text: Гідродинамічна передача Гідродинамі́чна переда́ча (ГДП), (гидродинамическая передача; hydrodynamic(al) transmission; Strömungsgetriebe n) — гідравлічна передача, яка складається з лопатевих коліс із загальною робочою порожниною, в якій потужність передається за рахунок зміни моменту кількості руху робочої рідини[1]. Гідродинамічні передачі розділяють на[1]: - гідродинамічні муфти (гідромуфти), які передають потужність не змінюючи крутного моменту але змінюють частоту обертання вихідної ланки; - гідродинамічні трансформатори (гідротрансформатори), здатні змінювати під час передачі потужності величину, а іноді і знак крутного моменту та частоту обертання вихідної ланки. Гідромуфти і гідротрансформатори складаються з розташованих у загальному корпусі лопатевих коліс: насосного (приводного) двигуна, з'єднаного з вхідним валом і турбінного, з'єднаного з вихідним валом. Лопаті робочих коліс прикріплені до тороподібних напрямних поверхонь. Поверхні утворюють робочу порожнину гідропередачі, у якій рухається потік рідини (найчастіше малов'язкої мінеральної оливи), що обтікає лопаті коліс. Насосне колесо одержує енергію від двигуна й за допомогою своїх лопатей передає її потоку рідини. Потік обтікає лопаті турбінного колеса, приводить його в дію й віддає при цьому енергію, що використовується на вихідному валу, для подолання опору привідної машини (споживача). Гідропередачі здатні обмежувати момент опору, що навантажує двигун, і згладжувати пульсації цього моменту при пульсації опору споживача. Цим вони захищають двигун і механічну частину трансмісії від перевантажень і ударних навантажень, збільшуючи їхню довговічність. Гідропередачі усувають також перевантаження двигунів під час запуску, при розгоні приводних об'єктів з великою інерційністю, завдяки чому відпадає необхідність завищення встановленої потужності двигунів для забезпечення розгону. Гідротрансформатори, крім того, забезпечують безступінчасту зміну крутного моменту, що передається, в залежності від зміни частоти обертання вихідного вала. При зростанні опору споживача й, отже, при зниженні частоти обертання вихідного вала передавальне число збільшується. При цьому поліпшується використання потужності двигунів, підвищується продуктивність машин, усувається необхідність у коробках зубчастих передач, що вимагають перемикання. Всі зазначені функції гідропередачі виконують автоматично. На оптимальних режимах роботи ККД гідропередач досягає високих значень 85-98%, що незначно менше за ККД механічних передач. Незважаючи на це й на деяке ускладнення трансмісій, перелічені якості обумовили поширення гідропередач у дорожніх, будівельних і транспортних машинах, що працюють в особливо тяжких умовах. Син.: турбопередача. - ДСТУ ДСТУ 2404-94 Передачі гідродинамічні. Терміни та визначення.


source: fineweb

text: Лазер на вільних електронах Ла́зер на ві́льних електро́нах — джерело когерентних електромагнітних хвиль, що використовує синхротронне випромінювання електронів, прискорених майже до швидкості світла. Принцип дії лазера на вільних електронах відрізняється від принципу дії звичних лазерів, що використовують вимушене випромінювання переходів між різними енергетичними станами атомів та молекул, і в яких електрони зв'язані. У лазері на вільних електронах електрони, що випромінюють світло, мають велику енергію, тобто є вільними частинками. Випромінювання виникає в результаті проходження швидкого електрона через періодичну структуру, ондулятор або віглер, в якій на електрон діють сили, що змушують його траєкторію коливатися в площині, перперндикулярній напрямку руху. При русі вздовж такої траєкторії електрони випромінюють електромагнінті хвилі, що отримали назву синхротронного випромінювання. Когерентність випромінювання досягається за рахунок формування в електронному пучку згустків електронів. Електрони таких згустків випромінюють світло з однаковою фазою. Завдяки великій кількості електронів у згустку, випромінювання може бути дуже інтенсивним. Лазери на вільних електронах мають широкий спектр від мікрохвиль до рентгенівського діапазону й легко налаштовуються на потрібну частоту. Вони вимагають попереднього прискорення електронів майже до швидкості світла, тобто повинні мати одним із свої компонентів прискорювачі. |Ця стаття не містить посилань на джерела. (серпень 2012)| |Це незавершена стаття з фізики. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Анна Ягеллонка (1476-1503) |Анна Ягеллонка пол. Anna Jagiellonka |Інші імена||Анна Польська| |Народився||12 березня 1476 Нешава |Помер||12 серпня 1503 (27 років) Іккермюнде |Титул||Герцогиня Померанії| |Термін||1491—1503| |Попередник||Маргарита Бранденбурзька| |Наступник||Амелія Рейнська| |Рід||Ягеллони| |Чоловік||Богуслав X Померанський| |Діти||Сини: Іржи, Казимир, Барнім, Барнім, Отто Доньки: Анна, Єлизавета, Софія Анна Польська або Анна Ягеллонка (пол. Anna Jagiellonka), (12 березня 1476—12 серпня 1503) — польська королівна та литовська княжна з династії Ягеллонів, донька короля Польщі Казимира IV та Елжбети Габсбург, дружина поморського герцога Богуслава X. Анна Ягеллонка народилася 12 березня 1476 року в Нешаві. Вона була одинадцятою з тринадцяти дітей короля Польщі Казимира IV та Елжбети Габсбург. За дідуся та бабусю з батьківської сторони Анна мала Владислава II Ягайла, Великого князя Литовського, та його четверту дружину, Софію Гольшанську. Дідусем та бабусею з материнської сторони були Альбрехт II, король Німеччини, Угорщини та Чехії, та Єлизавета Люксембурзька, принцеса Священної Римської імперії. Ім'я новонароджена дівчинка отримала на честь сестри своєї матері, Анни Люксембурзької. Від листопада 1479 до осені 1485 року перебувала із родиною в Литві. Щодо її освіти не збереглося будь-яких свідчень. ЇЇ батько сподівався видати Анну заміж за німецького принца Максимільяна Габсбурга, сина імператора Фрідріха III. Навесні 1486 року польські посланці прибули до Кельну. Вони мали при собі портрет дівчини, щоб показати його майбутньому нареченому. Та Габсбурги відмовились від такої пропозиції. На рубежі 1489 та 1490 років Миколай Косцельський, хелмський єпископ та дипломат, як представник польської сторони, розпочав переговори із герцогом Померанії Богуславом X щодо його можливого шлюбу із королівною Анною. Богуслав X вже був одружений. Його перша жінка померла 1489 року, не залишивши дітей. 7 березня 1490 року у Гродно була підписана угода про шлюб Анни та Богуслава. Її підписали староста білоградський Адам Подевілс, староста щецинський Вернер Шулебург, лицар Мальтійського ордену Ричард Шуленбург та Бернар Рот. Шлюб за довіреністю був засвідчений. У посаг своєї доньки Казимир IV надав 32 тисячі угорських злотих. Близько 15 січня 1491 року Анна залишила Ленчице і вирушила до Померанії. 2 лютого 1491 року у Щецині відбулася церемонія весілля. Урочистості були дуже розкішними. На них була присутня матір Богуслава Софія і його брати — Магнус та Валтасар. Нареченій невдовзі виповнювалось 15 років. Наречений був на двадцять два роки старший від неї. Їхній шлюб повинен був зміцнювати дружні зв'язки Польського Королівства з Померанією. Подружжя більшу частину часу проводило в Щецині, де Богуслав оновив та розширив місцевий замок. Невдовзі Анна народила першу дитину — дочку, яку на її честь назвали Анною. Всього у пари було восьмеро діточок, лише один з яких помер у несвідомому віці: - Анна — (1491/1492—1550) — стала дружиною Георга I, князя Шлейзен-Легницького, нащадків не мала. - Їржі (Георг) —(1493—1531) — герцог Померанії. Був двічі одружений, породив чотирьох дітей. - Казимир — (1494—1518) - Єлизавета — (1499—1518) - Барнім — (1500—1501) - Софія — (1501—1568) — вийшла заміж за короля Данії Фредеріка I, разом вони мали шістьох дітей. - Барнім — (1501—1573) — герцог Померанії. Одружений з Анною Брауншвейг-Люнебурзькою, мав п'ятьох дітей. - Отто — (1503—1518) 16 грудня 1496 року Богуслав вирушив на підтримку Максиміліана I, імператора Священної Римської імперії, в його війні проти короля Франції Карла VIII. Згодом він помандрував на Святу Землю для здійснення християнського паломництва. Повернувся він додому лише 12 квітня 1498 року. У час його відсутності управління справами вели єпископ каменський Бенедикт Валленштайн та канцлер Іржи Клейст. Анна мала змогу долучитися до видання певних документів. Восени 1502 року підняли бунт городяни Щецина. Герцог із сім'єю переїхали до Гарцу, звідки Богуслав пізніше відправив родину до замку в Іккермюнде. Там Анна народила наймолодшу дитину — сина, якого нарекли Отто. Як свідчить Томаш Кантцов, німецький літописець, дехто каже, що герцогині стало зле через острах швидкого від'їзду, інші — через те, що вона зайшла до тільки-но побіленої вапном кімнати і випари вплинули на її серце. Тож 12 серпня 1503 року Анна померла у віці двадцяти семи років. Сучасні вчені, засновуючись на свідченнях хроніста Йоакима Веделя, припускають, що причина її загибелі була в пневмонії чи туберкульозі. Похована герцогиня була в Ельденському монастирі в Ґрайфсвальді. Про це зараз свідчить вмурована меморіальна дошка. - Baczkowski K., Dzieje Polski późnośredniowiecznej, Kraków 1999, ISBN 83-85719-40-7, s. 181, 249. - Duczmal M., Jagiellonowie. Leksykon biograficzny, Poznań-Kraków 1996, ISBN 83-08-02577-3, s. 37-43. - Ekes J., Anna Jagiellonka, (w:) Encyklopedia historii Polski. Dzieje polityczne, t. 1, Warszawa 1994, ISBN 83-902522-1-X, s. 25. - Rymar E., Rodowód książąt pomorskich, t. 2, Szczecin 1995, s. 105-109. |ВікіСховище має мультимедійні дані за темою:|


text: Мінсоцполітики у листі No 8238/0/14-13/014 надало роз'яснення щодо надання платних соціальних послуг. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що соціальні послуги можуть надаватися як за плату, так і безоплатно. Відповідно до цього Закону прийнято документи: - Постанови Кабміну: - «Про порядок надання платних соціальних послуг та затвердження їх переліку» від 14.01.2004 р. N 12; - «Про затвердження Порядку регулювання тарифів на платні соціальні послуги» від 09.04.2005 р. N 268; - «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» від 29.12.2009 р. N 1417; - Наказ Мінпраці від 24.02.2010 р. N 32, яким затверджено Методичні рекомендації щодо розрахунку тарифів на платні соціальні послуги, що надаються територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Таким чином, відповідно до цих законодавчих актів, Мінсоцполітики вважає, що тариф на платну соціальну послугу обчислюється з урахуванням собівартості послуги, адміністративних витрат і податку на додану вартість територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Для розрахунку тарифів на платні соціальні послуги проводиться аналіз фактичних витрат (прямих та непрямих) територіального центру за минулий рік. Тому при розрахунку фактичних видатків необхідно враховувати видатки минулого року. Про цьому, витрати на утримання апарату управління, в тому числі витрати на оплату праці, включаються до загальновиробничих витрат. Відповідно до Порядку регулювання тарифів на платні соціальні послуги від 09.04.2005 р. N 268, адміністративні витрати включаються до тарифу на платну соціальну послугу в розмірі не більш як 15 % витрат на оплату праці, визначених за нормами обслуговування для надання цієї послуги працівником (працівниками). При проведенні розрахунку тарифу на платні соціальні послуги проводиться аналіз адміністративних витрат. У випадку, коли розмір адміністративних витрат більший, ніж 15 % витрат на заробітну плату, в розрахунок тарифу включаються витрати у розмірі 15 % витрат на заробітну плату, у разі якщо менший, - фактична величина адміністративних витрат. До адміністративних витрат відносяться загальногосподарські витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості соціальної послуги, зокрема витрати на утримання апарату управління територіального центру (що не увійшли до загальновиробничих витрат) та іншого загальногосподарського персоналу. Витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень уключаються до загальновиробничих витрат.


