text: |Кревська унія та Городельська угода.| Розвиток укр.міст та Магдебурзьке право. Люблінська унія. Укр.землі під владою Речі Посполитої. Причини та витоки укр.козацтва. Перші гетьмани. Низові козаки Утворення Запор.січі. Держ.устрій та соц-ек. розвиток. Берестейська унія та її наслідки для України. Україна на передодні нац.-визвол. війни укр.народу під керівництвом Б.Х. Початок нац.-визвол. війни, хід воєнних дій. Перші перемоги та невдачі. Політична ситуація, що склалась на укр.землях, мала великий вплив на економіку. Соц.-ек.розвиток укр.земель знаходь.у подальшому розвитку феодал.с-ми, основою якої було натурал.гос-во (гос-во не пов’язане з ринком). На селі існувала община, яка складалася з дворищ (об’єднувала 7-11 димів, складалось з декількох сімейних родин). По відношенню до феодала виступ.сукупною податковою одиницею. Податкова с-ма не була індифікована: грошова, харчова, срібна. В умовах феодальної с-ми поступово вводиться кріпосне право: 14 днів на рік. З розвитком феодалізму пошир.кріпосне право: починається наступ на селянство; феодали починають судити самі; селяни позбавлялись права на придбання земель і права вільно розпоряджатись своїм майном; залежність від феодалів. У 1447 р. видано «привілеї для литовської шляхти», в 1454 р.– «привілей для польської шляхти», в 1468 р. видається судебник - введена смертна кара через повішення. Велике значення для соціального розвитку економіки було прийняття документу «Установа на волоки» (1557). Згідно документу землі розподілялись на волоки (від 16 до 26 га). Більшість земель належала феодалам, утворилась фільваркова система – селяни отримали право брати землю у своє володіння та могли отримати у феодала грошову позику, щоб купити знаряддя для обробітки землі. Повинні були відпрацювати на феодала 2 тижня. Це була своєрідна аграрна реформа, яка в 16-17 ст. перетворила Польщу на аграрну державу і основного постачальника хлібу у Зах.Європі. Селяни, що отримували землі, називалися володільниками. Вони не мали права продати цю землю. У 1529 І Литовський статут–збірка законів. Статут закріпив: монопольне право феодала на землю; принципи приналежності до шляхти (основний принцип – принцип давності); встановив кару за вбивство чи замах на життя шляхтича. Статут узаконив невільництво (невільники народжували від невільників, шлюб вільного з невільницею, полонені, помилуванні засуджені). У 1566 ІІ Литовський статут– збільщувалися права шляхти (право на участь в управлінні, на місцях було дозволено створювати сейми, які формувала шляхта–на чолі маршалки). У 1588 ІІІ Литовський статут-укр.селянство було остаточно закріпачено. Прийняття документів засвідчило, що ВКЛ- правова держава. Значення: жителі, які проживали на тій чи іншій т-рії, проживали в межах закону. Кревська унія була підписана між Литвою та Польщею у 1385. Її суть – інкорпорація ВКЛ до складу Польської держави. Причиною цієї угоди було прагнення завдяки об'єднанню підсилити свої держави перед Тевтонським орденом та Московським кн.-вом, яке посилило свій авторитет після розгрому татаро-монголів у 1380 (Куліковська битва). Згідно Кревської унії литов.князь Ягайло взяв на себе зобов'язання приєднати до Пльщі литов.землі, зробити католицьку віру держ.релігією. Цей союз був укладений на основі шлюбу литов.князя Ягайла з польською королевою, Ягайло проголошувався польським королем. Кревська унія відкрила шлях для оволодіння укр.землями для Польської шляхти. Польща остаточно приєднує Галичину до своїх володінь. Розпочинається ополячення та окатоличення. На галицьких землях утворюється Руське воєводство, яке згодом перетвориться на провiнцiю Польського королівства. Латина стає офiцiйною мовою, уci привiлеї та права надаються винятково польськiй шляхтi та католицькому населенню. Цi обставини підштовхнули частину галицьких бояр до прийняття католицизму, який давав змогу отримати рiвний з поляками правовий статус. Кревська унія стала першою спробою Польщi поглинути ВКЛ, проте активний опiр литовської, української та білоруської знаті зашкодив втіленню цього задуму. Опозицію очолив литов.князь Вітовт, але i йому пiсля нищiвної поразки вiд татар 1399 р. довелося дати клятву на вірність Ягайловi. І він пiдписує договiр, вiдповiдно до якого великокняжа влада в Литвi та землi, у тому числi українськi, пiсля його смepті мусили повернутись Ягайловi. Участь у переможній битві під Грюнвальдом (1409, між Литов.-рус.державою та Тевтон.орденом, розгромлено нім.війська) суттєво укрiпила полiт позицiї ВКЛ. Польща, не бажаючи розриву польсько-литовської унiї, пiшла на певнi поступки Литвi. У 1413 в м. Городлi мiж Ягайлом i Вітовтом було укладено Городельську унiю, згiдно з якою Польща змушена була визнати право на icнyвання полiтично самостiйного ВКЛ, укр.землi пiсля смерті Вітовта не мали переходити пiд владу польського короля і залишалися у складi ВКЛ. Тоді Польща змiнила тактичну лiнiю. Саме тому однiєю з умов Городельсъкої унії було зрiвнювання в правах шляхти католицького вiросповiдання Польського к-ства та ВКЛ. Литовськi феодали-католики на противагу православним отримали право повнiстю розпоряджатися своїми земельними володiннями, обiймати держ.посади. Отже, унiя, забивши два клини – мiж православними та католицькими феодалами, мiж православними народними масами й окатоличеною зиаттю ВКЛ, спричинила в укр.землях глибокий розкол, посилила соц. та нац.-релiгiйний гнiт. ). За допомогою короля Угорщини і Чехії Сигізмунда Люксембурга, який став нім.імператором, Вітовт бажав розірвати польський-литовську унію і коронуватися литовсько-руським королем. Коронація була призначена в Луцьку, поляки затримали послів імператора з королів.короною. Саме в цей час 1430 р. Вітовт помер. Пiсля смерті Вітовта його місце посів Свидригайло (правиви усього 2 роки). Проводив політику на забезпечення суверенітету Литви. Через те, що він опирався не на литов., а на укр.знать його було звільнено з посади. До влади прийшов Сигізмунд (1432-40). Він відновив Кревську унію. Х-рною рисою міського життя була цехова орг-цiя. Населення українських міст об'єднувалося в цехи: зброярiв, будiвельникiв, шевцiв, аптекарiв. Кожен цех мав свiй статут, органи управлiння з виборними "цехмайстрами" на чолі. 3а польсько-литовської доби в укр.містах поширилося в МП (німецьке право, м. Магдебурз), яке отр.перші міста ще у ХІУ ст. Суть права полягала у звiльненнi містa вiд управлiння i суду держ.урядовцiв i феодалiв та дарування права на створення opганiв мiсцевого самоврядування (виборчі магістрати: 2 колегії: рада та лава(суд.колегія), вони звільнялися від оплати податків. Запровадження МП в укр.землях мало важливі наслідки: 1. захист міського населення від сваволі королів.намісників та великих землевласників, 2. створення сприятливих умов для розвитку ремесла й торгiвлi. МП встановлювало виборну систему органiв міського самоврядування та суду, визначало їх ф-цiї, регулювало питання торгiвлi, визначало покарання за злочини тощо. Поширення МП в укр.землях сприяло формуванню нових рис ментальностi місцевого населення. Йому стають притаманнi демократизм, менша орiєнтацiя на центр.владу тощо. Отже, МП сприяло формуванню в Укр. засад громадян.сусп-ва. МП в укр.землях гальмувало i блокувало розвиток мiсцевих норм i традицiй самоврядування. Сформована в Укр. модель МП х-ся значно бiльшим втручанням, нiж у 3ах.Європi, центральної влади в життя міст. До того ж голову органу міського самоврядування (магістрату) - як правило призначали король або великий князь. Незважаючи на те, що розвиток міст гальмувався як державною владою, так i феодальною аристократiєю, все ж мiщани перебували, порiвняно з селянством, у привiлейованому становищi: 1. міські мури робили їхнє життя бiльш захищеним. 2. ремесло та торгiвля забезпечували вищий, нiж у селян, рівень життя. 3. запровадження МП створювало юр.пiдґрунтя для вiдносно незалежного розвитку міст. 4. iснування міського самоврядування формувало i фiксувало в ментальностi мiщан незалежнiсть поглядiв, вiдповiдальнiстъ, самостiйнiсть у прийнятті piшень. 5. процес обмiну iнформацiею. У ХІХ цар заборонив МП. 1 липня 1569 – у Люблені була підписана Люблінська унія. Литва та Польща обєдналися й утворили нову державу Річ Посполиту. З підпис.унії в Правобереж.та Лівобереж.Укр. почалося панування польської шляхти. Згідно з унією обирався спільний король, який обирався на спільному сеймі, коронація якого відбувалася в м. Кракові. Польська та литов.шляхта отримувала право володіти землями в б-я частині новоутвореної держави. Литов.кн-во зберігало ознаки колишньої державності – печатку, герб, фінанси, адміністрацію, військо. Урядово. Залишалася руська мова, а правовою основою – Литовський статут. Укладення Л унії відкрило новий шлях у житті укр.земель, етап ек.утисків, згортання політ життя, прогресуючої втрати нац.традицій і к-ри. Після підпис.Л. унії посилився процес зростання феодал.землеволодіння. Почався широкоматаб.наступ феодалів на т-рію та права селян.общин. Концентрацiя земель у руках феодалiв, обезземелення селянства, посилення його феодалъної залежностi стали пiдґрунтям для формування фiльваркової с-ми с/г. У ХІУ-ХУІ ст. погресував розвиток товар.-грош.відносин, зростав ринок с/г пр-ції. Поглибився суп.поділ праці, активізувалася урбанізація, яка зумовила появу нових суп.явищ та тенденцiй: поглиблення спецiалiзацiї ремiсництва; утворення цехiв; виникнення перших зародкiв мануфактур.в-цтва тощо. У ХІУ-ХУ ст. міста Укр.в основному ще зберігали феодал.-аграр.х-р. Водночас у містах поглиб.спеціалізація ремісництва, виникли фахові ремісничі обєднання, у містах запроваджено МП.Укр.землі знову потрапляють на орбіту торг.відносин.З ХУст дедалі більше приживаються елементи нової торг.к-ри: продаж товарів у кредит, під заставу, укладаються торг.контракти тощо. У польсько-литовську добу вiдбув.важливi процеси i в соц.сферi: в соц.сфері укр.сус-ва активно формувалася станова орг-ція суп-ва, формуютъся шляхетський та мiщансъкий стани; православне духовенство починає втрачати позицiї i активно витiсняється католицъким; рiзнi категорії селян перетворюютъся на одну верству - крiпакiв; виникає нова соц.група - козацтво. У сер.ХУІ ст. шляхта стала впливовою силою. У Польщі вона становила майже 10% населення, а укр. землях Литви – 5%. Важлива роль в укр.сісп-ві належ.духовенству. Проте становище православного духовенства кардинально змiнилося. Пiсля пaдiння 1453 р. Константинополя втрачається пiдтримка ззовнi; світська влада дедалi активнiше втручається в церк.справи, посил.наступ католицизму, поява уніатської церкви поглиблює розкол укр.сусп-ва. Православ.духовенство втратило свої позиції, а католицьке стало панівною ідеолог.силою, яка несла укр-цям європ.к-ру та цивілізацію та окатоличення, ополячення (денаціоналізацію). Третім станом, що виділ.в окрему верству насел.стали міщани. Найнижчим прошарком соц.піраміди було селянство. Виникнення козацтва припадає на кінець 15 ст. Слово козак у перекладі з тюркської мови означає “вільна людина”. Перша ймовірна згадка про українських козаків датується 1489 р., коли козаки згадувалися в польській хроніці М.