, тобто від приблизної границі людського зору до діапазону кремнієвих детекторів. - Короткохвильове інфрачервоне випромінювання — область довжин хвиль від 1 до 3 мікрон, тобто від границі чутливості кремнієвих детекторів до вікна прозорості атмосфери. Детектори на основі InGaAs покривають область до 1,8 мікрон, всю цю область покривають менш чутливі детектори на основі солей свинцю. - Середньохвильове інфрачервоне випромінювання — область, що відповідає атмосферному вікну, від 3 до 5 мікрон. В цій області працють детектори на основі антимоніду індію InSb, HgCdTe і почасти на основі PbSe). - довгохвильове інфрачервоне випромінювання — за різними визначеннями область довжин хвиль від 8 до 12 мкм, або від 7 до 14 мкм. Це область атмосефрного вікна, в якій працюють детектори на основі HgCdTe та мікроболометри. - Дуже довгохвильове червоне випромінювання — область довжин хвиль від 12 до 30 мкм, де працюють детектори на основі легованого кремнію. - Докладніше у статті Інфрачервона спектроскопія - Докладніше у статті Теплобачення Інфрачервона спектроскопія дозволяє отримати інформацію про структуру молекул і твердих тіл і типи атомних коливань у них. На інфрачервоний діапазон припадають частоти коливань атомів у молекулах і твердих тілах, а також, частково, частоти електронних переходів. В цій області лежать ширини заборонених зон вузькозонних напівпровідників, що створює можливості для використання напівпровідникових речовин у якості детекторів інфрачервоного світла й джерел електромагнітних хвиль у телекомунікаційних приладах. Матеріали, такі як кремній мають невелику ширину забороненої зони, а тому прозорі тільки в інфрачервоній області спектру. Відповідно, виготовлені на основі кремнію світлодіоди та лазери випромінюють тільки інфрачервоні хвилі. Інфрачервона спектроскопія особливо ефективна при дослідженні органічних речовини, оскільки частоти нормальних мод, що відповідають коливанням у радикалах на кшталт CH2 добре відомі. Одним із застосувань інфрачервоного випромінювання є прилади нічного бачення, що реєструють теплове випромінювання предметів оточення і перетворюють його у видиме зображення. У військовій техніці інфрачервоні промені використовуються також для наведення ракет на теплове випромінювання літаків і гелікоптерів. Інфрачервоні світлодіоди і фотодіоди використовуються в пультах дистанційного керування, системах автоматики, пожежних сповіщувачах, охоронних системах і т. д. Вони не відволікають увагу людини в силу своєї невидимості. Інфрачервоні випромінювачі застосовують у промисловості для сушіння лакофарбових поверхонь. Інфрачервоний метод сушіння має істотні переваги перед традиційним, конвекційним методом. У першу чергу це, безумовно, економічний ефект. Час роботи і витрачена енергія при сушінні інфрачервоними променями менше тих же показників при традиційних методах. Позитивним побічним ефектом так само є стерилізація харчових продуктів, збільшення стійкості до корозії поверхонь що покриваються фарбами. Недоліком же є істотно велика нерівномірність нагрівання, що в ряді технологічних процесів абсолютно неприйнятно. Особливістю застосування ІЧ-випромінювання в харчовій промисловості є можливість проникнення електромагнітної хвилі у такі капілярно-пористі продукти, як зерно, крупа, борошно тощо на глибину до 7 мм. Ця величина залежить від характеру поверхні, структури, властивостей матеріалу і частотної характеристики випромінювання. Електромагнітна хвиля певного частотного діапазону надає не тільки термічне, а й біологічний вплив на продукт, сприяє прискоренню біохімічних перетворень в біологічних полімерах (крохмаль, білок, ліпіди). Конвеєрні сушильні транспортери з успіхом можуть використовуватися при закладці зерна в зерносховища і в борошномельный промисловості. Крім того, останнім часом інфрачервоне випромінювання дедалі частіше починають застосовувати для обігріву приміщень та вуличних просторів. Інфрачервоні обігрівачі використовуються для організації додаткового або основного опалення у приміщеннях (будинках, квартирах, офісах і т.п.), а також для локального обігріву вуличного простору (вуличні кафе, альтанки, веранди). - Докладніше у статті Парниковий ефект - Henderson, Roy. «Wavelength considerations». Instituts für Umform- und Hochleistungs. Архів оригіналу за 2007-10-28. Процитовано 2007-10-18. - «ISO 20473:2007». ISO. Текст «author » проігноровано (довідка); - IPAC Staff. «Near, Mid and Far-Infrared». NASA ipac. Архів оригіналу за 2013-05-29. Процитовано 2007-04-04. - Miller, Principles of Infrared Technology (Van Nostrand Reinhold, 1992), and Miller and Friedman, Photonic Rules of Thumb, 2004. ISBN 978-0-442-01210-6Шаблон:Page needed


text: Теорія організацій Тео́рія організа́ції - є системою знань про закономірності функціонування та розвитку організаційних відносин в природі та суспільстві. Теорія організації покликана дати ключ до засвоєння законів і принципів організаційних систем, має зробити їх зрозумілими з точки зору внутрішнього устрою і механізму фунціонування. Об'єктом ТО є організаційний досвід оточуючої нас дійсності (соціальної та природньої). Задачі: систематизація досвіду в поясненні та узагальненні способів цієї організації, встановлення тенденцій та закономірностей розвитку. Предметом ТО є організаційні відносини між працівниками і організаціями як по вертикалі, так і по горизонталі. Таким чином, теорію організації можна також назвати теорією організаційних відносин. - Рядок з абзацу Методом ТО є: набір теоретико-пізнавальних і логічних принципів та категорій, а також наукового інструментарію для дослідження системи організаційних відносин. Основними методами теорії організації є: - метод індукції (допомагає знайти різні форми організації) - статистичний метод (частота повтореності фактів) - абстрактно-аналітичний метод (допомагає встановлювати зв'язки і тенденції розвитку організації) - порівняльний метод (розкриває тенденції й закономірності розвитку організаційних систем) Функції теорії організації: - пізнавальна - методологічна - раціонально-організаційна - прогностична Закони та принципи організації: - закон самозбереження - закон розвитку - закон синергії - закон композиції та пропорційності (закон гармонійності) - закон інформованості та впорядкованості - закон єдності, аналізу та синтезу Закон самозбереження полягає в тому, що кожна матеріальна система свідомо чи стихійно прагне до збереження своєї якісної визначеності, для чого використовує весь свій потенціал. Закон розвитку - кожна матеріальна система прагне досягнути найбільшого сумарного потенціалу при проходженні всіх стадій життєвого циклу. Закон синергії - будь-яка складна динамічна система намагається отримати максимальний ефект завдяки своїй можливості до кооперації. Закон композиції та пропорційності (закон гармонійності) - кожна матеріальна система прагне зберегти в своїй структурі всі необхідні елементи, які знаходяться в заданому співвідношенні та співпорядкуванні. Закон інформованості та впорядкованості полягає в тому, що чим більше інформації отримує організація (внутрішню і зовнішню), тим більшу відповідальність ця організація матиме. Закон єдності, аналізу та синтезу - будь яка матеріальна система наманагється налаштуватись на найбільш економний режим функціонування за рахунок постійних змін своєї структури або функцій.