text: Останніми роками у всьому світі спостерігається грізне явище - зростає кількість хвороб, що викликаються грибами. Розрізняють цвілеві і дріжджові гриби (у побуті їх називають грибками). Існує безліч хвороботворних грибів. Хвороби, що викликаються грибами, прийнято називати мікозами. Вони так сильно підривають імунну систему людини, що медики називають мікози мікологічним «айсбергом». Для хворого мікози - це завжди шлях до втрати імунітету. Шокуюча стаття була надрукована в журналі "The New England Journal of Medicine". В ній стверджується, що бактерія Staphilococcus aureus стала стійкою до антибіотиків, включаючи пеніцилін. Цю інформацію підтвердили також найвищі медичні авторитети. Їх точку зору можна було прочитати в багатьох часописах, в тому числі в "ChicagoTribune", або послухати в різних радіопрограмах. Що повинні ми робити? Чи можна заразитися? Грибкові захворювання відомі давно. При активній імунній системі вони не виявляються. Ослаблення імунної системи дозволяє грибам проникати в організм. Росте число хворих з кишковими мікозами. Адже 70% всієї імунної системи пов?язано з кишківником. Мікози слизистих оболонок кишківника є однією з найсерйозніших поразок нашої імунної системи. Наприклад, Кандідомікоз, що викликається грибом кандіда (у народі його називають "молочником"), в процесі своєї життєдіяльності створює таку дріжджову основу, на якій з неймовірною швидкістю починають розмножуватися лямблії. Ці шкідливі прості мікроорганізми, присмоктуються до внутрішніх поверхонь кишечника і ведуть активну руйнівну роботу. Те ж саме вони роблять з печінкою і підшлунковою залозою, іноді навіть викликаючи цироз. Ми отруюємо свій організм різними способами, в тому числі й продуктами харчування. Коли робимо закупи в магазинах з органічними продуктами, ніколи не здогадуємось, що виробники не думають про споживачів, а тільки про свій бізнес. Вони пишуть, що продукти без консервантів, але термін зберігання позначають кількома роками. Нездорова їжа, забруднене повітря, стреси і таке інше спричиняють те, що стан нашого здоров'я стає щораз гіршим. Велика кількість бактерій легко має можливість дістатися до нашого організму через ранки на шкірі, вражену слизову оболонку в ротовій порожнині, дихальні шляхи, систему травлення чи сечовивідні шляхи. Існують і інші. Наприклад, Джон Стівенсон в публікації від American Medical Association під назвою "Чи застосування звичайних процедур та методів лікування можуть перетворити легке зараження кандідою в смертельне?" - відповідають: "Так, можуть". Смертність серед пацієнтів з грибковими захворюваннями доходить до 30%. І в основному до їх числа належать пацієнти з відділів інтенсивної терапії, котрі після операції чи пересадки органів". Висновок такий, що кожні 3 особи з 10 після вдало проведеної операції помирають через зараження бактерією. Чи ти хворий? Тебе вбиває мікоз, а ти про це не знаєш? Симптоми зараження мікозом: - Мікоз системи травлення: у товстому кишківнику - після запорів часто наступає понос, нічні болі в області живота, викликані появою язв; у тонкому кишківнику - вздуття і гази, що провокують коліки; у шлунку - відчуття голоду; у горлі - печія від появи гнійничків. - Мікоз гемороїдальний: бактерії в калі подразнюють вивідні канали та анальний отвір і викликають почервоніння, біль. Пряма кишка може бути трохи збільшена і завжди з мокротою. Увага! Довготривале запалення прямої кишки може бути сигналом передракового стану, тому його необхідно негайно лікувати. - Аспергільоз - мікоз, що викликається пліснявими міксоміцетами роду Аspergillus, і вражає дихальну систему. Вони можуть виділятися з грунту, повітря і, навіть, з сірчистих джерел та дистильованої води. Джерелом аспергіл є вентиляційні та душові системи, старі подушки та книги, кондиціонери, інгалятори, будівельно-ремонтні роботи, грунт кімнатних рослин, харчові продукти (овочі, горіхи, молотий чорний перець, чай у пакетиках та ін.), гниюча трава, сіно та ін. Аспергіли є умовно-патогенною інфекцією, тому можуть виявлятися у здорових людей. Захворювання найчастіше з'являється в людей з ослабленою імунною системою при вдиханні великої кількості спор гриба з пилюкою. Симптоми - флегма в горлі. Часом вона причіпляється до піднебіння так сильно, що неможливо її позбутись. Це призводить до постійного відхаркування чи довготривалої хрипоти. Густі виділення - це прояв бактерій. - Мікоз сечовивідних каналів. Хворий відчуває легке пощипування чи пекучий біль при сечовипусканні, часті потреби сечовипускання та фальшиві позиви без виділення сечі. У мужчин це провокує збільшення простати та можливість виникнення передракового стану. У жінок - призводить до запалення піхви, свербіння в пасі, може призвести до запального стану чи нетримання сечі в похилому віці. - Грибок нігтів чи ступнів - це поширене захворювання, при якому вражається структура нігтя паразитуючими грибками. При враженні нігтів в їх товщі з'являються жовтуваті розшарування, смуги, внаслідок чого сам ніготь темніє, а пізніше - товщає. Пластина стає схильною до кришіння, причому частинки, що відшаровуються, є переносниками збудника. На міжпальцевих складках також відбуваються пошкодження шкірного покриву з утворенням білих пластин, що відшаровуються, і тріщин, що зудять. Оніхомікоз (захворювання нігтів) - найпоширеніший мікоз, їм страждають більше 8% населення, тому що це заразне захворювання. Воно передається через предмети загального користування (тапочки, килимки в басейнах, мати і килими в спортивних залах). - Брак опірності організму. Як тільки в нас потрапляє дріжджовий грибок і не відчуває опору з боку організму, він моментально розмножується, тим самим все більше ослаблюючи імунну систему. Першим признаком цього є часте відчуття холоду в руках і ногах, що може різко змінюватись на приплив тепла разом з приступами поту. - Головні болі мігреневого характеру. Коли дріжджовий грибок потрапляє в голову, хворий відчуває, ніби голова "розривається, мозок переливається, а очні яблука вириваються з орбіт". Ігнорування цих проблем і відмова від лікування стає причиною регулярних сильних головних болів, а також з часом супроводжується шумом у вухах чи глухотою в старості. Деколи це, навіть, приводить до втрати зору. "Мені вистачало тільки подумати про виконання чогось, а я вже почувався стомленим, - розповідає пан Войтек з Гленвю. Мене часто супроводжували злість на самого себе, і навіть депресія. Я пробував скористатись допомогою психіатра, але це не допомогло. Тоді я вирішив зробити тести на віруси. Тест підтвердив наявність Candida albicans. Лікар розповів, що цей грибок з кров'ю потрапляє в мозок і отруює мені все життя. Вже після кількох сеансів терапії я відчув себе набагато краще, і нарешті зрозумів, що означає прислів'я: "В здоровому тілі - здоровий дух!". Кевін Трудоу (Kevin Trudeau) в "NATURAL CURES"пише: " Щораз більше людей виявляють незадоволення традиційним лікуванням медикаментами (при гіпертонії, діабеті чи інших). В нашому домі стає все більше медикаментів, а в організмі все більше бактерій, які ослаблюють діяльність пігулок. Мікроорганізми, бактерії, віруси, грибки, хламідії, паразити (понад 1 500 видів) перешкоджають правильному функціонуванню організму і можуть стати причиною серйозних і небезпечних хвороб. Наприклад, бактерія Escherichia coli, що паразитує в кишківнику, потрапивши в кров може спричинити тяжке, часом навіть смертельне зараження організму. Мабуть всім відомі і Helicobacter pylori та Candida albicans. Остання паразитує в товстому кишківнику і знищує нашу імунну систему "зсередини". В "Енциклопедії здоров'я" пишуть, що Candida albicans полюбляє кишківники тих, котрі вживали ліки довгий час, а їх захисна система зведена нанівець медикаментами. Це має також свій вплив на центральну нервову систему, що виражається аритмією, різкою зміною кров'яного тиску чи іншим. Чи існує на сьогоднішній день спосіб, який би вилікував від хвороб і допоміг позбутись паразитів? Напевно, ТАК. Але все залежить від того, як ми дбаємо про своє здоров'я. Мабуть уже всім відомо, що деякі одноклітинні можуть відновлюватись навіть після курсу антибіотиків. На щастя, ми маємо можливість скористатись новою найсучаснішою апаратурою, якою ще донедавна користувались тільки в НАСА. Ця сучасна діагностика дозволяє за короткий час встановити діагноз цілого тіла, окремих органів, виявити вже існуючий запальний процес та скритий, який може проявитись найближчим часом. За допомогою нової діагностики також встановлюється наявність в організмі різноманітних бактерій, паразитів, вірусів, після чого призначається лікування гомеопатичними препаратами та спеціальною біорезонансовою терапією. Така методика може допомогти кожному з нас, і особливо тим, чиї проблеми не в змозі вирішити традиційна медицина та медикаменти. Більше інформації ви знайдете на вебсайті www.aumbio.com