Бельського. Хоча про козаків існують і більш ранні повідомлення . Причини: 1) посилення в Україні феодального та національного гноблення; 2) за пороги спрямовувалася хвиля сезонних здобичників - відхідників, деякі з яких оселялися в степу з метою його господарського освоєння. З іншого боку феодали селили за порогами своїх кріпаків, яких звільняли на 15-20 років від податків; 3) на процес формування козацтва мав вплив і зовнішній фактор. У 1449, після розпаду Золотої орди, на Кримському пів-ві утворилося Кримськотатарське ханство (столиця Бахчисарай), яке згодом увійшло під протекторат Туреччини. Протягом другої половини ХV- ХVІ ст. кримські татари здійснили в Укр. не менш 110 набігів, захопивши за цей час в полон близько 570 тис. осіб. Для захисту від татар та турків в р-ні Великого Лугу та Дикого Поля українці створювали військові залоги, які влаштовували засіки - січі. Отже, на Січ, головним чином, йшли українські селяни, а також міщани, православне духовенство. Лави козацтва поповнювала і шляхта, яка втратила свої маєтки. Серед козацтва можна виділити певні групи. ^ , які контролювали значну частину Степової України, нараховували 40-50 тис. чоловік. Городове козацтво - його організаторами були старости прикордонних міст. Реєстрове козацтво. Намагання поляків встановити контроль над козацтвом, розколоти його, використати як найманців у війську й викликало появу реєстру. В 1572 р. польський король Сигізмунд ІІ вперше створив реєстр у кількості 300 чоловік. Реєстр поділявся на полки по 500 чоловік (всього їх було 6). Реєстр мав самоврядування - за згодою з урядом козаки обирали гетьмана реєстру, полковників та сотників. Першим гетьманом був шляхтич Ян Бадовський, другим - Орішевський. Таким чином, узаконювалася ідея козацького імунітету. Реєстрові козаки також отримували від польського уряду платню, зброю, вони мали змогу володіти землею, позбавлялися кріпацтва. Реєстровці були достатньо заможні. Їх зазвичай набирали з городових козаків. У складі польського війська вони неодноразово брали участь у війнах із Швецією, Туреччиною, Росією. Так, у 1618 р. гетьман реєстровців Сагайдачний з 20 тис. козаків ходив з поляками на Москву. В 1621 р. 40 тис. козаків гетьмана Сагайдачного вирішили на користь Польщі долю Хотинської битви з турками. Але поляки при першій нагоді, коли не існувало загрози війни, намагалися козацький реєстр скоротити. Це пояснювалося тим, що реєстровці неодноразово повставали проти польського уряду. В цьому плані можна згадати повстання 1591-1593 рр., яке очолив гетьман реєстрового козацтва Косинський. Козаки були для Речі Посполитої найнебезпечнішою отрутою і водночас її найміцнішим щитом. Внутрішня нестабільність Польщі, чвари між шляхтою дали можливість козакам побудувати власну політичну структуру. Військова-політична організація низового козацтва - Запорізька Січ уперше була створена у 1554 р. канівським старостою Вишневецьким (Байдою) на о. Мала Хортиця. Вона займала сучасну т-рію Херсонської, Дніпропетровської та Запорозької обл. Січ мала демократичну орг-цію. Раз на рік козаки обирали власну старшину – кошового отамана, військового суддю, писаря, осавула, обозного та ін. чиновників. Усього відомо про існування в Україні 8 січей. В адмін.плані Січ поділ. на 8 паланок на чолі із полковниками. У військовому плані тут існував поділ на курені, яких було 38. Їх очолювали курінні отамани. Створена низовими козаками орг-ція мала й інші ознаки державності. Так, запорожці вели власну зовнішню політику. Зокрема підтримували відносини з ін. країнами. В 1595 р. на Січ прибув австрійський посол з пропозицією спільних бойових дій проти Туреччини. В наступному році на Січ із закликом до війни з турками прибув папський легат Комулович. В 1600 р. запорожці відправили послів у Москву для ведення переговорів з царем Борисом Годуновим. В 1604 р. цар дає січовикам гроші та зброю, заохочуючи до походу на Крим. Здійснюючи напади на татарські та турецькі володіння, козаки сварили своїми діями Польщу і Туреччину. В 1625 р. польський король повідомляв сейм, що козаки ігнорують владу. Таким чином в 16 ст. виникла козацька демократична республіка. Значення її в історії українського народу полягало в наступному: 1) Січ продовжила традиції державотворення в українських землях; 2) вона була центром антифеодальної і національно-визвольної боротьби, звідси починалися всі повстання, сюди тікали кріпаки, йшли скарги на панів. Серед козацько-селянських виступів слід згадати: повстання 1594-1596 рр. під приводом С.Наливайко, повстання Жмайла 1625 р., повстання, яке очолив Тарас Трясило в 1630 р., взяття козаками Івана Сулими в 1635 р. польської фортеці Кодак, повстання під приводом Павлюка та Гуні в 1637р., повстання на чолі з Остряниним в 1638 р.; 3) Січ зіграла велику роль у боротьбі проти татаро-турецької агресії; 4) козаки виступали проти католицької експансії, на захист православ’я (в 1620 р. на чолі з Сагайдачним козацтво записалося у Київське братство), зберігали стійки ознаки українського етносу. 1596 – у м.Бресті було скликано церк.собор, який розколовся на 2 частини – уніатську та православну. Уніат.частина затвердила акт об'еднання церков та утворення греко-католицької церкви, яка пiдпорядковувалася Папi Римському. Було визнано основнi догмати католицької церкви, водночас церк.обряди залишилися православними, а церковно-слов'янська мова - мовою богослужiння. Унiат.духовенство, як i католицьке, звiльнялося вiд сплати податкiв, унiатська шляхта нарiнi з католицькою могла претендувати на дepж.посади. Kpiм того, унiат.єпископам було обiцяно мiсце в ceнатi. Православний собор не визнав правомiрності рiшення унiатiв. Уci спроби примирення були марними: незабаром сторони прокляли одна одну. Унаслiдок цього унiя замiсть консолiдацiї ще бiльше поглибила розкол сусп-ва, започаткувала нову площину розшарування. Пiсля укладення Берестейської церковної унїї розпочався масовий наступ на православну церкву. Унiя насаджувалася силою, православнi церковнi маєтності передавалися уніатамм, православнi залишилися без вищої церковної iєpapxiї. Водночас унiати перебували в станi невизначеностi, нiби мiж двома вогнями. Православнi вбачали в них зрадникiв, а католики не вважали їх повноцiнними громадянами, до того ж невиконали значної частини своїх обiцянок, даних на Берестейському соборi. Католицька Bepxiвкa вбачала в греко-католицькiй церквi лише засiб поширення власного впливу, а не самостiйну церк.орг-цiю. Еволюцiя уніатської церкви в умовах ворожого оточення призводить до того, що 1848 р. розпочинається корiнний злам: греко-католицьке духовенство вiдходить вiд пропольських настроїв, а уніат.церква, заявляе про себе як про нац.укр.церкву. Отже, форсований наступ католицизму на укр.землi, що посилився пiсля укладення Л. унiї, мав своїм наслiдком ополячення та окатоличення укр.народу, вів до загального занепаду православної церкви, яка катастрофiчно втрачала роль осередку культур.життя, гаранта збереження нац.традицiй. Берестейська унiя була для Польщi зручною формою посилення своєї влади в укр.землях, розширення сфери впливу католицизму, а для частини православного духовенства - спробою пiдняти його престиж, подолати дискримiнацiю православних вiруючих, вивести православну церкву з кризи. У цей час надзвичайно ускладнилася соц.-ек. ситуацiя в укр.землях, що входили до складу Речі Посполитої. Помiщицькі гос-ва активно перетворюютъся на фiльварки. В основі цієї трансформацiї лежали 2 взаємопов'язанi процеси - змiцнення феодал. земельної власностi та посилення крiпацтва. Помiтно зростає панщина, особливо в районах, сполучених iз зовнiшнiм ринком. Фiльварково-панщинна с-ма гальмувала розвиток простої капiталiст. кооперацii та початкових форм мануфактурного в-цтва. Також укр.селяни потерпали вiд здавання феодалами cвоїх маєтків в оренду. У складнiй ситуацii опинилося i мiщанство, особливо в тих містах, якi перебували в приватнiй власностi феодaлiв. Мiщанство виконувало повинностi та сплачувало податки. Незадоволене своїм становищем було i заможне реєстрове козацтво (промiжний стан мiж шляхтою i селянством). На середину ХУІІ ст. авторитет, вплив та слава козацтва зростали, а права дедалi бiльше обмежувалися. Намагаючись взяти козацтво пiд контроль, польський уряд пiсля придушеиня селянсько-козацьких повстань у 1638 р. прийняв «ординацiю вiйська 3апорозького реєстрового», яка суттево обмежила самоврядування реестровцiв (вводилася посада полковника (призначав польський двір), який отрим.право контролю над козаками). Козацький реєстр скорочувався до 6 тис., а вci виключенi з реєстру автоматично ставали крiпаками. Ситуацiя на укр.землях у сер. ХVІІ ст. ускладнювалась i критичним становищем у полiт сферi. Прогресуюча асимiляцiя ykp. народу поступово доходила до тієї межi, за якою він мусив зiйти з iсторичної сцепи як самостiйний суб'єкт. Намагаючись прискорити хiд цього процесу, польська сторона посилила нац.-релiгiйiнe гноблення. Спираючись на католицизм, польськi магнати здiйснювали полiтику нац. та культур. поневолення укр. народу. Одним з основних інструментiв окатоличення в їхніх руках стала унiатська церква, яку активно підтримував Папа Римський. Висновок: Отже, вiдсутнiсть власної держави, прогресуюча втрата нац.елiти, церк. розкол, иаростаюче закріпачення селянства не тiльки помiтно гальмували в сер. XVІІ ст. суспiльний розвиток укр.народу, а й робили цiлком реальною загрозу втрати його нац.самобутностi, асимiляції та зникнення. 3азначенi чинники зумовили необхiдність масового народ.виступу, що й стало початком нац.-визвол.війни у 1648. Народ. повстання, що розпочалося 1648, швидко переросло у визвол. вiйну, яка згодом трансформувалася в нац. революцiю. Боротьба, що точилася протягом 1648-1676, мала нац.-визвол., релiгiйний та соц. х-р. Народну боротьбу очолив Б. Хмельницький, якого в 1648 було обрано гетьманом. БХ розіслав універсали до воєводств (укр.землі у складі Речі Посполитої поділ.на воєводства: Київське, Волинське, Руське, Брацлавське, Чернігівське) та один відправив польському королю, у якому зазначалося: вивести з т-рії У. польські війська, відмінити "ординацію війська Запорозького" 1638 (тут можна зазначити, що БХ був автономістом,т.я.в універсалі до пол.короля не наказ., щоб укр.землі вийшли з-під контролю Речі Посполитої). У відповідь польський король організовує наступ на т-рію У. Війська очолив гетьман Калиновський. У квітні 1648 відбулася І битва під Жовтими Водами, у якій переміг БХ. Нац.-визвол.війна почалася в умовах, коли: укр.суспільство не було єдиним, Укр. не мала позицій державотворення, розкол церкви та суспільства. Провідною силою на початку нац.-визвол.війни виступ.козацтво. Укр.дух.еліта перестала бути провідною дух.силою укр.сусп.-ва. Запор.Січ практично виступ.продовжувачем Укр.держави. У травні 1648 відбулася ІІ битва під Корсунем. Калиновський та Потоцький потрапили у полон БХ. Було звільнено Київське, Чернігів., Брацлавське воєводства. Рушійною силою війни стає селянство. Помирає король Владислав, влада переходить до польської аристократії. Організовано новий наступ. Битва під Пилявцями (вересень 1648), 40тис.пол.армія зазнала поразки. БХ чекав вибори нового пол.короля (БХ довіряв Польщі). Було обрано Яна Казимира. БХ віддав наказ своїм військам повернутися на Придніпровє. У грудні 1648 БХ поверт.до Києва. У лютому 1649 до БХ прибуває посольство Казимира, щоб вручити гетьману символи влади (гетьман.плейнади). Розпочалися переговори. БХ подав такі заяви: "ми хочемо звільнити всі укр.землі", звільнити ті землі, якими володіли князі, звільнити землі по Холм і Галич. КРусь витуп.як соборна держава. Січень 1649 – у Москві розпочалися переговори з представником БХ (Мужиловський) про спільні дії проти Польщі. У лютому 1649 було укладено договір з турецьким ханом. Тим часом пол..король наказує організувати новий наступ. У серпні 1649 відбул.основна битва, крим.хан припинив військ.дії й наказав БХ підпис.договір з Польщею. 8 серпня 1649 було підпис. Зборівський мирний договір, у якому БХ отрим.право мати 40тис.реєстр.військо; Київ.,Чернігів.,Брацлав. воєводства переход.під його адміністрацію. У грудні 1650 Ян Казимир оголосив новий наступ, який очолив Калиновський. Лютий 1651 – битва біля м.Красне, козаки понесли великі втрати, Калиновський направився до Вінниччини. Травень 1651 Казимир зібрав війська під м.Сокаль. червень 1651 битва під Берестечком (3дні), 150тис.пол.військо та 150тис.військо БХ. У кульмінаційний момент крим.хан припинив воєнні дії й забрав БХ у полон. Військами командує Богун. Поразка під Берестечком зводила нанівець автономію коз.держави. У вересні 1651 було уклад.Білоцерков.мир.договір: коз.реєстр зменшився до 20тис., т-рія обмеж.тільки Київ.воєводством, гетьману заборонялося вести зовн.політ.з ін.державами. червень 1652 – під Сучавою трагічно гине син БХ Тиміш. 1652 пол.король уклав договір з крим.ханом. 1653 військові дії припинилися. 1 жовтня 1653 у Москві скликано Земський собор, прийнято рішення взяти коз.військо під руку государя. У січні 1654 починаються переговори з БХ, під час яких БХ заявив, що Бутурлін (був на чолі моск.делегації, що прибула до Переяслава) повинен дати йому присягу, переговори припинилися, цар висунув нові умови, але укр.населення відмовлялося склад.присягу моск.царю. У січні 1654 було скликано Переяславську раду, було складено "просительні статті" (склад.з 23 пунктів). Проти злуки з Москвою виступ.козацтво та церква. 1654 було укладено Переяславсько-Московський договір. У відповідь цього ж року Річ Посполита та Крим.ханство підпис."Вічний договір" про взаємодопомогу. 1656 договір з Москвою було розірвано.1657 БХ підпис.договори з Туреччиною, Швецією, Трансільванією про спільну боротьбу проти Польщі, договори не вступ.у дію, бо БХ помирає.


