text: Берні Топін В 1967 р. відгукнувся на оголошення, розміщене в журналі New Musical Express, в результаті чого був відібраний для співпраці зі співаком. Працював з ним на постійній основі до 1977 року. Альбом 1975 року «Captain Fantastic і Brown Dirt Cowboy» розглядався ними обома як автобіографічний. В 1976 р. опублікував мемуарну книгу «Той, хто пише слова для Елтона Джона» (англ. The One Who Writes the Words for Elton John). Потім в 1977-1979 рр.. партнерство Елтона Джона з Топін припинилося, але в 1980 р. Топін знову став складати для Елтона Джона і з 1982 р. знову є його основним текстовиком. В 2007 р. сорокаріччя цього творчого тандему було відзначено виходом альбому «Капітан & Kid».


source: fineweb

text: Скачати 1.62 Mb. 7.3. ЕКОЛОГІЧНИЙ СТАН ВОДОЙМ УКРАЇНИ Коротко розглянемо екологічний стан водойм України. Ріки Дніпро та Дністер є найбільшими прісноводними водоймами країни, в басейнах яких проживає близько 80 % населення. Ці ріки впродовж тривалого часу мали велику біологічну продуктивність, а їх природні ресурси споживали мільйони людей. З інтенсивним розвитком промисловості, сільського й житлово-комунального господарства було побудовано понад 800 водосховищ, у тому числі 13 з об'ємом понад 100 млн м3, значно зросло споживання прісної води та скидання забруднених стічних вод. Для потреб промисловості й сільського господарства з Дніпра щороку відбирають близько 15 млрд м3 води і скидають у нього близько 10 млрд м3 неочищених стічних вод. В атмосферу басейну щороку викидається понад 10 млн т газопилових забруднень з промислових об'єктів. У басейні Дніпра працюють 5 атомних електростанцій. У стічних водах містяться в надлишковій кількості амонійний та нітритний азот, нафтопродукти, фенол, солі важких металів та хлорорганічні пестициди. З дощовими й талими водами в Дніпро та його водосховища потрапляє близько 500 тис. т сполук нітрогену, 1 тис. т заліза, 40 тис. т фосфорних і 20 тис. т калійних добрив, 40 т нікелю, 2 т міді, 0,5 т хрому. В результаті води Дніпра містять 3- 38 ГДК амонійного азоту, 5-29 ГДК цинку, 2-25 ГДК мангану та ін. Значної шкоди Придніпров'ю завдало будівництво шістьох ТЕС та водосховищ, що затопили майже 700 тис. га родючих заплавних земель (близько 2,1 % загальної площі України). В результаті такого будівництва режим Дніпра наблизився до застійного озерного. Різко зменшився водообмін і створилися застійні зони. Ріка втратила здатність самоочищатися. Піднявся рівень ґрунтових вод далеко від берегів. Почастішала евтрофікація вод і посилилося засолення ґрунтів. Майже в десять разів збільшився об'єм підземного стоку вод. У нижній частині басейну іригації змінився водно-сольовий режим ґрунтів, зменшився вміст гумусу в ґрунтах та посилилася їх ерозія в прибережній зоні. Внаслідок знищення під водою садів та городів щороку втрачається 3-4 млн т фруктів і овочів та близько 1 млн т зерна. Екологічна, енергетична та рибогосподарська вигода від створення водосховищ незначна, а нині вони перетворилися на гігантські накопичувачі промислового й побутового бруду. Майже половина річного обсягу стоку Дніпра забруднена. Надзвичайно небезпечним є радіаційне забруднення донних відкладів Дніпра, особливо Київського водосховища, після аварії на ЧАЕС. У намулах Дніпродзержинського й Дніпровського водосховищ накопичуються значні кількості заліза, важких металів, фенолу та нафтопродуктів. Київське, Канівське й Дніпродзержинське водосховища забруднені нітратним та амонійним азотом (11-16 ГДК). Максимальні концентрації міді (110ГДК) спостерігалися в Дніпродзержинському водосховищі, цинку (140 ГДК) – у Канівському водосховищі біля м. Києва. Більшість приток Дніпра забруднені переважно амонійним і нітратним азотом, фенолами, нафтопродуктами та сполуками важких металів. Найвищий рівень забруднення встановлено у воді річок Устя, Тур'я, Мокра Московка, особливо сполуками купруму й цинку, максимальні концентрації яких відповідно дорівнюють 30-35 і 14-19 ГДК. Високий вміст міді (44-17 ГДК) і мангану (38 ГДК) спостерігався у водах Горині (смт. Оржів), Тетерева (м. Житомир), Гнилоп'яті (м. Бердичів), Десни (м. Чернігів). У басейні р. Дунай спостерігається високе забруднення нітратним азотом (11-16 ГДК), сполуками цинку (11 ГДК), мангану (10-21 ГДК) та нафтопродуктами, р. Дністер – нітратним азотом (13-19 ГДК), сполуками купруму (80), цинку (1,1) і мангану (16-61 ГДК). Особливо забрудненими є притоки Дністра – річки Тисьмениця, Свіча, Чечва, Бистриця-Солотвинська, Золота Липа, Коропець, Серет – амонійним і нітратним азотом, фенолами та сполуками купруму й цинку. У надзвичайно незадовільному екологічному стані перебуває Азовське море. Погіршення екологічної ситуації зумовлене будівництвом гребель і водосховищ на ріках Дон і Кубань, які живлять море, впровадженням зрошувального землеробства та рисосіяння в прибережних районах, облаштуванням великих водозаборів у басейнах Дону й Кубані, які щороку недодають в Азовське море 10-15 км3 прісної води. Зростання забруднення