Фото з Facebook Миколи Мельниченка Цього місяця минає 18 років від того дня, коли країна та світ почули розмови президента України Леоніда Кучми у його робочому кабінеті. 28 листопада 2000 року один з лідерів тогочасної опозиції Олександр Мороз скликає прес-конференцію у Верховній Раді, на яку приносить магнітофон. Присутні чують, як голос, схожий на голос людини номер один у державі, розповідає про опозиційного журналіста, засновника “Української правди” Георгія Гонгадзе: “”Українська правда”, ну це просто вже, бл#, оборзєлі. Подонок, бл#. Грузін, грузін. (...) Департіровать його, бл#ть, в Грузію і викінуть там нах#й. (...) Чєчєнцев надо, чтоби укралі єго і викінулі!”. За півтора місяці до тієї прес-конференції Георгій Гонгадзе зник, пізніше в Таращанському лісі знайшли його тіло без голови. Ці записи Морозу передав майор Управління державної охорони України, керівник оперативно-технічного підрозділу відділу охорони Президента України Микола Мельниченко. 18 років потому він продовжує стверджувати — це він самостійно, з власної ініціативи записував розмови Леоніда Кучми у його робочому кабінеті. Свій вчинок вважає геройським. А от Генеральна прокуратура України вбачає в цьому державну зраду та шпигунство, хоч, і не називають на чию користь. Розслідування дій Мельниченка триває вже 17 років. І з кожною зміною влади воно чи то поновлюється, чи то затихає. Серед перших слідчих, які бралися звинувачувати охоронця Кучми, були нинішній керівник Головного слідчого управління ГПУ Юрій Грищенко та колишній генеральний прокурор Віктор Шокін. Після втечі Віктора Януковича Микола Мельниченко навіть повернувся до України, відкрив тут фірму, яка займалася майновими спорами, назвав її детективним агентством. Але розслідування знову заворушилося, і Мельниченко знову поїхав до США, де в нього давно є політичний притулок. У вересні 2018 суддя Печерського райсуду Києва Писанець заарештував майно та рахунки майора. З опублікованих ухвал журналісти й дізналися — Миколу Мельниченка у ГПУ підозрюють у кількох злочинах. Зокрема, в Ухвалі йдеться, що Мельниченко підозрюється “у вчиненні державної зради у формі шпигунства, розголошенні відомостей, що становлять державну таємницю, перевищенні службових повноважень, а також легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом”. “Цензор.НЕТ” зв’язався з колишнім охоронцем Леоніда Кучми, щоб дізнатися його бачення цієї справи. Говорили Skype`ом. - Давайте поговоримо про звинувачення на вашу адресу. - У 2015 році в моєму будинку проводили обшуки. У постанові суду, знаєте, яка підстава вказана? - Тримайтеся за стілець, щоб не впасти. Вони закидають мені, що у 2002 і 2004 роках я з невідомими особами підготовлював державний переворот. Це про акції “Україна без Кучми”, “Повстань, Україно!” та Помаранчева революція. А я кажу: а чому з невідомими особами? Поруч були Луценко, Мороз, Тимошенко, Ющенко. Я пишаюся тим, що робив Помаранчеву революцію, пишаюся тим, що знайшов для опозиції фінансування. - А ви шукали фінансування? - Так. З Березовським (Борис Березовський, російський опозиційний політик та бізнесмен, втік у Велику Британію, у 2013 році був знайдений мертвим, за даними слідства, скоїв самогубство, — ред.) я зустрівся, потім організував його зустріч з опозицією. Вони тоді регулярно брали гроші у Березовського. Це все організував я. - А скільки грошей давав Березовський на Помаранчеву революція? - Він мені казав десь 45-47 мільйонів доларів. - Кому саме він давав? - ... ви такі питання ставите! - Ну, цікаво ж! - Скажу так: грошима розпоряджалися в тому числі Третьяков Олександр (бізнесмен, нардеп кількох скликань, нині нардеп від БПП, — ред.), Жванія (Давід Жванія, — український політик та бізнесмен, — ред.), Олександр Волков (Олександр Волков — колишній помічник президента Кучми, тричі обирався народним депутатом України, підприємець, — ред.) і ще деякі люди, які сьогодні претендують на високі керівні посади в державі. - Юлію Володимирівну Тимошенко маєте на увазі? В одному з ваших інтерв’ю читала, що ви організовували її зустріч з Березовським. - Організовував. Але я не казав, що Березовський давав Юлії Володимирівні гроші. Я це не можу стверджувати. 4 квітня 2006 року російський олігарх Борис Березовський подав позов до Високого суду Лондона проти Олександра Третьякова та Давіда Жванії. Березовський вимагав звіту про використання 22,85 млн доларів, які він переказав у 2004 році на “розвиток демократії” компаніями Elgrade Limited і Goldstar Agency, які важалися близькими до Жванії і Третьякова. Олігарх зазначив, що у нього виникли сумніви в тому, на що були витрачені ці гроші, після того як Жванія і Третьяков “спростували, що він взагалі фінансував демократичні інститути”. - Давайте розбиратися в суті звинувачень слідства на вашу адресу. Вас підозрюють у державній зраді у формі шпигунства. Що мають на увазі? - Іро, ви спитайте у них! Мій адвокат звернувся до слідчого Генерального прокуратури: “Покажіть, будь ласка, в чому підозрюється Мельниченко?” Але ніхто нічого не дає. Я б сам хотів почути відповідь на кілька питань. Коли і ким, якою спецслужбою був завербований Мельниченко? На яку країну він працював? Яку державну таємницю він передавав? - Я їх слідство обов’язково спитаю, якщо матиму доступ. Але хочу вашу версію почути. Ви ж розумієте, що саме вам інкримінують. - Ви не повірите, але я не знаю, що мені інкримінують! От раніше, пригадую, вони знаєте як трактували державну зраду? Що я розголосив прізвище там якогось співробітника силової структури, яке прозвучало, коли Азаров доповідав Кучмі. Азаров на той час був головою податкової адміністрації. - А що це за епізод? - Азаров доповідав Кучмі про “Нафтогаз України”, компанією тоді керував Бакай (Ігор Бакай — перший голова правління НАК “Нафтогаз України”, за Кучми обіймав багато керівних посад у державі, після Помаранчевої революції втік до Росії, — ред.). Кучма давав накази збирати з усіх бізнесменів гроші на виборчу кампанію. І також Бакай мав відмивати кошти через “Нафтогаз України” і давати Кучмі. У Бакая було зобов’язання дати мінімум 250 мільйонів доларів налічкою Кучмі на виборчу кампанію 1998-99 років. За цієї умови Кучма ставив Бакая на посаду голови ”Нафтогазу”. - І це є на плівках? - Так. А що таке 250 мільйонів доларів на 99 рік? Це приблизно 2 мільярди доларів на сьогоднішні гроші. - А Азаров що казав з цього приводу Кучмі? - Азаров доповідав Кучмі, що Бакай крав гроші із бюджету, і не всі, що вкрав, віддав Кучмі, а мінімум 100 мільйонів доларів він собі поклав. І там звучало прізвище якогось посадовця, і мені інкримінували розголошення державної таємниці в тому, що я розголосив от саме це прізвище. - І лише в цьому вам закидають зраду? - Я думаю, що мені інкримінують державну зраду в тому, що я передав записи Морозу, в яких Кучма, Литвин, Деркач і Кравченко причетні до вбивства Гонгадзе (Володимир Литвин — тоді був Головою Адміністрації Президента, Леонід Деркач — тоді очолював СБУ, Юрій Кравченко — тоді міністр внутрішніх справ, — ред.). Я думаю, що для сьогоднішньої влади це є державна таємниця. Я думаю, що для сьогоднішньої влади будь-яка інформація із записів, яка показує злочини Кучми, Литвина, Деркача, Азарова, Януковича, інших — це державна таємниця. Тобто навіщо вони мене переслідують? Це робиться щеплення. Щоб не було другого Мельниченка. - Давайте повернемось до звинувачень. Вам закидають шпіонаж. Розумієте суть підозри? - А це вообщє маразм. Якщо шпіонаж, то це значить, що Мельниченка мали завербувати. Окей. Ідемо по логіці. Я офіційно кажу, що я в 1996-97 роках на території України пройшов стажування під керівництвом американських спецслужб. Я проходив. І не тільки я. Нас з України відібрали 30 людей. І американські спецслужби нас натаскували. Типу тренінги. - Так. У мене навіть диплом десь зберігся від цих навчань. Я успішно їх пройшов. То вони хочуть сказати, що мене американці завербували в 1996 році? Або вони хочуть сказати, що мене завербувало КДБ, коли я служив у Москві в КДБ? Маразм! - В Ухвалі суду йдеться, що у 2002-2004-му ви за гроші передали плівки представникам іноземних держав. І отримали від США 2 мільйони долларів. Як я розумію, йдеться про ФБР? - Я передавав Луценку (Юрій Луценко — нині Генеральний прокурор, тоді помічник-консультант народного депутата України Олександра Мороза, — ред.) записи. Не путайте божий дар з яичницей! - Це те, що записане в постанові суду. - Іро, будь ласка, називайте конкретний день і час, коли я щось передавав! - Я не знаю, я ж не слідчий, тому я у вас питаю. Якщо б я знала, то статтю писала б, а не інтерв’ю. - Дивіться, записи я передавав депутатам. І я був присутній при тому, коли Луценко передавав записи в ФБР. - А що це була за передача? - Ви запитайте Луценка! - Спитаю, якщо буде нагода така, обов’язково. - Я ж не пальцем роблений. На деяких записах є елементи державної таємниці, я цього не приховую. І тому, коли мене просили передати іноземним спецслужбам записи, я завжди відмовлявся. - Хто просив? - В тому числі Луценко. Особисто. - Юрій Віталійович каже: “Миколо, давай передамо ці записи у ФБР”? - Тому що ми робили із Луценком державний переворот. А для того, щоб був державний переворот, потрібно було показати американцям, наскільки Кучма, Деркач і Литвин – подонки і що не потрібно їх підтримувати. Щоб Америка зрозуміла, наскільки ця влада в Україні під керівництвом Кучми небезпечна і що потрібно її якомога швидше скидати. - А що ви Луценкові сказали? - Я кажу: “Якщо хочете, самі передавайте! Я можу вам особисто дати в руки, Юрію Віталійовичу, а далі ви робіть, що хочете. Плюс я можу вам організувати зустріч з ФБР через своїх адвокатів!” Юрій Віталійович прилітає в Америку. Передаю йому записи. І він передає ФБР у моїй присутності. Тому, якщо мені інкримінують шпіонаж (включай логіку!), тоді Юрій Віталійович був завербований, він мене примусив на співпрацю з ФБР. Тому я — за відкритий суд, Іро. - А гроші хтось отримував за ці плівки, які Юрій Віталійович передав ФБР? - В Ухвалі суду йдеться, що ви отримали від США 2 мільйони доларів. Ви розумієте про які гроші йде мова? - Не розумію. Чесно кажу. - Давайте далі по звинуваченнях. Вам закидають ще “перевищення службових повноважень”. Це, я так розумію, факт того, що ви записи самі робили, так? - Іро, а скажіть, будь ласка, як я міг задокументувати злочини Кучми, не перевищуючи службових повноважень? - Ясно. І останнє, в чому вас підозрюють, це “легалізація доходів, які були отримані незаконним шляхом”. В рішенні суду навіть перераховано, що саме ви придбали: автомобілі, вантажівки, напівпричепи. В Україні, за версією слідства, у вас є дві квартири, будинок, дві земельні ділянки... - Іро, в психушку потрібно. Серйозно, так і напишіть: цих слідчого, прокурора, суддю в психушку потрібно. - Ви отримували якісь гроші від офіційних структур Сполучених Штатів Америки? - Я офіційні гроші від структур отримував у вигляді компенсації за готель і компенсації за авіапереліт. Плюс, на мене уряд США витратив багато грошей, коли займався моєю безпекою. Плюс я отримував грошові гранти, і від Сороса (Джорж Сорос — американський фінансист, благодійник, — ред.) отримував грант, і від фонду Березовського отримував грант, я цього не приховую. - Виходить так, що ви не розумієте начебто, в чому вас звинувачують. - Тут стільки нюансів – я вам передати не можу. Головне: я, ризикуючи життям, розкрив банду, я вчинив суто геройський вчинок, супер. Я ризикував своїм життям, неодноразово. І я не просто документував злочини. Я документував і паралельно – паралельно! – працював з опозиційними політиками і давав їм ці записи. І казав: “Ось бандит, що мені робити?” - Давайте поговоримо про ваші фінанси. В Ухвалі суду йдеться, що ви отримали з США 2 мільйони