text: Меркет Меркет (швед. Märket) — скелястий острівець у Балтійському морі у складі Аландських островів, розташований між Швецією та Фінляндією, площею близько 30.000 м2, без постійного населення. Найзахідніша точка Фінляндії. Найменший розділений кордоном острів у світі. Це також єдине місце де Швеція межує на суходолі з автономною шведськомовною провінцією Фінляндії — Аландські острови. Окрім того тут проходять кордони шведських провінцій Стокгольм та Уппсала. Зміст Найближчий сусідній до острова Меркет суходіл знаходиться на північному заході на відстані 1100 метрів — риф Меркетшаллар (Швеція), довжиною близько 100 метрів. Відстань від острова Меркет до материкового узбережжя Фінляндії становить 130 км. Розміри острова Меркет складають приблизно 350 метрів в довжину та 150 метрів в ширину, загальна площа близько 3 гектарів. Завдяки цьому острів вважається найменшим морським островом поділеним між двома країнами[1]. Найвища точка острова (за винятком штучних споруд) знаходиться приблизно 2 метри над рівнем моря. На північному березі острова знаходяться два місця для висадки, обладнані закріпленими в камені металевими кільцями для прив'язування шлюпок. Острів складений вулканічними породами — діабазами, віком приблизно 1.265 мільйонів років. З огляду на довготривалий підйом земної поверхні, характерний для території Скандинавського півострова, острів Меркет росте над рівнем моря щороку в середньому на 5.5 міліметра. Тому, порівняно з першими вимірами 1810 року площа острова збільшилась майже на 30 %: він став довшим на 80 метрів та ширшим на 30 метрів і продовжує збільшуватись. [2]. Рослинність острова дуже бідна оскільки відсутні джерела прісної води та внаслідок частого затоплення острова морем. В таких умовах тут змогли вижити лише стійкі рослини-галофіли. Проведене 1998 року дослідження виявило 23 види рослин, серед них: тонконіг лучний (Poa pratensis), жовтець їдкий (Ranunculus acris), підбіл звичайний (Tussilago farfara), три види очеретів, а з дерев'янистих рослин — карликова форма верби білої (Salix alba). Води довкола острова багаті рибою, придатної як для промислового, так і для спортивного лову. Основними об'єктами промислового лову є салака (Clupea harengus membras) та балтійський шпрот (Sprattus sprattus balticus). Окрім того, іноді ловлять камбалу та сьомгу (Salmo salar). Острів Меркет є частиною архіпелагу Сігнілскар-Меркет, що з 28 травня 1974 року оголошено Рамсарським водно-болотним угіддям міжнародного значення, і тому його природне середовище підлягає охороні[3]. На фінській частині острова побудовано маяк та господарські споруди, починаючи з 1979 року маяк працює в автоматичному режимі — без постійного персоналу. При будівництві маяка (1885) не існувало чіткої топографічної карти острова, яка б точно вказувала приналежність його частин Швеції та Фінляндії. Пізніше з'ясувалось, що маяк збудовано на шведській території. Результатом дипломатичних переговорів стала зміна кордону між Швецією та Фінляндією на острові у 1985 році. Завдяки новому перебігу кордону маяк опинився на фінській території та його сполучено з рештою фінської території вузькою смугою суходолу. Попри це площі територій острова та ділянки узбережжя, що належать кожній з країн не змінились, адже це було необхідним для дотримання незмінності рибальських зон у навколишніх водах[2]. Результатом дотримання таких умов та обміну територій стало одне з найнезвичніших креслень державного кордону на такій малій ділянці суходолу (див. карту). Кожні 25 років офіційні представники Швеції та Фінляндії переобчислюють проходження кордону, та проводять нову демаркацію. Востаннє це відбулось в серпні 2006 року[4]. Оскільки маяк автоматизовано, його технічні будівлі не використовуються. На теперішній час (2008) споруди потребують ремонту, кошти для цього збирає фінська ініціативна група. Серед радіоаматорів острів Меркет є одним з популярних місць для виходу в ефір. Оскільки найвища точка острову не перевищує двох метрів і острів як правило залитий водою та внаслідок відсутності причалу його щорічно може відвідати лише 1-3 радіоекспедиції. Переважно радіоаматори виходять в ефір з фінської частини острова, яка має спеціальний статус частини Фінляндії, що знаходиться між двома країнами — Швецією та автономною провінцією Аландські острови — визнаною серед радіоаматорів, за окрему країну. Префіксом радіопозивного при роботі радіопередавача з острова Меркет є OJ0. - 2007 Radio DXpedition to Märket - Карта, відцентрована за островом Меркет - Острів Меркет на веб-сайті Шведського товариства знавців маяків - Joint border survey between Finland and Sweden in progress, Helsingin Sanomat (International Edition). - Аерофотознімок острова Меркет


source: fineweb

text: Українсько-Американська Програма запобігання вродженим вадам розвитку Біоетичні проблеми медичної генетики і репродукції людини Огляд матеріалів доповідей, заслуханих на засіданні секції "Біоетичні проблеми медичної генетики і репродукції людини" І національного конгресу з біоетики (Київ, 17-20 вересня 2001 р.). Ключові слова: біоетика, генетика, репродукція. З розвитком науки, широким застосуванням новітніх технологій, зокрема інформаційних, біотехнологічних, розкриттям геному людини і появою принципової можливості використання методів клонування клітин і цілого організму, виникла нагальна необхідність повернутись до етичних принципів, розглядати ці досягнення з біоетичних позицій. Хоча дефініції щодо біоетики до сьогодні не існує: одні вчені вважають, що це наука, а інші-не розглядають її "точною наукою з набором аксіом, рекомендованих правил для всіх випадків життя" (М. М. Кисельов). На думку академіка Ю. І. Кундієва, біоетика - "це не тільки сучасний етап розвитку медичної етики та деонтології, а й порівняння можливостей медицини та біології з правами людини та пошук шляхів гуманізації медицини, досягнення справедливості". Професор В. Вертелецький (США) вважає, що біоетика повинна мати відношення до усіх форм живого протягом багатьох поколінь. Особливого значення біоетика набуває при розгляді проблем сучасної генетики і репродукції. На думку В. Ф. Чешка, "набуваючи соціальної значимості, наукова проблема переміщується зі сфери точних наук у сферу політики, етики, ідеології і т.