source: fineweb

text: Фураж Фура́ж — у сільському господарстві вегетативні частини (листя, стебла, деколи корінь) за винятком плодів і насіння вирощених однорідних рослин або сумішей рослин, які використовуються як свіжі так і консервовані (як правило, шляхом сушіння) для годування тварин (великої рогатої худоби, кіз, овець, коней, а також свиней, верблюдів, качок, гусей, кролів). Корм травоїдних тварин. Рослинний матеріал з'їдений на випасі.[1] Історично термін означав тільки рослини, що з'їдаються тваринами безпосередньо на пасовищах; рослинні залишки, або незрілі зернові культури; хоча тепер використовується більш вільно і включає подібні корми тварин: сіно або силос.[2] Фураж для жуйних тварин в основному вирощується у вигляді постійних або тимчасових пасовищ. Більшу частину фуражу складають: кормова кукурудза, трава природних луків і культурних сінокосів та пасовищ.[3] Споживання фуражу відбувається як безпосередньо під час випасу протягом вегетаційного періоду трав, так і у вигляді силосу або сіна, соломи чи сінажу. Зміст Енергетична цінність фуражу (як і всіх кормів) оцінюється по-різному. Найбільш широко використовуваний в минулому (а в Україні і до тепер) підхід, що має в якості умовних одиниць, так звану вівсяну кормову одиницю - енергія, що міститься в одному кг вівса. Для задоволення потреби тварин в будь-який час року, необхідно зберегти корм. Деякі методи: - природна сушка - при виробництві сіна; - зневоднення (обезводнення) - при виробництві збезводнених гранульованих кормів; - силосування - спосіб мокрого зберігання, заснований на кислому бродінні (більш-менш контролюється зберігання мокрих щільно затрамбованих силосних ямах). Кормові рослини складаються в основному з пасовищних трав, в другу чергу з бобових і інших видів вирощуваних рослин. Види рослин, які використовуються для виробництва кормів і називають кормовими культурами (кормовими рослинами). - Fageria, NK (1997). Growth and Mineral Nutrition of Field Crops NY,NY: Marcel Dekker. С. 585. - Fageria, NK (1997). Growth and Mineral Nutrition of Field Crops NY,NY: Marcel Dekker. С. 583. - Растительный белок/Пер. с фр. В.Г.Долгополова; Под ред. Т.П. Микулович. - М.: Агропромиздат, 1991. - 684 с.: ил. ISBN 5-10-001276-5 (ссср) ISBN 2-85206-239-9 (Франция) (с.:20) - (відео) Міні-устаткування для упаковування циліндричних тюків сіна - (відео) Автоматизований (на гужовій тязі) збір сіна і формування прямокутних тюків


text: Свято Водохреща, що відзначається 19 січня, має й іншу назву — Богоявлення. Може виникнути закономірне запитання: чому Богоявленням названий не день народження Ісуса Христа, а саме цей день. Відповідь проста: справжній день не той, у який Христос народився, а той, у який він хрестився й освятив воду. Святкувати Богоявлення християни почали ще з апостольських часів. Збереглося свідчення святителя Климента Олександрійського від II століття про нічне пильнування, яке вчиняється перед святом Водохреща Господнього. Починаючи з III століття, Григорій Чудотворець, мученик Іполит і всі великі отці Церкви проводили в день свята особливі розмови з паствою, у яких роз’яснювали його зміст. Свято Богоявлення Господнього у перших віках християнства вважався збірним, бо стосувався кількох подій із життя Ісуса Христа, які свідчили про Його божественність, а саме: його Різдва, поклону мудреців, Хрещення, чуда в Кані Галилейській і чудесного розмноження хліба. Тому й нашу назву “Богоявлення” треба розуміти у множині, бо вона означає празник святих Богоявлінь. У давнину на Водохреща відбувалося урочисте хрещення оглашенних, яке називали також світлом або просвіченням, а оглашенні звалися просвічені. Звідси і празник Богоявлення звався просвіченням, празником світел і святими світлами, бо Ісус прийшов, щоб усіх просвітити. “Народ, який сидів у темноті, — читаємо у святому Євангелії, — побачив велике світло. Тим, що сиділи в країні й тіні смерти, зійшло їм світло” (Мт. 4, 16). Деякі автори дотримуються тієї думки, що цей празник ще й тому звався празником світла, бо в час хрещення оглашенних Божий храм освітлювали великою кількістю свічок, які були символом світла пізнання правдивого Бога. Святий Григорій Богослов († 389) своїй проповіді на Богоявлення дає назву “Слово на святі світла явлінь Господніх”. Він її починає так: “Знову мій Ісус і знову таїнство... (себто знову новий празник після Христового Різдва), таїнство переможне й божественне, що звіщає нам небесну світлість! Бо святий день світел, що його ми дочекалися і удостоїлися празнувати, має за початок Хрещення мого Христа справжнє світло, що просвічує кожну людину, що приходить на світ” (Йо. 1, 9). А в наступній проповіді про святе водохрещення він пояснює, що розуміє під просвіченням. “Учора ми празнували, — каже він, — пресвітлий день світел..., а сьогодні говоритимемо про хрещення і його благодійну дію на нас... Просвічення це підмога у нашій немочі, відложення тіла, прямування за Духом, спілкування зі Словом, виправлення створення, потоплення гріха, причастя світла, розвіяння тьми. Просвічення це колісниця, що підносить до Бога, співподорожування з Христом, скріплення віри, удосконалення ума, ключ царства небесного, зміна життя, скинення ярма, розірвання кайдан, зміна єства. Просвічення, — чи маю ще більше перелічувати? — це найкращий і найвеличніший з Божих дарів... Та цей дар, як і його Датель Христос, зветься багатьма різними іменами... Ми його звемо даром, благодаттю, хрещенням, помазанням, просвіченням, нетлінною одежею, купіллю відродження, печаттю і всім, що для нас гідне почести”. Західна Церква в давнину звала Господнє Богоявлення днем появи або появ і в його святкуванні звеличувала такі події: появу звізди, поклін мудреців, хрещення Ісуса та чудо в Кані Галилейській. Святий Августин († 430) у своїй проповіді на Богоявлення каже: “Сьогодні ми празнуємо таїнство Богоявлення у світі. Сьогодні Бог і на небі у звізді дав вістуна про своє Різдво, і хрещенням у Йордані освятив води для обнови людського роду, і в Кані Галилейській на весіллі змінив воду у вино, і п’ятьма хлібами наситив п’ять тисяч людей”. На відміну від багатьох інших свят, що поєднали традиції народні й церковні, це суто християнське свято, воно прийшло до нас із запровадженням християнства. Коли Ісусу Христу виповнилося тридцять років, він прийняв хрещення від Івана Хрестителя на річці Йордан. Християнські перекази оповідають, що коли Син Божий виходив із води, небеса розкрилися, і в цю саму мить на плече його опустився голуб. Це був Святий Дух. Звідси й пішла традиція хрещення у воді. Своїм водохрещенням у Йордані Спавитель започаткував Таїнство водохрещення – одне із семи головних церковних таїнств, через яке людина ніби наново народжується для життя во Христі. На честь євангельської події в цей день, а також напередодні /у водохресний Святвечір/ у всіх православних храмах відбувається чин Великого водоосвячення. До речі, усі більш-менш значні церковні свята супроводжуються освяченням води. Уперше людина занурюється у святу воду під час хрещення, зазвичай невдовзі після народження. Таким чином людина «оновлюється» для майбутнього достойного життя. Свячена вода неодмінно має бути присутня під час освячення храмів, жилих і господарських будівель, а також усіх предметів, що використовуються під час богослужіння. Свячена на Водохреще вода має вживатися натще. Вважається, що саме за цієї умови вона має найбільшу силу. До магічних властивостей свяченої води відносять здатність гамувати пристрасті, відганяти від оселі злих духів, дарувати хворому одужання часто навіть від невиліковних хвороб. Деякі священики переконані, що не існує ліків кращих за святу воду. Може виникнути питання, навіщо треба щороку знову і знову освячувати воду? Відповідь досить проста. Світ наш сповнений гріхів, а церква, освячуючи воду, повертає водній стихії первинну чистоту. Священики акцентують увагу на тому, що Бог не творить чудес там, де людина їх очікує просто з цікавості, без щирого наміру скористатися ними задля власного спасіння. Щоб свячена вода приносила користь, необхідно дбати про чистоту власних думок і вчинків. Але повернемося до опису свята Водохрещення. За тиждень до свята чоловіки вирубують із річкового льоду хрест великого розміру, обливають червоною фарбою або й просто буряковим квасом. Так само з льоду вирубують престол побіч хреста. Завершують святкову композицію соснові або ялинові гілки у вигляді арки — це «царські врата». На березі річки, знову ж таки біля льодового хреста, відбувається ще одне нетривале святкове богослужіння, потім священик занурює в річкову воду (в ополонку, йордань) хрест під спів хору «Во Йордані хрещуся тобі, Господи...». Ось тепер вода вважається освяченою, і люди набирають з ополонки у принесений із собою посуд свячену воду. Після всіх процедур громада повертається додому. За народними віруваннями, коли священик опускає хрест у ополонку, з річки вистрибує нечиста сила, і гуляє вона землею до тої пори, поки якась жінка не випере в річці білизну. Господині не квапилися повертати нечисту силу у воду — хай побільше її загине від сильних морозів. За легендою, на Водохрещенпя вода в річці на якусь мить перетворюється на вино. Принісши додому свячену воду, господар кропить усе в оселі й господарстві. Уся родина сідає до столу, перед їжею випивши свяченої води. Після обіду дівчата йдуть до річки, щоб умитися йорданською водою — задля вроди та здоров’я. Подекуди зберігається звичай співати господарю оселі величальні пісні: Гей, пане господарю, У господі, як в раю: У тебе воли половії, У тебе плуги золотії, У тебе двори кедровії, У тебе столи калиновії... Величальні пісні годиться завершувати побажаннями добра, щастя, злагоди та багатства, наприклад, такими: Гей, пане господарю, Щасти, Боже, з Йорданом, І з водицею, і з царицею, З усім домом, з усім добром, І з синами-соколами, І з дочками-чічками... У відповідь на таке щедре побажання всього найкращого господар дому обдаровує співців грішми. Перший понеділок після Водохрещення — святий. Цього дня можна їсти тільки пісні страви.