навколишнього середовища викидами хімічної та металургійної промисловості (Ростов, Таганрог, Камиш-Бурун, Маріуполь, Донецьк), змив пестицидів з полів та будівництво численних баз відпочинку також сприяли погіршенню екологічного стану і призвели до різкого зменшення біологічної продуктивності екосистем. Так, вилов риби, який 50 років тому був у 40 разів більшим, ніж у Чорному й Балтійському морях разом узятих, скоротився в 40 разів. У Чорному морі поступово підіймається до поверхні межа насичених гідрогенсульфідом глибинних вод. Якщо раніше вона була на глибині 150-200 м, то нині – 80-110 м. Значно погіршилася якість води в Дністровському й Дніпровському лиманах, Каркінітській і Каламітській затоках, а також у Сасикському водосховищі. Шельфові води Чорного моря забруднюються незадовільно очищеними стічними побутовими водами міст, розташованих на узбережжі. Внаслідок незадовільного санітарного стану часто закривали пляжі цих міст. На форзаці II наведено в спрощеному вигляді карту «Україна. Забрудненість поверхневих вод» (В. А. Барановський, В. Г. Бардов, С. Т. Омельчук, 2000), що базується на санітарно-гігієнічному підході до якості води в природних водоймах. Стан водних об'єктів аналізували за результатами досліджень поверхневих вод на пунктах господарсько-питного, культурно-побутового та рекреаційного водокористування, проведених Центральною СЕС у 1983-1985 та 1995-1997 рр. Гігієнічна класифікація водних об'єктів за ступенем забруднення передбачала оцінку якості води за органолептичними, токсикологічними, загальносанітарними та бактеріологічними показниками. Перевищення концентрації забруднювальних речовин у 4-8 і більше разів ГДК оцінювалася в 3-4 бали (норма 2), що є перешкодою для питного водокористування. Небажаною є питна вода з дуже високою (понад 1000 мг/дм3) і дуже низькою (менш як 100 мг/дм3) мінералізацією. Санітарний режим природних вод оцінювали за вмістом розчиненого кисню, БСК5 і БСК20, окиснюваністю і ХСК. До цієї групи належать важливі характеристики вмісту у воді розчинних органічних речовин, мікроорганізмів і бактерій. Бактеріологічні показники визначали за індексом ЛКП (вмістом бактерій групи кишкової палички). Вміст цих компонентів оцінювали порівнянням їх з ГДК, а сумарний їх вміст – за допомогою індексного принципу, який дав змогу привести всі показники окремих полютантів до єдиної системи вимірювання та їх зіставлення. За отриманими індексами забрудненості оцінювали якісний стан води за ступенем забрудненості: допустима (індекси 0-5), помірна (5-10), підвищена (10-15), висока (15-20) і дуже висока (понад 20). Вода з допустимим рівнем забрудненості (індекс 0-5) характеризується як чиста і може використовуватися без обмеження. У разі вживання води з помірним забрудненням, що характеризується як умовно чиста, існує ризик несприятливого її впливу на стан здоров'я людей. Решта градацій гігієнічної оцінки характеризують її як забруднену і непридатну для вживання. Загалом для водомірних постів України переважають помірно забруднені води, тобто умовно чисті. Екологічно чиста вода виявлена в Закарпатській, у південній частині Вінницької, на південному сході Харківської та заході Одеської областей, а також у південно-західній частині Автономної Республіки Крим. Підвищена забрудненість води відмічена у Львівській, Одеській, Запорізькій, Дніпропетровській та Донецькій областях. Висока забрудненість води – в північній частині Донецької області і дуже висока – на значній території Херсонської області. Малі річки забруднені значно більше, ніж великі. Вони мають невисоку стійкість і низький потенціал самоочищення. Отже, швидшими темпами деградують малі річки. Забруднення поверхневих вод значною мірою впливає на якість підземних вод. Найбільш незадовільний якісний стан підземних вод на Півдні України: в Одеській, Миколаївській, Херсонській і Запорізькій областях та Автономній Республіці Крим. Понаднормове забруднення пестицидами спостерігається у Вінницькій, Житомирській, Луганській та Миколаївській областях і Автономній Республіці Крим. Нітратне забруднення, що перевищує ГДК, відмічається практично на всій території України, за винятком її західних областей. 7.4. ПОВЕДІНКА ЗАБРУДНЕНЬ У ВОДОЙМАХ ТА ВПЛИВ ЇХ НА ЖИТТЄДІЯЛЬНІСТЬ ОРГАНІЗМІВ І ЗДОРОВ'Я ЛЮДЕЙ Самоочищення води У природних водоймах, розташованих далеко від населених пунктів, розвиваються типові для певних місцевостей біоценози: водорості, бактерії, гриби, найпростіші, вищі, рослини й тварини. Ці біоценози перебувають у певній біологічній рівновазі, властивій даним кліматичним та екологічним умовам. Стічні води, що потрапляють до водойм, призводять до зміни умов середовища і біологічного складу. Якщо хімічний склад та інші властивості стічних вод сталі, у водоймі складається співтовариство організмів, що відповідає новим екологічним умовам. Різні групи організмів поетапно розкладають органічні речовини. У результаті складних біохімічних процесів бактерії та інші мікроорганізми розкладають