п." "Ріст соціального значення наукової етики, у цілому, і біоетики, зокрема, у сучасній ментальності відбиває загострення загальної проблеми еволюції системи наука-соціум: яким чином механізми і норми, що регулюють соціальні відношення, можуть впливати і регулювати пізнання і взаємодію людини з навколишнім світом". 17-20 вересня 2001 року в м. Києві відбувся Перший національний конгрес з біоетики, на якому були висвітлені різні аспекти цієї проблеми. Зокрема, значне місце у програмі конгресу було відведено медичній генетиці і репродукції: 2 доповіді на пленарних засіданнях, 15 - на двох секційних засіданнях та 16 стендових доповідей. Урочисте відкриття конгресу Віце-Президент АМН України проф. Ю.І. Кундієв В рамках Українсько - Американської Програми запобігання вродженим вадам розвитку (керівник - професор В. Вертелецький) розробляються і впроваджуються сучасні технології, спрямовані на профілактику цієї патології у дітей. Лише у 2000 році в Україні в системі медико - генетичної служби було перервано 458 вагітностей, де пренатально діагностовані та у подальшому патанатомічно верифіковані вади невральної трубки (Н. О. Зимак-Закутня і співавтори). І це в той час, коли існують сучасні ефективні методи запобігання цим вадам, зокрема, застосування фолієвої кислоти спроможне попередити народження дітей з вказаною патологією на 88-92%. Більше того, у цивілізованих країнах сьогодні широко застосовується збагачення харчових продуктів фолієвою кислотою. Саме в цьому проявляються такі постулати біоетики: До речі, останній постулат знайшов відображення у проекті "Етичного кодексу українського лікаря", прийнятого до обговорення Конгресом. Формуючи базу даних в ході моніторингу вроджених вад розвитку, надзвичайно важливим є їх достовірність і коректність (Л. С. Євтушок і співавтори), причому ці дані повинні бути, з одного боку відкритими, з іншого - необхідно зберігати їх конфіденційність щодо сім'ї та даного пробанда. У цьому зв'язку, слід відмітити, що усі персональні матеріали бази даних є виключно власністю місцевих (обласних) органів управління охорони здоров'я. п. Н.О. Зимак-Закутня, зав. медико-генетичною консультацією Хмельницького пологового будинку п. Л.С. Євтушок, медичний директор Українсько-Американської Програми запобігання вродженим вадам розвитку Останні принципи повинні виконуватися на всіх етапах динамічного спостереження за дітьми з вродженими вадами розвитку (Т. В. Віговська і співавтори). Історії хвороб дітей є конфіденційними, проте лікар іноді змушений збалансовувати інтереси батьків, пробанда та офіційні вимоги стосовно даної інформації. Особливо це важливо при виконанні телемедичних консультацій: принцип конфіденційності у поєднанні з відкритістю залишається незмінним. Необхідно відмітити, що на сьогоднішньому етапі медико-генетичного консультування набуває все більшого значення рання (в тому числі і пренатальна) діагностика вроджених вад розвитку. Остання породжує ряд проблем, які необхідно вирішувати, не викликаючи конфронтацію між правами вагітної жінки та її плодом (І. Ю. Гордієнко). Разом з тим, складною залишається проблема псевдопозитивних і псевдонегативних результатів пренатального ультразвукового дослідження вроджених вад (В. Л. Жарко і співавтори). Аналогічні питання виникають і в результаті використання інвазивних методів (біопсія хоріона, плацентоцептез, амніоцентез). Високий професійний рівень дослідника, його коректність і моральне обличчя можуть сприяти тому, що у кожному випадку обов'язково буде враховуватися право на життя ненародженої дитини. п. Т.В. Віговська, директор моніторингу Українсько-Американської Програми запобігання вродженим вадам розвитку п. В.Л. Жарко, зав. медико-генетичною консультацією Херсонської обласної дитячої клінічної лікарні Медико-генетичне консультування само по собі сприяє профілактиці вроджених вад розвитку. На прикладі сліпоти, як і глухоти, можна простежити цю проблему (М. М. Сергієнко і співавтори). Безперечно, можна погодитися з авторами, які вважають проблему профілактики генетично зумовленої сліпоти етичною і пропонують масовий скринінг новонароджених з метою підвищення рівня діагностики та ранньої адаптації таких дітей до навколишнього середовища, умов проживання та спілкування з людьми. Цілком правильно піднімається це питання. В Україні абсолютно неетичним є пізнє виявлення дітей з вродженою глухотою, яка відбивається на фізичному та розумовому розвитку пацієнтів. Застосування сучасних хірургічних технологій, особливо у дітей з вродженими вадами розвитку, в певній мірі сприяє соціальній і побутовій адаптації хворих (Ю. О. Орлов). Але, разом з тим, залишається низка етичних проблем, які вимагають свого вирішення. Важко не погодитися з автором, що необхідно більше уваги приділити запобіганню цієї патології та ранній її діагностиці. Певний досвід у вирішенні цих проблем є в плані діагностики і лікування хворих на фенілкетонурію. За останні 10 років скринінг новонароджених на цю патологію проводився лише у 70% новонароджених (Н. О. Афанас'єва і співавтори). І, очевидно, єдиним регіоном України, де постійно ведеться масовий скринінг на ФКУ, є Автономна Республіка Крим. І, як результат, з 1993 року тут не було випадків пізнього виявлення захворювання. Тим не менше, автори відмічають ряд етичних проблем в цій царині: Останній аспект є особливо актуальним і при народженні немовлят із порушенням статевої функції (Ю. С. Коржинський). Адже зволікання з визначенням статі або зміна статі, визначеної в момент народження, часто викликає несприйняття батьками та близькими родичами дитини. п. Н.