долларів та зберігали їх у сейфі, у своєму офісі... - Я давав свідчення Генеральній прокуратурі про ці 2 мільйони доларів. Так що хай вони не перекручують! - Так що це за 2 мільйони, розкажіть. - У 2004 році Кучма пропонував 100 мільйонів доларів, якщо Мельниченко перестане виступати проти нього і якщо Мельниченко віддасть Кучмі оригінали. - У вас особиста була зустріч? - У мене була зустріч з представниками Кучми. - А з ким? - Бакай. Бакай тоді був “управделами” президента Кучми. Тобто Кучма не тільки скоїв злочин. Він намагався ще підкупити свідка, щоб знищити доказову базу. - Так а від двох мільйонів ви відмовились? - Ні-ні. Іро, дивиться, це треба все правильно описати і зрозуміти, бо зараз в українців очі на лоб полізуть, будуть кричати, що я подлец та негодяй! Кучма пропонував 100 мільйонів доларів, а щоб доказати серйозність намірів було передано 2 мільйони доларів. Ці 2 мільони — задокументовані, Генеральна прокуратура знає, де вони. Я не можу зараз це все розказувати. - Ще раз. Як і хто документував передачу грошей? - Кучма через Бакая запропонував підкупити свідка Мельниченка Миколу Івановича. Сума сдєлки -100 мільйони доларів. Перший транш — 2 мільйони доларів, Бакай передав. Передачу цих 2 мільонів — задокументовано. Де ці 2 мільйони, я давав свідчення Генеральній прокуратурі України. - Але ці 2 мільони є? Не витрачені? - Іро... Ні, ну вам смішно! Мені не сильно смішно. - Просто я вперше чую про те, що вам від Кучми дали 2 мільйони. Я пам’ятаю, що говорили,що пропонував, але от щоб платив — ні, не чула. Давайте тепер поговоримо про ваше майно. Що у вас є в Україні та в США? - В Україні у мене є будинок, який в спадщину буквально кілька місяців тому дістався мені. Все інше мені не належить. - А в Штатах? - В Штатах у мене є бізнес. В цьому бізнесі у мене працює десь понад 100 працівників, з них десятки українців. У мене понад 30 автомобілів грузових. У мене водії заробляють по 15 тисяч доларів на місяць. - Що ви перевозите? - Водії їздять, вигружають і загружають меблі. - А з нерухомістю що у Штатах? - В Америці у мене немає нерухомості. Живемо в орендованому житлі. У мене в Америці кредитів на кучу мільйонів доларів! Фото з Facebook дружини Мельниченка Наталії Розинської - “На кучу” – це на скільки? - На багато мільйонів доларів у мене кредитів. Я беру в кредит фури. Фура коштує 150 тисяч доларів, плюс прицеп коштує 60-70 тисяч. - У вашій справі є людина, яка стверджує, що ви отримали два мільйони. В Ухвалісуду йдеться: “Допитаний як свідок ОСОБА_7 підтвердив факт отримання Мельниченком зі Сполучених Штатів Америки близько двох мільйонів доларів США. Вказані кошти Мельниченко зберігав у сейфі власного офісу”. Хто цей свідок? - Це Вязьмітінов. Юрій Вязьмітінов — у 1980-х роках працював у міліції, був звільнений за крадіжку речових доказів. У середині 1990-х був заступником голови Черкаської обласної ради. Наприкінці 1990 був пов’язаний з бізнесом екс-голови АП за президентства Кучми Віктора Медведчука. У 2009 його призначили на посаду першого заступника Київського обласного управління Держкомзему, потім стає головою. У 2011 році СБУ затримала його при отриманні хабара у 90 тисяч доларів. Був засуджений до умовного покарання. Пізніше був бізнес-партнером самого Миколи Мельниченка. - Хто він? - Подлець і негодяй. Аферіст. Мене попросив Володимир Олійник цій людині допомогти (Володимир Олійник — колишній мер Черкас, тоді опозиційний до Кучми політик, потім був нардепом від Партії регіонів, після Майдану втік у Росію, там став одним з організаторів антиукраїнської організації “Комітету спасіння України”, — ред.). Вязьмітінов казав, що його незаконно переслідує прокуратура. Я у 2013-му йому почав допомагати, одолжив гроші. - Чимало. Я йому одолжив гроші. Я йому допоміг із прокуратури забрати цінні речі. Але через рік я побачив, що це нєгодяй, аферіст страшний. І я написав заяву на нього в міліцію в 2014 році, щоб його притягнути до карної відповідальності за шахрайство. - Які це факти шахрайства? Що він робив? - Іро, не хочу за нього! Там купа фактів шахрайства. Він просив, щоб я забрав заяву. Я сказав, що не буду. У нього друг Андрій Деркач (Андрій Деркач — народний депутат, син голови СБУ часів Кучми Леоніда Деркача, — ред.), і в нього друг Євген Нищук, міністр культури. Вязьмітінов мені каже: “Я тобі устрою кузькіну мать”. А в нього є товариш у слідчому управлінні СБУ, в нього хтось із заступників чи помічників Авакова (Арсен Аваков — міністр внутрішніх справ, — ред.) близька людина. Я зустрівся із Антоном Геращенком (Антон Геращенко — народний депутат від НФ, наближений до арсена Авакова, — ред.). Кажу: “Антоне, так і так, ця людина буде робити те-то і те-то. Перекажи Авакову”. - Ви кажете, що дали гроші Вязьмітінову у 2013 році. А звідки вони у вас були? - Я заробляв гроші. У мене детективне агентство було в Україні, плюс бізнес. Я не бідна людина. А самому Вязьмітінову потрібно було офіційне працевлаштування. Я йому липову справку зробив, що він був в агентстві у мене помічником. - До речі, агентство існує ще? Чим воно взагалі займалося? - Ні. Я займався антирейдерством. Я повертав людям об’єкти, гроші. При Януковичі, ви ж пам’ятаєте, грабіж був страшний. Працювали 50 на 50. - Тобто ви брали 50% від повернутих активів? - Чималі гроші. - Іро, будь ласка! Ідіть, поверніть! Я людям реально повертав половину. І мені це вартувало дуже багато зусиль і грошей. Тому що суддям платили за правильні рішення, інформаційну хвилю підіймали, це теж кошти вартувало. Адвокатам платили. Хлопцям, які здійснювали і утримання об’єктів і виганяли бандитів - платили... - Ви та ваша компанія платили суддям, журналістам?! - Так. Я брав гроші тільки тоді, коли ми переможемо. Так суть в чому. Дивіться, яку схему мені пропонував Вязьмітінов. Партнером у детективному агентстві в мене був Михайло Вершняк, мій товариш. Він був заступником начальника слідчого управління МВС колись. У цього Вершняка син – помічник судді в Печерському суді. І саме ця суддя розглядала справу Вязьмітінова, його судили за отримання хабара. Вязьмітінов запропонував, щоб я дав кошти Вершняку як премію, а він, Вязьмітінов, через СБУ організує затримання Вершняка, бо у нього в слідчому управління СБУ своя людина. І все буде представлено так, що суддя через сина Вершняка вимагає гроші за закриття справи проти Вязьмітінова. А отримує гроші Вершняк Михайло. - Ну, цікаво. Це послугувало ще одним з того, що я написав заяву в міліцію. А з Вершняком я зустрівся, сказав, що готується така провокація. Іро, що я неправильно зробив? Тобто всі свідчення цього Вязьмітінова є нікчемними. - В Україні суд дав санкцію на ваш арешт. Тепер, як я розумію, Україна буде вимагати від США вашої екстрадиції? - Ні. Не буде цього. Луценко вважає, що американці – дебіли? - Мені здається, що ні. - Вони ніколи не звернуться ані по мій допит в Америці, ані по екстрадицію. Тому що вони мають надати докази американцям. В запиті вони напишуть що? Що підозрюють Мельниченка в тому, що він разом зі співробітниками ЦРУ (Центральне розвідувальне управління — головне розвідувальне управління при уряді США, — ред.) готував державний переворот в Україні у вигляді Помаранчевої революції? Що він шпигував в інтересах США, передавав США записи? Що вважають Америку країною, яка здійснила державний переворот і просять видати Мельниченка, так? - А без екстрадиції ви не маєте бажання повертатися в Україну? - Поживемо, побачимо. Зараз цією справою займаються мої адвокати. Я, чесно кажучі, думаю, що Луценка підставили. Я думаю, що Вязьмітінов пішов на переговори по своїх каналах зі слідчого управління, вони навмисно сфальшували цю справу. Якийсь прокурор теж на особистих контактах це все підписав, а Луценка тупо підставили. - Справа проти вас є ще з кучмівських часів. Давайте згадаємо хронологію. - 28 листопада 2000 року Олександр Мороз (тоді очільник фракції СПУ у ВР, — ред.) робить заяву у Верховній Раді, а Юрій Луценко (тоді помічник-консультант Олександра Мороза, — ред.) тисне на кнопку магнітофону із моїми записами. 4 січня 2001 року проти мене Олексій Баганець (тоді прокурор, нині — адвокат, — ред.) порушує карну справу за перевищення службових повноважень, підробку документів і розголошення державної таємниці. У 2005 році справа проти мене закривається. Далі — проти Кучми порушується карна справа в 2011 році. - Це ви маєте на увазі так звану “справу про замовників убивства Гонгадзе”? - Так. Після цього адвокати Кучми подають скаргу судді Кірєєву (Родіон Кірєєв стане відомим через те, що судив Юлію Тимошенко, — ред.), і він через 8 років скасовує постанову про закриття проти мене карної справи. Потім мені пропонують тихенько виїхати з України. - Хто пропонує? - Почекайте. Певні люди мені кажуть: “Твоє життя під загрозою, ми тобі пропонуємо по-дружньому виїхати з України, ми тобі зробимо коридор, дамо нормальний паспорт”. Потім приходять люди від адвокатів Кучми, теж пропонують мені виїхати, обіцяють заплатити хороші гроші. Потім ще одні люди пропонують теж допомогти і виїхати. Я по своїх каналах пробиваю, що це провокація. - Чекайте. Це вже треті люди, які вам пропонують виїхати? - Так. Вони пропонують мені покинути територію України через одеський кордон. Нелегально, з чужим паспортом. Це люди з СБУ. Я погоджуюсь. Але я знав, що це провокація і що скоріш за все мене мали просто пристрелити при перетині кордону. І я тоді виїхав з України іншим способом. - По своїх каналах. Потім мене затримують в Ізраїлі, бо за повідомленням Служби безпеки України я нібито готував терористичний акт під час приїзду Віктора Януковича (тодішній президент України, — ред.) в Ізраїль. Це теж вам відомо. Мене там затримали. Мосад посміявся і відпустив. - Цікавий епізод у вашій біографії. - Ну, вони посміялися, сказали, що то брєд. Ви слідкуєте за хронологією? - Потім, у 2012 році, у під’їзді жорстоко б’ють мою дружину Наталю Розинську. Їй побили ребро, розбили лице, вона робила пластичну операцію – там шрам був великий. Це передавався так привіт мені. Я потім прилітаю в Україну. Мене арештовують. Я говорю: передавайте справу в суд. І мене випустили під підписку про невиїзд, звинувачення не пред’явили. Справу в суд не передали. В 2014 році, коли президентом став Петро Порошенко, мене запросили на неофіційну зустріч слідчий Сізіков та прокурор. - Що хотіли? - Вони зробили мені пропозицію — можуть закрити мою карну справу за терміном давності. - А ви за це що? - А я не оскаржую це рішення про закриття. Тобто план такий: якщо я не оскаржую це рішення, то я погоджуюсь, що зробив злочин, але покарання не буде, бо сплив термін давності. - Зрозуміла. Ви, судячи з усього, не погодились. - Я розсміявся. Тому що я у 2000 році вчинив абсолютно правильно, я ризикував життям, щоб зібрати доказову базу проти організованого злочинного груповання, і банда має бути покарана! Я вимагав, аби передавали цю справу в суд. Але вони сказали, що суд буде закритий, таємний, бо на Банковій таке рішення прийняли. - А ви не записали цю зустріч? - А як ви думаєте? - Не знаю. Може у вас хобі таке — все записувати)) - Якщо цей прокурор буде заперечувати свою пропозицію, то я до нього ще доберуся. Бо він має дати свідчення, хто йому з Адміністрації Порошенка поставив таку задачу. Після того, у 2015 році, я полетів у Сполучені Штати Америки. Де по сьогоднішній день перебуваю. - Давайте про плівки поговоримо. Записи в кабінеті Кучми робилися близько двох років. В окремих ваших інтерв’ю я бачу лише уривки записаних розмов, іноді щось нове виникає. Чи розшифровані взагалі всі плівки? - Іро, щоб розшифрувати ці всі записи, потрібна робота не одного року фахівців із шумоочистки та розшифровки записів. - Слухайте, ну, 18 років минуло! Майте на увазі, що я готова особисто взятися