text: За віртуозністю виконання (офорти друкувалися з однієї дошки), прозорістю, легкістю й глибиною колірних відтінків криється прихована від глядача важка фізична праця, величезна кількість друкованого браку. Мироненко працює постійно, поєднуючи творчу діяльність з викладацькою, й доводить офортну майстерність до надзвичайно високого рівня. Бере активну участь у створенні в Харкові експериментальної естампної майстерні. Багато років керує графічним факультетом XXI, очолює секцію графіки харківського відділку Спілки художників, виступає як ініціатор та організатор багатьох графічних виставок у Харкові та інших містах України. Мироненко стає одним з кращих майстрів кольорового офорта в країні; у нього з'являється багато учнів і послідовників. Пейзажам Мироненка притаманні класичні принципи організації графічного середовища. Найнасиченіший за тоном передній план поступово розріджується й окреслює головні події другого плану. Вписане в єдиний неподільний простір, поступово освітлюючись, графічне зображення делікатно розчиняється у висоті неба. Проста й конструктивна логіка опановує категоріями краси. Глибина графічного простору, панорамний й вивірений погляд, композиційна довершеність зближають пейзажні твори Василя Мироненка 1950-х років з класичними полотнами Клода Лорена. Побудовані за цим же принципом серія офортів "Новий Харків" (1952-1953), широко відомі офорти "Пам'ятник Богдану Хмельницькому у Києві" (1954), "Мавзолей Димитрова в Софії" (1957) та ін., знаходять спільну мову з ведутою. Мироненко не уникнув прямого впливу психології урбанізму, зображуючи обличчя сучасного йому Харкова - міста новобудов, змальовуючи квартали робітничих селищ, цехи заводів і фабрик, майдани і площі (серія "Новий Харків"). Творчий доробок художника значно збагачується від подорожей до Болгарії, Польщі, Італії. Серії кольорових офортів "По народній Болгарії" (1956-1957), "Польські мотиви" (1956) та ліногравюр "По Італії" (1960) не тільки відтворюють визначні краєвиди, а й стилістично збагачують уже сформовану графічну манеру художника. З другої половини 1950-х років зі зміною політичної ситуації офорт поступається місцем схильній до узагальнень ліногравюрі. "Жива" техніка ліногравюри диктувала свої підходи в роботі. Сповнені ліричної замріяності ліногравюри "Вихід у великий канал. Венеція" (1960), "Венеція. Ранок на каналі" (1960), "Рим. На Тібрі" (1960) овіяні романтичною славою, їх композиція спокійна, урівноважена, кольорова гама витончена: сірі, золотаво-рожеві фарби асоціюються з пейзажними настінними розписами української культової архітектури. Ліричним пейзажам Мироненка притаманна статична організація умовного середовища, бездієвість. Внутрішня динаміка напруженого простору, як плинність самого буття, делікатно виявляє себе у спокійному ритмі дерев, її зосереджено в мінливому небі, польоті пташиної зграї, русі лісної дороги, що утікає за обрії. Тема дороги, стежини досить поширена в українському пейзажі, сприймається багаторівнево, набуваючи особливого філософського звучання у серії офортів Мироненка "Живописна Україна". Націлена за обрії дорога завжди різна: гнучка, повільна, стрімка, широка, прочитується як знак життєвого шляху, руху в часі. Небо, земля, річка, складне мереживо дерев, сонце й місяць, як у калейдоскопі, створюють структуру предметного світу, утворюючи символічну канву мироненківського пейзажного простору. Органічна єдність із джерелами життя реалізується через глибинну основу цих символів. Українському етнічному середовищу з його духовними цінностями властиве тяжіння до роздумів глобального характеру. Ореолом замріяності, як таємницею Всесвіту, огорнено "Місячну ніч" (1951). Чуттєва тиша, гармонія, що наповнюють природу, знаходять емоційний відгук у глядача, напружуючи роздуми про вічне. Графічні рамки аркуша розширюються, площинний простір стає безкінечно глибоким. Василю Мироненку, можливо, як нікому із тогочасних українських графіків удалося проникнути в поетичні глибини ліризму, притаманні національному світосприйняттю. "Мистецтво повинне вчити бачити Вічне" [1]. По-різному прочитується у творах художника зв'язок генетичної пам'яті етносу, фольклорності світосприйняття й художньої довершеності мистецтва. Його творчість не тільки збагатила харківську графічну школу із притаманним їй тяжінням до символічного узагальнення, розширення естетичних меж, формуванням знакової суті графічного мистецтва, а й вплинула на розвиток усієї національної школи графіки. Творчий спадок В.Мироненка, чиє ім'я стоїть в одному ряду з М.Дерегусом, В.Касіяном, О.Кульчицькою, О.Пащенком, В.Литвиненком та іншими провідними майстрами станкової графіки в Україні другої третини ХХ сторіччя, за здатністю впливу належить до метаетнічної загальнолюдської системи культур. У самій природі його мистецтва закладено здатність перетворювати ліричні сторони пізнання світу в естетичні, одиничне - в загальне, національне - в загальнолюдське. Живлячись ферментами народної культури, ліричний пейзаж у творчості Мироненка набув тієї всеосяжності, яка незмірно розширила діапазон його світосприйняття. Мистецтву В.Мироненка притаманна неодмінна якість - нести в собі конкретне вираження духовного прагнення народу до краси. Сформувавшись на відповідному історико-культурному грунті зі стилістичною належністю до харківської графічної школи, його творчість разом з тим не стала обмеженою та локальною, тому що несе в собі філософічність вселюдського. Література: Белый А. Символизм как миропонимание - М., 1994. - С.247. Богомольний Н.Я., Чебикін А.В. Техніка офорта. – К.: Вища школа, 1978. – 111 с.: іл. Василь Мироненко: Альбом / Авт. всуп, ст. і упоряд. Мальцева А.А. - К.: Мистецтво, 1973. - 55с.: іл. Касіян В. Турченко Ю. Українське радянське графічне мистецтво // Мистецтво, 1956. - No 5. - С.7-13. Нечуй-Левицький І. Світогляд українського народу: Ескіз української міфології. - К., 1992. - С.6. Офорти Т. Шевченка: Альбом - К.: Ділова Україна, 1993. – 6 с.: іл. Турченко Ю.Я. Станкова графіка // Історія українського мистецтва в 6-ти тт. – Т. 6. – К.,1968. – С. 219 – 247. Фісан Г. Творчість Василя Мироненка // Образотворче мистецтво. - 1976. - No 4. - С.24. Шпаков А.П. Станкова і книжкова графіка. // Історія українського мистецтва в 6-ти тт. – Т. 5. – К.,1967. – С. 302 – 323. Чуліпа /. Василь Мироненко - майстер офорта // Образотворче мистецтво. - 1982. - No 6. - С.23-24. Надійшла до редакції 04.01.2003р.


text: К.п.н. Лавриш Ю.Е. Національний технічний університет України «КПІ», Україна Активізація пізнавальної діяльності студентів через використання інноваційних педагогічних технологій у процесі вивчення іноземної мови В умовах гуманізації та демократизації суспільства важливим стає пошук шляхів удосконалення змісту, методів та засобів навчання, надання йому європейського характеру. В контексті стратегічних завдань сучасної системи освіти визначальними напрямами є створення умов для формування інтелектуальної, конкурентоздатної, компетентної особистості та збільшення освітньої та самоосвітньої функції вищого навчального закладу. Метою статті є обґрунтування такої педагогічної інновації, як навчально ігрове проектування та визначення особливостей його застосування у вищому навчальному закладі. Актуальність теми визначається тим фактом, що студенти не філологічних спеціальностей демонструють дуже низькі оцінки емоційної привабливості та професійної необхідності певних предметів. За цих предметів пізнавальна активність студентів підмінюється системою зовнішнього впливу, що приводить до формального вивчення. Отже, ефективність засвоєння цих предметів в професійному плані невисока. Саме тому використання інноваційних педагогічних технологій у вищій школі є актуальним і раціональним одночасно. Сучасна психолого-педагогічна наука та практика використовують термін "інноваційна діяльність", який означає оновлення технології навчання та перебудову особистісних установок викладача. В дидактиці вищої школи існує достатньо дефініцій і класифікацій понять “освітня технологія”, “педагогічна технологія” та “технологія