О. Афанасьєва, зав. Кримським республіканським медико-генетичним центром Учасники когресу під час перерви У випадках нефроуринарних аномалій, коли проводиться ультразвукове дослідження плода, важливим є вирішення питання про долю останнього (Л. Л. Фащук і співавтори). Запропонована авторами класифікація дає можливість вибрати оптимальну тактику і, тим самим, в більшості випадків надати своєчасну допомогу новонародженим чи навіть плодам в антенатальному періоді. Але треба мати на увазі, що помилкова лікувальна тактика в деяких випадках може призвести до необгрунтованого оперативного втручання. В той же час, затримка лікування сприятиме появі інвалідності дитини. Законодавче забезпечення медико-генетичної служби, активна робота громадських організацій (наприклад, Альянсу з запобігання вродженим вадам розвитку) може в значній мірі сприяти вирішенню цих проблем. Разом з тим, є нагальна необхідність реформування медико-генетичної служби, підвищення ефективності її роботи, спрямування її діяльності на застосування адекватних заходів преконцепційної профілактики і пренатальної діагностики стану плоду, своєчасне вирішення питання про можливість постнатальної корекції вад розвитку або порушень обміну речовин. На думку С. В. Демідова і Є. І. Александрової, біоетичні проблеми в сучасній медичній генетиці пов'язані з великими можливостями детекції мутантного гена при тій чи іншій патології та визначення схильності до поширених мультифакторіальних захворювань (шизофренія, хвороба Альтцгеймера, тощо). Проте розробка програм генетичного тестування населення з метою профілактики та підвищення ефективності лікування багатьох захворювань вимагає всебічної підготовки законодавчих актів, які, з одного боку, регламентують права громадян, що проходять генетичне тестування, а з іншого боку, визначають обов'язки персоналу медичних установ та страхових компаній, які виконують скринуючі програми (Л. А. Лівшиць). На думку автора, важливим етапом впровадження нового законодавства з генетичного тестування має стати широка просвітницька програма як для медичного персоналу, так і для громадськості в засобах масової інформації. Саме тому важко не погодитися з Н. В. Бородай, яке звертає особливу увагу на необхідність реформування служби медико-генетичного консультування, перед якою сьогодні розширюються проблеми соціально-етичного характеру: прогноз дефектного потомства, відношення до аборту і контрацепції, а в майбутньому - моральні основи генної інженерії, відношення інституту шлюбу і сім'ї до нових проектів сексуального і клонального розмноження людей. Автор справедливо застерігає, що природа кожної людини універсальна і глибоко індивідуальна, а в поняття здорової людини входить її соматичний стан, психічне здоров'я та соціальні аспекти. Щодо проблеми репродукції людини, то слід підкреслити, що в Україні останнім часом створена мережа установ, які надають допомогу неплідним сім'ям, використовуючи при цьому сучасні високоефективні технології. У наступному 2002 році очікується народження мільйонної дитини при застосуванні допоміжних репродуктивних технологій. І хоча використання допоміжних репродуктивних технологій досягло значного прогресу, слід зазначити, що й воно має своїх противників. Як вважають Г. В. Гринаш і співавтори, такий прогрес призводить до "постійної переваги техніки над етикою, з одного боку, і постійного та щораз глибшого знецінення гідності людського розмноження та ембріону людини, з іншого, тобто відбувається процес деградації гідності самої людини". Таке зауваження, безперечно, категоричне, але враховувати його доречно. І переважна більшість фахівців, що займаються лікуванням непліддя, це добре розуміють. Команда Українсько-Американської Програми запобігання вродженим вадам розвитку серед учасників конгресу Як справедливо відмітив В. Д. Зукін, на кожному етапі розвитку сучасних технологій існують конкретні етичні проблеми, але їх опрацювання в кінці кінців є лише етапом для їх реалізації в юридичних термінах. Саме тому етична оцінка сучасних репродуктивних технологій повинна бути реалізована у вигляді закона, який би регулював репродукцію людини. Автор відмічає основні питання, на які необхідно відповісти при розробці етичних норм. Це: На думку Р. В. Соболєва, базовим етичним питанням допоміжних репродуктивних технологій були і залишаються права і привілеї неплідних пацієнтів, зокрема на отримання фінансової допомоги. Інша проблема - це відношення до особистої інформації, де існує межа між необхідним знанням у людей, що безпосередньо не беруть участі в лікуванні даного пацієнта, та порушенням прав останнього. При використанні допоміжних репродуктивних технологій широко впроваджується комплекс методів доімплантаційної діагностики спадкової патології. Більше ніж десятирічний досвід застосування такої технології в 17 країнах світу сьогодні дає можливість діагностувати понад 30 спадкових та хромосомних захворювань, причому їх кількість невпинно зростає (Ю. С. Верлінський). Проте слід наголосити, що і ця процедура вимагає законодавчого вирішення, оскільки в процесі виконання є вірогідність гіпо- і гіпердіагностики патології плоду, а також існує проблема коректності відношень з пацієнтами та їх чоловіками щодо діагностованої патології. Проблеми клонування, можливість якого доводиться практично, викликають багато дискусій прикладного і етичного характеру. На думку Ф. В. Дахна, прогрес зупинити неможливо, але "етичні питання репродуції повинні вирішуватися тільки майбутніми батьками та їх лікарями, але ніяк не законодавчими органами. Етичні аргументи проти клонування більш надумані, ніж реальні". Проте далеко не всі дослідники такі категоричні, і більшість з них (В. Д. Зукін, В. Н. Запорожан, Е. Syreccia, Є. Н. Шевчук та ін.) вважають, що і ця технологія підпадає під необхідне законодавче регулювання, якого, на жаль, до сих пір в Україні немає. Отже, можна погодитися, що усі проблеми, пов'язані з наданням медичної допомоги при порушеннях репродуктивного здоров'я (А. М. Сердюк, О. І. Тимченко), при терапії безплідності (Ю. С. Паращук) вимагають чіткого законодавчого регулювання, а якщо таке і є, то воно повинно бути узгоджене з міжнародними законодавчими нормами. На думку І. С. Бойко і співавторів, на сучасному етапі розвитку людства неетичним є застосування будь-яких штучних засобів контрацепції, оскільки вони не відповідають природі людської істоти, створеної Богом. Саме тому люди повинні користуватися природними методами запобігання вагітності. "Стандартом статевої поведінки є постійні стосунки вірних один одному людей, які треба розглядати в тісному зв'язку зі шлюбом, який є основною діючою причиною до єднання в любові і прокреації". Ще одна проблема біоетики, яка має безпосереднє відношення до медичної генетики, - це відношення до оцінки мутагенів (як і канцерогенів) довкілля. На думку І. Р. Бариляка і співавторів, для вирішення екологічних завдань необхідно створювати