вуглеводи, білки та жири на простіші сполуки. Кінцевими продуктами є мінеральні солі (сульфати, нітрати, фосфати), гази (вуглекислий газ, водень, гідрогенсульфід, аміак) і вода. Ці сполуки споживають із води водорості та вищі рослини. Водорості за наявності сонячного випромінювання засвоюють вуглекислий газ і виділяють кисень, який використовується для окиснення органічних сполук. Дуже важливу роль у процесі самоочищення відіграють нижчі види тварин: найпростіші одноклітинні та ракоподібні. Вони живляться водоростями, грибами й бактеріями, запобігаючи надмірному розвитку останніх і можливості вторинного забруднення. Дрібні тварини поїдаються рибами, а риба використовується в їжу людиною та більшими тваринами. Так замикається ланцюг біологічних змін, пов'язаних із самоочищенням водойм. Якщо розкладання органічних речовин відбувається повністю, а його продукти використовуються для побудови нової органічної матерії, надлишок її постійно видаляється з води. У водоймі встановлюється біологічна рівновага, наслідком якої є чиста вода. Однією з найважливіших умов, необхідних для перебігу біологічних та біохімічних процесів у напрямку самоочищення води, є наявність у ній розчиненого кисню. Якщо кількість кисню достатня для біологічних перетворень органічних забруднень, процес самоочищення води відбувається безперервно з підтриманням у середовищі достатнього вмісту кисню. Якщо ж кисню у воді міститься недостатньо, його може не вистачити для підтримання життєвих процесів: аеробне середовище в такому разі перетворюється на анаеробне. Органічні сполуки замість окиснення зазнають анаеробного розкладання з виділенням гідрогенсульфіду, метану, водню, оксиду карбону (IV), що призводить до вторинного забруднення водойми. Швидкість біологічних процесів у водоймі залежить від багатьох факторів. Так, з підвищенням температури вона зростає, що супроводжується швидшою витратою кисню у водоймі. Це спричинює певну небезпеку для водойм у разі скидання в них значної кількості стічних вод улітку або теплих стоків. Влітку кисень витрачається значно швидше, ніж узимку. Евтрофікація водойм Стічні води з сільськогосподарських полів і тваринницьких ферм та деякі промислові містять у своєму складі багато біогенних речовин – органічних сполук нітрогену та фосфору. Багато азоту і фосфору міститься в побутових стічних водах. В них міститься (в грамах на людину за добу): сполук нітрогену (в перерахунку на N) – 7-8 ; фосфору (в перерахунку на Р) – 1,5-1,8; калію (в перерахунку на К) – 3. Зростання вмісту біогенних елементів, особливо фосфатів, у ріках, озерах та інших водоймах спричинює інтенсивний розвиток синьозелених та деяких інших водоростей («цвітіння» водойм). Це супроводжується різким зниженням вмісту у воді кисню. Вода стає непридатною для життя, гинуть риба та інші водяні тварини. У водоймах починають переважати анаеробні процеси. Цей процес називають евтрофікацією. Евтрофікація вод – накопичення у водоймах органічних речовин під впливом антропогенних факторів (забруднення стічними водами) або з природних причин. Підвищення біологічної продуктивності екосистеми відбувається внаслідок збагачення її поживними речовинами (фосфором, азотом та ін.). Природна евтрофікація спостерігається тисячоліттями, а антропогенна настає набагато швидше, особливо у водоймах з уповільненим обміном води – озерах, ставках, водосховищах тощо. Евтрофікація вод – процес оборотний. Ефективними засобами боротьби з евтрофікацією вод є припинення надходження біогенних елементів у водойми, очищення стічних вод, агротехнічні й лісогосподарські заходи, що зменшують винесення біогенних речовин з площі водозабору, і збагачення киснем води. Вплив забруднень на життєдіяльність організмів і здоров'я людей Забруднення рік, озер, морів і океанів набуває загрозливого характеру і в багатьох районах перевищує їх здатність до самоочищення. У результаті зменшуються ресурси прісної води. Вже нині в багатьох країнах та південних районах України спостерігається її нестача. Незадовільне водозабезпечення населення часто є наслідком істотного погіршення якості води, зумовленого антропогенним забрудненням патогенними мікроорганізмами та різними ксенобіотиками господарсько-побутового й техногенного походження. За даними ООН, у світі щороку виробляють до 100 тис. нових хімічних сполук, серед яких близько 15 тис. є потенційними токсикантами. Скидається понад 120 км3 стічних вод за рік, які здатні зробити непридатною для вживання близько 7 тис. км3 чистої води, що в 1,5 раза більше від усього річкового стоку колишнього СРСР упродовж року (4700 км3). Внаслідок непродуманих і нераціональних рішень створюються загрозливі та катастрофічні екологічні ситуації на багатьох акваторіях. До них належать забруднення вод найбільшого прісноводного озера Байкал, катастрофічне обміління озера Арал внаслідок надмірного використання річкових стоків Амудар'ї й Сирдар'ї для поливу бавовняних полів тощо. Забруднення вод Світового океану нафтою порушує тепло- і волого-обмін