text: ЦВК ЗАРЕЄСТРУВАЛА ЩЕ ДВОХ КАНДИДАТІВ НА ПОСТ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ 2 листопада під головуванням Володимира Шаповала відбулось засідання Центральної виборчої комісії. До Центральної виборчої комісії надійшли заяви громадян України М.Ю. Бродського та О.В. Пабата про самовисунення кандидатами на пост Президента України та додані до них документи. Розглянувши зазначені документи, Комісія встановила їх відповідність вимогам виборчого законодавства і зареєструвала кандидатів на пост Президента України: Бродського Михайла Юрійовича, 1959 року народження, громадянина України, члена Партії вільних демократів, освіта вища, директора-консультанта Українсько-італійського спільного підприємства ТОВ "Венето", який проживає в селі Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області; Голова Центральної виборчої комісії В. Шаповал вручив кандидату на пост Президента України О.В. Пабату посвідчення встановленого зразка. Також Комісія зареєструвала В.А. Буцька уповноваженим представником кандидата на пост Президента України О.В. Пабата у Центральній виборчій комісії з правом дорадчого голосу. Крім того було зареєстровано В.О. Баранова, Т.О. Вензовську, О.О. Зарубінського, В.Є. Новицького, О.М. Савенка довіреними особами кандидата на пост Президента України В.М. Литвина в єдиному загальнодержавному виборчому окрузі, Я.І. Джоджика, І.О. Зайця, Б.Б. Кушнірука – довіреними особами кандидата на пост Президента України Ю.І.Костенка в єдиному загальнодержавному виборчому окрузі та О.В. Бондарчука, О.І. Панькевича, Ю.М. Сиротюка, О.М. Сича, І.Т. Янківа – довіреними особами кандидата на пост Президента України О.Я. Тягнибока в єдиному загальнодержавному виборчому окрузі. Також Комісія зареєструвала 71 довірену особу кандидата на пост Президента України В.М. Литвина у територіальних виборчих округах та 225 довірених осіб кандидата на пост Президента України П.М. Симоненка у територіальних виборчих округах. Центральна виборча комісія розглянула заяви громадян Л.П. Осипчука, О.І. Бессараб, В.В. Поліщук, П.Я. Рекала про самовисунення кандидатами на пост Президента України та додані до них документи. Було встановлено, що документи подані з порушенням вимог Закону України "Про вибори Президента України" та неналежно оформлені. Відтак Центральна виборча комісія відмовила зазначеним заявникам в реєстрації кандидата на пост Президента України. З метою забезпечення належних умов роботи окружних і дільничних виборчих комісій під час підготовки та проведення виборів Президента України Комісія встановила нормативні вимоги до приміщень окружних і дільничних виборчих комісій та приміщень для голосування, перелік та норми забезпечення окружних і дільничних виборчих комісій транспортними засобами, засобами зв’язку, обладнанням, інвентарем, оргтехнікою, іншими матеріальними цінностями, перелік видів послуг та робіт, що можуть надаватися окружним і дільничним виборчим комісіям за рахунок коштів Державного бюджету України, виділених на підготовку та проведення виборів Президента України. Відділ взаємодії із засобами масової інформації 02.11.2009 р.


text: 1/3 Чи збудеться пророцтво карпатського мольфара? Ще 2010 року інтернет-спільноту, а потім і багато друкованих ЗМІ підірвала інформація про карпатського мольфара, що пророкував насильницьку смерть (вбивство) правителю «царю України» - Януковичу. Датою смерті тоді було назване 25 лютого 2013 року. Цитуємо повідомлення в одному з блогів, розміщене в 2010 році: «25 лютого 2010 року я переїжджав перевал в Карпатах. Була мінусова температура. У горах лежав сніг, дув сильний вітер. Від'їхав від найближчого села кілометрів дванадцять. На узбіччі стоїть самотній старий в гуні - овеча плащ-накидка шерстю назовні - і голосує. Я проїхав, не зупиняючись, подумав, що пізній вечір, я один в машині і несподівані пригоди мені ні до чого. Через два кілометри стало шкода його, розвернувся, під'їхав до старого. Сідаючи в машину, зняв капелюха, - як сніг на сонці блищало його волосся, злегка хвилясте звисало нижче плечей. Каже мені, що спустився з гори, де була його кошара. До села, куди він добирався, залишалося кілометрів десять. В дорозі сидів тихо. Несподівано звертається до мене: - Ти зараз повезеш в місто небіжчика. Я відразу подумав, що у діда з головою не все гаразд. Їду далі. На дорозі аварія, зупиняє міліція: - У нас три трупи. Допоможіть один відвезти в місто, в нашій машині можна помістити тільки двох загиблих. Старий виліз з машини, сказав, що далі піде сам. Завантажують мені в машину мертве тіло. Раптом старий повертається: - Там у вас у Києві якогось пана сьогодні висвятили на царя. Його вб'ють через три роки. Як відомо, саме 25 лютого 2010 року відбулася інавгурація Віктора Януковича на пост президента. Сама інавгурація супроводжувалася різними подіями, які трактуються, як погані прикмети. Чого варті тільки двері, які несподівано закрилися при вході Януковича до Верховної Ради». Влітку 2011 року громадськість сколихнуло чергове повідомлення з Карпатського краю – в Івано-Франківській області було вбито відомого мольфара – 82-річного Михайла Нечая. Вбивця прийшов на прийом до мольфара, спокійно дочекався своєї черги, зайшов до Нечая і зарізав його. Після цього, як ні в чому не бувало вбивця пішов, а іншим відвідувачам сказав поки не заходити. Вбитий Михайло Нечай був одним з найвідоміших і авторитетних карпатських магів. У свій час за допомогою до нього звертався Віктор Ющенко (мабуть не допоміг). Причиною вбивства одразу ж назвали релігійний фанатизм (справа рук «сектанта»). Проте, до цих пір не припиняються припущення про те, що смерть мольфара не випадкова. Мовляв, дали зрозуміти, що зайвих передбачень і пророцтв давати не слід було. Мольфар - в культурі гуцулів - людина, яка, як вважається, володіє надприродними здібностями, чаклун. За місцевим повір'ям, існують добрі і злі мольфари (також звані білими, або сонячними, і темними, або місячними). Мольфари займаються зціленням, можуть керувати силами природи (наприклад, погодою), використовуючи для цього заклинання, особливі предмети, трави. У західних областях України, а особливо в Карпатах, мольфари користуються авторитетом, тому що відомі багато випадків пророкувань мольфарів, а також зцілення ними безнадійно хворих людей методами народної медицини і змов. Чи збудеться пророцтво карпатського мольфара? До часу «х» чекати залишилось недовго. Джерело: Громадський портал Поділитись новиною: 12 Лютого, 2013