банк-реєстр мутагенів, який базується на повних достовірних даних, одержаних при використанні сучасних генетичних методів дослідження. Закладена до банку науково обгрунтована інформація повинна постійно поновлюватися. Такий банк-реєстр повинен бути доступним як для спеціалістів, так і для широкого кола споживачів (громадські та виробничі організації, ЗМІ та інш.). Таким чином, підсумовуючи матеріали з розглянутої проблеми, можна заключити таким чином: Генетика як фундаментальна наука останнім часом все ширше проникає в усі галузі клінічної та теоретичної медичної науки. Досягнення генетики, особливо з розшифровкою геному людини, принципово впливають як на діагностику і лікування, так і на профілактику вроджених вад розвитку і спадкової патології. Саме тому усі клінічні питання, які є характерними для клінічної медицини, притаманні і для медичної генетики: деонтологічні питання, особливо регламентуючі діяльність лікаря з точки зору інтересів пацієнта і його родини, етичні взаємовідношення учасників діагностичного процесу, конфіденційність даних про родину і пробанда, зокрема, гуманізм та терпимість лікаря, його широка ерудиція та постійна робота над підвищенням професійного рівня. З розвитком медичної генетики, впровадженням нових технологій, з'являються і нові етичні проблеми в цій галузі знань (І.Р. Бариляк, Г. В. Скибан): Інформація на цій сторінці є виключно точкою зору її автора, яку не обов’язково поділяють Українсько-Американська Програма запобігання вродженим вадам розвитку, Американська Фундація “March of Dimes” чи будь-яка інша подібна організація. Наш сайт пропонує інформацію переважно з метою розповсюдження медичних знань. Не використовуйте його в якості єдиного джерела медичної інформації, або щоб самостійно змінити процес лікування. Будь ласка, прочитайте повний текст попередження. Завжди звертайтесь за порадою до Вашого лікаря. Copyright 1998 - 2002 I.B.I.S. Захищено авторським правом. Спонсор: I.B.I.S. | Концепція сайту: В. В., С. Л. | Зміст сторінки: Т. Сороцька | Переглянуто: Л. Євтушок


text: Бритпоп Бритпоп — жанр рок-музики, який виник у Великій Британії. Бриттпоп з'явився з британської музичної незалежної (інді-) сцени на початку 1990-их. Стиль характеризується безкомпромісно британськими мелодіями і звучанням, використовуючи британські традиції як фольклорної, так і рок-н-рольної музики 60-х - 70-х років XX століття. Народження бритпопу завершило епоху гранджу. |Це незавершена стаття про музику. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Лючія ді Ламмермур Лючія ді Ламмермур (італ. Lucia di Lammermoor) — трагічна опера (італ. dramma tragico) в трьох актах італійського композитора Гаетано Доніцетті. Італійське лібрето Сальваторе Каммарано за мотивами роману Вальтера Скотта «Ламмермурська наречена». Прем'єра опери відбулася 26 вересня 1835 року в театрі Сан-Карло в Неаполі. Згодом Доніцетті написав ще і французьку версію цієї опери, прем'єра якої відбулася 6 серпня 1839 року в театрі «Ренесанс» в Парижі. Опера вважається одним з найкращих зразків стилю бельканто і зайняла міцне місце в репертуарі практично всіх оперних театрів світу. Зміст - Картина перша. Гай біля Ламмермурського замку Начальник варти Норманн розставляє пости. З'являється господар лорд Ештон з пастором Раймондом. Норманн розповідає Ештону, що його сестра в цьому гаю таємно зустрічається з Едгаром Равенсвудом, смертельним ворогом їхнього роду. Генріх у люті. Він вже обіцяв руку сестри багатому лорду Артуру. Вигідне заміжжя сестри дозволить йому поправити свої скрутні справи. Марно Раймонд намагається заспокоїти Ештона. Той готовий на все, щоб добитися шлюбу сестри з лордом Артуром. - Картина друга. Парк Ламмермурського замку У світлу місячну ніч вийшла із замку Лючія зі своєю подругою Алісою. Вона відкриває подрузі таємницю свого серця. Важкі передчуття затьмарюють душу Лючії — вона не вірить у майбутнє щастя. Прихід Едгара заспокоює Лючію, але не надовго. Той прийшов попрощатися зі своєю коханою. Він призначений послом у Францію і повинен виїхати. Едгар просить Лючію не забувати його в розлуці. - Акт перший. Картина перша. Кабінет лорда Ештона Генріх Ештон обговорює зі своїм вірним Норман майбутнє весілля Лючії з лордом Артуром. Щоб переконати сестру відмовитися від Едгара, Ештон виготовив підроблений лист Едгара до уявної коханки. Входить Лючія. Генріх переконує її вийти за Артура, призводить всі аргументи, але Лючія непохитна. Тоді Генріх показує їй листа, що свідчить про зраду Едгара. Лючія у відчаї — вона не хоче більше жити. Входить пастор Раймонд, він втішає Лючію і закликає її змиритися. Лючія погоджується на шлюб з лордом Артуром. - Акт перший. Картина друга. Великий зал в замку Настав день підписання шлюбного контракту. Генріх і Артур задоволені. Ештон поправить свої грошові справи, а лорд Артур отримає в дружини першу красуню Ламмермур. З'являється Лючія. Вона в зневір'ї. Ештон пояснює печаль сестри жалобою по недавно померлої матері. Артур і Лючія підписують шлюбний контракт. У цей момент з'являється Едгар. Але він прибув занадто пізно — шлюб уже укладено. Едгар звинувачує Лючію у зраді, не хоче слухати ніяких пояснень Лючії і пастора Раймонда, кидає до ніг Лючії подароване нею кільце і проклинає її разом з усім родом Ламмермур. - Акт другий. Картина перша. Кабінет Едгара в замку Равенсвуд Занурений у похмурі думки сидить Едгар у своєму замку. За вікном вирує гроза. З'являється Генріх. Він викликає Едгара на дуель. Завтра вранці один з них повинен померти. - Акт другий. Картина друга. Зал в замку Ламмермур Весільний бенкет у розпалі. Тільки що молодих проводили в опочивальню і гості веселяться. Раптом вбігає пастор Раймонд. Він з жахом розповідає, що Лючія тільки що в припадку божевілля вбила свого чоловіка. Входить Лючія в закривавленому плаття. Вона безумна. Їй здається, що вона наречена Едгара. Вона не пізнає ні брата, ні пастора. На очах у приголомшених гостей Лючія падає на підлогу. Вона мертва. - Акт другий. Парк у гробниці Ламмермур Рано вранці Едгар чекає свого супротивника Генріха. Раптом долинають звуки сумного хору. З'являється похоронна процесія. Пастор Раймонд повідомляє Едгара, що Лючія померла. Дізнавшись про смерть коханої, Едгар заколюється. Французьке лібрето було написано