text: Літературна вікторина "Чи знаєте ви казки та їх героїв?" (До Тижня дитячого та юнацького читання) Володимирецька ЦСПШБ Шкільний відділ районної бібліотеки для дітей (ЗОШ No3) (Проведено 17.03.2010 р) Мета. Навчати дітей слухати, відповідати на запитання, розвивати пам'ять, увагу, мислення, мову, виховувати любов до книги, бажання читати казки та інші твори. Обладнання. Маски, ілюстрації до казок, виставка книг, малюнки дітей на тему "Мій улюблений герой казки". Підготувала: бібліотекар Л.Б.Пасічник


text: укр. політична партія 1918-20; виникла внаслідок розколу УПСР; пресовий орган - газета Боротьба (звідси назва); з 1919 під назвою Укр. комуністична партія (боротьбистів); співпрацювала з КП(б)У, але вимагала повної незалежності України; під тиском більшовиків оголосила про саморозпуск, частина б. вступила в КП(б)У; лідери: В. Еллан (Блакитний), Г. Гринько, О. Шумський. Латинська транскрипцiя: [borotbysty] → БОРОШНО продукт, який отримують шляхом поступового подрібнення (перемелювання) насіння зернових культур та відсіювання висівок; розрізняють пшеничне, житнє, ← БОРОТЬБА ЗА ІСНУВАННЯ поняття, запроваджене Ч.Р. Дарвіном, у теорії природного добору; суперництво за умови існування між особинами популяції або популяціями різних видів; Вы можете поставити у себе лiнк на слово "БОРОТЬБИСТИ"


text: Третій Латеранський собор Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії. Основними завданнями собору були такі: - Подолання наслідків недавньої антипапської схизми; - Засудження катарської та вальденської ересей; - Відновлення церковної дисципліни. Серед 27 канонів, прийнятих соборів, найважливішими є такі: - Канон 1. Установив, що для уникнення повторення схизми, папа повинен обиратися винятково колегією кардиналів. Причому, претендент може вважатися законно обраним папою тільки в тому випадку, якщо за нього проголосували дві третини загального числа кардиналів. Якщо кандидат, що не з необхідного числа голосів, всупереч результатам голосування оголосить себе папою, він сам і його прихильники підлягають відлученню від церкви (екскомунікації). - Канон 2. Анулював всі призначення й рішення, підготовлені антипапами Віктором IV, Пасхалієм III і Калікстом III. Всі ці антипапи оголошені єресіархами. - Канон 3. Заборонив зведення в єпископський сан осіб, що не досягли тридцятирічного віку. - Канон 7. Заборонив стягнення грошей за похорони, благословення й здійснення інших таїнств. - Канон 9. Призвав войовничі ордена тамплієрів і госпітальєрів до дотримання канонічних положень. - Канон 11. Заборонив духовним особам приймати жінок у своїх будинках і часто відвідувати жіночі монастирі. - Канон 19. Установив обов'язкове відлучення від церкви для світських осіб, що вирішили стягувати податі із церков і віруючих без бажання духівництва. - Канон 24. Заборонив поставки сарацинам будь-яких матеріалів, які могли б використовуватися для побудови ними флоту. - Канон 27. Наказав світським правителям боротися з єресями.


text: Wind Of Change «Wind of Change» (букв. «Вітер зміни», хоча часто перекладається як «Вітер змін») — рок-балада, написана Клаусом Майне, вокалістом групи Scorpions. Пісня присвячена перебудові в СРСР і закінченню холодної війни. Композиція вийшла у 1990 році у складі альбому «Crazy World» і незабаром, піднявшись на верхівки чартів Європи і Америки, стає справжнім хітом. У 1995 році увійшла до концертний альбом «Live Bites», в 2000 виходить версія, записана разом з берлінським філармонічним оркестром (альбом «Moment of Glory»), а в 2001 році акустична версія пісні включена в альбом «Acoustica». Крім того, групою були записані версії пісні російською та іспанською мовами. У 2005 р. глядачі німецького телеканалу ZDF назвали композицію «Піснею століття». «Wind of Change» — найбільш продаваний сингл у Німеччині. Пісня стала широко відомою як гімн возз'єднання Німеччини, вона часто звучить у хроніках про падіння Берлінської стіни. - Пісня використовувалася в кліпі для реклами першого пакету карт для гри Call of Duty: Black Ops, створеному на рушії гри. До складу цього набору входить карта Berlin Wall, дії відбуваються на КПП Чарлі. Фінальна пісня фільму «Manta, Manta» - http://www.the-scorpions.com/english/discography/records/crazy_world.asp#WIND_OF_CHANGE - http://mapmusic.ru/history-hit/364-vremya-peremen-wind-of-change.html |Це незавершена стаття про пісню. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Chapter 27 1 ¶ А коли настав ранок, усі первосвященики й старші народу зібрали нараду супроти Ісуса, щоб Йому заподіяти смерть. 2 І, зв'язавши Його, повели, та й Понтію Пилату намісникові віддали. 3 Тоді Юда, що видав Його, як побачив, що Його засудили, розкаявся, і вернув тридцять срібняків первосвященикам і старшим, 4 та й сказав: Я згрішив, невинну кров видавши. Вони ж відказали: А нам що до того? Дивись собі сам... 5 І, кинувши в храм срібняки, відійшов, а потому пішов, та й повісився... 6 А первосвященики, як взяли срібняки, то сказали: Цього не годиться покласти до сховку церковного, це ж бо заплата за кров. 7 А порадившись, купили на них поле ганчарське, щоб мандрівників ховати, 8 чому й зветься те поле полем крови аж до сьогодні. 9 Тоді справдилось те, що сказав був пророк Єремія, промовляючи: І взяли вони тридцять срібняків, заплату Оціненого, що Його оцінили сини Ізраїлеві, 10 і дали їх за поле ганчарське, як Господь наказав був мені. 11 ¶ Ісус же став перед намісником. І намісник Його запитав і сказав: Чи Ти Цар Юдейський? Ісус же йому відказав: Ти кажеш. 12 Коли ж первосвященики й старші Його винуватили, Він нічого на те не відказував. 13 Тоді каже до Нього Пилат: Чи не чуєш, як багато на Тебе свідкують? 14 А Він ні на одне слово йому не відказував, так що намісник був дуже здивований. 15 Мав же намісник звичай відпускати на свято народові в'язня одного, котрого хотіли вони. 16 Був тоді в'язень відомий, що звався Варавва. 17 І, як зібрались вони, то сказав їм Пилат: Котрого бажаєте, щоб я вам відпустив: Варавву, чи Ісуса, що зветься Христос? 18 Бо він знав, що Його через заздрощі видали. 19 Коли ж він сидів на суддевім сидінні, його дружина прислала сказати йому: Нічого не май з отим Праведником, бо сьогодні вві сні я багато терпіла з-за Нього... 20 А первосвященики й старші попідмовляли народ, щоб просити за Варавву, а Ісусові смерть заподіяти. 21 Намісник тоді відповів і сказав їм: Котрого ж із двох ви бажаєте, щоб я вам відпустив? Вони ж відказали: Варавву. 22 Пилат каже до них: А що ж маю зробити з Ісусом, що зветься Христос? Усі закричали: Нехай розп'ятий буде!... 23 А намісник спитав: Яке ж зло Він зробив? Вони ж зачали ще сильніше кричати й казати: Нехай розп'ятий буде! 24 І, як побачив Пилат, що нічого не вдіє, а неспокій ще більший стається, набрав він води, та й перед народом умив свої руки й сказав: Я невинний у крові Його! Самі ви побачите... 25 А ввесь народ відповів і сказав: На нас Його кров і на наших дітей!... 26 ¶ Тоді відпустив їм Варавву, а Ісуса, збичувавши, він видав, щоб розп'ятий був. 27 Тоді то намісникові вояки, до преторія взявши Ісуса, зібрали на Нього ввесь відділ. 28 І, роздягнувши Його, багряницю наділи на Нього. 29 І, сплівши з тернини вінка, поклали Йому на голову, а тростину в правицю Його. І, навколішки падаючи перед Ним, сміялися з Нього й казали: Радій, Царю Юдейський! 30 І, плювавши на Нього, хапали тростину, та й по голові Його били... 31 А коли назнущалися з Нього, зняли з Нього плаща, і зодягнули в одежу Його. І повели Його на розп'яття. 32 А виходячи, стріли одного кірінеянина, Симон на ймення, його змусили нести для Нього хреста. 33 ¶ І, прибувши на місце, що зветься Голгофа, цебто сказати Череповище, 34 дали Йому пити вина, із гіркотою змішаного, та, покуштувавши, Він пити не схотів. 35 А розп'явши Його, вони поділили одежу Його, кинувши жереба. 36 І, посідавши, стерегли Його там. 37 І напис провини Його помістили над Його головою: Це Ісус, Цар Юдейський. 38 Тоді розп'ято з Ним двох розбійників: одного праворуч, а одного ліворуч. 39 А хто побіч проходив, Його лихословили та головами своїми хитали, 40 і казали: Ти, що храма руйнуєш та за три дні будуєш, спаси Самого Себе! Коли Ти Божий Син, то зійди з хреста! 41 Так само ж і первосвященики з книжниками та старшими, насміхаючися, говорили: 42 Він інших спасав, а Самого Себе не може спасти! Коли Цар Він Ізраїлів, нехай зійде тепер із хреста, і ми повіримо Йому! 43 Покладав Він надію на Бога, нехай Той Його тепер визволить, якщо Він угодний Йому. Бо Він говорив: Я Син Божий... 44 Також насміхалися з Нього й розбійники, що з Ним були розп'яті. 45 А від години шостої аж до години дев'ятої темрява сталась по цілій землі! 46 А коло години дев'ятої скрикнув Ісус гучним голосом, кажучи: Елі, Елі, лама савахтані? цебто: Боже Мій, Боже Мій, нащо Мене Ти покинув?... 47 Дехто ж із тих, що стояли там, це почули й казали, що Він кличе Іллю. 48 А один із них зараз побіг і взяв губку та, оцтом її наповнивши, настромив на тростину й давав Йому пити. 49 Інші казали: Чекай но, побачмо, чи прийде Ілля визволяти Його. 50 ¶ А Ісус знову голосом гучним іскрикнув, і духа віддав... 51 І ось завіса у храмі роздерлась надвоє від верху аж додолу, і земля потряслася, і зачали розпадатися скелі, 52 і повідкривались гроби, і повставало багато тіл спочилих святих, 53 а з гробів повиходивши, по Його воскресенні, до міста святого ввійшли, і багатьом із'явились. 54 А сотник та ті, що Ісуса з ним стерегли, як землетруса побачили, і те, що там сталося, налякалися дуже й казали: Він був справді Син Божий! 55 Було там багато й жінок, що дивилися здалека, і що за Ісусом прийшли з Галілеї, і Йому прислуговували. 56 Між ними була Марія Магдалина, і Марія, мати Якова й Йосипа, і мати синів Зеведеєвих. 57 ¶ А коли настав вечір, то прийшов муж багатий із Ариматеї, на ім'я Йосип, що й сам був навчався в Ісуса. 58 Він прийшов до Пилата й просив тіла Ісусового. Пилат ізвелів тоді видати. 59 І взяв Йосип Ісусове тіло, обгорнув його плащаницею чистою, 60 і поклав його в гробі новому своїм, що був висік у скелі. До дверей гробових привалив він великого каменя, та й відійшов. 61 Була ж там Марія Магдалина та інша Марія, що сиділи насупроти гробу. 62 А наступного дня, що за п'ятницею, до Пилата зібралися первосвященики та фарисеї, 63 і сказали: Пригадали ми, пане, собі, що обманець отой, як живий іще був, то сказав: По трьох днях Я воскресну. 64 Звели ж гріб стерегти аж до третього дня, щоб учні Його не прийшли, та й не вкрали Його, і не сказали народові: Він із мертвих воскрес! І буде остання обмана гірша за першу... 65 Відказав їм Пилат: Сторожу ви маєте, ідіть, забезпечте, як знаєте. 66 І вони відійшли, і, запечатавши каменя, біля гробу сторожу поставили.