text: Злоякісна пухлина |Злоякісна пухлина |Корональне КТ-сканування, на якому показано рак правої плевральної мембрани, зовнішня поверхня легенів і внутрішня поверхні грудної стінки, злоякісна мезотеліома. Легенда: → пухлина ←, * плевра, 1 і 3 - легені, 2 хребет 4 ребра, 5 аорта, 6 селезінка, 7 і 8 нирки, 9 печінка. |МКХ-10||D00| |МКХ-9||140 —239 |DiseasesDB||28843| |MedlinePlus||001289| |MeSH||D009369| Злоя́кісна пухли́на — патологічний процес, зумовлений неконтрольованим розмноженням клітин, інвазією та, іноді, метастазуванням. В залежності від типу тканини, клітини якої перетворились на злоякісні, розрізняють рак, саркому, лімфому та інші види злоякісних пухлин. Зміст Загальною характеристикою злоякісних пухлин є їх виражені тканинні аплазія, атипізм (тобто втрата клітинами здатності до диференціювання із порушенням структури тканини, з якої розвивається пухлина), агресивне зростання з ураженням, як самого органу, так і інших прилеглих органів, схильність до метастазування, тобто до поширення клітин пухлини із током лімфи або крові по всьому організму з утворенням нових осередків пухлинного росту в багатьох органах, віддалених від первинного осередка. За темпами зростання більшість злоякісних пухлин перевершують доброякісні і, як правило, можуть досягати значних розмірів у короткі терміни. Розрізняють також вид місцедеструктуриючих злоякісних пухлин, що ростуть з утворенням інфільтрату в товщі тканини, призводячи до її руйнування, але, як правило, не метастазують. До таких форм відносять, наприклад, базаліому шкіри. Вперше злоякісні пухлини були описані в єгипетському папірусі приблизно в 1600 до н. е. У папірусі розповідається про кілька форм раку молочної залози і повідомляється, що від цієї хвороби немає лікування. Назва «рак» походить від введеного Гіппократом (460—370 до н. е.) терміну «карцинома» на позначення злоякісної пухлини з перифокальним запаленням. Її форма нагадує зовні краба. Гіппократ описав кілька видів раку, а також запропонував термін oncos. Римський лікар Авл Корнелій Цельс (лат. Aulus Cornelius Celsius) в першому столітті до н. е. запропонував на ранній стадії лікувати рак видаленням пухлини, а на пізніх — не лікувати взагалі. Він переклав грецьке слово carcinos на латину: лат. cancer — рак. Також античний медик Клавдій Гален використовував слово oncos для опису всіх пухлин, що і дало сучасний корінь слову онкологія. В Україні ще 1920 року були засновані Харківський науково-дослідний інститут медичної радіології та Київський рентгено-радіологічний та онкологічний науково-дослідний інститут. Останній опрацював багато питань рентґенології і радіобіології, методики діагностики та комплексного лікування злоякісних пухлин. Щорічно 4 лютого відзначається Всесвітній день боротьби проти раку, встановлений «Міжнародним союзом по боротьбі з онкологічними захворюваннями». Також 15 лютого оголошено Всесвітним днем онкохворої дитини. Захворюваність на злоякісні пухлини безперервно зростає. Щорічно у світі реєструється близько 6 мільйонів нових випадків захворювання злоякісними пухлинами. Найбільш висока захворюваність серед чоловіків відзначена у Франції (361 чоловік на 100 000 населення), серед жінок у Бразилії (відповідно 283,4 — на 100 000). Частково це пояснюється старінням населення. Більшість ракових пухлин розвивається у осіб старше 50 років, а кожен другий онкологічно хворий старше 60 років. Найбільш часто уражаються передміхурова залоза та легені у чоловіків і молочна залоза у жінок. Смертність від онкологічних захворювань у світі займає друге місце після захворювань серцево-судинної системи. Навіть в економічно благополучних європейських країнах щорічно від онкозахворювань помирають 837 тис. осіб і реєструється близько 4 млн нових випадків захворювання. Нині кожний 270 українець має діагноз злоякісного новоутворення, кожний 50-тий українець хворів чи хворіє певним онкологічним захворюванням. За останні 10 років кількість хворих збільшилася на 25% і продовжує зростати на 2,6-3% на рік, ця тенденція також супроводжується «молодінням» злоякісних новоутворень. Щороку в Україні виявляється понад 160 тис. нових випадків злоякісних новоутворень, майже 100 тис. жителів вмирають від них, причому 35% померлих — особи працездатного віку. Кожну годину реєструється більше 20 нових випадків захворювання, а 10 мешканців України помирають від злоякісних пухлин. За дослідженнями та розрахунками фахівців, до 2020 року кількість уперше захворілих на злоякісне новоутворення в Україні перевищить 200 тис. на рік. На 2004 рік рівень онкозахворюваності в цілому по Україні становив 325 на 100 тис. населення, у м. Севастополі, Кіровоградській, Полтавській, Одеській та Запорізькій областях цей показник сягнув 365—475 на 100 тис. населення. Що стосується показників смертності від онкологічних захворювань, то кожен другий-третій онкохворий в Україні вмирає в перший рік хвороби, що в 2-10 разів перевищує аналогічний показник в розвинених країнах. У той же час, близько 5% людей з встановленим діагнозом злоякісної пухлини відмовляються від лікування через брак коштів. Сучасній медицині відома велика кількість факторів, здатних запустити механізми канцерогенезу. Речовини або фактори навколишнього середовища, що володіють такою властивістю, називають канцерогенами. - Хімічні канцерогени — до них відносять різні групи поліциклічних та гетероциклічних ароматичних вуглеводнів, ароматичні аміни, нітрозосполуки, афлатоксини, а також вінілхлорид, метали, пластмаси та ін. Їх загальною характеристикою є здатність вступати в реакцію з ДНК клітин, тим самим викликаючи їх злоякісне переродження. - Канцерогени фізичної природи — це різні види іонізуючого випромінювання (α-, β-, γ-випромінювання, рентгенівські промені). - Біологічні фактори канцерогенезу — це різні типи вірусів (герпесоподобний вірус Епштейна-Барр (лімфома Беркітта), вірус папіломи людини (рак шийки матки), віруси гепатитів B і C (печінки), які несуть у своїй структурі специфічні онкогени, що сприяють модифікації генетичного матеріалу клітини з їх подальшою малігнізацією. - Гормональні фактори — деякі типи гормонів людини (наприклад, статеві гормони) можуть викликати злоякісне переродження тканин, чутливих до дії цих гормонів (рак молочної залози, рак яєчка, рак передміхурової залози). - Генетичні фактори — до розвитку злоякісних новоутворень можуть призводити різноманітні молекулярні та генетичні аномалії, зокрема мутації, делеції, перестановки генів тощо. Генетичні аномалії можуть виникати спорадично або передаватись спадково (наприклад мутація в прото-онкогені RET, що призводить до розвитку медулярної карциноми щитоподібної залози). В цілому впливаючи на клітину, канцерогени викликають певні порушення її структури і функції (особливо ДНК), що називається ініціацією. Пошкоджена клітина таким чином набуває виражений потенціал до малігнізації. Повторний вплив канцерогена (того ж, що викликав ініціацію, або будь-якого іншого) призводить до незворотних порушень механізмів, які контролюють розподіл, ріст і диференціювання клітин, в результаті яких клітина набуває ряд здібностей, не властивих нормальним клітинам організму — промоція. Зокрема, пухлинні клітини набувають здатності до безконтрольного поділу, втрачають тканиноспецифічну структуру та функціональну активність, змінюють свій антигенний склад та ін. Зростання пухлини (пухлинна прогресія) характеризується поступовим зниженням диференціювання і збільшенням здатності до безконтрольного поділу, а також зміною взаємозв'язку «пухлинна клітина — організм», що призводить до утворення метастаз. Метастазування відбувається переважно лімфогенним шляхом (тобто із током лімфи) в регіонарні лімфовузли, або ж гематогенний шляхом (з током крові) з утворенням метастазів у різних органах (легені, печінка, кістки і т. д.). Дана класифікація використовує числове позначення різних категорій на позначення поширення пухлини, а також наявності або відсутності локальних та віддалених метастаз. Рутиино застосовується для кілінчної характеристики злоякісних пухлин. Остання редакція TNM видана в 2010 році. Від латинського слова лат. tumor — пухлина. Описує та класифікує основний осередок пухлини. - Tis або T0 — так звана пухлина «in situ» — тобто пухлина в межах однієї тканини. - T1-4 — позначає різну ступінь розвитку осередка. Для кожного з органів існує окрема розшифровка кожного з індексів. - Tx — практично не використовується. Виставляється тільки на час, коли виявлені метастази, але не виявлено основне вогнище. Від латинського лат. nodulus — вузлик. Описує і характеризує наявність метастазів суто у лімфатичні вузли. - Nx — виявлення регіонарних метастазів не проводилося, їх наявність невідома. - N0 — метастазів не виявлено при проведенні дослідження (з метою виявлення метастазів). - N1 — регіонарні метастази у лімфатичні вузли виявлені. - N2 — метастази виявлені у віддалених лімфатичних вузлах. - N3 — метастази виявлені у регіонарних та віддалених лімфатичних вузлах. Однак на прктиці не використовують, так як у 99,99% випадків N2 означає що у регіонарних лімфовузлах теж уже є метастази. Наявність метастазів (нових вогнищ, осередків пухлини) у інших органах та системах. - Mx — наявні клінічні ознаки але інші методи досліджень не підтверджують наявність метастазів; виявлення віддалених метастазів не проводилося, їх наявність невідома. - M0 — віддалених метастазів не виявлено при проведенні усіх можливих досліджень (з метою виявлення метастазів). - M1 — виявлені метастази у інші органи і системи. Для деяких органів або систем органів застосовуються додаткові параметри — P або G, в залежності від системи органів. Вони характеризують ступінь диференціювання її клітин. - Канцерогени - Хіміотерапія - Променева терапія - Гормональна терапія (гормонотерапія) - Протипухлинні препарати - Craig A. Almeida,Sheila A. Barry Cancer: Basic Science and Clinical Aspects. — John Wiley and Sons, 2009. — 405 с. — ISBN 978-1-4051-5606-6 - David Morris, John Kearsley Cancer: A Comprehensive Clinical Guide. — Taylor & Francis, 1998. — 321 с. — ISBN 905702215X - Ernest Rosenbaum, Malin Dollinger, Andrew Rosenbaum Everyone's Guide to Cancer Therapy: How Cancer Is Diagnosed, Treated, and Managed Day. — Andrews McMeel Publishing, 2008. — 960 с. — ISBN 0740768573 - Greg Anderson 50 essential things to do when the doctor says it's cancer. — Penguin Group USA, 2009. — 198 с. — ISBN 978-0452280748 |ВікіСховище має мультимедійні дані за темою:| - Cancer — Health Guide, nytimes.com(англ.) - American Cancer Society :: Information and Resources for Cancer(англ.) - What is Cancer? What Causes Cancer?, .medicalnewstoday.com(англ.)