Альфонсом Ройером і Гюставом Ваецом. Французька редакція опери серйозно відрізняється від італійської. Автори підкреслили самотність Лючії, повністю видаливши роль Аліси і значно скоротивши роль пастора Раймонда. У той же час роль лорда Артура була розширена. На основі ролі Норманна була створена нова роль негідника Гілберта, який продає секрети Генріха Едгара і навпаки за гроші. Французька версія опери в сучасному театрі практично не виконується. - М. Каллас, Дж. Ді Стефано, Т. Гоббі, Р. Аріє. Диригент Т. Серафін / EMI 1953 - М, Каллас, Дж. Ді Стефано, Р. Панераі, Н. Дзаккаріа. Диригент Г. фон Караян / Берлін 29.9.1955 Live / EMI - Б. Сіллз, Л. Паваротті, Р. Бануелас, Д. Портілло. Диригент А. Гуаданьо / Мехіко 28.10.1969 - Дж. Сазерленд, Ю. Туранже, Л. Паваротті, Р. Девіс, Ш. Мілнз, Н. Гяуров. Диригент Р. Бонінг / DECCA 1971 - Б. Сіллз, Д. Каррі, Х. Каррерас, П. Ельвіра, М. Маццьері. Диригент Луїджі Мартелл / НІКО 28.8.1974 - М. Кабальє, Е. Маррі, Х. Каррерас, В. Сардінеро, С. Ремі. Диригент Хесус Лопес-Кобос / PHILIPS 1977 - А. Нетребко, Х. Брос, Ф. Вассалло, В. Ковальов. Диригент Ю. Рудель / Лос-Анджелес 20.12.2003 - М. Дессена, М. Альварес, А. Холланд. Диригент Х. Лопес Кобос / Чикаго 16.2.2004 - Лючія ді Ламмермур (СРСР, Укртелефільм, 1980, режисер Олег Бійма). У ролях: Євгенія Мірошниченко, Анатолій Мокренко, Віктор Євграфов (співає В. Федотов), Ганна Твеленева (співає Г. Туфтіна), Гірта Яковлєв (співає В. Кулага), Юрій Волков (співає Г. Красуля), Станіслав Пазенко (співає У . Гуров). Диригент О. Рябов. Російською мовою. Завантажити можна з ftp://ftp.dizhka.tv/hudozhne/Liuchiya.di.Lammermur.(1980).SATRip.DIZHKA.TV.avi


text: Леонід Бобровников Мало знайдеться серед нас людей, хто не хотів би знати, яка погода буде завтра.. Однаково необхідно це рибалкам і мисливцям, садоводам і грибникам, тваринникам і землеробам, льотчикам, шоферам і просто відпочиваючим. У місті, збираючись у ліс чи на річку, можна поглянути на барометр, прослухати метеодовідку чи прочитати прогноз погоди в газеті. Ну а як бути, якщо немає ні газет, ні телефона, ні радіо, і людина вже довгий час у полі чи в лісі? Ось тут і виручить народний календар погоди, календар прикмет на всі випадки життя. Не шукайте його в бібліотеках - його немає, він не виданий, тому що усний. Але оберігається і передається з покоління в покоління, постійно поповнюється і збагачується. Багатовіковий народний досвід висловлений у прислів'ях, крилатих висловах, прикметах. Багато з цих прикмет зараз уже може пояснити наука. Користуючись народним календарем, можна узнати про погодні зміни на 12-18 годин, навіть на добу наперед. Безпомилково скажуть наперед, що буде-заметіль чи дощ, злива чи тріскучі морози, - рослини, тварини, птахи, комахи. А як багато може підказати небо, якщо вміти "читати" його!.. Усе, що відбувається в природі, народ підмічав, запам'ятовував, вносив до усної книги. Не раз прикмети допомагали людям, а тому їм стали не просто вірити, а користуватися ними щоденно. Проте далеко не всі прикмети можуть вважатися універсальними, тому ставитися до них треба з деякою обережністю. Частина з них справедлива для певної місцевості, а за її межами, в інших кліматичних умовах, втрачає своє значення. Інколи невідповідність прикмет і приказок фактичній зміні погодних явищ може бути викликана зміною оточуючого природного комплексу (спорудження нових водосховищ, вирубка лісу, обробка цілинних земель, знищення чи створення зелених зон довкола міст). Ризиковане прогнозувати лише за якоюсь одною ознакою: прикмети слід співставити, і чим більше їх співпаде, тим точнішим буде прогноз. * * * * Передчуваючи переміну погоди, кожна рослина реагує по-своєму. Одні розкручують, інші, навпаки, скручують листя, закривають чи відкривають квіти і насіння, послаблюючи чи різко посилюючи виділення нектару, запаху. Можуть міняти колір суцвіть і квіток чи навіть зовсім ховатися, як робить водяна біла лілея. Незвичайною стає поведінка пташок, тварин, комах. Якщо ми хоч трохи знаємо життя наших менших братів, це стає для нас очевидним і примушує шукати причини. Людині ж, незнайомій із природою, здається, що все іде так, як треба. Вона Не звертає уваги на сигнали і Спізнюється застосовувати засоби, особливо перед бурею. А між тим ще вранці, наприклад, можна було знати, що чекаємо на зміну погоди. Тривала непогода відрізняється тим, що повітря від різкого збільшення вологості буквально насичене водою. Зберігається ще неясна надія, що погода встановиться, але намарне... Погода нині, як кажуть, "примхлива". То мороз, то відлига, сніг то ляже, то розтане, вітер по кілька разів на день змінює напрямки. От про такі погодні вибрики сьогодні й поговоримо. Що таке "примхи погоди"? Незвичайність погоди - річ вельми відносна. Скажімо, випадання снігу влітку десь на Вогненній Землі (крайній південь Америки) чи на мисі Нордкап (крайня північ Європи) - явище не таке вже й звичне, але все ж нікого особливо не дивує. А от сніг у тропічній Африці в розпал південноафриканського літа, який випав у січні 1979 року в Мапуту (Мозамбік), і здивував, і спантеличив не тільки місцевих жителів, а й метеорологів обох півкуль Землі. Напередодні термометр показував 420С - звична тропічна спека, - і раптом обрій укрили темні хмари, сипонув сніг, а температура одразу впала на 270С! Оце і є примха погоди. Щоправда, сніг тут же й розтав, і невдовзі ринула звичайна тропічна злива. Проте для жителів Мапуту той снігопад став подією надзвичайною, яку й досі згадують там як диво дивнеє. Того ж січневого дня 1979 року, в розпалі зими північної півкулі, у Нью-Йорку йшов рясний дощ. Якщо дощ узимку в Нью-Йорку, розташованому на узбережжі Атлантичного океану, хоч і рідко, та все ж буває, то в центрі континентального Сибіру, в Красноярську, дощ серед зими (в першій декаді січня 1975 року) став не меншою несподіванкою, ніж сніг у Мапуту. Чи можливо їх завбачити? У принципі, як сказано, можна, але не всі. Прогноз погодних примх пов'язаний із суб'єктивними чинниками - залежить від кваліфікації, досвіду і навіть особи синоптика. Адже важко передбачити у прогнозі явище, яке доти в даній місцевості не спостерігалося (як, наприклад, сніг у Мапуту). Свого часу (не так уже й давно) у синоптиків "на озброєнні" було неписане