навчання” (І. Зязюн, В. Безпалько, О. Савченко, О. Пометун, В. Сластьонін, М. Буланова-Топоркова, Л. Поддимова, Л. Столяренко, С. Сисоєва, Р. Піонова,Л. Лук’янова та ін.). У межах функціонування освітніх технологій (кредитно- модульної, модульно-рейтингової, дистанційної, диференційованої тощо) і відбувається реалізація будь-яких педагогічних технологій (наприклад, особистісно орієнтованого навчання, розвивального навчання, технологій саморозвитку, тощо). Основними освітніми технологіями, що нині є пріоритетними у вищій школі є: а) освітня кредитно-модульна технологія; б) технологія рейтингового оцінювання знань та вмінь студентів; в) технологія дистанційної освіти; г) технологія диференційованого навчання. Педагогічними технологіями, що спрямовані на розвиток студентів, є: технологія особистісно орієнтованого навчання, інтерактивного, контекстного, комбінованого навчання, ігрового проектування, навчального моделювання. Інноваційними навчальними технологіями є всі технології, які розроблені викладачами з метою формування творчої, компетентної особистості студентів усіх напрямків. Особливе місце серед таких технологій займають ігрові, де їх розглядають у світлі освітянських інновацій (Т. Калашнікова), у системі підготовки конкурентоздатного фахівця (М. Воровка), як інтенсивні педагогічні технології (В. Трайнєв) тощо. Оскільки сучасною засадою впровадження інновацій є розуміння навчального процесу як діалогу особистостей - викладача й студента, то на нашу думку, найбільш емоційно привабливими і професійно необхідними в інноваційному навчанні є навчальне ігрове проектування. Сутність цієї технології полягає в тому, що: студенти у складі невеликих груп творчо працюють над виконанням проектного завдання; кінцевий результат роботи, форму якого вибирають самі студенти (конкурс проектів, дискусія, прес-конференція, усна презентація тощо) має бути пред’явлений на розгляд експертної ради, інших викладачів іноземної мови та підлягати рейтинговій оцінці; викладач іноземної мови виступає в ролі консультанта з питань мови, спостерігача за творчою працею студентів, організатора підготовчого етапу та створення умов для успішної роботи. Метою навчального ігрового проектування є навчальний творчий проект, що має суб’єктивну або об’єктивну новизну та виконується під керівництвом викладача. В ігрових проектах студенти обирають собі ролі, обумовлені характером та змістом проекту. Це можуть бути як вигадані, так і реально існуючі ролі, які ускладнюються заданими ситуаціями. Готовність студента до участі в ігровому проекті є суттєвою умовою його ефективності. Навчальне ігрове проектування пред’являє особливі вимоги до викладача, як керівника ігрових форм діяльності. Він має знати основні вимоги, які висуває проектна технологія до її організації, мати відповідну соціально-психологічну підготовку, уміти використовувати теоретичні знання в практичній діяльності, адже від його особистісної підготовки залежить успішність реалізації всіх тих переваг, які має ігровий проект в порівнянні з традиційними формами навчання. Отже, основна освітня проблема полягає в тому, щоб надати викладачу методологію вибору та механізм реалізації відібраного вченими змісту освіти в реальному процесі із урахуванням інтересів та здібностей студентів і своєї особистої творчої індивідуальності. Окремі форми і методи навчання поступаються цілісним педагогічним технологіям. Для кожного педагога дуже важливим є правильний вибір освітньої технології, адже це завжди вибір стратегії, пріоритетів, системи взаємодії, тактик навчання та стилю роботи того, хто навчає, і того, кого навчають. Подальшої розробки потребують питання вивчення впливу інших педагогічних технологій на розвиток професійних якостей майбутніх фахівців, створення оптимальних умов поєднання використання методу проектів з інтерактивними формами і методами навчання. Література: 1. Даниленко Л. І. Основні проблеми освітньої інноватики в сучасній теорії і практиці / Даниленко Л. І. // Педагогічні інновації : ідеї, реалії, перспективи : зб. наук. праць. – К., 2007. – 308 с. 2. Дичківська І. М. Основи педагогічної інноватики: Навчальний посібник/ Дичківська І. М. – Рівне: Зелент, 2001. – 222 с. 3. Пєхота О. М., Кіктенко А. З., Любарська О. М. Освітні технології : навч.-метод. посіб. / О. М. Пєхота, А. З. Кіктенко, О. М. Любарська та ін. ; за ред. О. М. Пєхоти. – К. : Вид. А.С.К., 2003. –255 с. 4. Сисоєва С. О. Особистісно зорієнтовані педагогічні технології: метод проектів / С. О. Сисоєва // Метод проектів: традиції, перспективи, життєві результати: практико-зорієнтований збірник / кер. С. М. Шевцова, І. Г. Єрмаков. — К. : Видавництво “Департамент”, 2003. — С. 119—124. 5. Фурман А.В. Модульно-розвивальне навчання - система педагогічних інновацій/ Фурман А.В.// Педагогіка і психологія. –К.: 1995. - No3. - С. 96-107.


text: Еоліда Еоліда включила в себе Троаду, південну частину Мізії, із якою межувала на півночі. На південь від неї лежала Іонія, а на сході Лідія. До Еоліди також увійшли прилеглі до Кімської затоки острови Лесбос та Тенедос. До південноеолідських міст відносилась Кіма, а пізніше іонічна Смірна; до північноеолідських — міста, які утворювали, так званий, Еолійський союз міст. Найдавнішим центром розселення еолійців була Східна Фессалія. Звідси наприкінці 2-го тисячоліття до н. е. почалася колонізація еолійцями решти частини Фессалії і Беотії, потім північно-західної частині Малої Азії (області, що одержала назву Еоліда) та прилеглих островів (Лесбос і Тенедос). Колонізація еолійцями малоазійського узбережжя, боротьба з місцевими племенами знайшли відображення в «Іліаді» Гомера.[1] Перша згадка про власне Еоліду також належить Гомеру, тут Одіссей зустрів Кіклопів, прибувши на острів Еолія. У 8 століттдо н. е. 12 міст Еоліди створили Еолійський союз, або Додекаполіс. Посли Додекаполіса збиралися на мисі Кані, на свято союзу — Панеоліум.[2] Починаючи з 546 до н.е. Еоліда перебувала під владою Креза, входила до складу імперії персів; пізніше належала до Афінського морського союзу, а з 404 до н. е. була знов завойована персами. Звільнена Александром Македонським, Еоліда належала потім Пергамському царству, деякий час царству Селевкідів і з 133 до н. е. — Стародавньому Риму. Короткий опис Еоліди наведено у Геродота (I.149), він перераховує одинадцять міст еолійців континентальної частині Малої Азії (Кіма, що також називається Фріконідой, Лариси, Неон Тіхос, Темнос, Кілла, Нотій, Егіроесса, Пітана, Егеї, Мирина, Грін) і відзначає що спочатку міст було дванадцять (сакральне для греків число), але що дванадцятий місто — Смірна — було відірване у них іонійцями. Геродот згадує також «острівні міста» — п'ять на Лесбосі і один — на Тенедосі.[3] Пліній Старший в «Природній Історії» згадує Еоліду під латинізовані назвою лат. Aeolis[4]. - Гесіод — перший відомий на ім'я давньогрецький поет. - Автолік Пітанський — давньогрецький автроном, математик, географ. - Андріск — самозваний правитель Македонії. - Сапфо — давньогрецька поетеса, представниця монодичної пісенної лірики. - Ефор — давньогрецький історик, згадується як один із «семи судреців».


text: Табуле Табуле (араб. تبولة, івр. טאבולה, вірм. Թապուլէ, Թաբուլե) — східний салат, закуска. Основними інгредієнтами є булгур та дрібно посічена зелень петрушки. Додатковими інгредієнтами можуть бути м'ята, помідори, зелена цибуля, інші трави та спеції. Табуле заправляється лимонним соком з оливковою олією. Батьківщиною цієї страви є Ліван та Сирія, в них табуле нерідко подається на листі салату. Іноді замість булгура використовується дрібніша пшенична крупа — кус-кус. Булгур (або кус-кус) готується майже до готовності, після чого йому дають трохи охолонути. Листя петрушки відокремлюють від гілочок (використовуються лише листя) та дрібно січуть. Інші овочі (помідори, зелена цибуля) також дрібно ріжуться. Теплий булгур заправляється лимонним соком та оливковою олією, сіллю, перцем та іншими спеціями, до нього додаються петрушка та овочі. - Найвідомішу чашу салату табуле було приготовано 9 червня 2006 року в місті Рамалла, вона важила більше півтори тони. Цей рекорд потрапив у «Книги рекордів Гіннесса».[1] - Tabbouleh (Bulgar and Parsley Salad) на сайті islamonline.net (англ.)