text: Chapter 15 1 ¶ А дехто, що з Юдеї прийшли, навчали братів: Якщо ви не обріжетеся за звичаєм Мойсеєвим, то спастися не можете. 2 Коли ж суперечка повстала й чимале змагання в Павла та в Варнави з ними, то постановили, щоб Павло та Варнава, та дехто ще інший із них, пішли в справі цій до апостолів й старших у Єрусалим. 3 Тож вони, відпроваджені Церквою, ішли через Фінікію та Самарію, розповідуючи про поганське навернення, і радість велику чинили всім браттям. 4 Коли ж в Єрусалим прибули вони, були прийняті Церквою, та апостолами, та старшими, і вони розповіли, як багато вчинив Бог із ними. 5 Але дехто, що ввірували з фарисейської партії, устали й сказали, що потрібно поганів обрізувати й наказати, щоб Закона Мойсеєвого берегли. 6 ¶ І зібрались апостоли й старші, щоб розглянути справу оцю. 7 Як велике ж змагання повстало, Петро встав і промовив до них: Мужі-браття, ви знаєте, що з давнішніх днів вибрав Бог поміж нами мене, щоб погани почули слово Євангелії через уста мої, та й увірували. 8 І засвідчив їм Бог Серцезнавець, давши їм Духа Святого, як і нам, 9 і між нами та ними різниці Він жадної не вчинив, очистивши вірою їхні серця. 10 Отож, чого Бога тепер спокушуєте, щоб учням на шию покласти ярмо, якого ані наші отці, ані ми не здолали понести? 11 Та ми віруємо, що спасемося благодаттю Господа Ісуса так само, як і вони. 12 І вся громада замовкла, і слухали пильно Варнаву й Павла, що розповідали, які то знамена та чуда вчинив через них Бог між поганами! 13 Як замовкли ж вони, то Яків озвався й промовив: Мужі-браття, послухайте також мене. 14 Симон ось розповів, як зглянувся Бог від початку, щоб вибрати люд із поганів для Ймення Свого. 15 І пророчі слова з цим погоджуються, як написано: 16 Потому вернуся, і відбудую Давидову скинію занепалу, і відбудую руїни її, і наново поставлю її, 17 щоб шукали Господа люди зосталі та всі народи, над якими Ім'я Моє кликано, говорить Господь, що чинить це все! 18 Господеві відвіку відомі всі вчинки Його. 19 Тому думаю я, щоб не турбувати поган, що до Бога навертаються, 20 але написати до них, щоб стримувались від занечищення ідольського, та від блуду, і задушенини, і від крови. 21 Бо своїх проповідників має Мойсей по містах здавендавна, і щосуботи читають його в синагогах. 22 ¶ Тоді постановили апостоли й старші з цілою Церквою вибрати мужів із них, і послати до Антіохії з Павлом та Варнавою Юду, що зветься Варсавва, і Силу, мужів проводирів між братами, 23 написавши своїми руками оце: Апостоли й старші брати до братів, що з поган в Антіохії, і Сирії, і Кілікії: Вітаємо вас! 24 Через те, що ми чули, що деякі з вас, яким ми того не доручували, стурбували наукою вас, і захитали вам душі, 25 то ми постановили однодушно, зібравшися, щоб обраних мужів послати до вас із коханими нашими Варнавою та Павлом, 26 людьми тими, що душі свої віддали за Ім'я Господа нашого Ісуса Христа. 27 Тож ми Юду та Силу послали, що вияснять усно те саме. 28 Бо зволилось Духові Святому і нам, тягару вже ніякого не накладати на вас, окрім цього необхідного: 29 стримуватися від ідольських жертов та крови, і задушенини, та від блуду. Оберегаючися від того, ви зробите добре. Бувайте здорові!... 30 Посланці ж прийшли в Антіохію, і, зібравши народ, доручили листа. 31 А перечитавши, раділи з потішення того. 32 А Юда та Сила, самі бувши пророками, частим словом підбадьорували та зміцняли братів. 33 А як перебули вони там якийсь час, то брати їх відпустили з миром до тих, хто їх вислав. 34 Але Сила схотів лишитися там, а Юда вернувся до Єрусалиму. 35 А Павло з Варнавою в Антіохії жили, навчаючи та благовістячи разом із іншими багатьома Слово Господнє. 36 ¶ А по декількох днях промовив Павло до Варнави: Ходімо знов, і відвідаймо наших братів у кожному місті, де ми провіщали Слово Господнє, як вони пробувають. 37 А Варнава хотів був узяти з собою Івана, що званий був Марком. 38 Та Павло вважав за потрібне не брати з собою того, хто від них відлучився з Памфілії, та з ними на працю не йшов. 39 І повстала незгода, і розлучились вони між собою. Тож Варнава взяв Марка, і поплинув до Кіпру. 40 А Павло вибрав Силу й пішов, Божій благодаті братами доручений. 41 І проходив він Сирію та Кілікію, Церкви зміцнюючи.


text: Вірменія у складі Російської імперії Зміст Протягом ряду століть мешканці Східної Вірменії жили під владою Османської та Перської імперій. Постійні війни між цими двома імперіями призвели до руйнування багатьох вірменських міст і зробили життя вірменського населення нестерпним. Крім того, вірмени були християнами, у той час як турки і перси — мусульманами. У 1678 році вожді вірменського народу таємно зібралися в Вагаршапаті (де знаходиться резиденція Католикоса всіх вірмен), і вирішили розпочати боротьбу за звільнення вірмен з-під іноземного гніту. У зв'язку з тим, що самостійно це було зробити неможливо, було вирішено шукати допомоги ззовні. Ісраел Орі, син вірменського меліка з Карабаху, об'їздив багато європейських столиць у пошуках підтримки вірменського визвольного руху, але помер в 1711 році, так і не побачивши здійснення мрії вірменського народу. У 1720-х роках, через нашестя афганців, в Персії впала влада Сефевідів. Тахмасп II, син Солтан Хусейна, втік на північ Персії і там проголосив себе ханом. Його опорою стали Азербайджан і прикаспійські провінції країни. Картлійськмй цар Вахтанг VI, втративши будь-яку віру в можливість Тахмаспа II відновити владу, звернувся за допомогою до Росії, у цей же час переговори з Росією вів і сам Тахмасп II, який розраховував на допомогу за рахунок поступки північних провінцій. Результатом став Перський похід Петра I, на боці Росії виступили вірменські меліки Карабаху. Видатним лідером вірмен був Давід Бек. За подіями в Персії уважно стежила Османська імперія. Як тільки влада Сефевідів впала, турки зробили активні дії, щоб захопити Закавказзя, Курдистан і інші області. Петро I, пам'ятаючи про невдачу у війні 1710—1713 років, не зважився на зіткнення з Туреччиною через Закавказзя, тому воїни Вахтанга VI, які зібралися разом з вірменськими загонами біля Гянджі, марно чекали приходу російських військ. Коли в 1723 році в Закавказзі вторглися османи, що захопили Єреван і Тбілісі, цар Вахтанг VI зі своїм оточенням був змушений емігрувати до Росії. Вірмени Карабаху почали відчайдушну боротьбу з турками. Тим часом до влади в Персії прийшов Надір-шах, який зумів вигнати османів з Ірану. Мирний договір 1736 р. відновив довоєнний кордон між Перською і Османською імперіями. Проте після вбивства Надір-шаха в 1747 році Персія майже миттєво розпалася на практично незалежні ханства. Зокрема, у Східному Закавказзі з'явилися Ширванське ханство, Карабаське ханство, Ериванське ханство і т. д. Вірменські мелікства Карабаху і вірменське населення Закавказзя в цілому, побоюючись Туреччини (а пізніше і Персії), бачили в Росії єдину християнську країну, здатну захистити їх від мусульманських владик. За Георгіївським трактатом 1783 р. цар Картлі-Кахетинського царства Іраклій II був прийнятий під заступництво Росії. Його син, цар Георгій XII, в 1800 році звернувся до Петербурга з проханням про вступ в російське підданство. Поки вона обговорювалася, Георгій XII помер, а між його можливими наступниками почалася запекла боротьба за престол. У цій обстановці Олександр I Маніфестом від 12 вересня 1801 скасував Картлі-Кахетинське царство, приєднавши Грузію до Російської імперії. Слідом за цим під російський протекторат один за одним почали переходити різні закавказькі державні утворення. Під російським протекторатом вони зберігали колишній адміністративний устрій та судову систему, скасовувалися лише володіння, що вступили у збройну боротьбу з Росією. У ході російсько-перської війни 1804—1813 років Росія захопила практично всю територію Східної Вірменії, проте за Гюлістанським мирним договором повернула її Персії. Підкорення Закавказзя Росією було завершено в перші роки правління Миколи I. За Туркманчайським договором, що завершив російсько-перську війну 1826—1828 років, до Росії були приєднані Еріванське і Нахічеванське ханства, які об'єдналися у Вірменську область, куди переселилося близько 30 тисяч вірмен з Персії. У результаті російсько-турецької війни 1828—1829 років владу Росії над Закавказзям визнала і Османська імперія, а з її території до Росії переселилося близько 25 тисяч вірмен. Оскільки паралельно йшов процес переселення населення, що сповідувало іслам на території Османської та Перської імперій, то в результаті християни стали складати на території Східної Вірменії більшість. Генерал Єрмолов, призначений в 1816 році командиром окремого Грузинського (пізніше Кавказького) корпусу, а в 1819 році — головнокомандувачем на Кавказі, взяв курс на ліквідацію ханств Закавказзя. Зокрема, в 1822 році, після того, як Мехті Кулі-хан втік до Персії, в Карабаському ханстві було введено російське правління. Згодом у міру зміцнення влади Росії над Кавказом у регіоні створювалася єдина російська цивільна адміністрація. У 1840-х роках в Закавказзі почали створюватися губернії за зразком Центральної Росії. У 1849 році Вірменська область була перетворена в Ериванську губернію. Порушення традиційних зв'язків з мусульманським Сходом і зміцнення зв'язків з Росією призвело до того, що молодь з числа християнських народів Закавказзя все частіше відправлялася завершувати свою освіту в університети Росії і навіть Західної Європи. Приміром, вірменський письменник і просвітитель Хачатур Абовян закінчив Дерптський університет. У Московському і Петербурзькому університетах навчався відомий вірменський публіцист Мікаел Налбандян. Ще при генералові Ціціанові в Закавказзі почалась видаватися періодика російською і кавказькими мовами. Вірменські публіцисти друкували в Тифлісі спочатку газету «Кавказ» (1846—1847), потім «Арарат» (1850—1851), а починаючи з 1868 року — однойменний журнал в Ечміадзіні. У 1854—1864 роках у Москві видавався просвітницький вірменський журнал «Юсісапайл» («Північне Сяйво»). У 1861 році Олександр II почав скасування кріпосного права в Росії. У 1870—1871 році селянська реформа була проведена і в Східній Вірменії, де мала певне конфесійне забарвлення. Однією з побічних цілей реформи було прагнення держави спертися на місцевих християн як на можливих союзників проти мусульманського повстанства, тому колишнє кріпосне населення вірменських і грузинських сіл було повністю звільнено від райятскіх повинностей на користь місцевої мусульманської еліти. - Докладніше у статті Російсько-турецька війна (1877—1878) Серед вірмен, що жили в Західній Вірменії, поступово зростало невдоволення турецькою владою, вони бажали, щоб Росія звільнила їх від турків. Тому, коли Росія оголосила війну Туреччині, вірменське населення Османської імперії активно допомагало російським військам на Кавказькому театрі бойових дій. Хоча Сан-Стефанський мирний договір і не віддав Росії всю Західну Вірменію, але його 16-я стаття зобов'язувала турецький уряд здійснити реформи по відношенню до вірменського населення. Однак Велика Британія та Австро-Угорщина, незадоволені успіхами Росії, домоглися перегляду умов мирного договору на Берлінському конгресі. По Берлінському трактату Росія отримала з вірменських територій лише Ардаган і Карс, а стаття 16 замінялася статтею 61, що стосується не всього вірменського населення, а лише територій вірменських провінцій Османської імперії. Після вбивства царя-реформатора Олександра II, маятник російської внутрішньої політики хитнувся в протилежному напрямку. Новий цар, Олександр III, став проводити курс на створення високоцентралізованої бюрократичної держави. Був змушений подати у відставку міністр внутрішніх справ, вірменин за походженням граф Лоріс-Меліков, так як запропонований ним проект реформи устрою країни (т. зв. «Конституція Лоріса-Мелікова») була піддана різкій критиці на засіданні Ради міністрів. У рамках нової державної політики володаря, на Кавказі генерал Дондуков-Корсаков взяв курс на русифікацію: у шкільній освіті вірменська мова стала витіснятися російською, почалися утиски Вірменської церкви. У кінці XIX століття в Західній Європі склалася кавказька революційна еміграція, з'явилися перші політичні партії. Мікаел Налбандян особисто познайомився в Лондоні з Герценом, брав участь в розповсюдженні забороненого в Росії журналу «Дзвін». На честь цього журналу отримала свою назву «Гнчакян» («Гнчак» в перекладі з вірменської означає «дзвін») вірменська націоналістична партія, заснована в 1887 році в Женеві. Подібно російським революціонерам-народникам, партія вважала терор основним засобом революційної боротьби; за допомогою терактів і організації повстань в турецькій частині Західної Вірменії вона мала намір домогтися створення незалежної Вірменії. За самостійну вірменську державу на Кавказі виступала також створена в той же час партія Дашнакцутюн. Микола II, що зійшов на престол в 1894 році, продовжив політику свого батька. У 1896 році володарем на Кавказі було призначено генерал Голіцина, що продовжив політику утиску національних меншин — зокрема, вірмен. Ці утиски викликали зростання вірменського націоналізму. Після того, як з ініціативи Голіцина було конфісковано майно Вірменської церкви, священнослужителі також почали підтримувати націоналістів. Вірменські націоналісти почали терор проти представників російської влади на Кавказі, і навіть зуміли поранити самого Голіцина. Аж до 1900-х років ні соціал-демократи, ні націоналістичні партії не мали особливого впливу на політичний розвиток Закавказзя. Ситуація різко змінилася в роки Першої російської революції (1905—1907). Під час російсько-японської війни більша частина російських військ з Кавказу була відправлена на фронт у Маньчжурію, і великі міста Закавказзя вперше відчули жахи безвладдя і політичного терору. У 1905 році почалися криваві вірменські погроми і різанина в Баку, Шуші, Нахічевані, Єревані, Єлизаветполі та інших місцях зі змішаним християно-мусульманським населенням. Для заспокоєння ситуації на Кавказі Микола II був змушений замінити Голіцина на графа Воронцова-Дашкова. Перша світова війна призвела до зближення російських властей і вірменських лідерів, тому що основний противник Росії — Німецька імперія — був союзником Османської імперії, що була історичним ворогом вірмен. З початком бойових дій вірменські частини були відправлені на Німецький фронт. Коли стало ясно, що у війну ось-ось вступить і Туреччина, граф Воронцов-Дашков почав створення вірменських добровольчих формувань для дій в Закавказзі в разі війни проти турків. Наступ російських військ на Кавказькому фронті в 1915 році за підтримки місцевого вірменського населення призвело до подій, відомих як «геноцид вірмен». Частина вірмен, що проживали на території Османської імперії, взялася за зброю заради самозахисту. Після оборони Вана на території Західної Вірменії був утворений Вірменський тимчасовий уряд. Після Лютневої революції 1917 року Кавказьке намісництво було перетворено Тимчасовим урядом до Особливого Закавказького Комітету. З літа 1917 року почався розвал Кавказької армії. Піхотні частини самовільно залишали позиції і відправлялися в тил; козачі частини організовано йшли на Кубань і Терек. Вірменські збройні формування намагалися замінити російські частини на фронті, але без підтримки з Росії вони не могли протистояти регулярним турецьким частинам. Після Жовтневої революції Закавказький комітет був замінений на Закавказький комісаріат. 5 (18) грудня між російськими і турецькими військами було укладено так зване Ерзінджанське перемир'я. Це призвело до масового відходу російських військ із Західної Вірменії на територію Росії. Турецьким силам в Закавказзі протистояли лише кілька тисяч кавказьких добровольців під командою двохсот офіцерів. Ще при Тимчасовому уряді, до середини липня 1917 року, на Кавказькому фронті за пропозицією вірменських громадських організацій Санкт-Петербурга і Тіфліса було створено 6 вірменських полків. До жовтня 1917 року тут діяли вже 2 вірменські дивізії. 13 грудня 1917 новий головнокомандувач Кавказьким фронтом генерал-майор Лебединський утворив добровольчий вірменський корпус, командувачем якого був призначений генерал Фома Назарбек. На прохання Вірменської національної ради особливим комісаром при головнокомандуючому Назарбекові був призначений «генерал Дро». Пізніше у вірменський корпус увійшла також західновірменська дивізія під командуванням Андраніка. На початку лютого 1918 Закавказький комісаріат скликав у Тифлісі Закавказький сейм. 22 квітня 1918 Закавказький сейм проголосив створення Закавказької Демократичної Федеративної Республіки. Ця держава проіснувала всього місяць, і розділилася на три, в результаті чого утворилися Грузинська Демократична Республіка, Азербайджанська Демократична Республіка і Демократична Республіка Вірменія.