text: Политология / ←предыдущая следующая→ 1 2 3 4 5 припускається, що не буде ніяких форм панування. З іншого боку - висловлюється побоювання, що можна прикрашати «класови зміст буржуазної демократії» (Ленін) і тим самим послабити готовність (робітничого класу) до революції. Відповідно до марксистської доктрини, існуют тільки класові демократії. І коли «ревізіоніст» Бернштейн назвав демократію «вищою школою компромісів», то вплив саме цього, що гасить протистояння, висловлення й ігнорування класової протилежності, що випливає звідси, стали більмом в оці для всіх ортодоксів. Відповідно до думки останніх, за фасадом принципу більшості і формальних рівностей «буржуазна демократія» приховує свій репресивний, класовий характер. Тільки «пролетарська» (або «соціалістична») демократія рішуче переборює рамки псевдодемократиної буржуазної держави. Тільки соціалістична революція створює умови для формування «соціально єдиного народу» як базису дійсної влади народу. Звичайно, при соціалізмі все ще існують різноманітні класи, проте, відповідно до сталінської доктрини, породжувані ними протилежність інтересів і протиріччя не є більш антагоністичними, так що і сама (соціалістична) держава не може більш функціонувати як знаряддя панування і гноблення в руках одного класу. Для соціалістичної теорії демократія є історично минущим явищем. Перший період розвитку цілком вичерпується завоюванням політичної влади і стратегією закріплення диктатури пролетаріату. Лукач вжив для цього періоду парадоксальне по своїй суті поняття «демократична диктатура». Тільки на другій фазі розвитки демократія поширює свою дію на весь народ. І, нарешті, «у комуністичному товаристві демократія, ставши просто навичкою, відмирає» (Ленін). Демократія, у контексті марксистського навчання про державу, є складовою частиною універсальної теорії розвитку товариства в її філолофсько-історичній перспективі і з визначеною періодизацією. У рамках цій теорії дається точний опис цілей і функцій демократії. Цілком по-іншому виглядає це відношення (між ціллю і функціями) у західній теорії демократії. Демократія тут зовсім не є угодою на основі поступово встановлюючоїся світоглядної і соціальної гомогенности; вона виникає скоріше на базі нужденної в постійному відновленні політичної угоди саме в силу всевозрастаючих світоглядних і соціальних розходжень (у сучасному суспільстві). Західна демократія не визнає обов'язкової схильності до якоїсь, раз і назавжди, заданої державної цілі, але рушить до демократичного єднання волі, при якому цілі товариства в умовах, що змінюються, постійно як би перевизначаються. Зобов'язання притримуватися ідеологічно фіксованої цілі історії і товариства тут заміняє обов'язок притримуватися методу плюралізму, змагання різноманітних цінностей, а також толератності. Специфічною рисою соціалістичної теорії демократії є те, що, незважаючи на розходження в точках зору і підходах окремих теоретиків, всі вони підкреслюють наявність «класової основи» як критерій демократії. З цієї причини для них «основні соціальні права» набагато більш значні, чим політичні права свободи і співучасть, що переважно і цінуються в «буржуазній демократії». Це очевидно в конфронтації «політичної» і «соціальної» демократії в австромарксиста Адлера. Проте марксистське вчення про державу поступово починає сприймати і такі, що мають ліберально-конституційні корені, фундаментальні вимоги, як вільні вибори, правова держава, поділ влади, федералізм. Якщо виходити з самоінтерпретації цих різноманітних точок зору, то можна, мабуть, констатувати їхнє зближення. Держава з демократичною структурою вже давно стала на шлях розвитку до держави соціальної дії і загального благоденства. «Буржуазна демократія» поповнила свою конституційно-політичну спрямованість соціальними вимірами. І є ознаки того, що і «соціалістична демократія» знаходить тенденцію до доповнення своєї традиційної орієнтації на соціальну рівність, добробут і техніко-економічну ефективність значними елементами політично правової держави. У своїй системній версії теорії демократії Луманн намагається наново визначити нормативні передумови демократії. При цьому він виходить з не наявного в історії прецеденту - поняття «ступеня комплексності» політично релевантного обрію дійсності; цілі як індивідуального, так і колективної дії, на його думку, не задаються. Ми знаходимося в нескінченно відкритому, надзвичайно складному й онтично не визначеному світі. Політика повинна постійно піклуватися про вироблення засад і критеріїв оцінки прийнятих нею рішень. У цій ситуації демократія є найбільше прийнятним шляхом і засобом рішення питань, тому що вона дає в розпорядження товариства дуже нейтральну по утриманню, вільну від «попередніх оцінених підходів» методологічну основу для вироблення рішень або, на мові системотехніки, «виборчих дій високого рівня». Від інших форм державності демократія відрізняється тим, що вона, «незважаючи на повсякденну роботу з вироблення рішень», зберігає «всю широту шкали комплексності» (Луманн). І хоча демократія при кожному прийнятому рішенні відкидає множину інших можливих варіантів, іншими словами, «зменшує і звужує комплексність», вона все ж шукає і лишає визначені можливості і для сприйняття іншого вибору в майбутньому. Демократія, таким чином, комбінує спроможність вироблення потрібних рішень з зберіганням комплексності, тобто структурної відкритості для альтернативних дій. Спочатку все це здається дуже схожим із загальними основами традиційної ліберальної теорії демократії: свободою, різноманіттям, плюралізмом, відкритістю, співучастю, змаганням різноманітних думок. І усе ж у контексті системно-теоретичного обгрунтування демократії всі ці цінності і принципи набувають цілком іншого змісту: різноманіття не розглядається як шанс на психосоциальное збагачення суб'єкта; адаптивність і спроможність змінювати свої цілі є позитивними цінностями, оскільки саме вони, в умовах існування складного (соціального і природного) середовища, швидше за все, можуть зберегти політичний режим. Демократична співучасть набуває своєї значимості не в якості інструмента реалізації особистої і колективної автономії, а як гарант можливо більш широкого спектра політичних рішень. І, нарешті, вибори як «осередок» демократії при представницькій системі найменше слугують реалізації особистої свободи самовизначення, а скоріше сприяють прикриттю адміністративних рішень і використанню минущих настроїв виборців у ході змагання політичних партій. Коротше: при функціональному розгляді демократії суб'єктивна мотивація і психологічне заохочення демократії систематично заміщаются об'єктивними, системофункціональними діями; партиципація (співучасть) породжує різноманіття, «комплексність», що, у свою чергу, забезпечує довгострокову усталеність системи. Демократія виправдує себе вже не як «найбільш гуманна» форма організації владних відношень, а скоріше як саме та форма державного життя, що у сучасних умовах найкраще дозволяє зберегти систему. Всупереч своїм власним домаганням системна концепція обгрунтування демократії не переглядає нормативні передумови демократії, але робить саме чітко нормативне її обгрунтування зайвим. Заміщення традиційних нормативних, структурних і процедурних ознак демократії функціональними критеріями, що ставляться у спроможності системи до самозбереження, не створює все ж легітимної (законної) бази для демократії. Тому що, в принципі, будь-яка і кожна організація влади, що створює оптимальні умови для самозбереження системи, може бути виправдана на цій основі. Коливання релевантних демократичних орієнтацій між двома полюсами - «утопією» і «пристосуванням» (Шарпф) - не дуже добре вплинуло на дискусії про демократію в останні два десятиріччя. Будь якій концепції демократії, що задовольняє сучасним стандартам науки, необхідно бути достатньо комплексною й одночасно гнучкою, щоб виявитися в стані інтегрувати обидві посилки, тобто евристично осмислити і співвіднести один з одним специфічні питання і висновки щодо різноманітних принципів демократії. Далі, теорія демократії повинна брати до уваги і враховувати як емпіричні дані і знання, вироблені в ході соціологічних досліджень партій і організацій, вивчення виборів, у політичній психології й інших спеціальних дисциплінах, дорівнює і так названі «релевантні питання», соціальні цілеполагання і соціальні оцінки, надії і побоювання, що так чи інакше співвіднесені з демократією. Теорія демократії не може обмежувати себе єдиної з яких-небудь двох цілей (співучасть або ефективність, свобода або рівність, правова або соціальна держава, захист меншості або влада більшості, автономія або авторитет); навпаки, вона повинна комбінувати можливо більше число тих уявлень про цілі, що викристалізувалися в західній філософії демократії, а також у демократичній практиці і виявилися соціально значимими. Теорія демократії не повинна просто відбивати, відтворювати дійсність або безнадійно розчинятися у вкрай далеких від дійсності утопіях. Вона потребуває в комплексних передумовах, у принципах, що займають як би середнє положення між уявами демократії і дійсністю; потрібна теорія демократії, що постійно випереджає свою реальність, але ніколи не втрачає її з виду. Як бачимо із приведенного вище аналізу демократичних доктрин і форм, кожна з них має як переваги, так і недоліки. Реально існуюча демократія в індустріально розвинених країнах світу прагне поєднувати ідеї самоуправління і партисипітації (головним чиним на місцевому рівні, а частково і на виробництві) з представництвом в масштабі всієї держави. В цілому ж це пріорітетна репрезентативна плюралістична демократія, яка базується на ліберальних цінностях і яка враховує в більшій чи меншій степені деякі християнські і соціалістичні ідеї. 4. Політичні принципи демократії. Своїми широченними можливостями і перспективами демократія немовби звільнила очікування, які вона не в силах задовільнити. А своїм духом поблажливості і сприйняття ←предыдущая следующая→ 1 2 3 4 5