між атмосферою і океаном, становить загрозу для розвитку флори і фауни. Так, локальні забруднення в Середземному та Північному морях призводять до загибелі сотень тисяч морських птахів, риб, тюленів та інших тварин. Дуже небезпечні наслідки має біологічне забруднення, особливо в місцях масового відпочинку людей (курортні й рекреаційні зони узбережжя озер, морів та інших водойм). Упродовж останніх років багаторазово закривалися пляжі Чорного та Азовського морів та на багатьох інших водоймах внаслідок виявлення у воді збудників холери, дизентерії, вірусного гепатиту та інших інфекцій. Вживання мешканцями японської затоки Мінамата риби й крабів, виловлених у забруднених пестицидами водах, спричинило хронічне захворювання центральної нервової системи (хвороба «Мінамата»). Там само, в Японії, забруднення вод кадмієм на рисових плантаціях викликало масове захворювання «ітай-ітай» («ох-ох»), пов'язане з ураженням кісткової системи людини. Щороку від таких хвороб, як холера, дизентерія, більгарціоз, онхоцеркоз та ін., що передаються через воду, у світі вмирає до 50 тис. чоловік. Спалахи холери відмічалися в країнах Африки (Танзанія і Мозамбік). Встановлено, що близько 80 % хвороб у світі зумовлено незадовільною якістю води. Від хвороб, пов'язаних з водою, потерпає близько половини населення планети. 7.5. ЛАСИФІКАЦІЯ ЗАБРУДНЮВАЛЬНИХ РЕЧОВИН Згідно з класифікацією, запропонованою Л. А. Кульським, забруднювальні речовини за їх фазово-дисперсним станом і відношенням до дисперсійного середовища поділяють на чотири групи. Домішки перших двох груп (крім високомолекулярних сполук) утворюють термодинамічно нестійкі гетерогенні системи, а двох інших – термодинамічно рівноважні оборотні гомогенні системи (див. схему на с. 98). До першої групи належать не розчинні у воді зависі, а також бактерії та планктон. Вони кінетично нестійкі і підтримуються у завислому стані динамічними силами водяного потоку. В стані спокою зависі осідають. Розмір їх часточок становить 10-3-10-7 м. Друга група домішок поєднує гідрофільні й гідрофобні мінеральні та органо-мінеральні колоїдні часточки ґрунтів, недисоційовані і нерозчинні форми високомолекулярних гумусових речовин, детергенти та інші речовини. До цієї групи належать також віруси і мікроорганізми, які за своїми розмірами близькі до колоїдних часточок. Розміри дисперсних часточок знаходяться в межах 10-7-10-9 м. Кінетична стійкість гідрофобних домішок характеризується співвідношенням сил гравітаційного поля і броунівського руху. Агрегативна стійкість їх зумовлена електростатичним станом міжфазної поверхні і утворенням на поверхні частинок стабілізувальних шарів. Третя група забруднювальних домішок включає молекулярно-розчинні сполуки розміром менш ніж 10-9 м. До неї відносять розчинені гази, органічні речовини біологічного походження та інші домішки, що можуть міститися в складі промислових і господарсько-побутових стоків. У водному середовищі можливий перебіг двох процесів: сполучення різнорідних молекул (гідратація) і сполучення однорідних молекул (асоціація). Молекулярно-розчинні речовини здатні за рахунок водневих зв'язків утворювати з водою неміцні сполуки, що існують лише в розчині. Велике значення ці зв'язки мають також при асоціації молекул розчиненої речовини. Необхідною умовою їх виникнення є достатня полярність валентних зв'язків гідрогену у вихідних речовинах. До четвертої групи забруднювальних домішок належать електроліти – речовини з йонним або сильно полярним зв'язком, які під впливом полярних молекул води дисоціюють на йони. Кристалічні структури цих речовин руйнуються переважно в результаті процесу гідратації. Для кожної групи домішок можна виділити деякі специфічні фізико-хімічні методи контролю їх вмісту. При цьому враховують розмір часточок, рухливість в електричному полі, взаємодію зі світловим випромінюванням, кінетичну нестійкість системи «вода – домішка» та інші особливості. УРОК КАТЕГОРІЯ «ЗАБРУДНЕННЯ». ОСНОВНІ АНТРОПОГЕННІ ДЖЕРЕЛА ЗАБРУДНЕННЯ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА Атлантичного океану; вдосконалити практичні уміння характеризувати кліматичні умови океану, властивості водних мас, природні багатства,... На деструкційна зміна умов навколишнього середовища глобального чи локального масштабу, яка пов'язана з нанесенням величезної шкоди... Піренеї, Альпи, Апенніни, Балкани, Карпати. Давніми зруйнованими горами є Скандинавські, Уральські гори та Центральноєвропейський... Розкрити взаємозв'язок хімії, людини, природи. Показати, що головною причиною забруднення природи є людина. Виховати думку, що знання... Право власності на природні ресурси — це інститут екологічного права, нормами якого регулюються суспільні відносини належності природних... Головні дидактичні цілі: дати уявлення учням про природні стихійні лиха; ознайомити з правилами безпечної поведінки рід час грізних... Протокол про захист морського середовища Чорного моря від забруднення з наземних джерел, 1992 рік Обладнання й матеріали: картка з таблицею для практичної роботи; карта України, робочий зошит Вчення В.І. Вернадського про біосферу. Структура біосфери. Розподіл життя у біосфері