text: Одного разу пролунав дзвінок і на порозі з’явилася моя інститутська подруга Вероніка Полянська. Як вона виглядала! Це була молода енергійна жінка з чудовою копицею волосся, ніжною, без зморшок, шкірою і прекрасною стрункою фігурою, просто співачка Валерія. Адже ми ровесниці – нам на двох рівно 88 років! Роки два тому Ніка перенесла подвійну втрату: вбили її красеня сина Сашуля, а чоловік переметнувся до молоденької. Ніка більше року перебувала у глибокій депресії, отримавши навіть не букет, а цілу клумбу хвороб. Я записала все, що робила Вероніка, щоб стати здоровою, молодою і успішною в цьому жорстокому і грішному світі. Найголовніше – щоб у душі цвіла радість, співали струмки, квіти манили своєю красою, а нам би дуже хотілося жити і насолоджуватися кожною хвилиною. Ми всі помремо, безсмертних немає, і так хочеться залишити слід в чужій душі, хоча б словом ... Якось, прокинувшись, я подумала: а чим я гірший Вероніки або ж тією ж співачки Валерії. Нещодавно співачка брала участь у передачі Про найголовніше, диво просто, а не жінка, красива, повітряна, а адже мати трьох дітей. Я вирішила через рік теж стану міс досконалістю. Головне захотіти, свою лінь здолати, а недуги прогнати за двері. З тих пір, прокидаючись вранці, я вимовляла такі слова: «Спасибі, Господи, що уві сні зберіг і новий день подарував!». Спробуйте і ви. Вмивайтеся, поставте іконку, своє фото або фото недужого. Запаліть свічку і вимовте молитву можна своїми словами, але щоб вони виходили від серця, з глибокою вірою в одужання. У кожного свої ікона, у мене – «Матір Божа Скоропослушниця». Кожен день читаю до неї свою молитву: «Мати Божа Скоропослушниця, з Богом неразлучніца, допомагай мені в усьому вранці, ввечері і вдень, щоб здоров’я міцним було, ніколи не підводило, щоб ситуація вирішилася і щоб раба Божого (ім’я) скоріше б зцілилася» . Ніка змусила мене ліквідувати всі завали: викинути старі газети, роздати непотрібні речі, а поклади круп розсипати птахам. Будь-яка справа, навіть найнеприємніше, треба починати з чарівної фрази: «Все роблю з любов’ю і радістю, ніколи не буваю в ледачою неробства! ». І все буде виходити. Снідати Ніка не сідала, поки не відчувала справжнього голоду. Коли зголоднів, хліб тістечком здався. З вечора вона замочувала три крупи: гречку, рис, пшоно. Каша чудесне блюдо для ранку. Ставите перед собою тарілку і додаєте в неї все, що є під рукою: будь-які сухофрукти, нарізане яблуко, трохи гарбузового насіння – і у вас вийде чудове на смак, корисна страва. А на вечерю в решту гречану кашу покладіть пасеровану цибулю, підсмажені гриби або шматочки курки. Каша знову стане смачною та корисною. А ось всім солодощів треба перекрити доступ до шлунку. Шматочок тортика – повз ротика, і не буде животика. Якщо вже зовсім не в терпеж, то краще зробити сирний торт, це корисний, не калорійний і не дорогий десерт в домашніх умовах, на який вам знадобиться 5 хвилин. Склад виходить цілющим, лікує шлунково-кишкового тракту і навіть дробить дрібні камінчики, які виходять із сечею (не лякайтеся, спочатку вона буде помаранчево-коричневої, а потім стане нормальною). При кожному зручному випадку вона виспівувала «пісеньки щастя», які вигадувала сама, і мило танцювала. Ми знаємо: більше рухів – більше справиш днів народжень. Ніколи не сидіть боввана перед телевізором! Пускайте в хід гантелі; нарвіть дрібні папірці, розкидавши їх по підлозі, а потім збирайте; постукуйте себе дерев’яною лопаткою, особливо по проблемних місцях; поставте ящик (тазик) із зернами і Топчій в ньому. Що нас усіх об’єднує? Поки ми раптом не впадемо, до лікарів ми з вами не підемо; між різними справами собі діагноз ставимо самі. Ну і лікар, звичайно, випише купу рецептів. Ви витратите величезні гроші, а ліки можуть виявитися і підробленими. Ось і треба розраховувати на свої сили і на матінку-природу, яка ніколи не підводить. А який спосіб лікування ви виберете, вирішувати вам. Ні засобу, який би не лікувало, і немає долі, яка б не гірчить. Саме основне – не здаватися, всіма способами з недугами битися! Стати здоровим, променистим, життєрадісним людиною не так вже складно! Наймогутніша сила міститься в нас самих. Буде здоровий той, хто відкриває в собі ці безмежні можливості. Ось такий у мене метод зцілення, омолодження і гарного настрою. Здоровим бути не заборониш!


text: У дорослому футболі дебютував 1996 року виступами за «Галатасарай», в якому провів п'ять сезонів, взявши участь у 149 матчах чемпіонату. Більшість часу, проведеного у складі «Галатасарая», був основним гравцем команди. За цей час тричі виборював титул чемпіона Туреччини, став володарем Кубка УЄФА та Суперкубка УЄФА. Своєю грою за команду привернув увагу представників тренерського штабу «Інтернаціонале», до складу якого приєднався 1 липня2001 року. Відіграв за «нераззуррі» наступні чотири сезони своєї ігрової кар'єри. Під час виступів за міланський клуб у 2004 році був включений до списку ФІФА 100 14 липня2005 року уклав контракт з клубом «Ньюкасл Юнайтед», у складі якого провів наступні три роки своєї кар'єри гравця. Граючи у складі «Ньюкасл Юнайтед» також здебільшого виходив на поле в основному складі команди. До складу клубу «Фенербахче» приєднався 23 липня2008 року, за який за чотири сезони встиг відіграти 103 матчі в національному чемпіонаті.


text: Міоцен Міоце́н (рос. Миоценовая эпоха (миоцен); англ. Miocene, нім. Miozän n) — рання епоха неогенового періоду, почалася 23 мільйонів років тому і закінчилася 5,33 мільйони років тому. Міоцену передував олігоцен, а наступною епохою був пліоцен. Зміст Епоха характерна активним горотворенням. Відклади, що утворилися, складають міоценовий відділ. В Україні вони поширені в Передкарпатті, Закарпатті, на Волино-Подільській плиті, Причорноморській западині та в Криму. Міоцену дав це ім'я Сер Чарльз Лаєлль (Sir Charles Lyell). Ця назва походить від грецьких слів μείων, мейон, «менше», та καινός, каінос, «новий», означає «менш новий, старіший», тому що у цей період існувало лише 18% сучасних морських безхребетних. Міоцен настав після теплішого Олігоцену; за міоценом іде холодніший Пліоцен. Міоцен — це перша епоха періоду Неоген. Віки міоцену — від молодіших до старіших: |Мессинський||(7.246 — 5.332 мільйонів років тому)| |Тортонський||(11.608 — 7.246 мільйонів років тому)| |Серравальський||(13.65 — 11.608 мільйонів років тому)| |Лангійський||(15.97 — 13.65 мільйонів років тому)| |Бурдігальський||(20.43 — 15.97 мільйонів років тому)| |Аквітанський||(23.03 — 20.43 мільйонів років тому)| Такий поділ обумовлений присутністю різних видів мікроорганізмів (одноклітинні коричневі водорості; форамініфери — найпростіші), що залишили вапняні відкладення. Два періоди, відповідно, формують Ранній, Середній та Пізній Міоцен. Міоценове потепління почалося 21 мільйон років тому і припинилося 14 мільйонів років тому. 8 мільйонів років тому температура впала знову; крижаний шар Антарктиди вже тоді мав сучасні площу та товщину. Можливо, крижаний шар Гренландії почав з'являтися теж 7-8 мільйонів років тому. Але на решті території клімат був досить теплим, що сприяло подальшому розвитку лісових екосистем у Пліоцені. Індія продовжувала свій рух у напрямку Азії. Африка теж почала приєднуватися до Євразії у турецько-арабському регіоні між 19 та 12 мільйонами років тому. Наприкінці Міоцену такі рухи спричинили тимчасове висихання Середземного моря. Глобальне похолодання призвело і до того, що клімат став менш вологим. особливо це було помітним у Австралії, де дощі стали рідкістю вже у пізньому Міоцені. Морська та наземна фауна була досить схожа на сучасну, але морські ссавці ще не були широко розповсюджені. Лише в ізольованих Південній Америці та Австралії фауна була ще досить різноманітною. Ссавці теж мали сучасні риси — вовки, єноти, коні, бобри, олені, верблюди та кити. Серед птаства ворони, качки тощо теж з'явилися у міоцені. Вважається, що до кінця епохи усі сучасні біологічні родини птахів вже були сформовані. Морські птахи теж значно поширилися у цю епоху. Серед вимерлих нині видів виділявся своїми розмірами Келенкен. Розросталися і бурі водорості, завдяки чому підтримувалися все нові й нові види морських тварин, у тому числі різні риби та безхребетні. Китоподібні розвиваються; з'являються деякі сучасні роди цих тварин, наприклад, вже існували кашалоти (Physeter catodon). Ластоногі тварини, що з'явилися вже наприкінці Олігоцену, стають залежнішими від води. Важливим також є і те, що вже існували близько 100 видів мавп. Вони були поширені по усьому Старому Світу. Ці тварини розрізнялися за розміром, анатомією, харчуванням. Повністю не з'ясовано, які саме мавпи були пращурами гомінід, але молекулярні докази дозволяють сказати, що такі тварини жили вже між 15 та 12 мільйонами років тому. Океани продовжували охолоджуватися. Полюси планети повністю вкрилися кригою. - Ogg, Jim; (2004): Overview of Global Boundary Stratotype Sections and Points (GSSP's). HTML fulltext. Retrieved 2006-APR-30. - Rohde, Robert A. (2005): GeoWhen Database. Retrieved 2006-SEP-23. - Cox, C. Barry, and Moore, Peter D., Biogeography. An ecological and evolutionary approach. Fifth edition, Cambridge 1993 (1998) - Мала гірнича енциклопедія. В 3-х т. / За ред. В. С. Білецького. — Донецьк: Донбас, 2004. — ISBN 966-7804-14-3. |ВікіСховище має мультимедійні дані за темою:| - PBS Deep Time: Eocene - UCMP Berkeley Miocene Epoch Page - (англ.) Міжнародна стратиграфічна шкала (версія серпня 2012 року) на сайті Міжнародної комісії з стратиграфії. |Неоген| |Міоцен||Пліоцен| |Аквітан | Бурдігал | Лангій | Серавалій | Тортон | Мессіній||Занклій | П'яченцій | Геласій|