за розшифровку, на волонтерських засадах. Звертайтесь, якщо захочете. Так що, немає розшифровок усіх розмов? - Ні. А ви через 10 годин здуєтесь. Наприклад, Юрій Віталійович (Луценко, — ред.) займався цим у 2002 році особисто. Спитайте в нього, як це йому давалося, тяжко чи ні? - Мій журналістський досвід трохи більший, ніж у Юрія Віталійовича, я багато розшифровувала записів. Тому, думаю, потягну. - Спитайте у Юри Бутусова, скільки він розшифровував записів! - Я думаю, що за 18 років можна все розшифрувати. - Я не хочу все життя присвятити і це все розшифровувати. Те, що легко робилося більше-менш, я зробив. Люди зробили. Далі це має робити, на моє особисте переконання, НАБУ. - До НАБУ спочатку треба передати ці плівки. Ви вже до нього зверталися? - Ні. Зараз я буду звертатися до НАБУ. Тому що на цих записах задокументовано організоване злочинне угруповання, яке займалося вбивствами, пограбуванням держави, придушенням свободи слова. І цьому має бути надана юридична оцінка. - Ви готові передати НАБУ оригінали плівок? - Якщо вони заберуть справу, я все передам. - А де оригінали? - У надійному місці. - В інтерв’ю Юрію Бутусову Михайло Бродський переповідає з ваших слів, як ви вирішили почати записувати. Розкажіть і ви. - І що він розповідає? - Каже, що ви ховалися у Кучми у шафі. - Так. Я пройшов в Україні американські курси з безпеки, американці нам показували, які слабкі місця є для того, щоби можна було вбити президента. Я після цих курсів на все подивився іншими очима. Я побачив, де можна вбити Кучму зі снайперської гвинтівки, як можна його просто задушити, підірвати, отруїти. Я знаходив вразливі місця і доповідав начальнику охорони, що у нас дєрьмо, що у нас немає системної охорони. Я йому кажу: “Нам потрібно ставити кабінет президента на сигналізацію, щоб ніхто туди один не заходив, нам потрібно поставити відеокамеру і спостерігати, і в кабінеті президента теж потрібно поставити відеокамеру і дивитися, що там відбувається”. Він каже: “Ти — ідіот!”. Я йому показую, що в кабінеті є вразливі місця, одне з них – шафа. Там внизу така тумба на колесах, яка від’їжджає. Туди можна залізти. Людина спокійно ховається у шафі. А далі – роби, що хочеш. Зайшов із глушаком, Кучму пристрелив, а через інші двері вийшов. Начальник мені каже: “Це неможливо”. І в один ранок я заліз в цю шафу. А вилізти я не встиг — Кучма зайшов. Я там півдня простояв. Я все чув. - А що почули? - Я тоді дав дуже детальні свідчення в Генеральній прокуратурі, як це було, що я почув, що я побачив. Іро, я був наївним солдафоном, який мріяв про те, що в Україні буде подолана корупція, і що саме Кучма подолає корупцію. А ти стоїш в цій шафі і бачиш, що твій президент – це керівник організованого злочинного угруповання. Тебе курвить так, що ти готовий все зробити, аби убрати це. Я хотів прямо його пристрелити там. Але я вибрав інший шлях - задокументувати... - Ви тоді почули розмову Кучми з Волковим (Олександр Волков — на той час помічник президента Кучми, після того тричі обирався народним депутатом України, підприємець, - ред.)? - Так. Про фальсифікацію виборів, про бабло, там все було... Знаєте, це було як бандитська сходка. У мене поїхала криша, мене вкурвило. Я вирішив документувати це. Я передавав це москалям чи в Америку? Ні. Якщо вони кажуть, що я шпигун, я мав би передавати це тим спецслужбам, так? - Я не знаю. В мене немає доступу до кримінального провадження. - Я ж передавав записи Марчуку, Турчинову, Тимошенко, Морозу. Євген Марчук — нині представник України в Тристоронній контактній группі у Мінську, у 1998 був обраний народним депутатом, був опозиційним до Кучми, у 1999 був кандидатом у Президенти, після програшу Кучма призначив його Секретарем РНБО; Олександр Турчинов — нині Секретар РНБО, тоді — народний депутат, спочатку фракція “Громада”, згодом був співзасновником партії “Батьківщина”; Юлія Тимошенко — нині лідер “БЮТ”, тоді — народний депутат, спочатку фракція “Громада”, згодом була співзасновником партії “Батьківщина”; Олександр Мороз — з 1998 року народний депутат України від СПУ, у 1999 був кандидатом у Президенти. До оприлюднення всі ці люди знали, що я записую. У них були мої записи. І вони мені не казали: “Ні-ні, не записуй!”. Вони казали навпаки: “Документуй докази! Ми поміняємо владу і буде надана правова оцінка всім цим злочинам!” - А як ви ризикнули довіритись по суті незнайомим людям у такій важливій справі? - Я аналізував, хто ворог Кучми, хто здатний виступити проти нього. І от якщо ми судимо по логіці Луценка, що я шпигував, значить, я за наказом якоїсь спецслужби звертався до агентів спецслужби? Якщо ви кажете, що я вчиняв злочин, то, виходить, що Марчук, наприклад, про нього знав! Значить, Марчука потрібно до карної відповідальності притягнути. Турчинова потрібно? Потрібно. І так далі. Ви розумієте, чому я наполягаю на відкритому судовому процесі? Я чесно кажу: я – людина, яка вчинила супергеройський вчинок, яка викрила банду. Іро, мені тяжко. Мені тяжко дотримуватися однієї цієї лінії, тому що мені достатньо взяти і сказати: ні, цього не було, це все придумано – все. Я буду надто заможна людина і ні про що турбуватися не буду. Але я офіцер. Я давав присягу. Це не порожні слова. - Якщо говоримо про відкритий суд, ви готові приїхати і свідчити проти Кучми? - Готовий. Має бути відкритий судовий процес. От давайте проведу аналогію. Вбили цього журналіста в Туреччині (Джамаль Хашоггі вбитий на території генерального консульства Королівства Саудівської Аравії у Стамбулі, — ред.). І що є доказом? Записи! А вони здобуті законним шляхом чи незаконним шляхом? - Його наречена казала, що ці записи були зроблені на його годинник Apple-watch. - Іро, ви ж розумієте, що це маразм? Мої записи є доказами. Є стаття — “крайня необхідність”. Якщо ви ідете і бачите, що голова суду чи начальник поліції ґвалтують дитину. Ви берете це на відеокамеру і пишете, а потім кажуть в суді: “Ні-ні, ми це не приймемо, тому що це без дозволу суду було!” Маразм. - Я прочитала багато про плівки. Крізь згадуються якісь різні епізоди. Є згадування, що на плівках є докази: фальсифікації виборів, причетності Тимошенко до вбивства Щербаня, продажу Україною “Кольчуг”... Що взагалі є на цих плівках? - На записах є дуже багато інформації. - Згадувалось, що записана розмова Кучми і Порошенка про Ющенка і Тимошенко, начебто там Порошенко називає Тимошенко дурою, американською шпигункою і пропоную Кучмі її здати. - Є такий епізод. Більше того, Порошенко пропонує чавити і придушувати бізнесменів, які підтримували Юлю. - А Кучма що йому каже? - І на плівках є розмови про те, що Тимошенко та колишній прем’єр Павло Лазаренко – замовники вбивства Щербаня, так? - Ой... на записах є багато інформації. - У 2013 році ви розповідали, що на записах є епізод про те, як Ющенко в 99-му році надрукував гривню і вона впала в 2 рази. - Розкажіть, які є ще епізоди і на кого конкретно. Що є конкретно на Порошенка, наприклад? - Скажімо... Іро, давайте, ми ще пару хвилин поговоримо і закінчимо, бо у мене вже немає часу. Дивіться. Я для себе особисто роблю висновок який? На підставі тих записів, що є, можна зробити висновки, що Порошенко – залежна особа від російських спецслужб. Це я м’яко вам сказав. - А детальніше? - Іро, немає часу. Чесно вам скажу. У мене вже всі телефони обірвали. У мене тут багато роботи. Дуже багато роботи. Ірина Ромалійська, для “Цензор.НЕТ”Источник: https://censor.net.ua/r3094575 Fix address: http://ord-ua.com/2018/11/07/melnichenko-poroshenko-zalezhna-osoba-vid-rosijskih-specsluzhb/


Home / EASTОРІЯ / “Гетьманська столиця” в Батурині похвалилася здобутками-2021 Національний заповідник “Гетьманська столиця”, що в Батурині Чернігівської області, підбив підсумки своєї діяльності у 2021 році: нові музеї, експонати, презентації книжок, тисячі екскурсій в умовах карантину. Про це йдеться в дописі на фейсбук-сторінці заповідника 21 грудня. Нові музеї й екскурсії “У Батурині має бути музей про козаків!” – таким був девіз заповідника на початку 2021 року, коли він став на фінішну пряму реалізації експозиційного проєкту “Козацький двір”. І на початку червня був відкритий цей музей, уже шостий для “Гетьманської столиці”. Він знайомить свого відвідувача з явищем українського станового козацтва, яке проіснувало після його офіційного скасування ще 120 років. “Це не музей стендів чи засклених вітрин! Це унікальне середовище, яке дозволяє пізнати козацький стан і усвідомити його зв’язок з нами сучасними”, – розповіли в заповіднику. Маючи завданням “втримати аудиторію” в умовах карантину, коли різко зменшився потік великих організованих груп, у Батурині розробили та на початку високого туристичного сезону впровадили театралізовані й імерсивні екскурсії, а також сімейні квести для родинних екскурсій. “Тепер у музеях «Гетьманської столиці» можна легко познайомитися з історичними персоналіями та зануритися в їхній світ, дізнатися про турботи, переживання та надії. Понад 8 тисяч офлайн-екскурсій проведено у заповіднику в 2021 році!” – похвалилися в заповіднику. “Виклик зробити заповідник інтерактивним у карантин постав ще у 2020-му. Цьогоріч ми продовжили розвивати свій YouTube канал, сторінки у соцмережах Facebook та Instagram, розробили і запустили 15 аудіотурів на всесвітній платформі Izi.travel, а також – новий сайт https://baturin-capital.gov.ua. Сотні тисяч переглядів свідчать про актуальність цього напрямку роботи. Вершиною онлайн-комунікації з аудиторією заповідника стало впровадження прямих трансляцій (livestreaming) екскурсій і лекцій. І цей має потенціал стати альтернативою відвідування музеїв і заповідників не лише у карантин, а й взимку”, – зазначили в “Гетьманській столиці”. Фестивалі й презентації У 2021 році заповідник і надалі був майданчиком культурно-мистецьких подій. Тут відбувся ІІІ Батурин-фест “Шабля”, головна ідея якого – “Же през шаблю маєм право”” – була проголошена гетьманом Іваном Мазепою в Батурині і як ніколи актуальна сьогодні. Також тут презентували факсимільне видання Мазепинського Євангелія та художню книгу “Мазепа. Хроніки православного шляхтича. Руїна” Тетяни Таїрової. “Автори, упорядники та видавці свідомо обирають «Гетьманську столицю» за місце, звідки ідея української державності лунає переконливо”, – наголосили в заповіднику. Відвідувачі “Гетьманської столиці” 2021 року мали можливість ознайомитися з унікальними експонатами із Національного заповідника “Києво-Печерська лавра” та срібною князівською печаткою Івана Мазепи із колекції Олексія Шереметьєва, яка саме в Батурині була представлена назагал уперше. 22 жовтня в заповіднику пройшов обласний музичний фестиваль-конкурс імені Андрія Розумовського. Крім того, щорічно з нагоди дня народження гетьмана України Кирила Розумовського заповідник проводить конкурс Розум-fest, де діти презентують свої літературні, художні і прикладні таланти. Також для учнів місцевої загальноосвітньої школи імені Григора Орлика в “Гетьманській столиці” функціонує історичний гурток “Батуринський курінь”. “Знаковим і символічним для Батурина стало те, що найбільший у Чернігівській області Державний Прапор України (30 метрів) з нагоди 30-ї річниці Незалежності України було піднято саме тут – як підтвердження славної історії міста та ролі «Гетьманської столиці» у сьогоденні нашої держави!” – наголосили в заповіднику. У липні в Батурині вкотре пройшли польові археологічні дослідження. “Сенсаційними знахідками стали старожитності ХІІІ століття, які свідчать супроти усталеної у радянській історичній науці тези про те, що Київська Русь припинила своє існування після монголо-татарської навали”, – розповіли в заповіднику. Двоє співробітників “Гетьманської столиці” здобули наукові ступені кандидатів історичних наук, ще один став аспірантом.