text: Замок Радомисль В експозиціях і фондах комплексу представлені також колекції предметів сакрального мистецтва і церковного начиння, а також українських і європейських старожитностей. Комплекс об'єднує в собі готель, музей, ландшафтний парк, приміщення для урочистих церемоній та концертний зал. Зміст «Замок Радомисль» створювався протягом 2007–2011 рр. Його основою є будівля старовинного млина, споруджена в місті Радомишлі (Житомирська область) у 1902 році. Як встановлено в процесі досліджень, що проводилися в процесі реставрації старої споруди, вона була зведена на залишках фундаменту більш давньої будівлі. Оскільки район міста, де знаходиться будівля млину, зветься Папірня, був зроблений висновок, що раніше на цьому місці знаходилася відома з хронік Радомишльська папірня, зведена між 1612 і 1615 рр. за наказом архімандрита Києво-Печерської лаври Єлисея Плетенецького (між 1550 і 1554–1624). Внаслідок досліджень, що проводилися під час реконструкції і реставраційних робіт, був встановлений також оборонний характер споруди, де розміщувалася папірня. Крім того, виявлено, що будівля зведена на підземній гранітній скелі, яка йде вглиб землі на кілька метрів. В процесі реставрації були відтворені інтер'єри XVII–XIX ст. В 2008–2009 році до основної будівлі була добудована башта 35 м заввишки, на якій був встановлений дзвін. В 2009 році поблизу старовинної будівлі був встановлений на течії річки Мики пам'ятник засновникові Радомишльської папірні Єлисею Плетенецькому. Це перший в Україні пам'ятник цьому видатному церковному діячеві і перший пам'ятник людині на водній поверхні. Офіційне відкриття історико-культурного комплексу «Замок Радомисль» відбулося 30 вересня 2011 року. В серпні 2012 року була вперше презентована нова Богородична зала. В листопаді того ж року відкрита відновлена лінія виробництва паперу за технологією XVI–XVII ст. В 2013 році в замковій башті була відкрита каплиця ікони Божої Матері «Знамення на веселці». Нині до складу історико-культурного комплексу «Замок Радомисль» входять: - Музей української домашньої ікони - Обрядова зала (котра також є частиною Музею) - Концертна зала (Камінна або Михайлівська) - Трапезна - Ландшафтний парк із двома водоспадами, а також островами, рідкісними рослинами та старовинними скульптурами XVII–XIX ст. - пам'ятник засновнику Радомишльської папірні, архімандриту Києво-Печерської лаври Єлисею Плетенецькому. З 2011 року історико-культурний комплекс «Замок Радомисль» є частиною загальноєвропейського культурного проекту Via Regia, започаткованого Радою Європи. Мета проекту — сприяти розвитку культурному обміну і туризму між європейськими країнами. Основною цікавиною історико-культурного комплексу «Замок Радомисль» є Музей української домашньої ікони. Його експозиція і фонди налічують понад 5 тисяч образів і скульптур (православних, унійних і католицьких), створених у XVI–XX ст. різних куточках України — від Закарпаття до Слобожанщини і від Сіверщини до Криму. Серед них — багатометрові домашні іконостаси і крихітні подорожні ікони, козацькі «ковчеги» і гуцульські складні, ікони писані на полотні, вилиті з металу і вирізані з дерева. Деякі ікони зберігають сліди часів радянського войовничого атеїзму — прострелені кулями, з виколотими очима, порубані шаблями. Серед експонатів музею — скриня, зроблена з обезголовлених ікон, віконниці з розпиляного навпіл образу Миколи Чудотворця. Найстарішою вважається унікальна кам'яна ікона святого Миколи Чудотворця, виконана з шиферного каменю. Точно її вік наразі не встановлений, однак, на думку різних спеціалістів, що оглядали її (Інститут історії НАНУ, Музей волинської ікони), вік ікони коливається від XV–XVI століття (можливо, копія з більш раннього оригіналу) до кінця XII ст. Експозиція Музею розміщена в п'яти залах. Одна з них — Обрядова зала — водночас є місцем для урочистих подій, де проводяться державні реєстрації шлюбів. У музейних фондах «Замку Радомисль» знаходиться також багата колекція предметів старовинного українського побуту, серед них — сімейні скрині, домашнє начиння (праски, прядки, плетені непроникні посудини для води тощо), човни-довбанки. Особливий інтерес становить колекція фотографій другої половини ХІХ — початку ХХ ст. Серед них — фотопортрети з майстерні відомого українського фотографа польського походження Альфреда Федецького, автора першого німого фільму. відзнятого на території України. Концертна зала «Замку Радомисль» розрахована на 150 місць. В залі розташований великий камін зі скульптурою Архангела Михаїла — звідси й її дві інші назви. Висота склепінь сягає 6 метрів. Концертна зала Замку Радомисль — єдиний у світі зал із живим джерелом. Вода потрапляє до зали через тріщини в скельній породі. Трапезна Замку Радомисль — виконує також роль музейної експозиції. На її стінах розвішані точні копії старовинних західноєвропейських карт XV–XVIII століть, на котрих представлені землі України, Європи та Азії. Ландшафтний парк «Замку Радомисль» становить окремий природний комплекс, створений з урахуванням усіх сучасних екологічних вимог, з мінімальним втручанням людини в природне середовище. Його частиною є скелі і підземні гранітні породи, що виходять на поверхню. Їхній вік становить сотні тисяч років. На території парку було відкрито кілька підземних джерел. Вода з них визнана придатною для пиття. Переважна більшість дерев і квітів, що ростуть у парку, належать до рідкісних різновидів. Серед них — унікальні сорти ірису, виведені українським селекціонером і лікарем Ігорем Хорошем; рожеві та білі водяні лілії, англійські паркові троянди, магнолії, а також занесений до Червоної книги України водяний горіх — Trapa rossica. Територія парку, як і будівля Замку, прикрашена оригінальними скульптурами XVII–XIX століть. Скульптура виконана на замовлення і за ідеєю Ольги Богомолець українським скульптором Владиславом Волосенком. Вона зображує монаха, який, схиливши голову, пливе у човні; перед ним лежить розкрита книга, а в руці він тримає свічку, що горить вдень і вночі. Ріка символізує плинність часу, човен — людське життя, книга — знання і життєвий досвід попередніх поколінь, свічка — просвіту і служіння людям. Дорогу до замку в жовтні 2013 будували в радянському стилі - практично цілодобово в три зміни. Будівництвом дороги опікувався депутат ПР Віталій Журавський за сприянням тодішнього голови ВР України Володимира Рибака [1] - Budka W. Papiernictwo w Nowym Stawie і Radomyślu // Pzegląd Biblioteczny. — Rocz. 3. — Kraków, 1929. - Богомолець О. «Замок-музей Радомисль на Шляху Королів Via Regia». — Київ, 2013 - Енциклопедія українознавства. У 10-х т. / Гол. ред. Володимир Кубійович. — Париж; Нью-Йорк: Молоде Життя, 1954–1989. - Гладиш Л. А. Радомишль: ключі від міста. Нариси про історію міста. — Житомир, «Полісся», 2007 - Запаско Я., Мацюк О. Стасенко В. Початки українського друкарства — Львів, 2000. - Мацюк О. Історія українського паперу. — Київ, 1994. - Тимошенко Л. «Радомисль в історії Української церкви»// Людина і світ. — 1997. — No 2. — С. 6-11. - Радомисль" відзначає п'ятиріччя з дня початку реконструкції. - Реконструйований «Замок Радомисль» на Житомирщині може стати візиткою регіону


text: Критерій Ейзенштейна - , - для будь-якого і від 0 до n-1, - . Тоді многочлен є незвідним у полі раціональних чисел. Припустимо що: , де та многочлени ненульових степенів над . З леми Гауса випливає, що їх можна розглядати як многочлени над . Маємо: По умові , тому або або , але не те і інше разом оскільки . Нехай і . Всі коефіцієнти не можуть ділитися на , оскільки інакше б це було б вірно і для . Нехай — мінімальний індекс, для якого не ділиться на . Маємо: Оскільки і для всіх то , але це неможливо, оскільки по умові і . Теорема доведена. - Многочлен є незвідним в , з цього виходить неможливість вирішення задачі про подвоєння куба - Многочлен є незвідним в . Справді, якщо він звідний, то звідним є і многочлен , а оскільки всі його коефіцієнти, окрім першого є біноміальними, тобто діляться на , а останній коефіцієнт до того ж не ділиться на то згідно з критерієм Ейзенштейна він є незвідним всупереч припущенню. - Многочлен над є прикладом, що показує, що критерій Ейзенштейна є тільки достатньою, але не необхідною умовою. Дійсно, єдиний простий дільник вільного члена це , але 4 ділиться на — тому критерій Ейзенштейна тут не можна застосувати. З іншого боку, як многочлен 3 степеня без раціональних коренів, цей многочлен є незвідним. Нехай D — факторіальне кільце і — многочлен над D. Нехай P ⊆ D — простий ідеал, такий що: - ai ∈ P для i ≠ n, - an ∉ P, - a0 ∉ P2 (де P2 добуток ідеалу). Тоді f(x) є незвідним в F[x], де F — поле часток D. - Критерій Ейзенштейна на сайті PlanetMath.