text: Хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ); Клінічний протокол Протокол надання медичної допомоги хворим на хронічне обструктивне захворювання легень Код МКХ 10: J 44 Ознаки та критерії діагностики захворювання Хронічне обструктивне захворювання легень (далі - ХОЗЛ) - захворювання, що можна попередити і яке піддається лікуванню. Воно характеризується не повністю зворотнім обмеженням прохідності дихальних шляхів. Обмеження прохідності дихальних шляхів зазвичай прогресує і асоціюється із незвичною запальною відповіддю легень на шкідливі частки або гази, головним чином у зв'язку із палінням. Поряд із ураженням легень, ХОЗЛ призводить до значних позалегеневих системних ефектів, супутніх захворювань, які обтяжують перебіг захворювання у окремих хворих. Характерними являються системні порушення при ХОЗЛ, вони є важливою частиною хибного кола і їх необхідно завжди враховувати в клінічному веденні хворих. До них належать: кахексія з втратою жирової маси; втрата скелетної мускулатури та її слабкість; остеопороз; депресія; анемія; підвищений ризик розвитку серцево-судинних захворювань. Діагностика ХОЗЛ: Фактори ризику розвитку ХОЗЛ: довготривале тютюнопаління (індекс паління - 10 - 20 пачко-років); промислові та побутові шкідливі викиди (повітряні полютанти, гази та пари хімічних сполук, продукти згоряння біоорганічного палива); інфекції. Спадковий дефіцит а-1-антитрипсину; гіперреактивність бронхів. Клінічні симптоми Хронічний кашель: 1) звичайно являється першим симптомом у розвитку ХОЗЛ, що упереджує задишку; 2) спочатку може виникати інколи, з часом - турбує щоденно; 3) частіше турбує вдень, рідше - вночі; може бути непродуктивним, без виділення харкотиння; в деяких випадках може бути відсутнім. Виділення харкотиння - зазвичай в невеликій кількості, слизове, після кашлю. Задишка - прогресуюча (посилюється поступово впродовж років); персистуюча (турбує хворого щоденно); виникає чи погіршується при фізичному навантаженні, що спричиняє його погану переносимість; в подальшому виникає в спокої і значно обмежує життєдіяльність; посилюється під час респіраторних інфекцій; може визначатися хворим як необхідність додаткового зусилля при диханні, дихальний дискомфорт, стиснення грудної клітки, часте дихання. При тяжкому ХОЗЛ можливі втрата ваги, анорексія; остеопороз; депресивні стани та/або занепокоєння, тривога (системні наслідки захворювання). Фізикальні ознаки зазвичай з'являються при тяжкому ХОЗЛ. Найбільш характерними фізикальними ознаками у хворого на ХОЗЛ з тяжким перебігом є центральний цианоз, синюшність слизових; велика діжкоподібна грудна клітка, сплощення куполів діафрагми, участь у диханні допоміжної мускулатури, втягування нижніх ребер при вдосі, зменшення серцевої тупості при перкусії, розширення ксіфостернального кута; збільшення частоти дихання (> 20/хв.), зменшення глибини дихання; подовжений видих; пацієнти видихають скрізь зімкнуті губи (щоб уповільнити видих і покращити спорожнювання легень); при аускультації - послаблення дихальних шумів, свистячі хрипи при спокійному диханні, потріскування на вдосі; серцеві шуми найкраще вислуховуються в області мечоподібного відростка. Рентгенологічні ознаки При рентгенологічному дослідженні - легені великого об'єму, низьке стояння діафрагми, вузька тінь серця, збільшений ретростернальний повітряний простір, іноді визначаються емфізематозні були. Дослідження ФЗД Спірометрія являється обов'язковою при встановленні діагнозу ХОЗЛ, вона потрібна і для оцінки ступеня тяжкості захворювання, і для періодичного моніторингу для оцінки прогресування захворювання. Для пацієнтів з ХОЗЛ легкого та помірного ступеня тяжкості характерне незначне зменшення як ОФВ1, так і форсованої життєвої ємності легень (далі - ФЖЄЛ). Значення після прийому бронхолітика ОФВ1 < 80 % на тлі співвідношення ОФВ1/ФЖЄЛ < 70 % підтверджує наявність обмеження дихальних шляхів, що є не повністю зворотніми. Якщо немає можливості провести спірометричне дослідження, наявність подовження форсованого видиху більше 6 секунд є грубим, але корисним визначенням-предиктором зменшення співвідношення ОФВ1/ФЖЄЛ < 50 %. При прогресуванні захворювання збільшується бронхіальна обструкція, зростає загальний бронхіальний опір (далі - Rtot), виникає та зростає експіраторне здуття легень, розвиваються повітряні пастки в легенях, що виникають внаслідок втрати еластичної віддачі легень та колапсу дихальних шляхів, перерозподіляється структура загальної ємності легень (далі - ЗЄЛ). З метою комплексної оцінки цих показників необхідно проводити більш повне і інформативне дослідження - загальну бодіплетизмографію. В складних діагностичних випадках та для вирішення питання щодо оперативних втручань проводиться вимірювання дифузійної здатності легень, що виявляє порушення газообміну. З метою моніторингу прогресування ХОЗЛ, оцінки ефективності застосованих лікувальних заходів у конкретного хворого проводиться щорічна спірометрія. Так, якщо у здорових людей щорічне зниження ОФВ1 < 30 мл, то у хворих ХОЗЛ - 30 - 60 мл і більше. Вимірювання газів артеріальної крові проводиться у пацієнтів при ОФВ1 < 40 % належних, або при наявності клінічних проявів легеневої недостатності, недостатності правих відділів серця. Клінічний та функціональний моніторинг Частота звернень до лікаря залежить від тяжкості ХОЗЛ і зростає із збільшенням тяжкості захворювання. Візити можуть бути планові і позапланові (наприклад, при погіршенні стану, виникненні небажаних проявів терапії, загостреннях, тощо). Під час кожного візиту оцінюються вплив шкідливих факторів, статус паління; прогресування захворювання та розвиток ускладнень; оцінюється ефективність призначеного раніше лікування, при потребі - переглядаються дози медикаментів, моніторуються небажані прояви терапії; анамнез загострень (оцінюються частота, тяжкість, при можливості - визначається причинний фактор); супутня патологія; перевіряється комплаєнтність хворого, техніка володіння інгаляторами. Періодично проводиться спірометричне дослідження (зазвичай раз на рік, та при суттєвому погіршенні симптомів або виникненні ускладнень). Класифікація ХОЗЛ Виділяється 4 стадії ХОЗЛ згідно ступеня тяжкості перебігу захворювання, які визначають за результатами обстеження хворого в клінічно стабільний період у разі відсутності загострення захворювання. Враховуються вираженість клінічних ознак хвороби та функціональних характеристик бронхообструктивного синдрому. Ознаки стадії (ступеня тяжкості перебігу) ХОЗЛ Примітка. * У разі дуже тяжкого перебігу ХОЗЛ та значного зменшення ФЖЄЛ співвідношення ОФВ1/ФЖЄЛ збільшується і втрачає діагностичну цінність. Лікування хворих на ХОЗЛ Основні принципи терапії хворих на ХОЗЛ: поступове нарощування інтенсивності лікування в залежності від ступеня тяжкості перебігу захворювання; регулярність, постійність базисної терапії відповідно до ступеня тяжкості перебігу захворювання; варіабельність індивідуальної відповіді на лікування визначає необхідність проведення уважного і регулярного моніторингу клініко-функціональних ознак захворювання. У лікуванні ХОЗЛ перевагу має інгаляційний шлях введення ліків - бронхолітиків, інгаляційних кортикостероїдів, комбінованих препаратів. Ефективність цього шляху введення у великій мірі