На Тернопільщині на вихідних буде сухо і теплоНовини Тернополя та області - Галас | Новини Тернополя та області - Галас автор: Бойко Роман категорія: Новини 15.09.2017 Теплу і сонячну погоду передбачають метеорологи цими вихідними на Тернопільщині. Температура повітря підвищуватиметься до двадцяти п’яти градусів тепла, а в неділю можливі ще вищі температурні показники. Також метеорологи запевняють, що під час вихідних обійдеться без опадів. Мінлива хмарність, тенденція до підвищення температури повітря, незначні опади, – такі погодні умови передбачають метеорологи цими днями на Тернопільщині. А загалом упродовж вихідних в регіоні зберігатиметься тепла і сонячна погода, а потім знову можливе похолодання. За прогнозами Укргідрометеоцентру, у західному регіоні все частіше спостерігатимуться різкі перепади температурних показників. «Упродовж вихідних на заході частково потеплішає. У суботу температура повітря підвищуватиметься до двадцяти чотирьох градусів тепла, в неділю – до двадцяти семи градусів вище нуля. Також підвищаться нічні температурні показники. Вітер південно-західний 7 – 12 метрів за секунду, часом незначні пориви вітру. Обійдеться без дощів». А щодо попередніх прогнозів метеорологів, то з наступного тижня знову похолоднішає і повернуться дощі, пише “ЗЗ”. ← У Тернополі вночі двічі збили чоловіка (ФОТО) Смертельна аварія у Болгарії: загинула сім’я з Тернопільської області → 26.01.2021 Відома сім’я з Тернопільщини роздала подарунки за перемогу в різдвяному конкурсі 26.01.2021 Аркадій Войтюк заспівав пісню Віктора Павліка (ВІДЕО)


Ваші фотозвіти та розповіді з подорожей на уехалі.com Відео: Переможець. Фільм. StarMedia. мелодрама Чому ми до цього прийшли На яку тему можна написати статтю або розповідь? Відео: Разведопрос: Крістіано Алвес про Бразилію Відео: tony robbins, unshakeable, gratitude & focusing on your steak | #askgaryvee 242 Якими можуть бути розповіді? Чому це корисно вам і чому - нам Як нам написати Любі друзі! У нас для вас прекрасна травнева новина: на сайті Уехалі.com наші читачі тепер під своїми іменами можуть публікувати свої замітки (най-най різні!) Про подорожі в якості самостійних статей, а не тільки в розділі «Коментарі». Розповідаємо, що до чого. Ми обожнюємо своїх читачів і завжди дуже вдячна за спілкування і чудові історії, замітки і поради, якими з нами ділиться аудиторія. Нерідко буває так, що коментар настільки інформативний, що вибивається з жанру «коментар» (хоча і немає такого жанру) і тягне на цілком собі самостійну статтю. Ну так якщо він тягне, так чому ж йому і не бути самостійною статтею? Про рішення зробити так ми говорили тут: Які зміни чекають сайт Поїхали в 2016 році. І ось зробили! Вже завтра на сайті в спеціальному новому розділі «Статті від читачів» вийдуть перші статті, написані нашими читачами. Таїсія - дочка нашої постійної читачки Свєти Лукашовій з Ашхабада. І, звичайно, Світлана стала одним з перших читачів-авторів на сайті Поїхали. Друзі, якщо вам подобається розповідати про свої подорожі, ділитися відгуками і порадами по відпочинку (а судячи з кількості коментарів, це подобається дуже багатьом - і це правильно), ви можете опублікувати свої розповіді та нотатки на нашому сайті під своїм підписом. Якщо хочете, ви також можете вказати свою сторінку в соцмережах або свій сайт, якщо такий є. Тим для оповідань безліч: - відгук на готель, в якому ви останавлівалісь- - відгук на ресторан, кафе, масажний салон, магазин, ринок, які ви посещалі- - відгук на будь-яку відвідану пам`ятка (шокував вас Волкін Стріт, коли ви там були в перший раз?) Або екскурсію- - відгук на якісь нові скуштувати страви (Том Ям або скорпіон на паличці) або відчуття (та хоч той же вперше спробований тайський масаж) - - ваші поради по будь-якій темі - як ви торгуєтесь на ринку або з таксистами, як відрізняєте ледібоев від просто жінок, де і чому купуєте будь-які фрукти і так далі. Про яку країні писати? В першу чергу ми будемо раді статей про країни, про які ми вже пишемо на сайті: Таїланд, В`єтнам, Індонезія (Балі), Лаос, Камбоджа, Сінгапур, Малайзія, Туреччина. Але не вважаємо за потрібне ставити будь-які обмеження, тому із задоволенням опублікуємо ваші розповіді про інші країни - взагалі будь-яких. Наш автор Наталія Горбачова біля монастиря Святого Георгія на островах Принців, Стамбул. Можна писати нейтральні, позитивні, негативні відгуки. Якщо є фотографії - надсилайте! Розміри ваших розповідей можуть бути будь-якими, але тільки не зовсім вже маленькі. Втім, якщо ви хочете фотогалерею, то можна і маленький розповідь. За літературний стиль і помилки не турбуйтеся: ми з Женею все зробимо красиво і грамотно, придумаємо, якщо потрібно, заголовки і фотоподпісі. Якими не можуть бути розповіді? Обмеження тільки одне - не можна огульно лаяти когось або звинувачувати в скоєнні злочину або якийсь інший гидоти. Нам. Двоє людей, як би не старалися, можуть дати лише стільки інформації, скільки можуть дати дві людини. Ми із задоволенням ділимося з вами тим, що знаємо, і майже 300 статей на сайті Уехалі.com - найпереконливіший доказ цього (а в запасі - тільки на сьогоднішній день лежить ще сотня). Для нас дуже, дуже важливо, щоб наші читачі отримували якомога більше інформації, і такі розповіді від самих же читачів допоможуть нам ще краще справлятися зі своєю метою. Вам. Розповідь під своїм підписом ви завжди зможете з гордістю показати друзям або опублікувати на своїй сторінці в соцмережі. Або перечитати через пару років якимось дощовим осіннім вечором, заваривши собі чай з коньяком, загорнувшись у плед і віддавшись теплої ностальгії. Але найголовніше - ваші опубліковані замітки стануть прекрасним сувеніром з поїздки для самого себе. Фото і відео передадуть картинку і звуки, а ось ваші емоції, перші враження, думки, цікаві історії - це все збереже ваш розповідь. Збирайте спогади, а не речі. Свої ідеї для майбутніх оповідань і фотогалереї надсилайте на нашу пошту: [email protected] Чекаємо на ваші листи! Upd. А ось і перші статті від наших читачів: Прінцеви острова в Стамбулі: дуже смачно, дуже красиво і дуже романтично! Якщо є на світі рай ... «Фруктовий рай на річці Квай» - наша улюблена екскурсія в Паттайя


Алабай: плюси і мінуси породи | Огородники Корисні статті садівникові й городникові 28018 Сьогодні ми поговоримо про особливість породи Алабай. У цій статті ви прочитаєте про догляд і особливості характеру цих собак. Середньоазіатська вівчарка або алабай, це дуже давня порода собак, за плечима якої важкий досвід природного відбору довжиною в кілька тисячоліть. Це сильна і горда собака, вона спокійна, врівноважена і не возмутіма в звичайній обстановці, але якщо тварина відчуває небезпеку, воно змінюється кардинально, проявляючи свій жорсткий характер. Причина цього є її сильний захисний інстинкт виявляється при виникненні небезпеки. Алабай сочітесь в собі дуже різні риси характеру, це два різні характери, на службі і вдома, зі своїм господарем і з чужою людиною. Якщо вдома тварину дуже добре і ласкаве, то при будь то небезпеки собака може перегризти горло тому, що загрожує вашій безпеки. Алабай дуже красива і сильна собака, її зріст становить 65-78 см, вага коливається в діапазоні від 40 до 80 кг. У цього собаки міцний кістяк і атлетичну статуру. Мускулатура розвинена добре. Голова масивна з плавним переходом від чола до морди. Вуха невеликі, висячі. Шерсть у таких собак щільна і жорстка на дотик. Стандарт породи допускає різноманітність забарвлення, колір шерсті може бути: білим, чорним, рудим, палевим, сірим. Але найпоширенішим забарвленням залишається білий колір. Не важливо де міститься собака, приватний будинок з великою ділянкою або маленька квартира. Догляд за таким собакою трудомісткий процес, що вимагає багато уваги, тривалі прогулянки з фізичними вправами для собаки і харчування. Квартира навіть якщо вона і велика то це звичайно не краще місце для життя собаки, так як алабай з самого народження звик до просторів степів, тому бажано заводити таку собаку коли у вас є будинок з ділянкою. Так як, в квартирі такий собаці буде мало місця. Ще у цієї породи є одна не дуже гарна звичка, це гавкати ночами, з цього від його гучного гавкоту можуть страждати ваші сусіди, та й ви теж. Тривалість життя у алабай 10-12 років, це закладено в генетиці цієї породи. Раціон харчування цього не маленького тварини повинен бути досить обширним і включати всі необхідні мінерали і вітаміни. Оптимальним вважається раціон підібраний на основі кормів промислового виготовлення високого рівня якості з додаванням мультивітамінний препаратів і мінеральних комплексів. Отже підведемо підсумки: собака породи алабай Потребує фізичних навантаженнях. Справжні захисники і віддані друзі. Мають відмінне здоров'я. Потребують повноцінного харчування. Вам вирішувати, чи хочете ви завести таку собачку в собі в будинок. первая собака приют щенки лабрадор спаниель овчарка алабай среднеазиатская овчарка характер и повадки уход за алабаем мощная собака 18 3404 0


5 аргументів проти виплат при народженні дитини - портал новин LB.ua Головна — Суспільство — Життя — 13 квітня 2011, 07:06 Підвищення державних виплат при народженні дитини знову дали привід поговорити про це демографам та майбутнім мамам в чергах жіночих консультацій. Соціологи вже котрий рік переконують, що фінансова допомога молодим батькам, це, звісно, чудово, однак...неефективно, бо на рішення народжувати впливає передовсім економічна стабільність. У вагітних і журналістів своя пісня: їм ідеться про те, що навіть підвищених виплат не вистачатиме на те, щоб виростити чадо. Достатньо зайти в супермаркет, аби й собі жахнутися: невеличка пачка (приблизно 30 штук) найдешевших одноразових підгузків (у народі - “памперсів”) обійдеться як кілограм якісної свинини або 2 кілограми курячих стегенець. Якщо у вас тільки-но з’явилася дитинка, то такої упаковки вам у кращому разі вистачить на 3 дні (звісно, якщо ви збираєтеся змінювати підгузки достатньо часто, а не мордувати немовля годинами у вологих “трусах”). Але підгузки це тільки початок. Реклама переконує: тільки для туалетних справ вам знадобляться дитячі вологі серветки (20 грн за упаковку із 72 шт), рідке дитяче мило (15 грн за 200 мл), присипка (25 грн за 100г). Пам’ятайте, що окрім цього, навіть найменшій дитині потрібна їжа (наприклад, суміші — 50 грн за 300 г), прогулянки (звісно, у візочку останньої моделі і обов’язково “крутішому”, аніж у подружки), багато красивого одягу (бажано брендового), з якого немовля неймовірно швидко виростатиме. І це тільки потреби кількамісячного немовляти. Дуже скоро йому знадобиться багато іграшок, взуття та верхній одяг, ціни на який можна цілком порівняти з прайсами на “доросле”. Здавалося б, державні виплати не покривають навіть половини витрат тільки перших місяців життя немовляти, а що далі? Попри все це, на жаль, найбільше у нашій країні виплати на дитину допомогають не батькам, а політикам. Саме цими “подачками” вони облаштовують собі рейтинг, а пересічний громадянин від виплат тільки потерпає. Звісно, у довгостроковій перспективі, про яку у нас думати не заведено. Причина 1. Бюджетна яма Підвищення виплат створює додатковий тиск на державний бюджет, котрий й так перманентно дефіцитний, а для латання його дірок уряд не гребує ні неконтрольованою емісією грошей, ні зовнішніми запозиченнями, котрі додатково створюють тиск на фінансові плани майбутній періодів. Причина 2. Розкручування інфляції Підвищення соціальних виплат стимулює інфляцію. Молоді батьки легко віддають “подаровані” державою гроші, оскільки діє правило “на дитині не заощаджують”, “дітям - найкраще”. Крім того, реклама постійно нагадує батькам про безмежність дитячих потреб, а також переконує, що мамина турбота — це найдорожчі підгузки та імпортні суміші. Причина 3. Зниження відповідальності В ідеальному випадку дитина має народитися у сім’ї, котра готова до цього та в якій таке народження є бажаним. Соціологи уже давно наголошують: українське суспільство надто інфантильне. У нас цілком нормальною є ситуація, коли 25-річний парубок чи дівчина живуть з батьками, харчуються за їхній рахунок, навіть за умови, якщо вони працевлаштовані. Традиційною є ситуація, коли бабусі та дідусі доглядають немовля, поки мама вчиться чи працює, тобто будує кар’єру. Вони також частково фінансово підтримують молоду сім’ю (у грошовій формі або ж купуючи внукам необхідні речі). Отримання допомоги від держави, а особливо інформаційних резонанс, що викликають підвищення виплат, створює у багатьох майбутніх батьків, враження, що “якось воно буде”, адже суми виплат таки значні (особливо якщо не враховувати, що вони розтягнуті у часі). Результат — народження дитини у сім’ї, котра не готова до відповідальності за її виховання, зокрема — фінансовової. Причина 4. Стимулювання до підвищення народжуваності маргінальних прошарків населення За словами лікарів, з якими мені доводилося спілкуватися на цю тему, “стимулом” до народження дитини виплати є саме для найбідніших верств (вкрай часто це сім’ї алкоголіків та наркоманів). Більш того, для окремих родин (у маленьких містах, де ці гроші мають більшу вагу) різні види соціальної допомоги “на дітей” є способом заробітку — іншої роботи батьки цураються. Що більше дітей, то більші прибутки. Однак в багатьох