text: Урок 15. Клітинна будова кореня. Лабораторна робота No 3. Внутрішня будова кореня у зв’язку з його функціями Цілі уроку: разом з учнями розібратися у внутрішній будові кореня у зв’язку з виконуваними ним функціями; навчити учнів розпізнавати на корені окремі його ділянки, знати їх назву, будову і значення. Обладнання й матеріали: таблиці внутрішньої будови кореня, проростки пшениці, мікроскопи, предметні й покривні скельця, склянки з водою, живі рослини, гербарний матеріал. Базові поняття й терміни уроку: корінь, кінчик кореня, кореневий чохлик, зона поділу, зона росту, зона проведення, зона всмоктування, пікіровка розсади, бічні корені. Хід уроку І. Організаційний етап II. Актуалізація опорних знань і мотивація навчальної діяльності учнів Питання для бесіди 1. Як розвиваються корені в більшості дводольних рослин? Як вони називаються? 2. Як розвивається коренева система в більшості однодольних рослин? Як вона називається? 3. У чому полягає головна відмінність кореневої системи більшості дводольних рослин від кореневої системи однодольних? III. Вивчення нового матеріалу Спочатку слід звернути увагу учнів на характерні ознаки зовнішньої будови кореня: кінчик корінця (верхівка) жовтуватого кольору та загострена; далі йде зовсім гладенька частина кореня, без бічних виростів, до якої ґрунт майже не прилипає; потім розташовується ділянка кореня, вкрита великою кількістю виростів, що нагадують пушок. До цієї частини кореня щільно прилипли частинки ґрунту. Ближче до основи корінь знову гладенький. Учитель повинен допомогти правильному сприйняттю учнями будови окремих ділянок кореня, ставлячи їм під час виконання завдання додаткові запитання, наприклад: «Зверніть увагу на кінчик кореня. Якого він кольору та форми?» Потім учитель звертає увагу учнів на внутрішню будову ділянок кореня. Він розповідає про особливості будови клітин кореневого чохлика та його функції: зовнішні його клітини досить великі за розмірами, з товстими оболонками; деякі клітини зовнішнього шару чохлика легко відокремлюються, їхні оболонки змінюються, відбувається розчинення міжклітинної речовини, утворюється слиз, що служить «змащенням» під час просування кореня в ґрунті, нові клітини чохлика поступово наростають зсередини за рахунок клітин твірної тканини, вони захищають ніжний кінчик кореня, що росте, від ушкоджень під час зіткнення з грубими часточками ґрунту.


text: Діорама Діорама — стрічкоподібна, зігнута півколом живописна картина з переднім наочним планом (споруди, реальні і бутафорські предмети). Діораму відносять до масового видовищного мистецтва, в якому ілюзія присутності глядача в природному просторі досягається синтезом художніх і технічних засобів. Діорами розраховані на штучне освітлення і часто розташовуються в спеціальних павільйонах або музеях. Величезну роль в експонуванні діорами грають устаткування експозиційного залу і конструкція оглядового майданчика, а також світло і звук (музичний і дикторський супровід). Більшість діорам присвячена історичним битвам. Найширше діорама застосовується в музейній практиці як особливий спосіб подачі документального матеріалу, підкріплений образною емоційністю. Перша діорама була створена у Франції в 1822 році Луї Жаком Дагером, винахідником фотографії. Складні механізми і витончена гра світла разом з дзеркалами і запоною розмірами 22×14 м діорами Дагера і Бутона тримали в напрузі глядачів, перед якими кожні 15 хвилин мінялися сюжети: гори, руїни готичних замків, італійські пейзажі. Пізніше декоратором Гроніусом була створена діорама в Берліні, звідки в 1851 р. вона була переведена до Петербургу, де здобула популярність під назвою панорами Палермо. Відвідувачі входили всередину круглої будівлі і по сходах піднімалися в павільйон, з якого відкривався на всі боки вигляд на Палермо і його околиці. Павільйон знаходився як би усередині монастирської будівлі, двір якої був вистнлнний кам'яними плитами; поблизу було видно дзвіницю (все — живопис), з якою при настанні смеркового освітлення було чутно звуки дзвонів, які закликали до вечірньої молитви, що сприяло посиленню ілюзії, вироблюваною прекрасно написаною декорацією. У створенні діорам брали участь М. І. Авілов, В. К. Биляницький-Бируля, Г. Н. Горєлов, Б. В. Іогансон, А. А. Лабас, А. В. Моравов, А. А. Пластов, Г. К. Савицький, В. С. Сварог, П. П. Соколов-Скаля, а також члени Студії військових художників імені М. Б. Грекова, створеної 1934 року. У 1977 році Юхим Дешалит створив найбільшу у світі пересувну діораму «Панорама Москви», яка з успіхом експонувалася у Філадельфії (США), Софії (Болгарія), Лондоні і Туреччині, а з 1980 року до початку перебудови — на ВДНГ в Москві. - «Штурм Сапун-гори 7 травня 1944 року» — Севастополь - «Битва за Дніпро» — Дніпропетровськ - «Штурм фортеці Ізмаїл» — Ізмаїл - «Будівництво ДніпроГЕСу» — Запоріжжя - використано матеріали статті з російської вікіпедії |Ця стаття недостатньо ілюстрована. Ви можете допомогти проекту, додавши зображення до статті.|