залежить від володіння пацієнта технікою інгаляції. При призначенні високих доз медикаментів та для покращання техніки інгаляції рекомендується застосування спейсерів великого об'єму. Застосування небулайзерів дає змогу використовувати високі дози препаратів та отримання терапевтичної відповіді за короткий проміжок часу, а також одночасної подачі кисню у контур (при потребі). Бронхолітики покращують бронхіальну прохідність, покращують спорожнення легень, зменшуючи гіперінфляцію; покращують фізичну витривалість; займають головне місце в симптоматичній терапії хворих на ХОЗЛ; призначаються як регулярно у якості базисної терапії, так і для зняття окремих гострих симптомів; перевагу мають інгаляційні форми бронхолітиків. Інгаляційні b2-агоністи короткої дії (сальбутамола сульфат, фенотерола гідробромід) мають порівняно швидкий початок бронхолітичного ефекту, який є дозозалежним і триває на протязі 4 - 6 годин. Пролонгованої дії інгаляційні b2-аготсти (сальметерол, формотерола фумарат) спричиняють більш сильний і сталий ефект на протязі 12 годин і більше, мають деяку протизапальну дію. Інгаляційний холінолітик короткої дії (іпратропію бромід) характеризується дозозалежним ефектом з більш повільним початком і більшою тривалістю дії, ніж b2-агоністи короткої дії. Довготривалої дії холінолітик (тіотропіую бромід) на протязі 24 годин і більше, спричиняє сталий, значно сильніший бронхолітичний ефект ніж іпратропіум, має деяку протизапальну дію. Довготривале застосування пролонгованої дії бронхолітиків (b2-агоніста або холінолітика), або їх поєднане призначення в залежності від тяжкості ХОЗЛ: позитивно впливає на функцію дихання (покращує бронхіальну прохідність, зменшує гіперінфляцію легень, оптимізує структуру загальної ємності легень); значно зменшує задишку - найбільш обтяжливий симптом у хворих на ХОЗЛ; підвищує фізичну витривалість; покращує загальний стан здоров'я та якість життя хворих; зменшує кількість загострень захворювання та числа госпіталізацій. Отже, регулярне лікування інгаляційними бронхолітиками пролонгованої дії більш ефективне і зручне, ніж терапія бронхолітиками короткої дії, але дещо більш вартісне. Ксантини мають менш виражену бронхолітичну дію, потенційно токсичні. У той же час, крім можливої додаткової бронходилятації, ксантини спричиняють деякий протизапальний ефект, підвищують силу дихальних м'язів. Ксантини є бронхолітиками другого вибору і можуть з метою підвищення ефективності лікування додаватись до попередньо призначених бронхолітиків першого вибору (b2-агоністів і/або холінолітиків) при важкому і дуже важкому перебігу ХОЗЛ. Глюкокортикостероїди. Роль ГКС при ХОЗЛ значно менш виразна ніж при БА. В базисній терапії ХОЗЛ призначаються інгаляційні ГКС за специфічними показаннями. Оральні ГКС рекомендується призначати тільки при загостреннях ХОЗЛ. Довготривале призначення оральних ГКС в базисній терапії ХОЗЛ не рекомендується, зважаючи на відсутність наявної вигоди, небажані системні наслідки і побічну дію такої терапії (стероїдна міопатія, м'язева слабкість, зниження функціональних можливостей, легенева недостатність...). Інгаляційні ГКС призначаються в довготривалій базисній терапії ХОЗЛ (у хворих III, IV стадій захворювання, при ОФВ1 < 50 % належних, частих 3 та більше за останні три роки, загостреннях). При цьому зменшується частота тяжких загострень, кількість госпіталізацій, покращується загальний стан здоров'я та якість життя хворих, знижується смертність обумовлена всіма причинами при ХОЗЛ. Комбінація інгаляційних ГКС і b2-агоністів пролонгованої дії більш ефективна, ніж кожний з компонентів окремо. Схема фармакотерапії хворих на ХОЗЛ в залежності від стадії тяжкості захворювання Інше фармакологічне лікування: протизапальні засоби нестероїдної дії (фенспірида гідрохлорид) призначаються при нетяжких загостреннях та в складі базисної терапії на протязі 2 - 5 місяців після загострення ХОЗЛ; протигрипозна вакцинація може зменшити тяжкість загострення та смертність хворих на ХОЗЛ. Антиоксиданти: ацетилцистеїн зменшує частоту загострень. Рекомендується призначати пацієнтам із частими загостреннями, анамнезом тяжкого паління. Антибіотики показані у випадку доведеного інфекційного загострення ХОЗЛ. Реабілітація хворих на ХОЗЛ Реабілітаційні програми повинні бути довготривалими, включати фізичний тренінг, консультації щодо харчування, навчання та підтримку хворих. Оксигенотерапія. Питання про необхідність оксигенотерапії у хворих на ХОЗЛ вирішується з урахуванням ступеня тяжкості захворювання, вираженості клінічних симптомів, повноцінності та ефективності базисної терапії, ступеня легеневої недостатності та кисневого балансу крові. Хірургічне лікування. Булектомія у разі наявності емфізематозних бул призводить до зменшення задишки і покращання ФЗД. Перед хірургічним втручанням необхідно дослідити ФЗД, газообмін та визначити щодо його показності та безпечності. Загострення ХОЗЛ Загострення ХОЗЛ поділяють на інфекційні та неінфекційні. Більшість загострень викликаються інфекційними агентами, збільшенням забрудненості оточуючого середовища, некоректним проведенням базисної терапії, оксигенотерапії. Алгоритм ведення загострення ХОЗЛ в амбулаторних умовах - ініціювати або посилити бронхолітичну терапію (більша доза та частота прийому, поєднання різних бронхолітиків (b2-агоністи, холінолітики), застосування небулайзера або спейсера); - при інфекційному загостренні додати антибіотики; - повторна оцінка стану; - при покращанні симптомів та ознак загострення продовжити призначене лікування, по закінченні загострення - переглянути базисну терапію; - якщо покращання симптомів не спостерігається, додати оральні ГКС (30 - 40 мг преднізолону на 10 днів); - повторна оцінка стану; - при покращанні стану по закінченні загострення - переглянути базисну терапію; - при погіршенні ознак / симптомів загострення - госпіталізувати хворого. Показання для госпіталізації при загостреннях ХОЗЛ - значне погіршення інтенсивності симптомів (наприклад, раптовий розвиток задишки у спокої); - тяжкий перебіг захворювання поза загостренням; - наявність нових фізикальних ознак (цианоз, периферичні набряки); - низька відповідь на початкову терапію загострення; - виражені супутні захворювання; - поява нападів аритмії; - погіршення стану свідомості; - непевна діагностика, неможливість достовірно верифікувати діагноз; - старечий вік; - незадовільне домашнє утримання. Про інфекційне загострення в першу чергу свідчить підвищення ступеня гнійності мокроти. Також посилюється задишка й збільшується кількість мокроти. При виборі антибактеріальної терапії необхідно орієнтуватися на такі критерії як вік пацієнта, частота загострень впродовж останнього року, наявність супутньої патології та рівень показника ОФВ1. У хворих молодше 65 років, з частотою загострення ХОЗЛ менше 4 разів на рік, за відсутності супутніх захворювань і ОФВ1 більше 50 % від належного значення основними збудниками є H. influenzae, S. pneumoniae, M. catarrhalis і атипові мікроорганізми. У якості антибіотика вибору рекомендують амінопеніцилін (амоксицилін) або макролід, або респіраторний фторхінолон для перорального прийому, який призначається при нефективності бета-лактамів і макролідів, або алергії до них. У пацієнтів старше 65 років, з частотою загострення ХОЗЛ 4 і більше протягом року, з наявністю супутніх захворювань і ОФВ1 в межах 30 - 50 % від належних значень основними збудниками є H. influenzae, представники сімейства Enterobacteriaceae, а також S. pneumoniae. Тому у якості препаратів вибору повинні застосовуватися захищений амінопеніцилін, або цефалоспорин II покоління, або респіраторний фторхінолон для перорального прийому. При ОФВ1 менше 30 % від належного значення, частих курсах антибактеріальної терапії (більше 4 разів у рік) і необхідності в постійному прийомі кортикостероїдів причиною загострення ХОЗЛ може бути P. aeruginosae. У зв'язку з цим рекомендується парентеральне застосовування фторхінолону II покоління (ципрофлоксацин) або респіраторного фторхінолону левофлоксацину у високій дозі, або b-лактаму з антисиньогнійною активністю в комбінації з аміноглікозидом. Незважаючи на те, що ХОЗЛ є прогресуючим захворюванням, правильно підібрана і вчасно призначена терапія та реабілітація може значно уповільнити прогресування бронхообструкції, зменшити частоту і тяжкість загострень, запобігти розвитку ускладнень і системних наслідків, покращити якість життя хворих.