випадках народжені у подібних сім’ях діти однаково закінчують у сиротинцях — діти, яких неспроможні виростити безвідповідальні батьки, стають “державними”. Причина 5. Нецільове використання Використання коштів “на ремонт”, “на машину”, “на відпочинок” чи “на пляшку горілки” - явище надто поширене і навіть напряму не пов’язане із достатком сім’ї. Бідні радше куплять м’яса, аніж памперси, люди середнього достатку, котрі можуть забезпечити дитину візочком чи ліжечком, з’їздять у відпустку, а багатші відвідають ресторан, адже у дитини й так є все необхідне. Насправді, якщо дитина народжується здоровою, вона абсолютно не є коштовним проектом, а її виховання доступне людям з дуже скромними доходами. Сучасні віяння науки вирощування людських дитинчат, зокрема “природне баківство”, сприяють: - годуйте груддю і вам не потрібно витрачати гроші на харчування немовляти принаймні до піврічного віку; - ростіть дитину без памперсів (подібно нашим мамам) — і ви заощадите на одній з найбільш значних і регулярних статей витрат до 80% (якщо одягати одноразові підгузки винятково на прогулянку). Так, ви матимете щоденне прання, однак в часи автоматичних пралок проблема брудної білизни — дитяча забавка; - купуйте дітям тільки прості і якісні іграшки у дуже обмеженій кількості замість купи пластмасових агрегатів, що світяться, говорять і рухаються (згідно із емпіричними дослідженнями німецьких психологів, діти, які ростуть без іграшок, краще комунікують між собою, з батьками, більш творчі і кмітливі, оскільки вигадують собі забавки з усього, що бачать навколо); - купіть уживаний візок, ліжечко, одяг. Або ж візьміть покористуватися у родичів, друзів, котрі мають старших дітей. Держава неодмінно повинна підтримувати батьківство. Приміром, виплачувати допомогу на дитину тим, хто її справді потребує (адресна допомога). Набагато більш важливим полем діяльності є контроль за дотриманням трудового законодавства. Дуже часто життя після декрету жінки починають з біржі праці. У мене є щонайменше 3 знайомі, котрих не чекають на робочому місці. Одній запропонували звільнитися одразу при виході в декретну відпустку, іншій — після закінчення відпустки з виплатою двох окладів, третя працює в дуже поважній транснаціональній компанії (!), де існує негласне правило — декрет не може тривати більше 8-ми місяців. Способів допомогти молодим батькам не злічити: можна почати будувати з’їзди із тротуарів для візків або дитсадочки, про гострий дефіцит яких пишуть і говорять щороку. Однак такими довгостроковими проектами у нас в країні займатися не заведено, адже вибори що п’ять років. Темы: діти, пологи, соцвиплати, сім'ї, Соцзабез 08 квітня 2011, 08:52 12 травня 2011, 15:15 14 квітня 2011, 06:31 14 квітня 2011, 06:00 14 квітня 2011, 01:30 13 квітня 2011, 20:01 13 квітня 2011, 19:52 13 квітня 2011, 19:16 13 квітня 2011, 18:19 13 квітня 2011, 17:28 13 квітня 2011, 16:33 13 квітня 2011, 16:10 13 квітня 2011, 16:08


Економічна теорія як наука та навчальна дисципліна Головна Реферати українською Економічна теорія, Політекономія Економічна теорія як наука та навчальна дисципліна 1. Предмет курсу "Основи економічної теорії" 2. Методологія економічної теорії: методи пізнання, категорії, закони та моделі 3. Функції економічної теорії 4. Економічна політика держави. Економічна теорія та право Економічна теорія — багатопланова суспільна теоретична наука, яка послідовно протягом всього свого існування набула цілісної системи наукових поглядів та уявлень про економічне життя суспільства, закономірності розвитку народного господарства, його суб'єктів в умовах ринкових відносин. Економічна теорія, як і всі науки, має свої об'єкт дослідження та предмет вивчення, які в процесі розвитку господарської діяльності людини та суспільства постійно набувають нових характерних рис і особливостей. Людина виступає активним учасником і суб'єктом економічного життя суспільства, виробником матеріальних благ, які необхідні для задоволення її потреб та інтересів. Згодом виникають нові потреби, забезпечити які можна лише шляхом організації ефективної діяльності в рамках сім'ї, колективу, фірми, підприємства, галузі, регіону, країни або всього світу. Тому економічна теорія має складний предмет, що постійно формується та розвивається. Існує багато визначень економічної науки та її предмета: економіка (IV—III ст. до н.е.) — це економічні погляди на мистецтво ведення домашнього господарства; політична економія (XVII—XX ст.) — наука, що вивчає економічні відносини, які виникають між людьми в процесі виробництва, розподілу, обміну та споживання; економіко (XIX—XX ст.) — наука про ефективне використання обмежених ресурсів з метою досягнення максимального задоволення матеріальних потреб людини та суспільства. Сучасне розуміння терміна "економічна наука" охоплює визначення таких елементів ЇЇ предмета: господарська діяльність; закономірності розвитку економічних систем; відносини, що виникають у процесі виробництва, розподілу, обміну та споживання матеріальних благ; відносини власності та ринку; використання людьми рідкісних чи обмежених ресурсів для виробництва різних товарів і послуг та розподіл їх між членами суспільства з метою задоволення їхніх потреб; механізми розв'язання головних економічних проблем (що, як, для кого, скільки виробляти і здатність економічної системи до реформування) та ін. Визначення цих елементів предмета економічної теорії перебувають у взаємозв'язку, доповнюють один одного і відображають різні сторони та проблеми економічного життя. Предмет економічної теорії залежно від рівня дослідження економічних явищ і масштабу функціонування економіки має складну багатоярусну структуру (рис. 1). Об'єктом вивчення економічної теорії на рівні мікроекономіки виступає окремий економічний суб'єкт — господарська діяльність людини, сім'ї, фірми, підприємства, яка є конкретною і доступною для сприйняття. Об'єкт вивчення макроекономіки — національна економіка як єдине ціле. її предмет має комплексний, узагальнений, агрегований характер, потребує глибокого наукового дослідження та державного регулювання. Економіка має галузі народного господарства, проміжні системи та комплекси (воєнно-промисловий, агропромисловий, енергетичний та ін.), які становлять мезоекономіку. Економічна теорія вивчає економічні явища і процеси також на рівні міжнародної економіки як системи світового господарства, міжнародних економічних відносин та зв'язків, тобто супермакроекономіку. Усі ці рівні економіки є складовими економічної теорії, перебувають у взаємозв'язку, доповнюють один одного та сприяють вивченню її предмета. Економічну теорію залежно від сфери застосування поділяють на позитивну і нормативну. Позитивна економічна теорія пізнає та прогнозує об'єктивні економічні явища, формує цілісну систему наукових поглядів, гіпотез та концепцій. Економічна теорія як навчальна дисципліна взагалі має позитивний характер. Вчений-економіст, досліджуючи факти господарського життя, констатує стан економіки, формулює характерні риси, пояснює їх природу та зміст, робить висновки про майбутнє її розвитку. Реферат на тему: Економічна теорія як наука та навчальна дисципліна


Доповідачі 2010 року | Доповідачі 2010 року\t Роздрукувати Професійний соціолог, вищу освіту здобула у Львівському національому університеті імені Івана Франка. Стаж в телевізійній галузі 8 років. Виконавчий директор Індустріального Телевізійного Комітету. Індустріальний Телевізійний Комітет – це професійне об’єднання провідних телеканалів, медійних агенств та рекламодавців, яке представляє інтереси телевізійної галузі України та піклується про захист своїх членів. Компанія: Російське Авторське Товариство (РАТ) Посада: Заступник Голови Ради Директорів Генеральний директор Першого Музичного Видання з 2001 року, Заступник Голови Ради Директорів Російського Авторського Товариства з 2008 року. Російське Авторське Товариство (РАТ) – некомерційна громадська організація, створена авторами для реалізації й охорони авторських прав у сфері інтелектуальної діяльності. Товариство діє на основі засад добровільного й рівноправного членства й демократичного самоврядування. РАТ здійснює свою діяльність на всій території Російської Федерації, відповідно до Статуту РАТ, зареєстрованому в Міністерстві юстиції РФ 30 вересня 1993 р. Компанія: Телеканал “ICTV” Посада: Директор-Президент, Керівник группи Starlightmedia Народився 2 грудня 1971 року у Львові. Закінчив геологічний факультет Львівського університету з червоним дипломом та аспірантуру цього ж навчального закладу. У 1991 році Олександр Богуцький працював редактором на першій незалежній українській радіостанції – “Радіо “Незалежність”. Був співзасновником газети “Експрес”, співпрацював з виданнями “Ратуша” та “Пост-Поступ”. У 1994 році очолив прес-центр ЗАТ “Таврійські ігри”, був незмінним ведучим цього фестивалю. Працював над телевізійними проектами на ТК “Міст” (Львів), ТК “Золоті ворота” (Київ), Першому Національному; був ведучим аналітичної програми “Актуальна камера” (канал СТБ). З 2000 року – генеральний директор каналу ICTV. У 2010 захистив дисертацію та здобув науковий ступінь кандидата юридичних наук. Компанія: ЗАТ “Систем Кепітал Менеджмент” Посада: Директор по розвитку медійного напрямку бізнесу Катерина Лапшина в 2003 році отримала ступінь Бакалавра економіки в Інституті міжнародних економічних відносин (м. Москва). У 2005 році вона з відзнакою закінчила Фінансову академію при Уряді Російської Федерації, отримавши ступінь Магістра економіки. Крім того, Катерина Лапшина має сертифікат з програми CMA (сертифікований фінансовий менеджер) і є кандидатом другого рівня програми CFA (сертифікований фінансовий аналітик). До приходу в Компанію СКМ Катерина Лапшина працювала старшим консультантом в міжнародній аудиторській компанії Ernst&Young (березень 2004 – серпень 2006), заступником директора по розвитку бізнесу в ЗАТ “ЭНЕРГОПРОМ МЕНЕДЖМЕНТ” (серпень 2006 – вересень 2008), директором по інвестиціях і молодшим партнером в російській інвестиційній компанії Адела Холдинг Лімітед (з листопада 2008). З серпня 2010 року Катерина Лапшина відповідає за розвиток медійного напряму бізнесу Групи СКМ (телевізійний, видавничий і Інтернет-бізнес). У сферу її відповідальності входять питання стратегії, інвестицій, фінансів і управління ризиками. Компанія: Український МЕДІА Холдинг Борис Ложкін – президент міжнародної диверсифікованої мультимедійної компанії United Media Holding (UMH). Розпочав кар’єру в медіабізнесі з 14 років з посади кореспондента в міській газеті (м. Харків). У 18 років запустив перший власний бізнес-проект. Впродовж наступних 20 років створив UMH, до складу якого входить група компаній “Український Медіа Холдинг” і видавничий дім “Популярна преса”, що управляє бізнесом в Росії і Казахстані. З травня 2008 UMH входить в лістинг Франкфуртської фондової біржі. У портфелі UMH більше 50 успішних медіа-проектів (преса, радіо, Інтернет, нішеве телебачення). У 2008 році удостоєний звання “Кращий Медіа-Менеджер Росії”, виграв український етап міжнародної програми “Підприємець року – 2008′′ (Ernst&Young) Член правління World Association of Newspapers, Заслужений Журналіст України Компанія: “Комерсант Україна” Кореспондент провідної щоденної ділової газети “Комерсант Україна”, тематика матеріалів “медіа, реклама, маркетинг”. Позаштатний кореспондент інформаційного ресурсу Всеукраїнської рекламної коаліції Sostav.ua. У 2010 році – член жюрі преси Київського міжнародного фестивалю реклами. Освіта: Донецький Національний Університет, диплом магістра за фахом “Англійська мова і світова література”, з відзнакою. Компанія: Асоціація Комерційного Телебачення Європи Після навчання юридичній справі в Exeter and Saarbrücken, Росс Біггем працював Радником в Комітеті по справам Європейського Союзу Палати Лордів перед тим, як приєднатися до команди ITV, провідному каналу Великобританії, де він дослужився до посади Керівника європейського департаменту. В квітні 2000 року Росс переїхав до Брюсселю для того, щоб зайняти посаду Генерального Директора Асоціації Комерційного Телебачення Європи, яка представляє 30 медіа компаній, що функціонують на території більш, аніж 34 європейських країн і об’єднує декілька бізнес моделей, від безкоштовних телерадіомовників до мультимедійних груп та цифрових операторів. Асоціація Комерційного Телебачення Європи консультує на постійній основі Європейські економічні співтовариства по питаннях впливу на майбутнє аудіо-візуального сектору, в тому числі по відношенню до цифрового телебачення та Європейської Директиви «Телебачення без Меж». Компанія: Квенді Медіа Аудит Працює в медіа з 1986 року, починала на українському Держтелебаченні. 10 років – медіадиректор РА Linea12/McCANN ERICKSON (з 2001 – медіапідрозділа Universal McCANN).