text: Образ князя Ігоря як захисника Руської землі в поемі "Слово о полку Ігоревім" «Слово о полку Ігоревім» — найкраща пам'ятка літератури Київської Русі. Перед читачем, ніби живі, постають герої «Слова...» — мужні захисники Руської землі, великі патріоти. З якою любов'ю невідомий нам автор змалював їхні образи! З усього видно, що він щиро любив рідну землю. Ігор Святославич для автора є втіленням князівських доблестей. Він мужній, сповнений «ратного духа». Пристрасне бажання «іспити шоломом Дону», почуття воїнської честі відтісняють страшне віщування — затемнен¬ня сонця. Справжній лицар, він вважає, що краще вмерти від меча, ніж потрапити в полон. Описуючи першу перемогу Ігоря над половцями, автор підкреслено гіперболічно показує її результати: руські воїни захопили стільки здобичі, що дорогими тканинами і одягом мостили болота. А Ігор з цієї здобичі взяв для себе тільки бойові знаки ворога. Високе благородство Ігор виявляє під час вирішальної битви, коли він у розпалі бою повертає полки на допомогу брату Всеволоду. Автор висловлює до Ігоря любов і симпатію, називає його соколом, сонцем. Коли Ігор зазнав поразки, печалиться вся природа, вся Русь. Розповідаючи про втечу і повернення Ігоря з полону, автор особливо виразно виявляє своє співчуття до нього, а коли Ігор повертається на Русь, то знову «сонце світиться на небесах». Співчуваючи Ігорю, пишаючись його мужністю, сумуючи через невдачі, автор водночас засуджує недалекоглядну політику цього князя, міжусобиці, що підривали міць батьківщини, її благополуччя: «Сказав-бо брат брату: «Се моє, і те — моє теж». Саме така психологія феодала-власника лежить в основі поведінки і характеру Ігоря. Гірка поразка Ігоря — це розплата за його егоїзм і самовпевненість. Звертання Святослава Київського до братів Ігоря і Всеволода свідчить, напевне, і про ставлення до них самого автора «Слова...»: «О мої синовці, Ігорю і Всеволоде! Рано єсте почали Половецькую землю мечами разити, а собі слави шукати. Та без честі одоліли, без честі-бо кров поганую ви пролляли». У цьому звертанні хоч і звинувачуються Ігор і Всеволод у марнославстві та нерозважності, проте віддається їм належне, говориться, що серця їхні викувані з міцного булату і загартовані у відвазі. по темі: категорія: українська література / твори за творчістю Тараса Шевченко / Образ князя Ігоря як захисника Руської землі в поемі "Слово о полку Ігоревім"


text: Як зробити лук ? Для простого лука годиться практично будь-яке дерево, що виростає в Україні. Рекомендуються: клен, ялівець, ліщина, береза, ясен, дуб і в'язь. Передбачувану заготовку потрібно спилювати взимку, в мороз ~ 10-15 град. Заготовка не повинна мати великих сучків (наростів, механічних і термічних ушкоджень). Довжина заготовки має бути на 30 см більше довжини вашого майбутнього лука (по 15 см з кожного боку на тріщини при сушінні, виникнення яких не виключається). З отриманої "колоди" кору НЕ ЗНІМАТИ! Торці заготовки покрити олійною фарбою. Висихання деревини повинне проходити рівномірно, щоб уникнути появи внутрішніх дефектів матеріалу. Якщо цього не зробити, то лук довго не прослужить. Оброблену заготовку сушити у вертикальному положенні при кімнатній температурі. Повітря не повинен бути занадто сухим, інакше дерево пересохне і праця пропаде даром. Час сушіння 2-5 місяців, в залежності від умов. Товщина дошки дорівнює ширині виготовленого лука в рукоятці (для слов'янського лука близько 3 см). Після отримання необхідної нам дошки, необхідно її розмітити. Візуально перевірте її на наявність дефектів. У відповідності з результатами огляду внесіть корективи в товщину лука в місці дефекту матеріалу (збільште її). На малюнку 3 показана схема розмітки. Зверніть увагу на те, що кору з заготівлі ми не зняли. Не пошкодите зовнішню частину вашого майбутнього лука! Відношення ширини рукояті до ширини кінця плеча дорівнює приблизно 3/2. На цих етапах роботи будьте дуже уважні. Від точності і акуратності вашої роботи залежить, будуть плечі лука працювати однаково рівномірно або одне буде більш пружно, ніж інше. На цих етапах лук згинати не можна це може призвести до псування лука. Перетин вашого лука буде залежати від товщини колоди, яке ви заготовили. Обробка лука пором (завершальна стадія) На даному етапі формується вигин лука. Деякі виробники вдаються до вимочування заготовки в різних настоях і розчинах. Оброблене водяною парою дерево володіє всіма необхідними нам властивостями. Для чого відпарювати лук? Існує кілька причин, щоб усвідомити виробничий процес: • У випадку пересихання деревини в процесі сушіння (тому лук до відпарювання згинати не рекомендується). • У випадку, коли ваша первинна заготовка не була прямою (що не рідкість, і чого не варто боятися. Фронтальному профілю вашої зброї зовсім не обов'язково бути прямим. На ефективність стрільби це ніяк не вплине, хіба