text: Менеджмент ||Було запропоновано, щоб цю статтю або розділ було приєднано до Управління, але, можливо, це варто додатково обговорити. Пропозиція з лютого 2011.| Ме́неджмент (українською — управління) — це процес планування, організації, приведення в дію та контроль організації з метою досягнення координації людських і матеріальних ресурсів, необхідних для ефективного виконання завдань. Менеджмент пронизує всю організацію, торкається практично всіх сфер її діяльності. За своєю суттю термін «менеджмент» певною мірою можна вважати синонімом терміна «управління», але останнє значно ширше. З ґрунтовного Оксфордського словника англійської мови можна отримати такі тлумачення менеджменту: - спосіб, манера спілкування з людьми; - влада та мистецтво управління; - особливого роду вміння та адміністративні навички; - орган управління, адміністративна одиниця. Крім визначення, пропонованого Оксфордським словником, існують інші підходи до визначення терміну «менеджмент»: - менеджмент - це сукупність принципів, методів, засобів і форм управління виробництвом з метою підвищення його ефективності; - менеджмент - це наука про управління людськими відносинами; - менеджмент - це раціональний спосіб управління діловими організаціями; - менеджмент - це особлива галузь наукових знань і професійної спеціалізації управляючих-менеджерів, які складають адміністративний штат; - менеджмент - це вміння добиватись поставлених цілей, використовуючи працю та інтелект інших людей; - менеджмент - це функція, вид діяльності, що полягає в керівництві людьми в різнорідних організаціях; - менеджмент - це управління бізнесом, а бізнес є унікальною, винятковою справою у суспільстві. Менеджмент як наука виникла і розвивається в зв'язку з необхідністю пояснити, чому та в наслідок чого процвітають чи руйнуються організації. Науковці в області менеджменту шляхом випробувань та практики в області управління методом спроб та помилок відповідають на питання: Чим виявляється успіх організації?. Відповідь на це питання дозволяє відповісти на більш прагматичне питання: Що може зробити керівник для забезпечення успіху організації?. Організації складають основу світу менеджерів, саме в них спостерігаються процеси і стани, які є причиною існування менеджменту. Першочергова задача менеджменту полягає в створенні організаційної культури, творчого інноваційного клімату, які стимулюють працівників на нововведення. Зміст - Виробничий менеджмент (управління виробництвом) - це комплексна система забезпечення конкурентноздатності товару, що випускається на конкурентному ринку. Вона включає питання побудови виробничих і організаційних структур, вибору організаційно-правової форми управління виробництвом, збуту і фірмового обслуговування товару відповідно до попередніх стадій життєвого циклу. - Фінансовий менеджмент (управління фінансами) - це комплексна система стійкості, надійності і ефективності управління фінансами. Вона включає формування і планування фінансових показників з дотриманням наукових підходів і принципів менеджменту, балансу прибутків і витрат, показників ефективності використання ресурсів, рентабельності роботи і товарів. - Інноваційний менеджмент (управління розвитком і розробками) - це комплексна система управління інвестиціями, що вкладаються власниками в розвиток всіх видів інновацій. Вона включає побудову організаційних структур, вибір напрямів інновацій, оптимізацію інвестицій, різні аспекти управління персоналом. - Адміністративний менеджмент- це один з напрямків сучасного менеджменту, що вивчає адміністративно-розпорядчі форми управління.[1] Інші види менеджменту: - менеджмент зовнішньоеономічної діяльності; - менеджмент соціальної сфери; - банківський менеджмент; - податковий менеджмент; - бюджетний менеджмент; - організаційний менеджмент; - міжнародний менеджмент; - інформаційний менеджмент; - проектний менеджмент; - стратегічний менеджмент; - екологічний менеджмент; - енергетичний менеджмент; - фінансовий менеджмент; - менеджмент готельного бізнесу та інші. Складання плану завжди розглядається як початковий етап процесу управління. Воно означає, що хтось повинен вирішити: що, як, коли та ким має бути виконано. Керівництво організації повинно знайти відповіді на такі запитання: - Де ми знаходимося в цей час? (Оцінити слабкі та сильні сторони організації у сфері фінансів, маркетингу, виробництва, трудових ресурсів). - Куди ми хочемо рухатися? (Оцінити можливості та загрози в навколишньому середовищі: конкуренція, екологічні умови, постачання, якими повинні бути цілі та як їх досягти). - Як ми збираємося це зробити? Як тільки план складений, необхідно підготувати та забезпечити його виконання. Наприклад, якщо у вас є план побудови будинку, то організація його виконання передбачає, зокрема, підбір та розміщення відповідних робітників, придбання та доставку необхідних для будівництва матеріалів. Мотивація — це таке регулювання спонукаючих стимулів людини, при яких виникає бажання працювати так, щоб сприяти досягненню цілей організації. Серед німців існує таке прислів'я: «Хто виробляє, той не керує, хто керує, той не виробляє». Зробити роботу якісно чужими руками — завдання не з простих. Для цього необхідні: талант, знання та вміння. Останнім етапом процесу управління є здійснення контролю, тобто порівняння фактичних результатів із запланованими. Названі функції управління потребують прийняття рішень; для їх здійснення необхідна комунікація, тобто обмін інформацією, яка необхідна для прийняття правильного рішення. Згідно з основними положеннями теорії систем, будь-який об'єкт, явище чи процес можна розглядати як систему. Під системою розуміють сукупність взаємозв'язаних в одне ціле елементів. Елемент системи — це частина цілого, яка в процесі аналізу не підлягає поділу на складові. Отже, будь-яка система: - по-перше, складається з двох або більшої кількості елементів; - по-друге, кожний елемент системи має властиві лише йому якості; - по-третє, між елементами системи існують зв'язки, за допомогою яких вони впливають один на одного; - по-четверте, система не може існувати поза часом і простором. Система має часову сутність (її склад може бути визначений у кожний даний момент), а також свої межі та навколишнє середовище. Перша особливість організації чи підприємства як системи полягає в тому, що воно — відкрита система, яка може існувати лише за умови активної взаємодії з навколишнім середовищем. Воно вибирає із проміжного та загального зовнішнього середовища основні фактори виробництва і, перетворюючи їх на продукцію (товари, послуги, інформацію) та відходи, передає знов у зовнішнє середовище. Умовою життєздатності системи є корисний (вигідний) обмін між «входом» і «виходом». Інша особливість такої системи — її штучність. Ця система створена людиною заради її власних інтересів, передовсім спільної праці. Тому очевидною характеристикою будь-якого підприємства є поділ праці. Розрізняють дві форми поділу праці: горизонтальну та вертикальну. Перша — це поділ праці через поділ трудових операцій на окремі завдання. Результатом горизонтального поділу праці є формування підрозділів підприємства, які виконують певні частини загального трансформаційного процесу. Оскільки роботу на підприємстві поділено між підрозділами та окремими виконавцями, хтось має координувати їхні дії, щоб досягти загальної мети діяльності. Тому об'єктивно виникає потреба у відокремленні управлінської праці від виконавчої. Отже, необхідність управління зв'язана з процесами поділу праці на підприємстві. Для того, щоб організація досягла своєї мети, завдання повинні бути скоординовані шляхом вертикального поділу праці. Тому управління є істотно важливою діяльністю для організації. Однак у малих організаціях часто немає чітко виділеної групи керівників. Наприклад, у невеликій крамниці, яка є власністю двох партнерів, один може приймати рішення щодо постачання, виконуючи тим самим керівну функцію протягом тижня, а другий — протягом другого тижня. Вони обидва координують свої робочі графіки, щоб забезпечити крамниці години роботи. Але обидва партнери також виконують і некерівні функції, обслуговуючи покупців, розкладаючи товари на полицях. Ні один із партнерів не вважає другого господарем чи керівником. Хоча керівні функції не виділені чітко, основна функція — координування — виконується. Вертикальний поділ праці приводить до формування рівнів керівництва по вертикалі; деякі керівники витрачають час на координування праці інших керівників, які, в свою чергу, також координують працю інших керівників, доки, зрештою, ми не станемо на рівень керівників, які координують працю некерівного персоналу, тобто людей, які фізично виготовляють продукцію чи виконують послуги. Такий вертикальний поділ праці утворює рівні керівництва. Більшість організацій має три рівні керівництва: верхній, середній, нижній. Керівники кожного рівня виконують однакові функції. Різниця лише в тому, якого значення вони надають тій чи іншій функції. Керівники верхнього рівня приділяють плануванню та організації більше часу, ніж керівники нижчих рівнів. Керівники верхнього рівня середніх і великих організацій концентрують увагу на плануванні майбутнього, постановці мети, визначенні курсу дій, правил і процедур їх виконання. Вони відповідають за процвітання організації і тому повинні планувати, спрямовувати та контролювати її діяльність. Менеджер середнього рівня приділяє керівництву та контролю більше часу, ніж керівник верхнього рівня. Керівники середньої ланки очолюють відділення та відділи. Вони повинні так організувати їхню роботу, щоб цілі організації були досягнуті, а її політика проводилася в життя; повинні добирати та зберігати хороших працівників. Вони відповідають за керівництво повсякденною діяльністю своїх підрозділів. До середньої ланки керівників належать керівники цехів, складів, начальники ВТК та інші. Нижній рівень керівництва — це рівень посадових осіб, які безпосередньо керують роботою своїх підлеглих. Посади менеджерів нижньої ланки такі: майстер, бригадир, керівник групи, агент з питань постачання, експедитор. Менеджер нижнього рівня витрачає більшу частину свого часу на мотивацію та контроль підлеглих. На цьому рівні управління функції планування та організації менш важливі для менеджера, ніж функції контролю та мотивації. І все-таки більшість керівників виконує всі чотири функції управління. Слід зауважити, що ясно та чітко визначати кожний з трьох рівнів керівництва неможливо. Керування людьми, здійснюване менеджером, ґрунтується на ряді принципів: - підтримка в підлеглих почуття самоповаги. Спочатку потрібно похвалити підлеглого і тільки потім — давати вказівки щодо поліпшення роботи; - увага проблемам, а не особистостям; - активне використання методів підкріплення позитивних реакцій на бажані дії чи негативних — на небажані. На зміну поведінки людей реагувати потрібно відразу ж, тому що відстрочена реакція викликає зайву плутанину; - висування ясних вимог, підтримка постійного контакту з людьми, міцних зворотних зв'язків. Ґрунтуючись на цих принципах, менеджер повинний домагатися від підлеглих бажаних результатів: - наводити на думки тих, хто бідує лише в підказці; - давати поради тим, хто має потребу в тому, щоб їх постійно наставляли, консультували, спонукали до дій; - давати прямі вказівки, нагадувати про необхідність діяти некмітливим; - у категоричній формі наказувати, наполегливо вимагати виконання від тих, хто нехтує порадами, вказівками, рекомендаціями; - звільняти, якщо немає іншого засобу змусити людей підкорятися, і, навпаки, заохочувати за сумлінне виконання усіх вказівок керівника. Як і з ким працювати — багато в чому залежить від особливостей характеру людей, не тільки підлеглих, але і керівників. Цей момент менеджер обов'язково повинний враховувати. - Докладніше у статті Стиль керівництва Основні види стилів керівництва: Авторитарний стиль керівництва Авторитарний стиль роботи полягає у тому, що менеджер замикає всі зв ́язки на собі, а підлеглим надає мінімум інформації. Він суворо контролює дії підлеглих, часто вмішується в їхню роботу, вимагаючи чітко виконувати його вказівки, залишаючи для працівників тільки невелику можливість для прояву самостійності та ініціативи. Демократичний стиль керівництва На відміну від авторитарного, демократичний стиль керівництва передбачає широке залучення працівників колективу до розробки та прийняття рішень. Тут краще використовуються колективні форми обговорення, узгодження та контролю. Менеджер частину своїх повноважень делегує підлеглим. Вони одержують достатню інформацію, щоб мати уявлення про пер спективи роботи своєї організації. Демократичний стиль передбачає гнучке поєднання у процесі управління факторів і механізмів формальної і неформальної структур життєдіяльності колективу. Він створює оптимальні умови для ініціативи працівників і задоволеності своєю роботою, передбачає поважне відношення до підлеглих і турботу про їх потреби. Ліберальний стиль керівництва Ліберальний стиль керівництва іноді називають стилем невтручання або мінімального втручання менеджера у хід виконання завдання підлеглими. Менеджер виступає у даному випадку в ролі посередника при здійсненні контактів між працівниками, забезпечує підлеглих інформацією та матеріалами, необхідними для виконання завдання. Цей стиль характеризується відсутністю ініціативи, постійним чеканням вказівок керівництва, небажанням приймати на себе відповідальність за рішення та їх наслідки, коли вони не бажані. Стиль керівництва — це процес узгодження роботи своїх підлеглих. Успіх застосування того чи іншого стилю залежить від багатьох обставин: - змісту задачі і термінів її розв'язання; - особистості керівника; - особливостей колективу і виконавця; - специфіки «поточного моменту»; - інші фактори. Під стилем розуміється манера поведінки керівника стосовно підлеглих, що дозволяє вплинути на них і змусити робити те, що в цей час потрібно. Існують дві основні стильові шкали: - шкала влади, діапазон якої простирається від повної демократії до абсолютної автократії. Тут розглядається відношення керівника до своїх підлеглих як до суб'єктів управління; - шкала переваг, на якій відбивається відношення керівника до підлеглих як до об'єктів управління. - Глосарій з проектного менеджменту - Методологічні та актуальні статті з менеджменту - Кафедра менеджменту зовнішньоекономічної діяльності ДонДТУ ||Цю статтю потрібно вікіфікувати, щоб привести її вигляд до стандартів Вікіпедії. (березень 2010)|