text: Портрет Миколи Рєпніна. Копія з роботи Йозефа Горнунга 1843-1844. Полотно, олія. 63x50. Микола Григорович Рєпнін-Волконський (1778—1845) — князь, державний діяч, малоросійський військовий губернатор, старший брат декабриста Сергія Волконського, батько Варвари Рєпніної. У маєтку Рєпніних в Яготині Шевченко бував не раз. Тут художник виконав автопортрет і портрет онуків князя Варі та Василька. Про замовлення Шевченкові копій із портрета князя розповіла Варвара Рєпніна у листі до Шарля Ейнара від 27 січня — 19 березня 1844 року: "...я поїхала з батьками у Седнів. За час нашої відсутності Шевченко знову побував у Яготині, в мого брата і моєї невістки, щоб подивитись портрет, писаний Горнунгом, оскільки йому замовили дві копії з цього портрета". Йдеться про портрет Миколи Рєпніна, який виконав у 1841 році швейцарський художник Йозеф Горнунг підчас перебування Миколи Рєпніна у Швейцарії. Оригінал портрета зберігається в музеї. Шляхом аналізу подій, описаних у вищезгаданому листі Варвари Рєпніної, встановлено, що обидві копії виконав Шевченко між 16 жовтня 1843 — 9 січня 1844 року на замовлення Григорія Тарновського й Олексія Капніста. В музеї експонується копія, що належала Капністові. Порівняння копії з оригіналом засвідчує непересічну майстерність Шевченка як художника-копіїста.


text: Морфологія (біологія) Морфологія в біології — форма та структура організму[1][2], включаючи аспекти зовнішньої форми, картини та кольору забарвлення, розташування та структури внутрішніх частин, таких як скелету та органів. Часто термін поділяється на анатомію (внутрішню будову) і ейдономію (зовнішню будову) та використовується у контрасті з терміном «фізіологія», що посилається на метод функціонування організму та його частин. |Це незавершена стаття з біології. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Поняття і структура методу економічної теорії та його вихідний елемент. Термін «метод» походить від грецького слова «methodas», яке означає шлях до чогось, шлях пізнання (або дослідження), вчення, теорія. У найбільш загальному, філософському значенні метод означає засіб пізнання як певну сукупність або систему прийомів і операцій з метою мисленого відтворення предмета, що вивчається. Метод економічної теорії — шлях пізнання системи економічних відносин у їх взаємодії з розвитком продуктивних сил, мисленого відтворення цієї взаємодії в теорії діалектики. Система таких прийомів і операцій не може бути довільною, вона повинна узгоджуватися з об'єктивними законами розвитку дійсності. Тому цю систему прийомів, способів пізнання і перетворення світу вивчає наука методологія (від грецьких слів «metodos» і «logos» — «слово», «поняття», «вчення»). Головними елементами методу економічної теорії є: 1) філософські та загальнонаукові принципи (розвитку, суперечності, взаємодії, об'єктивності, аналізу й синтезу, системності тощо); 2) закони діалектики (закон єдності та боротьби протилежностей, закон кількісно-якісних змін і закон заперечення заперечення); 3) категорії діалектики (кількість і якість, сутність і явище, зміст і форма та ін.); 4) закони і категорії економічної теорії (закони вартості, грошового обігу тощо; категорії «вартість», «гроші», «прибуток» та ін.). Три перші структурні елементи діалектичного методу дослідження не механічно накладаються на економічні явища і процеси, що вивчаються, а відображаються через предмет і метод економічної теорії як науки. При цьому вони набувають специфічних форм застосування. Так, принцип суперечності є формою боротьби між речовим змістом суспільного способу виробництва (або продуктивними силами) та його суспільною формою (або відносинами економічної власності). Метод абстракції — найпростіший елемент діалектичного методу пізнання економічних явищ і процесів. Він, по-перше, означає відмову від поверхових, несуттєвих сторін явища з метою розкриття його внутрішніх, суттєвих, сталих і загальних зв'язків, справжньої тенденції руху. По-друге, цей метод передбачає необхідність розгляду певних економічних явищ і процесів під певним кутом зору. Метод абстракції тісно пов'язаний з поняттям конкретного. Конкретним є цілісний об'єкт в єдності його різноманітних сторін, властивостей, рис. Кожна з цих сторін за допомогою методу аналізу (тобто розчленування цілого на окремі складові частини, елементи), з'ясування їх сутності через принцип суперечності може бути розкрита у певному окремому визначенні. Тому важливим елементом діалектичного методу пізнання економічних явищ і процесів є метод сходження від абстрактного (простого, що є однією зі сторін, клітинок цілого) до конкретного (складного, цілого). Конкретне може бути розкрите в багатьох визначеннях, у синтезі (узагальненні) одержаних за допомогою абстракції окремих визначень. Принцип суперечності є ядром, найважливішим елементом діалектичного методу дослідження економічних явищ і процесів. Так, товар — це єдність двох протилежних сторін: споживчої вартості й вартості, суспільний спосіб виробництва — єдність продуктивних сил і відносин економічної власності (або виробничих відносин). У процесі взаємодії таких суперечностей (їх взаємовпливу, взаємозв'язку, взаємної боротьби тощо) відбувається розвиток економічних явищ і процесів, а єдність і боротьба таких суперечливих сторін є джерелом їх еволюції. Щоб дослідити певне економічне явище, всю економічну систему на різних етапах їх еволюції, необхідно застосувати принцип історизму та інші елементи діалектики. Західні економісти для з'ясування сутності різноманітних економічних явищ і процесів також використовують метод абстракції, аналізу і синтезу, індукції та дедукції тощо. Водночас вони більшою мірою вдаються до моделювання майбутніх вчинків людей, до діаграм, графіків, математичних формул, застосовують принцип граничності (використання граничних величин) і теорію оптимуму. Раціональні засоби й методи економічного аналізу в працях західних науковців. До таких методів належить створення моделей майбутніх вчинків людей. При цьому не враховуються деякі деталі реального стану справ, а увагу концентрують на головному. Цінність моделі залежить від того, якою мірою використані у ній найважливіші дані, що, у свою чергу, дає змогу перевірити її правильність. Економічні дані слід використовувати у вигляді таблиць, графіків і рисунків (діаграм). Важлива роль в економічному аналізі належить структурним даним. Так, при вивченні проблем безробітних враховують такі дані, як вік безробітних, регіон, галузь промисловості тощо. Широко використовують індекси (які відображають дані щодо базисного показника), номінальні та дійсні змінні (наприклад, дані про номінальну та реальну заробітну плату), реальні та відносні ціни, провадять емпіричні дослідження (вивчають дані, зібрані за різні періоди). В економіка є окремий розділ — економетрика, мета якої — визначення взаємозв'язків на основі економічних даних. П. Самуельсон вважав, що в економічному аналізі необхідно абстрагуватися від нескінченної кількості деталей, створювати прості гіпотези та схеми і з їх допомогою узагальнювати безліч фактів. Критерієм обґрунтованості теорії, на його думку, є її корисність для пізнання дійсності, що вивчається. Важливо при цьому, щоб теорія і спостереження, індукція і дедукція не суперечили одне одному, щоб аналіз був підпорядкований певній системі. В економіка важливою ланкою методології для аналізу економічних відносин є їх персоналізація, суб'єктивна оцінка індивідом явищ та процесів. Така оцінка набула завершеності при визначенні вартості товару чи послуги в теорії граничної корисності. Звідси й назва методу — принцип граничності. У цьому разі економічна наука виходить з більш загального методологічного підходу — використання граничних величин і теорії оптимуму. При цьому на перше місце висувається не належність до певного соціального прошарку, класу, а продуктивність діяльності кожної окремої людини. Близьким до суб'єктивної оцінки людиною тих чи інших явищ і процесів є використання в економіка психологічних оцінок. Так, відомий англійський економіст Дж. Кейнс сформулював основний психологічний закон, згідно з яким люди «схильні, як правило, збільшувати споживання зі зростанням доходів, але не такою мірою, якою зростає дохід». Якщо політична економія найбільше уваги приділяє з'ясуванню сутності економічних законів і категорій, то в економіка, не відкидаючи необхідності вивчення законів (при цьому закони розглядаються як такі, що діють лише в середньому, зі значними коливаннями навколо цього середнього), головним предметом економічного аналізу вважають відхилення від середнього, з'ясування закономірностей цих відхилень. У західній економічній науці відкидають моністичний принцип, підхід (наприклад, єдиним джерелом вартості