що іншій людині буде незручно користуватися вашим луком). • Якщо ви робите відносно короткий лук (слов'янський варіант 1 - 1.3 м). • Якщо ви маєте намір виготовити лук із зворотнім вигином. • У випадку, коли ви виготовляєте "легкий" (наприклад, ігровий) лук. • З метою додання естетичного вигляду. Для цього вам необхідно відпарити плечі лука (відпарювальний елемент набуває пластичності і легко приймає вигин, який ви задаєте. Відпарюйте плече лука, поки не зможете його легко зігнути ). Чорним кольором показані дерев'яні бруски, між якими зажатий "гарячий" лук. Кількість, форма й розташування затискних брусків залежить від потрібної вам форми лука. У такому стані лук сохне до 1 тижня. Після цього він виймається з прес-форми, і готується місце під рогові / кістяні наконечники або просто вирізається "сходинка" під петлю тятиви. Зауважте, що кору зі "спини" лука ми не знімали! При відпарюванні і формуванні в прес-формі частина кори відшаровується від спинки лука. Відокремте її нігтем або дерев'яним ножем. УВАГА! Не пошкодите волокна на спині лука! Якщо частина кори залишиться, не засмучуйтеся, акуратно зашліфуйте її шкіркою до гладкого стану і ваш лук набуде гідного зовнішнього вигляду. Лук майже готовий. Для довговічності служби лука його необхідно захистити від пересихання або вологи. Рекомендуємо просочити лук гарячим воском або розплавленим жиром (не перестарайтеся! Просочення повинно бути не більше 3 мм в глибину, інакше лук втратить пружність). В іншому випадку можете скористатися лаком, сучасними фарбами або мастиками. Виготовлення тятиви Для тятиви найкраще підійдуть нитки з міцних штучних волокон, таких як кевлар (дуже міцний, але і дорогий), капрон, лавсан, підійде і шовк. Непогана тятива виходить з тонкого рибальського шнура в котушках. Головне, щоб нитка не розтягувалася і була дуже міцною і стійкою до перетирання. Товщина ниток особливого значення не має, просто в залежності від цього буде змінюватися кількість витків. Але є простіший вихід - намотувати нитку на ніжки табуретки. Різними варіантами намотування можна домогтися практично будь-якої довжини, хоча вона може виявитися трохи неточною. Кінці нитки зв'язуються Ахіллесовим вузлом. Крок 2. На вушках тятиви, тобто в тому місці, де вона надівається на лук, необхідно зробити захисну обмотку. Це допоможе запобігти стиранню. Для цього зручний варіант з чотирма штирями. Ну а в інших випадках можна використовувати розпірку. Намотувати потрібно туго, витки укладати якомога щільніше один до одного. Обмотка робиться з обох кінців тятиви, приблизно по 15 см. Причому з одного боку витки починаються так, щоб приховати вузол, що вийшов після кроку 1. Виготовлення стріл Почнемо з виготовлення древка. Древко повинно бути діаметром 8-9 мм. Методи виготовлення можуть бути різними головне щоб були як найточніше рівні. А ще краще знайти вже готові кругляки виготовлені на станках. Визначення довжини стріли: Тепер потрібен наконечник. Можна зробити просто: забити цвях і обмотати це місце мідним дротом. Але це-конструкція не дуже. Краще зробити ось такий наконечник, як на малюнку: Його можна вирізати зі сталі товщиною 1.5 - 2 мм. Можна вирізати його з ножа. У торці стріли треба зробити проріз, і туди прикріпити на клей наконечник, потім обмотати ниткою. Тепер необхідно виготовити оперення. Його можна зробити з пташиного пір'я. З одного пташиного пера можна вирізати два-три оперення (в залежності від його довжини). Довжина оперення знаходиться в межах від 5,0 до 9,0 см. Кращі пір'я для стріли з крил індюкa, лебедя, орлa і гусака. Перо розрізається ножицями уздовж стовбура, і потім від нього відрізаються шматки заданого розміру. Для оперення повинна використовуватися краща частина пера, ближче до основи стовбура. Пір'я перед приклеюванням можна фарбувати в потрібні кольори. Обрізане ножицями оперення має нерівномірний за будовою стовбур, який необхідно обробити так, щоб його можна було приклеїти до стріли. Обробка стовбура оперення проводиться або на наждачному колі (при його обертанні), шліфуючи серцевину стовбура, або шліфуванням наждачним папером. Виготовлені таким чином оперення наклеюються на стрілу. Підбір і наклейку оперення на один комплект стріл необхідно виробляти з пір'я однойменного крила. Неправильно наклеєні оперення (наприклад, взяті з різних крил) можуть призвести до відмінностей в польоті стріли в порівнянні з іншими стрілами. Наклеєні на стріли оперення обпікаються розпеченим дротом для надання їм певної форми. Рекомендації по застосуванню та догляду: • Тятиву натягати незадовго до стрільби, а знімати відразу ж після. • Не рекомендується "давати постріляти" з вашої зброї іншим людям, навіть якщо вони теж займаються стрільбою з лука. • Зшийте для лука чохол, щоб не пошкодити його при транспортуванні і зберіганні. • Зберігати лук в приміщенні з кімнатною температурою і помірною вологістю у вертикальному положенні. •Стріляйте з вашого лука хоча б раз на місяць, щоб він не "відвик" від стрілянини. Успіхів вам !!!