правило, якого навчали старші колеги своїх молодших товаришів по професії, початківців: "Не завбачай те, чого не буває у природі". Себто, складаючи прогноз, треба враховувати межі зміни прогнозованих характеристик, відомі у кліматології. Логічно ніби все так. Але ж трапляються й винятки - і стосуються вони саме рідкісних або навіть надзвичайно рідкісних явищ, не зафіксованих у кліматологічних довідниках. От вони й сприймаються як примхи погоди! Упровадження розрахункових методів у практику складання прогнозів погоди, яке грунтується на використанні ЕОМ, внесло зміни у прогнозування рідкісних явищ, але далеко не всіх, бо ж не всі метеорологічні елементи можна передобчислювати. Атмосферний тиск, наприклад, можна. І найвище значення його, ніколи раніше не фіксоване на Землі, було правильно спрогнозоване ЕОМ: воно склало 1083,2 гПа і було відмічене на арктичній станції Агата 31 грудня 1968 року. Передобчислення злив, гроз, граду, смерчів, тайфунів поки що практично неможливе з потрібною точністю. Звідси й труднощі із завбачанням примх погоди. Чи часто "вередує" погода? Випадки незвичайного перебігу погодних процесів, їх відхилень від "норми" для якоїсь місцевості спостерігаються в масштабах Землі практично щодня. Так само щоденно відбувалися такі випадки і в минулому. Нині завдяки новітнім засобам зв'язку і ліпше налагодженому обміну інформацією ми дізнаємося про це частіше й регулярніше, аніж це було, скажімо, років п'ятдесят тому. За останні дві тисячі років і донедавна всі явища погоди істотно не змінювались. Але в останні десятиліття у зв'язку з багатьма чинниками і насамперед з антропогенним (наприклад, "парниковий ефект") клімат змінився і продовжує мінятись. Секретаріат Всесвітньої метеорологічної організації (ВМО) у щоквартальних бюлетенях уміщує з року в рік огляд найважливіших явищ погоди на Землі, котрі спричинили серйозні наслідки - людські жертви, масовий падіж худоби, втрати врожаю, руйнування міст і сіл, багатомільйонні збитки тощо. Кожного року число країн, де спостерігаються такі явища, становлять кілька десятків. Засоби масової інформації щодня повідомляють про сильні зливи, які спричиняють повені, про посухи і пов'язані з ними пожежі, про град, який знищив посіви і врожаї винограду та фруктів, про снігові замети і лавини в горах, про трагічні наслідки "атак" ураганів тощо. Кожен такий випадок відбувається в якомусь певному районі, порівняно рідко різні за характером події повторюються в одному й тому ж місці.


text: Всеукраїнське об’єднання «Свобода» (попередня назва - Соціал-Національна партія України) постало в результаті об’єднання активістів націоналістичних громадських організацій: Варта Руху, Студентське Братство, ОУМ «Спадщина», Українські Ветерани Афганістану. За ідеологічну основу партії взято працю Провідника Організації Українських Націоналістів Ярослава Стецька «Дві революції». Оскільки нація в розумінні партії - кровно-духовна спільнота, то основним принципом вступу до партії стала належність до української нації. До партії не приймали атеїстів та колишніх членів КПРС. 29 вересня 1991 року у Львові відбулися збори ініціативної групи, а 13 жовтня 1991 року – установчий З’їзд, який проголосив створення Соціал-Національної партії України. Партія протиставила себе усьому тогочасному українському політикуму. «СНПУ - непримиренний противник комуністичної ідеології та політичних партій і суспільних рухів, які пропагують і втілюють її. ... Всі інші політичні сили СНПУ вважає або націонал-колаборантами – зрадниками української революції, або націонал-романтиками – пустоцвітом української революції», – заявила СНПУ в своїй програмі та закликала усунути від влади комуністичну номенклатуру - таким чином духовно оздоровити українське суспільство, яке десятиліттями хворіло комунізмом. Головою СНПУ було обрано Ярослава Андрушківа. Керівним органом партії став Комітет Уповноважених. 1992 року партія брала участь у боротьбі за українську церкву. Під охороною загонів СНПУ перебували Свято-Успенський собор Володимира-Волинського, Свято-Троїцький собор Луцька та інші українські церкви. Під час Масандрівських угод 1993 року СНПУ взяла участь у створенні Надзвичайного Комітету Порятунку Нації і Держави та у вуличних акціях протесту у столиці. На виборах у 1994 році партія йшла з гаслом: «Ми – соціал-націоналісти – не належимо ні до старої комуністичної, ні до нової демократичної номенклатури, дивимось на світ по-новому і вміємо правильно аналізувати політичні події в Україні». Тоді, окрім першого досвіду виборчої кампанії, партія отримала підтримку десятків тисяч виборців, мандати чотирьох депутатів Львівської обласної ради та декілька депутатів районних та міських рад у Західній Україні. 16 жовтня 1995 року Міністерство юстиції України зареєструвало Соціал-Національну партію України. Реєстраційне свідоцтво No 686. 1997 рік. Великого резонансу набули події 7 листопада у Львові, коли вперше від часів УПА «червоні» одержали гідну відсіч. Розпочалось судове переслідування кількох членів СНПУ. На виборах 1998 року СНПУ спільно з партією «Державна самостійність України» створили виборчий блок «Менше слів». Члена комітету Уповноважених СНПУ Олега Тягнибока було обрано народним депутатом України у Буському виборчому окрузі Львівської області. З 2000 року СНПУ бере активну участь у діяльності «Євронату» – об’єднанні націоналістичних партій Європи. Непересічною подією став візит в Україну на запрошення СНПУ голови Національного Фронту Франції Жана-Марі Ле Пена, який 21 травня 2000 року взяв участь у VI З’їзді партії. 2001 рік. Партія взяла участь в окремих акціях «України без Кучми». За активної участі партії утворено громадсько-політичне об’єднання «Українська правиця», відбулися заходи на підтримку прем’єр-міністра В. Ющенка. На виборах 2002 року Олега Тягнибока вдруге обрано у Буському мажоритарному виборчому окрузі до Верховної ради України. СНПУ провела двох депутатів до Львівської обласної ради, отримала мандати депутатів міських та районних рад, міських голів у Львівській та Волинській областях. Знаковою подією 2003 року стала акція «Волинь пам’ятає», яку організувала Волинська обласна організація партії. Акцію спрямовано на відстоювання історичної правди і честі української нації, проти перекручувань польських шовіністів у трактуванні подій 1943 року на Волині. 