в політичній економії є праця, звідси й назва трудової теорії вартості), дотримуються плюралістичного, тобто багатофакторного підходу. Так, згідно з функціональною теорією ринку теорія витрат виробництва, з одного боку, і теорія граничної корисності — з іншого, є лише окремими ланками загальної теорії вартості. Англійський економіст А. Маршалл з цього приводу навів відоме порівняння витрат виробництва і корисності з двома лезами ножиць: «Ми могли б з однаковим правом сперечатися про те, регулюється вартість корисністю чи витратами виробництва, як і про те, розрізає аркуш паперу верхнє чи нижнє лезо ножиць». Щоб визначити вартість, необхідно використати метод взаємного й одночасного визначення обох цінностей, тобто в процесі взаємодії розглянути корисність і витрати як рівноправні сили. У функціональній теорії економічні явища аналізуються не шляхом переходу від розкриття сутності до форм її вияву, до поверхових явищ, а шляхом взаємозалежності та взаємного визначення. Вона справедливо визнає, що жодна категорія не є абсолютною, тобто не має незмінного характеру. В цьому функціональна теорія цілком збігається з вимогами діалектичного методу. Ця теорія передбачає заперечення абсолютних (тобто незмінних) категорій, зокрема перехід від категорії абсолютної, кардинальної корисності до відносної (ординарної) корисності, що відкриває шлях до кількісного аналізу споживчих вартостей. У ширшому аспекті наголошується на кількісних зв'язках в економіці при використанні методу міжгалузевих балансів, або методу «витрати-випуск», розробленого відомим американським економістом В. Леонтьєвим. Сучасна західна економічна наука значною мірою використовує аналіз законів, які відображають статичну рівновагу економічної системи (своєрідну миттєву фотографію потреб, ресурсів, технологій тощо), і законів, що відображають явища в динаміці, в процесі еволюції. Так, закон спадної продуктивності має сенс лише у статичній моделі економічного розвитку, її використання називають ще нерівноважним методом, на відміну від статичного, або рівноважного. Найповніше цей метод розроблено у працях американського економіста Й. Шумпетера. У політичній економії має місце також поділ економічних законів відповідно на закони функціонування і закони розвитку, але цей поділ використовується недостатньо. Запитання. Завдання 1. Що є предметом економічної теорії? 2. Які основні відмінності економіка від політичної економії? 3. Що таке економічна система та яка її структура? 4. З яких елементів складаються продуктивні сили? 5. Що таке власність, економічна власність, і чим економічна власність відрізняється від економічних відносин? 6. Охарактеризуйте технологічний спосіб виробництва. 7. Які основні функції економічної теорії? 8. Дайте визначення економічного закону, назвіть основні типи цих законів. 9. Які найважливіші елементи діалектичного методу пізнання?


text: Нагадування для пенсіонерів, які працюють, проживають або навчаються на території гірського населеного пункту! Управління Пенсійного фонду України в Косівському районі повідомляє, що відповідно до статті 6 Закону «Про статус гірських населених пунктів в Україні», особам, які отримують пенсію та працюють, проживають або навчаються на території гірського населеного пункту, розмір пенсій збільшується на 20 відсотків. Перелік населених пунктів, яким надано статус гірських, визначено постановою Кабінету Міністрів України No647 від 11.08.1995 року. Трапляються випадки, коли зазначені особи не повідомляють органи Пенсійного фонду України про переселення до населеного пункту, якому не надано статус гірського, і у зв’язку з цим, виникає переплата пенсії. Нагадуємо, що відповідно до діючого законодавства, пенсіонери зобов’язані своєчасно повідомляти органи, що призначають та виплачують пенсію про прийняття на роботу, звільнення з роботи, зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші обставини, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення. Галина ДЕВДА, заступник начальника управління Пенсійного фонду у районі. Квітень 16, 2014 | Переглядів: 47 Коментувати Здравствуйте! Я пишу эти строки в час тяжелейших испытаний для украинского народа, когда решается судьба вашей многострадальной страны. Аннексировав Крым, российский имперский монстр не успокоился, а продолжает, жадно облизываясь, смотреть на юго-восток Украины. Как говорит русская пословица, аппетит приходит во время еды. Инспирированные Кремлём массовые беспорядки и “подогрев” сепаратистских настроений в левобережной части Украины имеют своей целью только одно — получить повод для вооружённого вторжения сюда под предлогом пресловутой “защиты русскоязычного населения”. На наших глазах осуществляется сценарий насильственного расчленения Украины. Общественное мнение в России готовилось к этому уже давно. В различных СМИ на протяжении последних лет всячески доказывалось, что Украина — неполноценное, нелегитимное, искусственное государство. Так в журнале “Москва” открыто заявлялось: “Нынешняя украинская государственность, служащая препятствием восстановлению русского единства, представляет некое злокачественное образование на теле Русского мира” (No6, 2013 г. ). Читати далі → Квітень 15, 2014 | Переглядів: 69 Коментувати По всій країні планують, а подекуди вже встановлюють пам’ятники героям Небесної Сотні, але їх зруйнує плин часу. Пам’ять про героїв має бути вічною. її треба передавати з покоління у покоління, адже ті, хто загинув під час Євромайдану, заслужили на вічну повагу. Вони поклали своє життя за нас з вами, щоб ми і наші нащадки жили в кращій державі, були вільними. Люди героїчно йшли під кийки і кулі, не боячись смерті, а дивлячись їй у вічі, мріяли, що все зміниться навколо нас, а головне — ми змінимо себе. Але чи спроможні ми сплатити свої борги перед Небесною Сотнею? Ламати систему можна довго, але почати мислити чесно, вільно й по-новому треба швидко. Ми фінансово підтримуємо сім’ї героїв, які загинули в бою з антихристом (довго підбирав слово, яким назвати тих, хто вбивав і калічив людей на майдані, і зважаючи на те, що нецензурне слово не опублікують зупинився на «антихристах»). Герої заслужили, щоб їхні сім’ї жили забезпечено і безтурботно. Але чи складемо ми основний іспит перед своїми дітьми, а головне — перед дітьми-сиротами, які втратили своїх рідних на Майдані? Чи зможуть діти у майбутньому не знати таких слів як «корупція», «хабар», «кумівство» і «блати»? Читати далі → Квітень 14, 2014 | Переглядів: 136 Один коментар Співробітники Косівського районного відділу Управління ДСНС України в Івано-Франківській області постійно проводять з місцевим населенням бесіди, спрямовані на запобігання виникнення пожеж та загибелі і травмуванні на них людей. Вогнеборці вкотре нагадують громадянам правила пожежної безпеки та наголошують на необхідності неухильно їх дотримуватися. Зокрема, минулими днями працівники служби цивільного захисту Косівщини проводили агітаційно-профілактичні заходи в житловому секторі села Космач. Жителів села інформували про основні надзвичайні події та пожежі, які сталися в Косівському районі впродовж 2014 року, причини їх виникнення та наслідки від них; надали роз’яснення щодо дотримання елементарних та важливих правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення та електрообігрівальних приладів, використанні відкритого вогню та курінні, утримання електропроводки в належному протипожежному стані. Читати далі → Квітень 13, 2014 | Переглядів: 68 Коментувати З метою створення зручних і сприятливих умов під час отримання адміністративних послуг громадянами, суб’єктами господарювання, забезпечення відкритості інформації про діяльність органів виконавчої влади в Косівському районі створено Центр надання адміністративних послуг районної державної адміністрації, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 13, І поверх, м. Косів, Івано-Франківська область, 78600. Тел. (03478) 2-22-39 Читати далі → Квітень 13, 2014 | Переглядів: 67 Коментувати Під таким девізом в рамках Тижня знань безпеки життєдіяльності 11 квітня в загальноосвітніх закладах села Космач співробітники Косівського районного відділу Управління ДСНС України в Івано-Франківській області провели з учнями відкриті тематичні уроки. Вогнеборці навчали школярів правилам пожежної безпеки та безпеки життєдіяльності. Діти дізналися про небезпечність ігор з сірниками; як не спричинити небезпечні ситуації, перебуваючи вдома без дорослих; що найчастіше призводить до пожеж у побуті та як правильно поводитись при їх виникненні. Також, учням довели статистику пожеж на Косівщині та причини їх виникнення і звернули увагу на те, як діяти при виявленні вибухонебезпечних предметів. Читати далі → Квітень 12, 2014 | Переглядів: 82 Коментувати