text: Тішрі Тішрі (івр. תשרי) — перший місяць у єврейському цивільному та сьомий місяць у релігійному календарі. Тішрі завжди є повним місяцем і триває 30 днів. Місяць Тішрі починається по відношенню до григоріанського календаря приблизно у першій третині вересня та завершується відповідно на початку жовтня. Назва Тішрі походить від акадського слова tašrītu — «Початок», що вказує на його місце у календарі. Всі юдейські назви місяців походять від часів Вавилонського полону. У Танасі назва Тішрі не зустрічається, а 7 місяць позначається Етанім — 1Цар. 8:2. Тут очевидно позначення місяця ще з часів перед вавилонським полоном. Етанім позначає сильні потоки води, тобто коли наповнювались русла рік водою. Серед місяців року місяць Тішрі характеризується найбільшим числом свят. 1-2 тішрі відзначається одне з найважливіших свят у році — Рош Гашана — початок нового єврейського року. 10 тішрі настає самий священний день — Йом Кіпур («День очищення»). З 15 по 21 тішрі святкується Суккот («Свято Кучок»), 22 — Шміні Ацерет, 23 — Сімхат Тора. 30 тішрі є початком першим днем повні та нового місяця Хешвана.


text: Не знаєте чим себе зайняти, що подивитися, чим підняти собі і вашим оточуючим настрій, тоді ми запрошуємо вас на перегляд відео на video.online.ua. Тут ви з величезною легкістю знайдете те, що шукали, зможете переглянути кращі, рекомендовані та популярні ролики, а головне безкоштовно. Для зручного користування відеоролики розбиті по категоріях: тварини, кіно і ТБ, музика, мультики, подорожі, реклама, новини і багато інших. Переглянувши одне відео, ви зможете знайти дуже швидко подібне за допомогою тегів, а за допомогою пошуку знаходьте контент не тільки за назвою, а й за описом та ключовими словами. Також ви можете залишити свій коментарій, оцінити відео, скачати відеоролик, додати до себе на сторінку або ж у свій плейліст. Відео на video.online.ua оновлюється щодня. Новий відеоконтент ви можете побачити і на головній сторінці.


text: Пропозиція якісного житла в екскурсійна програма, нічне життя, пляжний відпочинок району Уітсандей, Whitsunday Terraces Resort є популярним вибором для ділових людей та туристів. До шумного центру міста всього 1. Km. Для туристів, які хотять прогулятися, Лікарі Ейрлі-Біч, Уітсандей Лікарська служба, Бозейвен пляж тільки деякі з визначних пам"яток, доступних для відвідування. В Whitsunday Terraces Resort, відмінний сервіс та чудові умови, щоб зробити ваш відпочинок незабутнім. Перебуваючи тут, гості мають можливість насолоджуватися конференц-зали , магазини, бар, екскурсії, бар біля басейну. всі номери оснащені всіма зручностями для забезпечення максимального комфорту. Готель пропонує багате розмаїття можливостей для відпочинку, таких як спа-центр, сад, масаж, відкритий басейн , поле для гольфу (у межах 3 км). Whitsunday Terraces Resort є ідеальним місцем для туристів, які шукають шарм, комфорт та зручність у Уітсандей.


text: Український народ своїм багатовіковим досвідом інтуїтивної педагогіки відібрав найефективніші засоби гармонійного виховання підростаючого покоління, чільне місце серед яких посідають народні рухливі ігри. Традиційно у навчально-виховному процесі початкової школи вони використовуються як засіб фізичного виховання. Проте розвивально-виховний потенціал українських рухливих народних ігор значно ширший. У культурологічних дослідженнях рухливі ігри визнані суттєвим елементом української національної культури. Аналіз народних рухливих ігор, поширених і сьогодні серед дітей молодшого шкільного віку, засвідчує, що свої корені вони мають у стародавніх фольклорних обрядах, церемоніях і ритуалах. Найчастіше вони спираються на фольклорні образи вовка, ведмедика, зайчика, котика, кози тощо, які є знаковими для української культури, традиційно відтворювались у різноманітних обрядах та ритуалах і нарешті перейшли до дитячих рухливих ігор. Прикладом може бути фольклорний образ вовка, що відтворюється в багатьох дитячих іграх. Так, відомою дитячою грою, побудованою на зазначеній ролі, є гра "У сірого вовка". Її грають на лузі, серед зелені. Порахують, хто вовк: На камені, На ломені, Вирвав травку, Положив на лавку, Хто видіон, Той пішов вон. Решта - "вівці". Вони розбігаються, рвуть травичку, приказуючи: Щиплю, щиплю травку Сірому вовку на лопатку! Кидають пучечки трави на "вовка" й тікають. А він їх ловить. Кого спіймає, той стає вовком. Образ вовка є поширеним у народних легендах, традиціях та ритуалах. Фольклористами доведено, що в архаїчному суспільстві визнання хлопчиків чоловіками у багатьох народів вважалося важливою подією онтогенетичного розвитку особистості та соціалізації молоді чоловічої статі. Хлопці в цей період залучалися до особливих обрядів - молодіжних ініціацій. Реконстрюючи ці обряди щодо слов'янських народів, В.Г. Балушок відзначає, що вони починалися ритуальним відокремленням хлопців від громади і відправкою їх в особливий табір, розташований у лісі. Це місце прирівнювалося до потойбічного світу. Пройшовши в "потойбіччі" ініціаційного табору різноманітні випробування, вони в подальшому "відроджувалися" як люди, але вже в новій якості - не як діти, а як дорослі. Випробування символічно пов'язувалося зі смертю. Вмираючи в своїй старій іпостасі, юнак у процесі ініціації "перероджувався" на вовка (рідше пса або ведмедя) і ставав членом "вовчого" або "ведмежого" союзу. За міфологією давніх слов'ян, вовк вшановувався як тотемний предок і родоначальник племені. З прийомом хлопців у члени "вовчого" (чи "ведмежого") союзу ініціація не закінчувалася, а починався її новий етап. Ставши воїнами - "вовками" ("псами", "ведмедями"), юнаки повинні були деякий час жити вдалині від поселень свого племені "звіриним" життям, тобто воюючи і грабуючи та доводячи в грабіжницьких та військових наскоках свої силу і мужність . Нападаючи на противника, воїни - "вовки" чи "ведмеді" справді уподоблювалися цим звірам, наслідуючи їх хижацьку поведінку. Допомагала перевтіленню одягнена в спеціальній обстановці звірина шкура, яка зумовлювала відповідну поведінку воїнів-ініціантів. Про людей-вовків (вовкулак) розповідається в багатьох міфологічних легендах. У східнослов'янських, а особливо українських легендах, вони нападають на домашню худобу, причому не лише в полі, а й у селі, часто залазячи в кошари, хліви та повітки. До завершальних ритуальних дій давньо-слов'янських ініціацій входило обрядове перековування "вовка" чи "ведмедя" на людину. Без сумніву, образи тварин в легендах, казках, ініціаціях та рухливих дитячих народних іграх споріднені, вони мають одні корені і тому рухливі ігри опосередковано прилучають підростаюче покоління до стародавньої української культури. На відміну від предметів культури матеріальної, які дійшли до нас завдяки археологічним розвідкам у їх стародавньому вигляді, рухливі ігри не зберігалися в первісному стані. Вони функціонували безперервно, передавалися з покоління в покоління в живій ігровій практиці, ставали улюбленими іграми все нових і нових поколінь. З часом все, що ставало нецікавим, незрозумілим для дітей, забувалося, а найбільш вдале лишалося. Удосконалення народних рухливих ігор відбувалося безперервним ланцюгом, що зв'язує глибоку давнину і наш час. Таким чином, рухливі народні ігри набувають великого значення для національно-культурного виховання підростаючого покоління.