14 лютого 2004 року відбувся IX З’їзд, який ухвалив нову назву партії – «Всеукраїнське об’єднання «Свобода» та обрав народного депутата України Олега Тягнибока Головою ВО «Свобода». 4 липня 2004 року X З’їзд ВО «Свобода» заявив про намір створити єдину праву силу у такому складі: ВО «Свобода», КУН, ОУН (Б) та ОУН, а також підтримав кандидатуру В. Ющенка на посаду Президента України. Всеукраїнське об’єднання «Свобода» брало активну участь у президентській виборчій кампанії, борючись за зміну кучмівського режиму, зокрема, в утриманні та налагодженні функціонування «Українського Дому», у блокуванні Адміністрації Президента та Кабінету Міністрів, у штурмі Верховної Ради України тощо. Першою вимогою ВО «Свобода» до новообраного Президента України В. Ющенка була вимога провести люстрацію й усунути від влади кучмістів, кагебістів і комуністів. Під час численних зустрічей лідера «Свободи» О. Тягнибока з громадськістю сформовано сім розділів «Програми захисту українців: «Геноцид українців у ХХ ст. Подолання наслідків та відновлення справедливості», «ОУН-УПА. Визнання та вдячність», «Мова. Захист та поширення», «Інформаційний простір. Звільнення від окупації та державна безпека», «Міграція. Право на Батьківщину», «Енергетика. Незалежність та безпека», «Суспільство. Соціальна та національна справедливість». Для втілення положень цієї Програми проведено багато акцій, подано депутатські запити, підготовлено відповідні законопроекти, зокрема «Про люстрацію», «Про заборону комуністичної ідеології в Україні» тощо. У квітні 2008 року «Свобода» презентувала проект Національної Конституції України, створений на основі «Програми захисту українців». У 2006 році вперше націоналістична сила – ВО «Свобода» – взяла самостійну участь у парламентських та місцевих виборах. Виборчою програмою партії стала «Програма захисту українців», гаслом кампанії – «Ми – у СВОїй, БОгом ДАній країні». Партія не подолала прохідний бар’єр до Верховної Ради, проте отримала мандати депутатів різних рівнів, зокрема, у Львівській обласній раді – 10, у Львівській міській раді – 9, Тернопільській міській раді – 4 та у інших місцевих радах. Окрім того, представники ВО «Свобода» стали головами міст та сіл. З 2005 року, щорічно 14 жовтня Всеукраїнське об’єднання «Свобода» та Київське крайове братство ОУН-УПА організовують Марш УПА у Києві, який стає значною політичною подією. Виборчу кампанію 2007 року «Свобода» провела під гаслом «Свобода» – єдина сила Українців!». Хоча й цього разу «Свободі» не вдалося подолати прохідного бар’єру, проте результат, порівняно з виборами 2006 року, був більше ніж удвічі вищим. Яскравим явищем цієї виборчої кампанії стали багатотисячні Марші захисту українців, які відбулись у Києві, Харкові, Львові, Чернівцях, Луцьку, Тернополі, Івано-Франківську та інших містах. 2008 рік Всеукраїнське об’єднання «Свобода» розпочало з акцій підтримки українського кінематографу, апогеєм яких став Марш українського глядача під гаслом «Від кіна українською до українського кіна!». Понад десять тисяч українців пройшли центральними вулицями української столиці з вимогою підтримати український кінематограф. Марш завершився на Майдані Незалежності переглядом українських кіно- та мультфільмів. У лютому 2008 року відбулась партійна конференція ВО «Свобода», на якій було ухвалено стратегію партії, що передбачала участь ВО «Свобода» в усіх можливих виборах: місцевих, парламентських та президентських, у тому числі позачергових. Цю стратегію випробувано вже у квітні-травні 2008 року під час позачергових виборів до Київської міської ради та Київського міського голови. Відповідно до рішення Політ виконкому ВО «Свобода» Київська міська організація ВО «Свобода» висунула Голову ВО «Свобода» Олега Тягнибока на посаду Київського міського голови та затвердила виборчий список Київської міської організації ВО «Свобода» до Київської міської ради. Виборчу кампанію «Свобода» провела під гаслом «Стольному граду – українську владу!» і з відмінною від інших політичних сил програмою. Результати позачергових виборів підтвердили правильність стратегії «Свободи». За результатами екзит-полів «Свобода» подолала тривідсотковий бар’єр, проте частину голосів за «Свободу» було вкрадено під час «підрахунку». Саме після київських виборів, незважаючи на те, що «Свобода» не пройшла до Київської міської ради, політики, політологи, соціологи і журналісти всерйоз заговорили про те, що на наступних парламентських виборах ВО «Свобода» пройде до Верховної Ради і сформує націоналістичну фракцію. На сьогодні понад 15 тисяч українців є членами партії, а партійні організації ВО «Свобода» діють на всій території України. ХІХ з’їзд ВО «Свобода», який відбувся 27 червня 2008 року в Києві, переобирає Головою партії Олега Тягнибока і формує керівні органи партії: Політвиконком, Політраду, Партійний Суд, Контрольно-ревізійну комісію. До складу Політвиконкому ВО «Свобода» увійшли: Олег Тягнибок - Голова ВО «Свобода», Олександр Сич - заступник Голови ВО «Свобода» з питань ідеології, Левко Мартинюк - заступник Голови ВО «Свобода» з питань зв’язків з громадськістю, Руслан Кошулинський - заступник Голови ВО «Свобода» із загальних питань, Анатолій Вітів - заступник Голови ВО «Свобода» з питань партійної дисципліни, Олег Панькевич - заступник Голови ВО «Свобода» з питань роботи з депутатами, виборчими комісіями та спостерігачами та з питань національної пам’яті, Василь Павлюк - заступник Голови ВО «Свобода» з економічних питань, Богдан Бенюк - заступник Голови ВО «Свобода» з питань зв’язків з українцями з-за кордону, Андрій Мохник - заступник Голови ВО «Свобода», голова Київської міської партійної організації, Ігор Янків - Голова Партійного Суду ВО «Свобода», Валерій Черняков - Голова Контрольно-ревізійної комісії ВО «Свобода», Олексій Кайда - голова Секретаріату ВО «Свобода». До Політради ВО «Свобода» увійшли члени Політвиконкому, голови обласних організацій та Юрій Іллєнко, Ірина Фаріон, Маркіян Лопачак і Богдан Червак. В Центральному Апараті партії діє Інститут політичної освіти (керівник – Руслан Зелик), Юридична служба (керівник – Олег Махніцький), Центральна служба обліку кадрів (керівник – Богдан Стадник), Служба інформаційних