text: Мавзолей Нізамуддіна Мавзолей Нізамуддіна (гінді निज़ामुद्दीन दरगाह) — мавзолей (дарга) одного з найвідоміших суфійських святих Нізамуддіна Аулії, розташований в делійському районі Нізамуддін-Вест. Щоденно його відвідують тисячі мусульман та багато туристів та мешканців міста інших релігій. Поруч з мавзолеем знаходяться гробниці Аміра Хосрова, Джехана Ара Беґума і Інаят Хана[1]. |Це незавершена стаття про Індію. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Нікос Енгонопулос Нікос Енгонопулос (грец. Νίκος Εγγονόπουλος, 21 жовтня 1907, Афіни — 31 жовтня 1985) — грецький художник і поет. Один з основних представників грецького покоління 30-х, а також провідний представник сюрреалістичного руху в Греції. Нікос Енгонопулос народився 1907 року в Афінах, другий син в родині Панайотіса та Енріетти Енгопулос. З початком Першої світової війни влітку 1914 року родина була вимушена переїхати до Константинополя. 1923 року Нікоса зарахували до ліцею в Парижі, де й навчався впродовж наступних чотирьох років. Після повернення до Греції, служив рядовим у 1-му піхотному полку. Пізніше працював перекладачем у банку і в якості секретаря в Афінському університеті. Від 1930 року Енгонопулос працював дизайнером в Департаменті містобудування Міністерства громадських робіт Греції. 1932 року Нікос Енгонопулос вступив до Афінської школи витончених мистецтв, де навчався під керівництвом Константіноса Партеніса. Він також відвідував заняття у художній студії Фотіоса Контоглу. За цей час він потоваришував із видатними художниками, як Янніс Царухіс, Янніс Мораліс, Джорджо де Кіріко, із поетом Андреасом Ембірікосом. Його перші картини, виконані на папері темпера, зображують старі будинки, були представлені на Виставці традиції сучасного грецького мистецтва, організованій в січні 1938 року. Незабаром після виставки він опублікував переклади віршів румуно-французького поета Трістана Тцара, які були опубліковані в лютому. Кілька місяців по тому вийшла друком його власна перша, а наступного року — друга збірка. В цілому Нікос Енгонопулос вважається одним з найкращих поетів-сюрреалістів Греції. Його перша персональна виставка відбулася 1939 року. За три роки після неї він закінчив свою найпопулярнішу поему «Болівар» — поема грецькою мовою, натхненна революційним лідером Симоном Боліваром і опублікована 1944 року. Поема також була випущений у формі пісні 1968 року, покладена на музику Нікоса Мамангакіса. Від 1945 року викладав в Афінському технічному університеті. Нікос Енгонопулос помер від серцевого нападу в Афінах 1985 року.


text: Яку професію вибрати? Це питання хвилює скоріше студентів, що шукають підробіток, а також випускників і тих, хто вирішив перекваліфікуватися, ніж тих, хто успішно трудиться за фахом, записаної в них у дипломах. Найчастіше студенти, що шукають роботу, керуються однієї із двох цілей: заробити грошей і знайти фінансову незалежність або ж придбати досвід роботи ще до закінчення Вуза. У першому випадку підійде будь-яка робота: продавцем, промоутером, барменом, офіціантом. Розмір зарплати прямо залежить від працьовитості й відпрацьованих годин, а навички спілкування з людьми й роботи в команді в придадуться практично на будь-якій роботі. Що стосується далекоглядних студентів, то спочатку, коли вони будуть працювати по своїй спеціальності, про високу зарплату краще не мріяти: ніхто не хоче платити більших грошей співробітникові без досвіду. Але по закінченні вузу витрачені зусилля окупляться з лишком. Тим, хто вирішив перекваліфікуватися, насамперед необхідно проаналізувати свої професійні якості, а вже потім визначатися з вибором нової професії. Оставь отзыв, а может несколько... Для написания надо зарегистрироватся что займет пару минут.


text: Натисніть, будь-ласка, на це посилання, якщо броузер не переадресував на документ автоматично. Документи потрібно відкривати по одному, а не кілька зразу. Будьте уважні - багаторазове натискання на одне те саме посилання блокує доступ на деякий час! Кількість переадресацій можна зменшити, якщо у броузері працюють кукі. Цей захист зроблено для перевірки на автоматичні запити для запобігання хакерським атакам.


text: Компанія Марвер здається найбільш плодовитого в плані створення коміксів, найвідоміші з яких: «Залізна людина», «Людина-павук», «Неймовірний Халк», «Фантастична четвірка», «Шибайголова», «Срібний Серфер», «Капітан Америка», «Примарний гонщик», «Супермен», «Доктор Стрендж», «Бетмен» і «Люди Ікс».Для персонажів створений вигаданий світ, а його герої володіють однією або відразу декількома супер силами, які іноді розвиваючись, народжують нову, ще більш могутню.Щоб підкреслити головну ідею всіх коміксів - боротьбу зла і добра, всі герої діляться на негативних і позитивних.Однією з таких історій ми хотіли б присвятити цю рубрику, і пропонуємо вам гри Росомаха і люди Ікс.В інституті Ксавьера розпочався черговий пересічний день і не віщував ніяких сюрпризів.Але іноді трапляються незаплановані події, що тягнуть за собою ряд інших.Такою подією став вибух, який і поклав початок протистояння наших героїв з дивізією реакції на мутантів - ДРМ.Щоб здолати ДРМ, Росомаха намагається зібрати команду воєдино.Коваль, Айсберг і Примарна Кішка не змусили себе просити.Інші ж знайшли привід відмовитися, і лише професору Ікс вдалося поєднати колишню команду заново.Ця історія викладена в мультсеріалі і художньому фільмі більш детально, та й комп'ютерні ігри далеко не завжди дотримуються основного сюжету.Хоча, втім, до цього нам не звикати і головне, щоб сюжет самої гри зміг нас здивувати новими ідеями розвитку подій.Але якби гри Росомаха і люди Ікс були безинтересно, ми не стали б віднімати у вас час на їх демонстрацію.Часто Росомаха здається антигероєм.Таке враження складається через його вчинків, часом дуже жорстоких.Але його можна виправдати нетерпінням безчинства і брехні з боку злодіїв.Він бореться з іншими мутантами, наражаючи себе на небезпеку.Його можна поранити, але вбити практично неможливо.Через особливості скелета, він швидко відновлюється, але здатний відчувати болісну біль, коли його кігті, розрізаючи плоть, виходять назовні.Наймолодша з команди - Примарна Кішка.Її здатність - проходити крізь тверді предмети і проводити за собою інших.Самоутверждаясь, вона постійно демонструє цинізм і сарказм, хоча і залишається доброзичливою і привітною.Мутація Коваля проявляється у здатності створювати диво техніку і він володіє чудовою інтуїцією.Людина Лід, він же Айсберг, повеліває стихією льоду.Він створює і контролює його.А ще він отримує справжнє задоволення від усвідомлення того, що є частиною команди.Крім цих персонажів, в команді людей Ікс набагато більше героїв, і ви можете зустріти Бурю, Звіра, Білу Королеву, Циклопа, Ангела, Коллоса, Фенікса, шельма і Нічного Звіра.Їх боротьба спрямована проти Братства мутантів, до складу якої входять Обвал, Ртуть, Доміно, Пузир, Жаба.Якийсь час і Шельма полягала в їх банді, коли пішла від людей Ікс.Але потім вона повернулася додому.Ігри Росомаха і люди Ікс наповнені історіями, які продовжують ідею боротьби добра і зла.Росомаха буде випускати кігті всякий раз, коли світові загрожує небезпека.Він не звертає уваги на біль, який відчуває при цьому, оскільки знає, що завжди поруч його друзі і готові допомогти і підтримати в скрутну хвилину.Ставайте поруч з людьми Ікс і беріть участь в боротьбі з мутантами.Але не забувайте, що у них теж неслабкий запас супер сил.Перемога залежить від ваших навичок боротьби і силі витримки.Ваші відвага і мужність, примножені силою характеру, стануть запорукою перемоги всієї команди Ікс.