Отримала ступінь MBA у Міжнародному інституті менеджменту (IMI). З березня 2006 року керуючий партнер експертної групи Kwendi за напрямком “медіааудит”. Компанія: Deloitte & Touche Саулюс є Партнером по аудиту і очолює в київському офісі компанії “Делойт” групу фахівців по наданню послуг підприємствам індустрії високих технологій, ЗМІ і телекомунікацій. У Саулюса більше 14 років досвіду роботи у сфері надання професійних послуг. Свою професійну діяльність Саулюс розпочав у Литві, звідки він родом. З 2000 по 2006 гг Саулюс працював в офісі “PricewaterhouseCoopers” в Сан-Хосе, США, де займався наданням професійних послуг технологічним компаніям Силіконової долини. З квітня 2006 року Саулюс працює в Україні і очолює практику ТМТ в Україні, Білорусії і Грузії. Саулюс закінчив Вільнюський університет і отримав степінь магістра економіки. Посада: Співзасновник і CEO 2001-2003 – Регіональний директор компанії TerraLink, один з лідерів на ринку інформаційних технологій країн СНД Лютий 2004 – грудень 2006 – Регіональний директор компанії Документум Сервісіз СНД, що представляє інтереси підрозділу CMA корпорації EMC. Грудень 2006 – січень 2009 – Директор з розвитку бізнесу корпорації EMC в Росії та СНД. Липень 2008 – теперішній час – генеральний директор (CEO) і співзасновник компанії WantMore. Компанія WantMore спеціалізується на створенні крос-платформних розважальних та освітніх медіа-проектів, як власної розробки, так і на базі придбаних форматів. За проект відеогіда по вагітності «40 тижнiв» (40weeks.com.ua) компанія отримала гран-прі та перше місце в номінації «Інноваційний рішення» II міжнародної інтернет-премії PROpeller Digital, травень 2010 року. У жовтні 2010 року, спільно з телеканалом СТБ, був запущений «Х-Фактор Онлайн» – інтерактивний вокальний онлайн-конкурс на основі унікальної технології оцінки вокальних даних Skore. Компанія: GfK Ukraine Посада: Директор Департаменту Медіа досліджень Вищу освіту здобула за фахом “Соціологія” в Київському інституті народного господарства (Київський національний економічний університет ім. В.Гетьмана). У сфері маркетингових досліджень працює з 1994 року. До 2002 року – керівник відділу якісних досліджень в компанії GfK Ukraine, з 2002 року відповідає за медіа напрямок діяльності даної компанії і роботу ТБ-панелі. Компанія: Maxximum Media Communications Group Досвід роботи в індустрії реклами – більше 10 років. Серед досягнень Вікторії – створення рекламного агенства “Maxximum Consulting” в 2000 році; розвиток відділу закупівлі засобів реклами в окремий сейлз-хауз “Maxximum Advertising”. Успішний запуск першого, орієнтованого на жінок, телеканалу “Maxxi TV” в 2007 році. Освіта: юридичний факультет Київського Національного Університету імені Тараса Шевченко. Компанія: Всеукраїнська рекламна коаліція Генеральний продюсер Київського Міжнародного Фестивалю Реклами, координатор EFFIE Awards Ukraine, організатор Клубу Креативних Директорів України й національної рекламної премії KAKADU Awards, організатор конкурсу ADC*UA Awards, співзасновник креативного кампусу рекламістів Addrive, шеф-редактор провідного сайту про рекламу, маркетинг і PR в Україні – www.sostav.ua, національний представник міжнародних фестивалів реклами (EPICA, Golden Drum і ін.), магістр права. Народився 3 серпня 1968 року в м. Київ. У 1993 році закінчив НТУУ “Київський політехнічний інститут”. Свою кар’єру в рекламному агентстві AITI розпочав в 1992 році. Посаду директора агентства займає з 1998 року. З 2003 AITI офіційно представляє міжнародне рекламне агентство Carat в Україні. У п’ятірку найбільших медіа-агентств країни AITI/Carat входить з 2007 року. З 2010 року Олександр Гороховский також являється CEO комунікаційної групи Aegis Media/GMG – партнера в Україні одного з найбільших холдингів світу в області медіа комунікацій і маркетингових рішень Aegis Media. Компанія: Оптімум Медіа Україна Народився 12 серпня 1975 року Освіта: Київський Національний Університет ім. Шевченка, факультет іноземних мов З 1998 по 2001 рік працював маркетинг менеджером в компанії “Хенкель Баутехнік Україна”. З грудня 2001 року – керівник агентства “Оптимум Медіа Україна”. Агентство було створене “з нуля” в 2001 році зі штатом 6 чоловік. Результатом наполегливої роботи став постійний ріст бізнесу, репутація, місце на ринку та все нові клієнти. Зараз Оптимум Медіа – одне з найбільших медіа агентств України. У компанії працює більше 60 чоловік, і агентство обслуговує безліч відомих брендів в різних категоріях. Основні чинники успіху агентства – це націленість на бізнес клієнтів, розуміння ринку і його тенденцій та забезпечення найкращих результатів, як в підготовці медіа стратегій, так і в медіа баінгу. Серед клієнтів агентства найбільші міжнародні та українські компанії: Хенкель, Марс-Ріглі, Макдональдс, Немірофф, Віза, Рено-Ніссан та багато інших. Компанія: телеканал СТБ Посада: Директор департаменту управління персоналом Народилася 1979 року у м. Києві. 1997 року отримала спеціальність еколога в Національному Університеті «Києво-Могилянська академія». 2005 – сертифікований міжнародний експерт з оцінки компетенцій группи компаній Hudson. В 2009 році Марія отримала ступінь МВА в бізнес-школі IEDC, Словенія. З 2002 року Марія є бізнес-тренером в галузі питань управління персоналом. В 2007 році Марія стала автором книги “Оценка как способ мышления: HR в документах от А до Я”, що вийшла у видавництві “HRDepartment. Також, з 2008 року Марія веде практику career coaching. Досвід Маріі в галузі управління персоналом нараховує більше 10 років. З червня 2010 року Марія обіймає посаду Директора з персоналу телеканалу СТБ, до цього – з 2005 року обіймала посаду заступника генерального директора з організаційного розвитку та управління персоналом Henkel Bautechnik Україна. Компанія: телеканал “ІНТЕР” Посада: Керівник адміністративної дирекції Інженер-хімік, закінчила Одеський хіміко-технологічний факультет політехнічного інституту. Тривалий час працювала в органах місцевої влади в Криму. Після переїзду в Київ розпочала свою кар’єру як заступник керівника служби по роботі з персоналом, а потім – керуючий справами головного офісу в АКБ “Укрсоцбанк”. На телеканалі “Інтер” працює вже п’ять років – спочатку на посаді керівника служби по роботі персоналу, потім, із серпня цього року очолює адміністративну дирекцію, координує всі питання, пов’язані з персоналом, роботу допоміжних служб. Компанія: etma (європейськя академія телевізійного й медіа управління) Пол навчалвся в школі RITCS, Брюссель, де в 1979 році отримав диплом продюсера. Працював у кіновиробництві до 1987 року, поки не заснував власну кіностудію: Periscope Productions. В 2005 році Пол залишив роботу в кіностудії Periscope Productions для того, щоб стати програмним менеджером в Flemish Public Broadcaster VRT/CANVAS. У грудні 2006 року Пол очолив ініціативне співтовариство, яке переросло в створення “європейської академії телевізійного й медіа управління” (etma) (Страсбург, Франція). У квітні 2009 року він став директор академії, і цю посаду займає по сьогоднішній день. Будучи продюсером, Пол виступав як експерт Європейського документального кіновиробництва для таких компаній, як наприклад, Discovery Campus (Germany), the European Documentary Network (Denmark), Greenhouse (Israel), Documentary in Europe (Italy), Ex-oriente (Czech Republic) і багатьох інших. Пол виступав з лекціями й проводив майстер- класи по розвиткові документального кіновиробництва в Ісландії, Норвегії, Швеції, Данії, Фінляндії, Нідерландах, Бельгії, Німеччині, Австрії, Ірландії, Франції, Італії, Іспанії, Кіпрі, Сербії, Хорватії, Латвії, Португалії, Чеській Республіці; Греції, Індії, Ізраїлі й Македонії. Компанія: Інститут журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Доктор філологічних наук, професор, член Національної спілки журналістів України. Голова Науково-методичної комісії з журналістики та інформації при МОН України, голова експертної ради ВАК України з соціальних комунікацій. Почесний доктор Ужгородського національного університету (2006), Української академії друкарства (2007), почесний професор Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського (2006), Волинського державного університету імені Лесі Українки (2007). Нагороди: орден Святого Рівноапостольного князя Володимира Великого III-го ступеня (2003), орден Святого Юрія Переможця (2007), орден «За заслуги» 3 ступеня (2009). З 2002 року ведучий Національної радіокомпанії України (прямоефірне мовлення), радіо «Промінь» (автор та ведучий програм «Право на слово» (з 2002 року), «Вечірній променад» (2008—2010), «З піснею по життю» (з 2010 року). Лауреат премії імені Івана Франка у галузі інформаційної діяльності у номінації “За кращий твір у радіомовній сфері” (2004). Компанія: Львівська бізнес-школа УКУ (LvBS) К.е.н., закінчила міжнародні економічні відносини ЛНУ ім. І.Франка, короткострокові програми та стажування у University of Michigan, Bled School of Management, Warsaw School of Economics, Wharton Business School, China Europe International Business School. Досвід управлінської роботи – 9 років. Працювала заступником директора бізнес-школи Львівського інституту менеджменту, директором програм МВА Києво-Могилянської бізнес-школи (kmbs), Директором Корпоративного університету ВАТ «Концерн Галнафтогаз». Спеціалізується у питаннях управління людьми, організаційної поведінки, побудови організацій, що самонавчаються. Посада: Головний редактор У 2006 році закінчила Інститут філології Київського національного університету ім. Тараса Шевченка. Магістр української філології та фольклорист. В журналістиці 10 років. Перше місце роботи – радіо «Континент». Працювала в газеті «Україна молода», на телеканалі СТБ, «Сіті», в «Газеті по-українськи», журналі «Новинар». З 2008 року й нині – галузеве інтернет-видання «МедіаБізнес». З липня 2010 року – головний редактор «МедіаБізнесу». Закінчила дистанційний курс із медіаправа Інституту медіаправа, програму «Журналістика цифрового майбутнього» (спільний проект фонду «Розвиток України» та Могилянської школи журналістики Національного Університету «Києво-Могилянська Академія»), курси сценаристів кінокомпаній FILM.UA та PRIMA-FILM. Компанія: MEDIAMETRIE – Eurodata TV Worldwide Посада: Менеджер по міжнародній дистрибуції Отримала диплом Запорізького інституту економіки за фахом “Міжнародна Економіка”, а також французького університету Paris XI за фахом “Підприємство і Європейський ринок”. Працювала в сфері медіа, Інтернету і захисту авторських прав. З 2009 року приєдналася до компанії Медіаметрі (Інститут вимірювання рейтингів у Франції) і відповідає за міжнародну дистрибуцію. Компанія: Телеканал “СТБ” Володимир Володимирович Бородянський народився у 1974році, у Новому Роздолі Львівської області. У 1997 році закінчив фінансово-економічний факультет за фахом «Фінанси та кредит» Київського національного економічного університету. З 1998 року — комерційний директор газети «Московський комсомолец» в Україні”. З 2000 року — керівник відділу з управління медіа-активами «Альфа-банку» (відповідав за реалізацію бізнес-проектів: «Новий канал», «Наше радіо», «Московський комсомолец» в Україні”). У 2004 році був обраний головою Правління ЗАТ «ММЦ СТБ». Компанія: FILM.UA Group Посада: Керівник та генеральний продюсер Керівник кіногрупи FILM.UA – одного з найбільших в Україні виробників й дистрибуторів кіно- і телепродукту. Освіта: юридичний факультет КНУ ім. Шевченко. З 1997 року по сьогоднішній день – партнер адвокатської контори “Коннов і Созановський”. 2001-2005рр. – керівник відділу закупівель телеканалу “Інтер”. З 2006- го по теперішній час – керівник і генеральний продюсер FILM.UA Group. Компанія: Телекомпанія PRO-TV Народився 17.03.1957 року в Києві в сім’ї лікарів. Закінчив в 1980 році механіко-математичний факультет Київського університету, в 1989 році факультет кінорежисури Київського театрального інституту. 2004-2005 – директор к/ст Довженка. Як режисер зняв фільми “Дзвоніть 01′′, “Місячне кіно”, “Вестерн”, “Тихий жах”, “Шоу довгоносиків”. Створив компанію “PRO TV” в 1996 році, яка випустила ряд успішних проектів: “Пані удача” – “Леді бомж”, “Леді мер”, “Пам’ятаю і люблю” “Утьосов – пісня завдовжки в життя” “9 життів Нестора Махно” “Повернення Мухтара – 2-7′′ “За все тобі дякую 1-3′′ “П’ять хвилин до метро” “Чаклунська любов 1-2′′ “Учора закінчилася війна” Зараз компанія володіє найбільшою кіностудією України “VICTORIA FILM STUDIO” Компанія: Content Report Закінчив Військовий Інститут КНУ ім. Тараса Шевченка за фахом перекладач англійської та іспанської мов. В журналістиці з початку 2007 року. 2007-2010 – кореспондент, а згодом – медійний оглядач щоденної ділової газети «Экономические известия». Співзасновник порталу про рекламу та медіа Adsmarket.com.ua З липня 2010 р. – головний редактор спеціалізованого видання Content Report Компанія: “Медіа Ресурси Менеджмент” В 2001 отримала диплом міжнародного рівня про вищу освіту (Віденського Міжнародного Університету) і ступінь бакалавра за фахом “Бізнес адміністрування”. З 2000 по 2006 рік працювала на телеканалі “Інтер” керівником відділу закупівель державного програмного продукту як для телеканалу “Інтер”, так і для усього холдингу каналів “Інтер”. Спеціалізується на закупівлях усіх видів прав, плануванні сіток віщання, аналізі аудиторії, розробці й реалізації програмних концепцій і т.д. В 2006 році разом з партнерами заснувала й очолила першу в Україні медіа консалтингову компанію “Медіа Ресурси Менеджмент”, яка на сьогодні має партнерів по усьому світу, зв’язку із ключовими гравцями українського й міжнародного ринку. Ірина є автором численних статей і оглядів українського ринку телебачення, а також закордонних ринків програмного продукту.