технологій (керівник – Юрій Наумко), Прес-служба (керівник – Юрій Сиротюк), Головна бухгалтерія (керівник – Ярослав Пелешак), Служба міжнародних зв’язків (керівник – Тарас Осауленко). При партії діє Економічна рада (В. Павлюк) та Служба молодіжної політики (М. Лопачак). Безпосередньо Голові ВО «Свобода» підпорядковується Служба безпеки «Свободи». Закордонні прихильники ВО «Свобода» організовано діють у США, Канаді, Португалії, Чехії, Німеччині, Австрії, Італії, Великій Британії та інших країнах. На ХІХ З’їзді було ухвалено нову редакцію «Програми захисту українців», до якої долучено нові розділи і суттєво доповнено попердні. На сьогодні Програма складається з восьми розділів: «Влада і суспільство. Докорінне очищення та справедливий лад», «Народне господарство. Економічна незалежність та соціальна справедливість», «Здоров’я нації. Подолання демографічної кризи та підвищення якості життя», «Громадянство і міграція. Право на Батьківщину та захист життєвого простору», «Інформаційний простір і освіта. Збереження ідентичності та розвиток культури», «Історична справедливість. Тяглість державотворення та подолання наслідків окупації», «Зовнішня політика і оборона. Європейський україноцентризм та сильна держава», «Крим і Севастополь. Встановлення Конституційного порядку та забезпечення стабільного розвитку». 15 березня 2009 року Всеукраїнське об’єднання «Свобода» здобуває переконливу перемогу на позачергових виборах до Тернопільської обласної ради з результатом 34,69%. Виборча програма складалась з п’яти розділів і мала назву «Українські перемоги почнуться з Тернопілля!». У Тернопільській облраді ВО «Свобода» сформувала фракцію у кількості 50 депутатів (зі 120). Керівником фракції в Тернопільській облраді стає голова Тернопільської обласної організації Олег Сиротюк. Голову Секретаріату ВО «Свобода» Олексія Кайду обирають головою Тернопільської обласної ради. Депутати від «Свободи» очолили 4 депутатські комісії: з питань соціально-економічного розвитку, промислової політики, транспорту та зв’язку, інвестицій, підприємництва, зовнішньоекономічної діяльності (Сергій Надал), з питань законності та правової політики, здійснення демократичного цивільного контролю над Воєнною організацією і правоохоронними органами держави (Леонід Бицюра), з питань соціальної політики та праці, міграції, у справах пенсіонерів, ветеранів та інвалідів (Марія Чашка), з питань духовності, культури, свободи слова та інформації (Михайло Тимошик). 24 травня 2009 року відбувся ХХ З’їзд Всеукраїнського об’єднання «Свобода», який ухвалив остаточну редакцію «Програму захисту українців» та затвердив проект Національної Конституції, розробленої «Свободою» під керівництвом професора Київського національного університету імені Тараса Шевченка, доктора юридичних наук Олександра Шевченка. ХХ З’їзд ВО «Свобода» одноголосно висунув кандидатуру лідера об’єднання Олега Тягнибока на посаду Президента України. У червні 2009 року «Свобода» протидіє конституційному заколоту, організованому найбільшими парламентськими фракціями – Партією регіонів та Блоком Юлії Тимошенко. Депутати від ВО «Свобода» ініціюють скликання позачергових сесій Тернопільської, Івано-Франківської та Львівської обласних рад, які ухвалюють заяви проти антиконституційного перевороту з вимогами припинити повноваження Верховної Ради, оголосити позачергові парламентські вибори, провести референдум щодо форми правління в Українській державі (президентська, парламентська, змішана) та проведення люстрації органів влади. Голова об’єднання Олег Тягнибок – знаний політик, народний депутат України ІІІ (1998-2002 рр.) та IV (2002-2004 рр.) скликань, депутат Львівської обласної ради ІІ (1994-1998 рр.) та ІV скликань (обраний у березні 2006 року). Розпочав політичну діяльність вкінці вісімдесятих. Був членом осередків Товариства української мови (ТУМ), Руху. Один із засновників Студентського братства Львівського медінституту, яке очолив у березні 1990 року. Голова Студентського братства м. Львова (1991-1994 рр.). Учасник та один з керівників студентських голодувань 1990-го та 1992-го років у Києві. Член СНПУ з 1991 року. У 1995-1998 рр. був головою Львівської обласної організації, у 1998-2003 рр. – головою Київської міської організації. З 1995 року – член Комітету уповноважених СНПУ, з 2004 року – Голова ВО «Свобода». У липні 2004 року телеканал «Інтер» показав уривки виступу Олега Тягнибока на горі Яворина на місті старшинської школи УПА «Олені» (продемонстровано уривки: «Вони не боялися, як i ми зараз не маємо боятися, вони взяли автомат на шию i пiшли в тi лiси, вони готувалися i боролися з москалями, боролися з нiмцями, боролися з жидвою i з iншою нечистю, яка хотiла забрати в нас нашу українську державу... Треба вiддати Україну нарешті українцям! Отi молодi люди i ви, сивочолi, – оце є та суміш, якої найбiльше боїться москальсько-жидiвська мафія, яка сьогоднi керує в Українi»). Виборчий блок «Сила народу», куди входили «Наша Україна» і БЮТ, розцінив виступ як антисемітський та ксенофобський, у зв’язку з чим Олега Тягнибока виключено з фракції «Наша Україна». Голова Держкомнацміграції Г. Москаль оприлюднив відкритого листа з образливим щодо голови ВО «Свобода» змістом. Прокуратура порушила кримінальну справу за розпалювання міжнаціональної ворожнечі, проте згодом закрила її за відсутністю складу злочину. Олег Тягнибок виграв дев’ять судів у «справі Яворини». Рішеннями судів визнано, що кримінальну справу було порушено незаконно, а дії телеканалу «Інтер» та Голови Держкомнацміграції Г. Москаля визнано такими, що ображають честь та гідність Олега Тягнибока і спричинили йому моральну шкоду. Події навколо виступу на горі Яворина стали поштовхом до створення «Програми захисту українців». Олег Тягнибок має дві вищі освіти: у 1993 році закінчив лікувальний факультет Львівського державного медичного інституту та у 1996 році інтернатуру за спеціальністю хірургія, а у 1999 році – спецправничий факультет Львівського державного університету імені І.Франка за спеціальністю правознавство. Під час навчання в інституті працював санітаром, медбратом. У 1987-1989 роках – служба у війську. Одружений. З дружиною Ольгою виховують двох доньок – Ярину-Марію (1992 р.н.) і Дарину-Богдану (1995 р.н.) та сина Гордія (1997 р.н.).