text: Головна ПП «НИВА-В.Ш.» (код ЄДРПОУ 33668915) є юридичною особою за законодавством України, і створено на невизначений строк. Зареєстровано Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією 22 липня 2005 року. ПП «НИВА-В.Ш.» здійснює свою господарську діяльність по всій території України для чого має 25 філій, створених майже у кожному обласному центрі України. ПП «НИВА-В.Ш.» у 2008, 2009, 2010 роках прийняло участь у тендері (конкурсі) з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна, проведеного Міністерством юстиції України 27 листопада 2008 року відповідно до Положення про умови і порядок проведення тендерів (конкурсів) з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2003 року N 136/5, та отримало право організовувати і проводити реалізацію арештованого майна у порядку, встановленому законодавством. За результатами тендеру (конкурсу) між Міністерством юстиції України та приватним підприємством «НИВА -В.Ш.» були укладені Генеральні договори No 3 від 24 грудня 2008 року, No 3 від 15 січня 2010 року та No 2 від 14 січня 2011 року про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень. За період діяльності на ринку примусової реалізації майна, робота ПП «НИВА-В.Ш.» характеризується позитивними фінансовими показниками, яки підтверджені фінансовою звітністю підприємства за 2009, 2010 рік та 9 місяців 2011 року. Підприємство регулярно бере участь у засіданнях конкурсної комісії на право реалізації арештованого державними виконавцями майна, які проводяться органами державної виконавчої служби відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5 «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій». За результатами регіональних конкурсів підприємством було укладено 5325 договорів про надання послуг по організації та проведенню прилюдних торгів, аукціонів з реалізації арештованого державними виконавцями майна. Також, підприємством ведеться діяльність у сфері зберігання арештованого державними виконавцями майна, на яке за підсумками щотижневих конкурсів підприємство отримало право надання послуг з реалізації шляхом організації та проведення прилюдних торгів та аукціонів .


text: Вибір життєвого шляху героями роману П. Мирного "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" Шкільний твір У житті кожної людини обов'язково бувають моменти, коли треба зробити вибір. Іноді йдеться про дріб'язкове: іграшку, одяг, страви. А колись — про серйозніші речі: професію, вчинок, ставлення до людини... Від чого тоді залежатиме вибір? Мабуть, від виховання, від совісті, від наявності чи відсутності таланту, вміння розуміти життя і людей. Роман Панаса Мирного "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" знайомить нас с історією Чіпки Вареника, селянського парубка, який стає жорстоким убивцею. Чому герой зробив такий вибір? Автор намагається дати відповідь на це питання, висвітлюючи дитячі, юнацькі роки Чіпки, розкриваючи мотиви його вчинків. Формування його характеру відбувалося у несприятливих умовах. Батько виявився двожоном, отже, Чіпка — байстрюк, якого зневажало все село. Постійні злидні, безземелля. Коли ж з'явився клаптик землі, його підступно відбирають. Ось перші причини мстивого характеру хлопця: бідність, зневага людей, безправність і беззахисність перед несправедливістю. Починається боротьба Чіпки за правду — так він вважає. Грабунки, розбій — здавалося, що він відбирає своє. Був, правда, період душевного "одужання", коли поруч з'явилася Галя, коли праця приносила і прибуток, і задоволення. Але ще один удар: Чіпку виганяють із земської управи, куди він був обраний селянами. І герой знову виходить на стежку помсти, знову ніби захищаючи правду. Якби в романі діяв лише Чіпка, з усіма його бідами, то, мабуть, можна було йому співчувати. Мовляв, а що ж іще робити у подібних умовах? Але ж поряд з Чіпкою мати, Галя, Грицько, Христя. Намагаючись підтримати героя, вони підказували йому інший шлях. Якби прислухався, може, став би хазяїном, як Грицько, добрим і ніжним чоловіком для Галі, а для матері — люблячим сином. У світі весь час борються добро і зло. Відгук цієї боротьби обов'язково буває в людських душах. Те, який шлях обере людина, залежить від перемоги в її серці добра чи зла. У Чіпчиному серці взяло гору зло. Отже, інші люди, навіть його рідні, відступили на задній план. Ні благання матері, ні сльози дружини, ні поради Христі не розтопили тієї образи, якої завдало герою життя. Чіпка перестав бачити оточуючих, перестав рахуватися з ними і став злодієм. Я переконана, що вибір життєвого шляху, крім об'єктивних, тобто суспільних умов, повинен залежати від самої людини, від розуміння того, що ти захищаєш — добро чи зло. Має бути почуття відповідальності перед людьми, треба думати про те, щоб від твого вибору ніхто не постраждав, не став нещасним.


text: "Києво-Могилянська академія" намагається відстояти в суді принцип "перехресного вступу" на магістреріум. Про це говориться в повідомленні, розміщеному на персональному журналі Сергія Квіта, президента Могилянки, пише УНІАН. "В нашій країні випускник бакалаврської програми фізика може вступати лише на магістерську програму з фізики, історик - на магістерську з історії. Цей абсурдний підхід заперечує існування в Єдиному Європейському просторі вищої освіти. Ніде в світі, крім України, при вступі на певну магістерську програму в абітурієнтів ніхто не запитує, який бакалаврський диплом вони мають",- обурюється президент академії. У Могилянці принцип перехресного вступу практикується з 1996 року, однак тепер, отримавши нові вимоги від міністерства, академія розглядає це як посягання на Могилянську систему Liberal Arts Education (вільного творчого навчання). Також Могилянка звинувачує Табачника у проведенні політики самоізоляції і казармової уніфікації вищої освіти в Україні. "Наш судовий позов спрямований на захист громадських і державних інтересів, пов'язаних з необхідністю підвищення якості українських університетів та їх конкурентоспроможності на міжнародній арені", - говориться в повідомленні.