Розваги : Відкриття туристичного сезону 2013 у Будві буде супроводжуватися знижками Відкриття туристичного сезону 2013 у Будві буде супроводжуватися знижками Автор: kseniya_www · Опубліковано: 18.04.2013 19:02 · Розділ: Розваги Для того щоб збільшити потік туристів в приходить сезоні, туристична організація міста уклала угоду з власниками місцевих готелів про спільне проведення акції. За правилами акції кожен турист отримує знижку на проживання в будь-якому готелі Будви в розмірі 40%. І розмір знижки не залежить від того до якого класу належить готель. Таким чином, на даний момент вартість доби проживання в готелях Будви коливається в діапазоні 19-43 євро. Знижки можна отримати не тільки в готелях, але і в ресторанах та кафе міста, адже «знижкову» акцію вирішили підтримати також представники громадського харчування. Так що кожен турист, який цієї весни поринеться в гарячі тури Будвою - зможе пристойно відпочити за досить невеликі гроші. Ініціатором проведення такої акції стала місцева влада. Представники туристичного бізнесу спільно з муніципалітетом організували акцію, щоб привернути в місто більшу кількість туристів. Як заявив Лазар Радженовіч (голова громади), цього року вони очікують, що Будванську Рів'єру відвідає не менше 1 мільйона туристів. І такі плани є досить реалістичними. Адже на курорті можна не тільки чудово відпочити. Сюди часто приїжджають також любителі менш активного відпочинку, яких більше цікавлять місцеві пам'ятки. А подивитися тут є на що. Основною визначною пам'яткою міста вважається Старе місто, навколо якого побудована кріпосна стіна. Розміщення Старого міста дуже цікаве - воно розміщене на півострові, що створює враження куточка середземноморської і типово венеціанської архітектури. У центрі знаходяться цитадель і три стародавні церкви: Святого Івана, Діви Марії та Святої Трійці. Узбережжя Будви має довжину 21 км., що дозволило розмістити на ньому 17 пляжів. Найвідоміші з них: "Яз", "Могрен" і "Слов'янський пляж". А неподалік від міста можна відпочити на острові Святого Ніколи.


24 листопада 2017, в 12:04 В український прокат вийшов британсько-польський анімаційний біографічний фільм «З любов'ю, Вінсент». Фільм розповідає про життя і загадкову смерть нідерландського художника Вінсента Ван Гога. В той час загибель художника в французькій провінції Арле майже не розслідували. Офіційно його смерть назвали самогубством і закрили справу. Бо всі вважали його невротиком, який відрізав собі вухо. Віднайти правду хоче син листоноші Арман Рулен, який був знайомий з Ван Гогом. Це реальний юнак з картини «Портрет Армана Рулена». Приїхавши в Арле, герой спілкується з місцевими жителями, які знали художника. Шукає, кому передати останній лист небіжчика. По дорозі Рулен зустрічає багатьох знайомих Ван Гога, які зійшли з його картин. За основу сценарію для фільму було взято близько 800 листів Вінсента Ван Гога, написаних у різний час друзям і рідним. Стрічка є першим в історії повнометражним фільмом, який повністю написаний олійними фарбами на полотні. Заснована на 120-ти відомих картинах Ван Гога. Одна секунда фільму складається з 12 картин. Фінальна версія фільму складається з 56 800 картин. Усі вони олійними фарбами вручну були намальовані художниками у стилі Ван Гога. Сфотографовані, а згодом складені в один фільм. Головний режисер проекту Дорота Кобєла зібрала команду однодумців. До неї долучився ще один режисер Х'ю Вельшман. Невдовзі вони одружились і закінчили фільм вже як сім'я. «Це почалось 10 років тому, коли я вирішила об'єднати мою пристрасть до малювання і зйомки фільму, щоб створити історію на 7 хвилин. Але вийшла повнометражна картина, яку я б не змогла зробити сама. Тому ми залучили художників з усього світу», – каже режисер фільму Дорота Кобєла. «Моя дружина закохалась у мрію створити такий фільм ще 10 років тому. Тоді ми ще не були одружені. Спочатку я закохався в неї, а потім і в цей проект. Ми зрозуміли, що творчість Ван Гога захоплює увесь світ. Хотіли розповісти історії про життя Вінсента, якого він ніколи не малював. Такі як дитячі спогади або обставини смерті»,– розповів продюсер фільму Г'ю Велчмен «Справа відбувається так: актори зіграли свої ролі і ми, художники, їх промальовували. У кожного стояло полотно з олійними фарбами. Ми малювали кожен рух і кожен кадр. У нас було три студії: головна в польських містах Гданськ і Вроцлав та в Греції. Всього беруть участь десь 100-130 художників, не рахуючи комп'ютерних графіків», - каже художник Андрій Македон. «У роботі використовували лише фарби серії «Ван Гог» . Це лінія професійних олійних фарб, що виготовляють у Нідерландах. Малювали в двох стилях - чорно-білий і кольоровий. Чи помер художник сам - чи йому хтось «допоміг» - автори представляють свою версію історії. Також кольори передають стиль художника. Герої картин Ван Гога встають і розповідають гіпотези щодо його життя й смерті. Знімали акторів на зеленому тлі, а потім «накладали» на полотна Ван Гога. Українські митці намалювали за 10 місяців більше 10 тисяч картин», - каже Тетяна Очередько. «Українським художникам довірили ключові кадри. В них розробляли стилістику акторів, кольори, кількість і шар мазків. За цими розробкам далі малювали інші художники. В секунді у фільмі 24 кадри. Ми малювали кожен другий кадр. Закони анімації такі, що якщо ти малюєш на щоці на першому кадрі два мазки, ці самі мазки мають бути й після хвилини роботи, а це 720 кадрів. Тобто кожен мазок треба було чітко повторювати, як систему. В день мали намалювати 3-4 картини. Я малювала сцену, коли головний герой Арман заходить у приміщення після дощу й знімає капелюх. Вона займає 10 секунд, а працювати над нею довелось місяць. Коли працювали, відвідали музей Ван Гога. У пересічного українця такої можливості немає. А у фільмі ви можете побачити 100 картин цього художника за 88 хвилин. З фарби, яку витратили на фільм можна було набрати басейн», - каже Катерина Очередько. «Робота у такому проекті для художника, як для хлопця армія. Не кожному під силу сидіти протягом кількох місяців день у день і малювати те саме. Це справжній художній конвеєр. Це виховує самодисципліну й роботу в команді. Бо помилка одного була проблемою для всіх. Інколи виходив на 20 хвилин раніше з дому, щоб поїхати на роботу іншим маршрутом, настільки все було одноманітно. Коли робота була завершена, деякий час я намагався навіть не з'являтися в тому районі Вроцлава, де знаходилася студія, бо набридло. А за два тижні з'явилось відчуття туги, бо дуже звик до фільму», - каже Олександр Башинский. Виробництво фільму здійснюють оскароносні кіностудії BreakThru Films та Trademark Films. Бюджет фільму – €5 млн,. Понад €40 тис. зібрали колективно з усього світу від охочих.


Послуги з сурогатного материнства: цивільно-правовий аспект (Дипломная работа) - TopRef.ru Розмноження або відтворення – це невід’ємна риса всього живого. Цим живі організми відрізняються від неорганічної (неживої) природи. У людей відтворення є також важливою складовою життя. Рідко можна зустріти людину, яка б не цікавилась відтворенням. Загальноприйнятим є погляд, що продовження роду надає сенс життю. Здатність мати дітей розглядається, як одна з ознак повноцінності людини. З іншого боку, неплідність завжди вважалась великим нещастям. Людство намагалося вплинути на природній процес репродукції у всі часи. Сьогодні завдяки стрімкому прогресу медичної науки та використанню наукових досягнень у лікувальній практиці, значно розширилися можливості подолання безпліддя. До засобів медичного втручання, які стимулюють репродуктивні процеси, окрім усім відомого штучного запліднення, відноситься й такий спосіб, при якому ембріон, що був запліднений у пробірці, переноситься в організм так званої сурогатної матері для виношування та народження дитини з наступною передачею її заказникам (генетичним батькам). Роль сурогатної матері полягає в тому, щоб виносити та народити дитину особам, які на неї чекають. Ціль даного методу допоміжних репродуктивних технологій – часткове розв’язання проблеми безпліддя, адже через соціальні катаклізми, погіршення екології в світі безперервно збільшується кількість осіб, які не мають природної можливості до народження дітей. Згідно з медичною статистикою, 20% усіх подружніх пар, які перебувають у віці, що підходить для народження дітей, є безплідними, при чому причини безпліддя в рівному ступені розділені між жіночою та чоловічою статями [1 Кариманов, С. 12]. Конституція України проголошує, що сім’я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою [КУ, Ст.51]. До того ж Сімейний кодекс України закріплює права на материнство та батьківство [СК, Ст. 49, 50]. Тому гарантією цих прав для осіб, які з тих чи інших причин не мають фізичної можливості народити дитину, є допоміжні репродуктивні технології, одним з видів яких є сурогатне материнство. Слід зауважити, що дана технологія є достатньо новою, тому законодавча регламентація питань використання цього методу є недосконалою та має безліч прогалин. Відносини, які виникають між суб’єктами при застосуванні програми сурогатного материнства мають бути переведені в цивільно-правові межі, адже з юридичної точки зору, вони являють собою саме цивільні правовідносини з надання послуг по виношуванню та народженню дитини. Отже, сурогатна матір надає майбутнім батькам специфічну послугу, тож важливо дослідити правову природу інституту послуг, їх історію, поняття та види для найповнішого розуміння всіх аспектів питання такого різновиду послуги, як сурогатне материнство. Ретельне вивчення правової категорії послуги, як родового поняття, роз’яснить нам сутність, внутрішню структуру та витоки послуги з сурогатного материнства, як її підвиду. Правовою формою відбиття послуги із сурогатного материнства є договір, який укладається між заказниками та виконавцем. Вивчення його елементів та правової природи є важливим і з теоретичної точки зору, як цивілістичне дослідження характеристики особливого виду цивільно-правового договору, і з практичної сторони, оскільки правильне оформлення договору з сурогатного материнства захищає права його сторін та забезпечує виконання ними усіх обов’язків, передбачених даною угодою. За невиконання чи неналежне виконання суб’єктами договору його умов має передбачатися цивільно-правова відповідальність, тож важливим питанням, яке потребує детального вивчення є порядок настання відповідальності за порушення умов договору. Суспільні відносини постійно розвиваються, відкриваються нові форми взаємодії між людьми, які через свою новизну є недостатньо врегульованими законодавством. Правовідносини з надання послуг з сурогатного материнства є достатньо новими, тому їх правова регламентація має безліч недоліків. Але це не має бути перепоною для їх існування, тобто для реалізації особами своїх суб’єктивних прав. Тому регулювання цього питання має здійснюватись на договірному рівні. А наукове дослідження договору з надання послуг з сурогатного материнства є актуальним для правильного використання даної правової конструкції на практиці та подолання прогалин у праві в регулюванні цього питання на законодавчому рівні. Розділ I. Загальна характеристика інституту послуг Історія розвитку цивільно-правового інституту послуг У сучасному цивільному праві України послуги визнаються як одна з провідних категорій у системі об'єктів цивільних прав, а відносини з надання послуг є предметом регулювання зобов'язально-правових норм. Правовому регулюванню цієї проблематики присвячені праці таких авторів, як Є.Д. Шешенін, М.П. Кротов, А.Ю.Кабалкін, Н.П. Індюков, Є.О. Харитонов, О.А. Підопригора, І.Б. Новицький, М.Х.Хутиз ,Э.Г.Гайдук, Г.О. Дормидонтов, Д.І. Степанов та деяких інших. Аналіз досягнень людського розуму минулих століть допоможе зрозуміти не тільки витоки походження послуг на сучасному етапі розвитку приватного права, але й усвідомити сутність цього феномену, а також проводити аналіз de lege ferenda (про майбутнє законодавство). Дослідження історії розвитку цивільно-правового інституту послуг надасть нам можливість системно підійти до вивчення інституту послуг не лише з історичної позиції, але і з позиції порівняльного правознавства. Виділимо основні етапи розвитку інституту послуг: зародження правового регулювання договорів особистого найму у римському праві, зокрема у Дігестах й Інституціях; подальший розвиток інституту послуг у Середньовіччя за умов феодально-кріпосницького ладу: Регулювання послуг згідно з Руською правдою (1016 р.), Саксонським зерцалом (1221 р.), Литовським статутом (1588 р.), Псковською Судною грамотою, Судебниками 1497 р. та 1589 р., Соборним уложенням 1649 р., Правами, за якими судиться малоросійський народ (1743 р.) та ін. становлення у дореволюційному праві в Російській імперії; регулювання послуг у цивільному праві радянського періоду; постійне вдосконалення та розвиток правового регулювання на сучасному етапі. З давніх часів людство усвідомило необхідність розподілу праці, що призвело до розвитку окремих видів виробництва, ремесел, вдосконалення землеробства, полювання тощо. Зрозуміло, що одна особа не могла досконало охопити усі необхідні для її життєдіяльності вміння і тому виникла необхідність у наданні допомоги іншими особами. Усвідомлення цінності послуг поставило їх надання на комерційну основу, а з подальшим розвитком суспільства виявило необхідність їх правового регулювання. Послугам як об'єкту цивільних прав і відповідній групі договорів багато уваги приділялось ще в докласичному римському праві, а у класичному - виявляються ретельно розроблені договірні конструкції, що опосередкоують процес надання послуг. Між тим у римському праві було відсутнє саме визначення послуг. Розроблені римським правом договірні конструкції, що опосередковували процес надання послуг, є досить цікавими як з точки зору доктрини права, так і з точки зору практики правозастосування. Однак, зрозуміло, що ці конструкції не залишилися без змін до сьогодні. Феномен оплатного надання послуг є результатом розвитку інституту особистого найму (найму послуг). У римському праві договір найму був особливим договірним типом, що включав у себе три самостійних види: найм речей (locatio conductio rerum), найм послуг (locatio conduction operarum) і найм роботи (locatio conduction operis або operis faciendi) [54, Новицкий С.184 ]. За договором найму послуг одна сторона - найманий (locator) брав на себе зобов'язання виконати на користь іншої сторони – наймача (conductor), певні послуги, а наймач - сплатити за ці послуги визначену винагороду. Специфічним для римського розуміння договору найму послуг було те, що конструкція цього договору виводилася з базового поняття договору найму. У науковій літературі існує думка, що спочатку договір на надання послуг не складав особливого договірного виду, а тому не мав сталої договірної конструкції і лише з розвитком обороту і цивілістичної думки його віднесли до договору найму [67, Степанов С.149]. ... per anum) чоловіка з жінкою, сурогатні форми статевих зносин, які імітують ... чи невиконання дій по службі такої послуги немайнового характеру, як вступ у статевий ... , а також порядок оспорювання батьківства і материнства встановлено законом. До батьків належать ...