text: Оповідач говорить, що завтра Новий рік і сорок років із дня його народження. Він хотів би зустріти це свято спокійно, з гідністю, як робіт це вже два роки поспіль. Раніше він теж зустрічав Новий рік у великій веселій і шумній компанії. Але тепер такого не хоче. Він послухає улюблену музику, почитає журнали, помилується квітами, що саме розквіті сили, може побути хоч дитиною, хоч героєм, головне — самим собою З товаришами по роботі в бюро, з друзями, знайомими він неї водиться чемно, навіть дружньо, але стримано, нікого не впускає у свою душу, та ніхто особливо й не прагне цього. Раптом служник приносить йому листа з далекого Порт-Артура Оповідач сумнівається, відкривати його чи ні, читати чи так прости вкинути у вогонь. Адже там, мабуть, скільки слів написано, а відомо ж, що досить одного, щоб убити людину чи на довгі літа зробити і і нещасливою. Все-таки відкрив. Це був лист від дівчини, з якою він колись зустрічався і про яку думав, що її вже давно й на світі немає. Вона жартівливо називала себе Сойкою, і в листі лежало засушене сойчине крило. Маня була дочкою лісника. Вони познайомилися в лісі, і його вразив її дивний мисливський одяг, її сміх, безжурна енергія, що так і випромінювалася з неї. Сойка питала в листі, чи пам'ятає він її сміх, їхні зустрічі під хатиною, те, як дивилася на них сойка з дерева, як вона почала ревнувати пташку до коханого, котрого та будила раніше за неї, як убила ту сойку з рушниці, а потім довго плакала. Вона зізнається, що грала з ним, але так, як кокетує квітка, розкриваючи ніжні пелюсточки й розливаючи навколо себе чарівні пахощі Він був спокійним, лінивим егоїстом, тому не втримав її коло себе. Одної ночі вона втекла з молодим практикантом Генрисем. Але гірко помилилася. Скромний хлопець виявився зовсім не тим, за кого себе видавав, а злодієм. І поїхали вони не до багатих родичів Генрися, а за кордон у вояж разом із бандою крадіїв. Коли Генрися заарештували, вона змушена була врятувати того, звабивши поліцмейстера. Тепер вона сидить у Порт-Артурі, де триває війна з японцями, біля тяжко пораненого чоловіка й чекає, коли стане вільною. Вона береже ту червону в білих цяточках сукню, в якій втекла, і хоче при-ати в ній до нього, аби лиш тільки його побачити, якщо він хоч краплину пам'ятає її та свої до неї почуття. Тільки багато пізніше дізналася, що її батька обікрали, забрали гроші зі скарбниці, він швидко після того помер, так і вважаючи її злодійкою. Генрися, цього нікчемного п'яничку-злодюжку, нібито впіймати знову, і він зник назавжди. А Маня дісталася їхньому ватажку, Зигмунду. Якось арештували й того. Вона залишилася вільною. Сіла в поїзд і поїхала. У дорозі познайомилася з інженером Володею, швидко з ним змовилась і поїхала за його призначенням до Сибіру. У глухомані Володі швидко все набридло, він почав пити й грати в карти, поки й програв її саму багатому золотопромисловцю Свєтлову, ласому до жінок. Навесні біля Красноярська на них напали якісь волоцюги і вбили Никанора Ферапонтовича, а її забрали. Це виявився той же Зигмунд. Але Маня дісталася іншому, їхньому ватажкові. Зигмунд навів роту солдатів, ватажка вбили, арештували й наводчика. Жінка дісталася капітану-справнику, і це було найтяжче, найстрашніше з того, що вона зазнала в житті. Капітан тримав її разом із законною дружиною І п'яний бив обох, не розбираючи. Нарешті Маня втекла від нього, хотіла утопитися, але натрапила на поїзд, яким їхали війська на війну з Китаєм. І поїхала з ними, їй було байдуже, куди і з ким. Тепер ось грають гармати, напевне, починається новий штурм. Але вона йде до моря, щоб передати листа китайцеві, і вірить, що Вони все-таки колись зустрінуться, якщо не на цьому світі, то на тому. Оповідач схаменувся близько дванадцятої. Оце так свято, проведене в сльозах! Мабуть, романтична дівчина повидумувала... Де вона тепер? Раптом дзвінок у передпокої. Івась говорить, що прийшла якась дама у вуалі й хоче бачитися з паном радником. Зняла хутро й сидить у легкій червоній сукні з білими цятками. Критика, коментарі до твору, пояснення (стисло) У новелі І. Франка "Сойчине крило" змальована жіноча доля в новітній інтерпретації. Героїня дуже помилилася у своєму виборі, і це призвело до тяжких моральних та фізичних страждань. Тому вона згадує своє перше чисте й незаплямоване кохання, хапаєть," за нього хоч у листі, як за рятівну соломину. Герой-адресат уособлює боротьбу між байдужим, відстороненим від людських пристрастям "естетом" і "живим чоловіком" з живими почуттями. Його настрої та світогляд змінюються разом із перипетіями в листі; перемагають добро й великодушність.


text: Хатшепсут та Сепшат у церемонії натягуваня шнура; блок з червоної капели в Карнаці (Нове Царство, 18 династія, бл. 1470 р. до н. е., Музей в Карнаці Сешат (жіночий рід від «Сеш», «писар») — богиня письма в єгипетській міфології. Вважалася дочкою або сестрою (рідше дружиною) бога мудрості Тота. Священною твариною Сешат вважалася пантера, тому богиня представлялася в шкурі цієї тварини, накинутій поверх сорочки. Над головою зображувалася семипромінна зірка. День народження Сешат святкувався в один день з днем народження Мафдет, тому ймовірно Сешат є її сестрою-близнюком. Часто Сешат виступала в іпостасі інших богинь — Мафдет, Тефнут, Нефтиди. Спочатку Сешат була локальною богинею Саіса, але потім її центром культу став Гермопіль. Богиня шанувалася як глава «будинку життя», тобто зібрання рукописів, архівів. Одна з її функцій — записувати на листі дерева «шед» (її фетиша) роки життя і правління фараона. Крім того, вона завідувала мистецтвом рахунку (військових трофеїв, полонених, дарів, данини), а також складанням будівельних планів, і виступала захисницею будівельних робіт.


text: Шосейний велосипед Шосе́йний велосипе́д — різновид велосипеда, придатний для поїздок на асфальтованому покритті. (За англомовною класифікацією, що охоплює широкий клас велосипедів для асфальтованих доріг — road bicycle, за більш вузькою класифікацією — racing bicycle). Дозволяє розвинути швидкість, більшу за швидкість популярних гірських велосипедів за рахунок вузького колеса та малої маси. В наш час[Джерело?] велосипед цього класу має максимально полегшену раму класичної «трикутної» (ромбовидної) форми з стальних, частіше алюмінієвих сплавів, легкі алюмінієві ободи коліс розміром 28 дюйм, та шини/камери діаметром 622 мм та шириною 11⁄4—13⁄4 дюйми. Запозичене у BMX-а прямо кермо; спортивна відкрита зубчата «коронка» перемикача швидкості задньої осі та перекидач на передній ведучій шестерні загальною формулою швидкостей 3 × 8 = 24 чи 3 × 9 = 27. Гальма: традиційні тросові (наприклад «V-Brakes»), чи гідравлічні дискові. Часто має підресорену передню вилку (з спіральним, гідравлічним чи газовим амортизатором), дуже рідко підресорену задню вилку. За радянських часів Харківський велозавод випускав у цьому класі велосипед моделі «Спутнік». Він знаходився за класом поміж шосейно-гоночним «Старт-шоссе» (за англійським класом racing bicycle, німецьким класом Rennrad) та шосейно-дорожним «Турист» (за англійським класом touring bicycle, німецьким класом Trekking-bike); за своєю конструкцією та якістю матеріалів ближче до другого. |Ця стаття не містить посилань на джерела. (жовтень 2010)|


text: Практикум по обработке тканей Фасони платя За "Фасони платя" октябрь 2011 Є жінки, які носять тільки цей фасон трусиків, для пошиття яких вимагається мінімальна кількість тканини. ... Нове. Осінньо-зимова колекція весільних плать від Віри Вонг. В салоні Попелюшка Вам розкажуть про різні фасони суконь,порадять саме такий фасон сукні, який підкреслить ... Насправді, салон непоганий!! Хоч плать не так і багато, можна щось вибрати!!!! весыльны плаття свадебное платье купить продам весільне плаття моделі плать вечырны плаття випускны плаття свадебные платья прически фасони плаття весыльны плаття фото свадебный платье. Фурда (нічого не варті) фокстроти і танґ півоброти, Бу вальс тільку бавить мене. Спусти трохи з тону, набери фасону І гуляй крутитисі. Но что-то тут нечисто, Мне в нашем швейном ателье За месяц платят триста... ... королю, Чи: «Ганьба!!!..» - (бо вже інші часи) Шкіру легко тут можна знайти, Є фасони на різні смаки. Традиційно вже склалося так, що дитячі святкові сукні в салоні "Леді Л" представлено фасонами корсетного плану. Тобто, в кожне плаття закладено мінімум 3 найближчих розміри (наприклад 116 Против "Фасони платя" Що ж скажемо, платя з відкритою спиною - не для нас? Не обов'язково! Сьогодні модельєри пропонують різноманітність фасонів, що дає можливість підібрати свій «вдалий» варіант, підкресливши Знаходити свої правильні фасони і забарвлення одягу в магазинах буде легко і не утомливо. ... - Консультація юриста. - Статистика заробітної плати. - Телефоні коди України. 19 декабря 2011 Chto za firma? Ya toje xochu,ishu sebe shubku! Podskajite,qde kachestvenniye i fasoni krasiviye????? 30 декабря 2011 пальто с мехом. платя. польто2011 женские кожаные куртки 2011. ... Зимние сапоги женские модные в 2012г fasoni platiev. За Против


text: Біла райдуга Бі́ла ра́йдуга (тума́нна ра́йдуга) — широка біла райдуга на небосхилі, зумовлена розсіянням світла в дуже дрібних крапельках (радіусом близько 25 μ). Внутрішня сторона білої райдуги трохи забарвлена у фіолетовий колір, зовнішня — в оранжевий. Біла веселка відрізняється від звичайної (яка утворюється на великих краплях води) завдяки тому, що при маленькому розмірі крапель сильно проявляються хвильові властивості світла. На таких краплях відвувається сильна дифракція світла. Це призводить до того, що кожна кольорова дуга розмивається і накладається на дуги інших кольорів, у результаті веселка стає широка і слабко забарвлена. Іноді білою райдугою невірно називають місячну райдугу. - Українська радянська енциклопедія. В 12-ти томах / За ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К.: Гол. редакція УРЕ, 1974-1985. - Біла райдуга на сайті Atmospheric Optics: фотографії, моделювання і пояснення утворення.


text: Конвенціоналізм Конвенціоналі́зм — напрямок у філософії науки, основна засада якого полягає в твердженні, що наукові знання є тільки певними домовленостями, конвенціями між науковцями. Засновником конвенціоналізму був Анрі Пуанкаре. Побудова неевклідових геометрій привела Пуанкаре до думки, що визначення того, яка із геометрій відповідає дійсності неможливе. Початок 20-го століття був також переломним для фізики - на зміну класичній фізиці почали приходити нові ідеї. Саме в цих умовах виникли сумніви в можливості правильного відтворення дійсності науковими теоріями, що й стало причиною виникнення конвенціоналізму. За Пуанкаре основні положення науки не є апріорними, а радше аксіоматичними, а основним критерієм істини виступає несуперечливість. Наукову теорію можна будувати, виходячи з будь-якої довільної системи аксіом. - Причепій Є.М., Черній А.М., Чекаль Л.А. Філософія. — третє, стереотипне. — Київ: Академвидав, 2009. — ISBN 978-966-8226-85-4. |Це незавершена стаття з філософії. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Концертштюк Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії. Концертштюк (нім. Konzertstück) — одночастинний концерт для соліста (солістів) та оркестра; розгорнутий сольний твір, розрахований на концертне виконання. Визначальним для цього жанру є ситуація концертного виконання. - Концертштюк для чотирьох валторн і оркестру (Роберт Шуман) - Концертштюк для кларнету з оркестром (Карл Марія фон Вебер) - Концертштюк для фортепіано з оркестром (Карл Марія фон Вебер) - Концертштюк для валторни з оркестром (Карл Марія фон Вебер) - Назайкінскій Є. В. Стиль и жанр в музыке. – М.: Владос, 2003. – 248 с. |Це незавершена стаття про музику. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.