text: Основні правила сервіровки столу Сервірування столу залежить від числа гостей і приводу, за яким вони запрошені. Основна умова сервірування - зручність і доцільність. Сервірування столу залежить від числа гостей і приводу, за яким вони запрошені. Кожен предмет сервіровки має своє призначення і певне місце на столі. Ложку і ніж (відточеною стороною леза в бік тарілок) кладуть праворуч від тарілки, вилку-ліворуч. Ложки і виделки кладуть на стіл увігнутим боком. Закусочну тарілку ставлять точно проти стільця. Біля кожного прибору, за закусочної тарілкою, ставлять чарки і фужери. Вино (крім шампанського) ставлять на стіл у відкупорених пляшках. Фрукти до приходу гостей на стіл не подають. Бажано сервірувати стіл однаковими приладами і посудом, але слід мати на увазі, що занадто дорогий посуд не завжди доречна і може викликати у гостя відчуття незручності. Треба передбачити наявність на столі паперових і лляних серветок. Святковий стіл накривають в кожній родині. Сервіровку його можна доповнити на свій смак, не зайве поставити на стіл квіти. Для сервірування столу потрібна достатня кількість столового посуду, приладів і білизни, які потрібно тримати в бездоганному порядку. У домашніх умовах зазвичай використовується фарфоровий, фаянсовий, кришталева, скляна, металева і пластмасовий посуд. Стіл для урочистих прийомів сервірують особливо ретельно. Посуд має відповідати загальному стилю оформлення столу. Краще використовувати сервізи. Столові прилади можуть бути мельхіорові або з нержавіючої сталі. У число необхідних приладів входять вилка для лимона, ніж для масла, лопатки для риби, салату, тістечок, щипці для льоду, цукру. Столова білизна - скатертини, серветки, рушники. Основні правила сервіровки столу отзывы: Відгуків в статті Основні правила сервіровки столу немає, будьте першим - залиште свій відгук!


text: Про сайт “Інтернет-радіо” Інтернет-радіо – це каталог радіостанцій, які ведуть мовлення в інтернеті. До ваших послуг радіоканали України, Росії та інших країн. На сайті є коротка інформації про тематику окремих радіостанцій, формат мовлення, коротку історія, ведучих, програми і т.д. І найголовніше – тут Ви можете просто слухати радіо. Як і звичайне радіо, радіо у “всесвітній павутині” охоплює широкий спектр інтересів. В ефірі інтернет-радіо присутня музика різних жанрів, погода, новини, гороскопи, розважальні шоу та інші програми. Основна перевага інтернет радіо – це можливість слухати улюблене радіо в будь-якому місці земної кулі. Це робить інтернет-радіо дуже популярним серед емігрантів та людей, які не мають якісних місцевих ефірних радіо-каналів. Якщо у Вас є запитання, пропозиції або зауваження, будь ласка, пишіть нам на контактний email: email@example.com. А зареєструвавшись на сайті “Інтернет-радіо” Ви зможете залишати коментарі. Знайти улюблене радіо дуже просто: перегляньте список всіх станцій або скористайтесь формою пошуку. В якості клієнта можна використовувати будь-який мультимедіа-програвач, що підтримує потокове аудіо і здатний декодувати формат, в якому веде мовлення радіо-станція.


text: Інтеграл Інтеграл — центральне поняття інтегрального числення, узагальнення поняття суми для функції, визначеній на континуумі. Існує кілька різновидів визначених інтегралів: інтеграл Рімана, інтеграл Лебега, інтеграл Стілтьєса тощо. Інтеграл Рімана — найпростіший із визначених інтегралів, є границею інтегральної суми. Для функції однієї змінної , визначеній на відрізку [a, b] та певного розбиття R цього відрізку на відрізки інтегральна сума визнається як де — будь-яка точка з відрізку. Якщо існує границя таких сум при прямуванні найбільшої довжини відрізку до нуля, то функція називається інтегрованою, а границя інтегральної суми називається інтегралом Рімана функції на відрізку і позначається - . Інтеграл Рімана можна також визначити як границю сум Дарбу. Інші визначення інтегралу розширюють клас інтегрованих функцій, включаючи в них функції, для яких границі інтегральних сум не існує. Якщо у функції на відрізку існує первісна , то Ця формула називається формулою Ньютона-Лейбніца, або основною формулою інтегрального числення.


text: Лума (Luma) — рід рослин родини миртових, що складається з двох видів, пиширених у вільдівійських лісах крайнього півдня Південної Америки. Це кущі або дерева з вічнозеленим листям та гладкою червоною або оранжевою корою, зазвичай висотою до 10-20 м і діаметром стовбуру до 1 м. Листя розташоване напроти один одного, овальне, 1-5 см завдовжки і 0,5-3 см завширшки, цільне, темнозелене, із характерним запахом при роздавлюванні. Квітки 2 см в діаметрі, з чотирма пелюстками і численними тичинками; плід — невелика чорна або фіолетова ягода діаметром 1 см.


text: У Вікіпедії є статті про інших людей з прізвищем Г'юїтт. Ллейтон Г'юїтт (англ.Lleyton Hewitt, 24 лютого1981) — австралійський тенісист, колишня перша ракетка світу, дворазовий чемпіон турнірів Великого шолома в одиночному розряді, і ще раз у парному розряді. За стилем гри Г'юїтт гравець захисного плану, відомий передусім витяганням складних м'ячів, швидкістю переміщень на корті й умінням боротися проти супротивників, які переважають його за фізичними даними — Ллейтон середнього зросту.


text: Пошук з вертанням Пошук з вертанням (англ. backtracking), також пошук з поверненням — загальний алгоритм для знаходження всіх (або деяких) розв'язків деякої обчислювальної задачі, який поступово будує кандидатів на розв'язок, і відкидає кожного неповного кандидата c («вертається») як тільки визначає, що c не може бути доповненим до вірного розв'язку.[1][2][3] Класичний приклад використання пошуку з вертанням - це задача про вісім ферзів, в який потрібно знайти розташування восьми ферзів на стандартній шахівниці таким чином, щоб жоднен ферзь не атакував іншого. В звичайному підході пошуку з вертанням, неповні кандидати це розташування k ферзів в перших k рядах дошки, всі в різних рядах і стовпцях. Будь-який неповний розв'язок, що містить два ферзі, які атакують один одного має бути відкинутий, бо він не може бути доведеним до повного правильного розв'язку. Пошук з вертанням може бути застосований тільки до задач, що дозволяють поняття «неповних кандидадів на розв'язок» і порівняно швидку перевірку на можливість доповнення кандидата до вірного розв'язку. Це корисно, наприклад, для знаходження значення у невпорядкованій таблиці. За можливості застосування, пошук з вертанням часто значно швидший ніж повний перебір всіх можливих кандидатів, через виключення великої кількості кандидатів однією перевіркою. Пошук з вертанням - це важливе знаряддя для розв'язання проблеми відповідності обмеженням, таких як кросворди, судоку та багато інших головоломок. Часто це найзручніший (якщо не найефективніший) підхід для розбору, для задачі пакування рюкзака та інших задач комбінаторної оптимізації. Це також базис для так званих мов логічного програмування таких як Icon, Planner і Prolog. Пошук з вертанням також використовується в рушії змін (diff) для програмного забезпечення MediaWiki. Пошук з вертанням покладається на подані користувачем процедури, які визначають задачу для розв'язання, природу неповних кандидатів і як вони доповнюються до повних кандидатів. Тому це швидше метаевристика ніж конкретний алгоритм - хоча, навідміну від інших метаевристик, вона гарантовано знаходить всі розв'язки скінченної проблеми за обмежений час. Англомовний термін «backtrack» був винайдений американським математиком D. H. Lehmer в 1950х.[4] Піонерська мова опрацювання рядків SNOBOL (1962) можливо першою забезпечила вбудовані засоби загального пошуку з вертанням. Алгоритм пошуку з вертанням перераховує множину неповних кандидатів що, в принципі, можуть бути доповнені кількома шляхами для отримання всіх можливих розв'язків даної задачі. Доповнення будується покроково, послідовністю кроків розширення кандидата. Концептуально, неповні кандидати є вузлами деревоподібної структури, потенційне дерево пошуку. Кожний неповний кандидат є батьком кандидатів відмінних від нього на один крок розширення; листями дерева є кандидати які не можуть бути розширені далі. Алгоритм пошуку з вертанням обходить це дерево пошуку рекурсивно, від кореня донизу, пошуком в глибину. В кожному вузлі c, алгоритм перевіряє чи може c бути доповнене до вірного розв'язку. Якщо ні, ціле піддерево з корнем в c пропускається (обрізається). Інакше, алгоритм (1) перевіряє чи є c вірним розв'язком, і якщо так повідомляє про це користувача; і (2) рекурсивно обходить усі піддерева c. Обидва тести і дочірні вузли кожного вузла визначаються за допомогою поданих користувачем процедур. Внаслідок цього, актуальне дерево пошуку яке обходить алгоритм становить лише частину потенційного дерева. Цагальна ціна алгоритму це кількість вузлів актуального дерева помножена на вартість отримання і обробки кожного вузла. Цей факт має бути врахованим коли обирається потенційне дерево і реалізується тест на обрізання. Для застосування пошуку з вертанням для певного класу задач, потрібно мати дані P для конкреної задачі, що має бути розв'язана, і шість підпрограм, корінь, відмова, прийняття, перший, наступний, і вихід. Ці підпрограми мають отримувати дані P як параметр і мають бути такими: - корінь("P"): повертає неповний кандидат в корені дерева пошуку. - відмова(P,c): повертає істину тільки якщо неповний кандидат c невартий завершення. - прийняття(P,c): повертає істину якщо c є розв'язком P, і хибу якщо ні. - перший(P,c): продукує перше розширення кандидата c. - наступний(P,s): продукує інше наступне розширення кандидата, після розширення s. - вихід(P,c): прийняти розв'язок c з P, як підходяще для застосування. Пошук з вертанням зводиться до виклику bt(root(P)), де bt наступна рекурсивна підпрограма: procedure bt(c) якщо відмова(P,c) тоді вийти якщо прийяняття(P,c) тоді вихід(P,c) s ← перший(P,c) доки s ≠ Λ робити bt(s) s ← наступний(P,s) - Дональд Кнут (1968). Мистецтво програмування. Addison-Wesley. - Thomas H. Cormen; Charles E. Leiserson, Ronald R. Rivest, Cliff Stein (1990). Introduction to Algorithms. McGraw-Hill. - Gurari, Eitan (1999). Backtracking algorithms «CIS 680: DATA STRUCTURES: Chapter 19: Backtracking Algorithms». - Rossi, Francesca; Beek, Peter Van; Walsh, Toby (August 2006). «Constraint Satisfaction: An Emerging Paradigm». Handbook of Constraint Programming. Foundations of Artificial Intelligence. Amsterdam: Elsevier. с. 14. ISBN 978-0-444-52726-4. Процитовано 2008-12-30. «Bitner and Reingold credit Lehmer with first using the term 'backtrack' in the 1950s.»