Автогаз національної ганьби. Схема Медведчука-Порошенко (Відео) | Politerno Politerno > Статті > Автогаз національної ганьби. Схема Медведчука-Порошенко (Відео) Автогаз національної ганьби. Схема Медведчука-Порошенко (Відео) Насправді, наїзди СБУ на бізнес – це не тільки тема зрідженого газу для авто. За останні місяці до мене як до депутата надходять десятки звернень про те, як СБУ атакує конкретні підприємства або цілі галузі. За даними бізнес-омбудсмена Альгірдаса Шемети, в цьому році число скарг бізнесу на СБУ непропорційно більше, ніж на інших правоохоронців. Тому позбавлення СБУ не властивих їй функцій розслідування економічних злочинів є політичним завданням для парламенту. А історія зі зрідженим газом – яскравою ілюстрацій того, куди заводить бажання заробити з використанням СБУ в якості підсобника по накопиченню корупційного капіталу. Нинішній колапс на ринку автогазу є прямим результатом дійства в двох актах, де бажання озолотитися на жебраках-українцях перевищило обов’язок служіння народу. Ця історія почалася з того, як в листопаді 2016 року у кордоні України були зупинені ешелони цистерн зі зрідженим газом, який став дуже популярним через його дешевизну. Власне, водії вкладалися в установку газообладнання та через кілька місяців відбивали витрачене, а далі їздили зі значною економією. Ця значна різниця між ціною газу і бензину привернула рейдерів і корупціонерів. Якщо купують за 10 гривень за літр, будуть купувати і за 15 – а різниця ляже в правильну кишеню. На момент втручання СБУ ринок автогазу був демонополізовано, в ньому брали участь десятки, якщо не сотня, гравців з частками 3-8 відсотків. Але, невідомо на який сходці, з осені минулого року цей ринок Порошенко вирішив “подарувати” Віктору Медведчуку. А СБУ замість боротьби з можливою загрозою нацбезпеці при монополізації ринку Медведчуком, цієї монополізації всіляко сприяла. Все почалося з того, що департамент “К” СБУ (так званий департамент по боротьбі з корупцією) почав кримінальне провадження щодо 16 трейдерів за підозрою у фінансуванні тероризму. Після чого Енергетична митниця ДФС на вимогу спецслужби зупинила оформлення газу. Час минав, підтвердження фінансування тероризму не знаходили – більш того, виявилося, що багато заблокованих трейдерів підтримували українську армію і добровольчі батальйони, будували їм житло, фінансували центри реабілітації і так далі. Тому блокаду трейдерів СБУ продовжила під новим приводом – необхідність провести експертизу вмісту в цистернах скрапленого газу на наявність “сильнодіючих і отруйних речовин”. Само по собі це абсурд, але спрацювало. Правда, ніхто забір проб на це не робив, цистерни місяців стояли у відстійниках на залізничних станціях. Після цього креатив СБУ пішов ще далі – вони почали вимагати в Укрзалізниці перевірити колісні пари в поїздах на предмет вибухівки. Останнім акордом зачистки ринку стало введення Степаном Кубівим як міністром економіки персональних санкцій на цих трейдерів за поданням СБУ. Це подання особисто підписував заступник глави СБУ і глава управління “К” (боротьба з корупцією) одіозний Павло Демчина – креатура “того самого” Грановського, який є смотрящим Порошенко за спецслужбою, прокуратурою і судами. Тільки після гучного резонансу, після звернень до посольств і НАБУ, після круглих столів, після брифінгів в Раді, після виступів з трибуни, після депутатських звернень спершу Мінекономіки зняло санкції, а потім СБУ відпустила товар, який блокувала три з половиною місяці. Я особисто водив трейдерів до Кубіва, щоб він подивився в очі людей, яких він одним розчерком пера на подання СБУ позбавив бізнесу, українців – робочих місць, а Медведчука – конкурентів. В результаті цієї блокади, ніяких порушень виявлено не було. Правда, перед трейдерами навіть ніхто не вибачився, хоча вони втратили величезні гроші на оренді залізничних цистерн, які простоювали по три з половиною місяці, на курсовій різниці, на відволікання оборотних коштів, на адвокатів. Для прикладу, один із заблокованих тоді трейдерів, “СВГ Плюс”, порахував свої збитки в 6 млн гривень і судиться за їх компенсацію. Інший приклад – “УкрГазПетролеум”: в серпні 2016 він імпортував 4200 тонн скрапленого газу, а в серпні 2017 – нуль. Їх рахунки досі арештовані, комп’ютери і документація вилучені, одна перевірка приходить за іншою – хоча вже навіть і забирати нічого. Слідом за зачисткою ринку руками СБУ, в гру на стороні путінського кума Медведчука вступила російська влада. Федеральна служба техніко-експортного контролю встановила, що єдиним постачальником газу для України буде “Роснефть”, а його одержувачем – компанія “Протон Енерджі”, зареєстрована в Швейцарії (адреса реєстрації не повинна вводити в оману, так як сумнозвісний посередник РосУкрЕнерго теж був прописаний в кантоні Цуг). Отримати свою квоту поставок в Україну спробував також перебіжчик Сергій Курченко, який за часів Януковича “сидів” на зрідженому газі, однак так і не почав працювати – йому, на відміну від Медведчука, СБУ не давало зелене світло. Попередня « Аваков отримав “чорну мітку” – крах неминучий Наступна Політична осінь. Чи з’їсть Банкова Юлію Тимошенко? »


Топ-3 нововведень в законодавстві про приватизацію 17.03.2016 325 0 0 Президент України підписав документ, що змінює національне законодавство про приватизацію. Які позитивні новації в ньому закладені і як це вплине на інтерес стратегічних інвесторів до українських активів? У бюджеті України на 2016 рік закладено доходи від приватизації державного майна в розмірі 17,1 млрд гривень. Схожа цифра (17 млрд гривень) була заявлена в бюджеті минулого року, але здійснити масштабну приватизацію в 2015 році не вдалося через недоліки чинного тоді механізму приватизації. У планах уряду приватизація як мінімум 25 підприємств, до яких вже проявили інтерес іноземні стратегічні інвестори, висловивши однак і ряд побоювань, які назвали основними бар'єрами для успішної приватизації в Україні. Серед них вимога про продаж частини акцій активу на біржі для визначення ціни, недосконалі механізми захисту прав інвесторів, зокрема процедура вирішення спорів. Кроком назустріч інвестору і "зеленим світлом" для приватизації великих об'єктів в Україні повинен стати новий Закон "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення процесу приватизації" No 1005-VIII від 16 лютого 2016 роки (далі - "Закон"), який набув чинності 6 березня 2016 року. Топ-3 позитивних нововведень закону. Скасування продажу міноритарного пакету акцій Одним з основних позитивних нововведень закону є скасування норми про обов'язковий продаж 5-10 % акцій підприємств груп "В" і "Г" на українських фондових біржах перед приватизацією. До підприємств цих двох груп прикута особлива увага інвесторів. Адже вони працюють в найбільш перспективних секторах економіки, таких, наприклад, як сільське господарство, енергетика, інфраструктура. До групи "В" входять великі підприємства з кількістю працівників понад 100 осіб і доходом від 70 млн грн (такі як ПАТ "Одеська ТЕЦ", ПАТ "Укрнафтопродукт", ПАТ "Будівельна компанія" Укрбуд "і інші). До підприємств групи" Г "відносяться підприємства стратегічно важливі для економіки і безпеки держави (наприклад, ПАТ" Центренерго ", ПАТ" Одеський припортовий завод "та інші). Нагадаємо, що норма про обов'язковий продаж акцій на українських фондових біржах була введена в якості інструменту визначення справедливої ціни всього пакету акцій. Однак її ефективність виявилася сумнівною. Зокрема, ціною такого пакета акцій було досить просто маніпулювати через низьку ліквідність на українському фондовому ринку. Також необхідно відзначити, що, як правило, одна акція з контрольного пакета акцій підприємства варто більше ніж одна акція 5-10-процентної частки. Більш того, обов'язковий продаж міноритарного пакета акцій перед приватизацією кілька зменшувала інтерес потенційних інвесторів. Таким чином, скасування цієї норми дає можливість запобігти дроблення пакета акцій, призводить до спрощення і прискорення процесу приватизації підприємств. Захист прав інвесторів та вирішення спорів Саме тому іноземні інвестори вимагають чітких гарантій і зобов'язань держави, що приймає для повного унеможливлення прояви свавілля з боку державних органів, застосування дискримінаційних заходів щодо об'єкта інвестування. У зв'язку з тим, що українська судова система не завжди викликає довіру у іноземних інвесторів, введення даної норми є значним плюсом нового порядку приватизації. Більшої відкритості процедури, до слова, сприяє і становище, яке дає можливість залучати іноземних радників при підготовці підприємств до приватизації. Розглянуті вище поліпшення вкрай важливі. Однак наші клієнти - іноземні інвестори, які очікували прийняття закону - продовжують висловлювати сумніви щодо ефективності механізмів захисту прав інвесторів в Україні. Вони закликають уряд вжити подальших заходів для забезпечення впевненості в дотриманні прав інвесторів на розпорядження власним капіталом і прибутком. Наприклад, вже більше року істотним мінусом залишається заборона Національного банку України на репатріацію дивідендів та інші численні обмеження на операції з валютою. Що зробить більший вплив на інтерес інвесторів до українських підприємств: оновлена процедура або збережені обмеження? Відповідь стане відомий влітку в ході конкурсу з продажу "Одеського припортового заводу", який повинен стати "першою ластівкою" великої української приватизації. державні підприємства держмайно приватизація держпідриємств приватизація