text: Друзі (телесеріал) |Друзі Friends |Телеканал(и)||NBC| |Жанр||Комедія ситуацій| |Тривалість серії||22 хвилини| |Ідея||Марта Кауффман Девід Крейн |У головних ролях||Дженніфер Еністон Кортні-Кокс Аркет Ліза Марія Діана Кудроу Меттью Стівен Леблан Метью Перрі Девід Швіммер |Відкриваюча музика||"I'll be there for You", "The Rembrandts"| |Країна-виробник||США| |Мова оригіналу||англійська мова| |На екранах||22 вересня 1994 – 6 травня 2004| |Кількість серій||236 (Список епізодів серіалу «Друзі»)| |Офіційний сайт| |Профіль у базі IMDb| |Резюме на TV.com| «Друзі» (англ. Friends) — популярний американський ситком, про групу з шести друзів, що живуть у Нью-Йорку. З 1994 по 2004 було знято 236 серій (епізодів), які демонструвалися на телеканалі NBC. Серіал із великим успіхом демонструвався в різних країнах світу, і за свої 10 сезонів на телебаченні дістав величезну кількість нагород (Emmy і «Золотий глобус»)[1]. Серіал «Друзі» був спродюсований компанією «Брайт/Кауффман/Крейн продакшенс» (англ. Bright/Kauffman/Crane Productions) спільно зі студією Warner Bros. Television, прем'єрні покази транслювалися американським телеканалом NBC (з 22 вересня 1994 по 6 травня 2004). Фінальний епізод серіалу зайняв четверте місце в рейтингу останніх епізодів телесеріалів — у прем'єрному ефірі його бачили 52,5 мільйона чоловік[2]. Зміст Створена Девідом Крейном і Мартою Кауффман, ця ансамблева комедія стала найпопулярнішою новою комедією ситуацій сезону 1994–1995 років, займаючи 8 місце в рейтингу Нельсона. Герої — шестеро молодих людей, що живуть у Нью-Йорку (в основному на Мангеттені) і зустрічаються в улюбленому кафе — «Central Perk». Серіал розповідає про життя шести друзів: розпещену «татусеву доньку» Рейчел Грін (Дженніфер Еністон), чистюлю-кухаря Моніку Геллер (Кортні Кокс), офісного працівника Чендлера Бінга (Меттью Перрі), схибленого на сексі і їжі, нетямущого актора Джої Тріббіані (Метт Леблан), розлученого палеонтолога Роса Геллера (Девід Швіммер), масажистки-хіпі та співачки Фібі Буффе (Ліза Кудроу). Довкола цієї міцної компанії будується нескінченна кількість різних історій: у друзів трапляються романи, вони сваряться і миряться. Але молодь не може бути до кінця серйозною, тож друзі не пропускають нагоди пожартувати, а чуття гумору у них відмінне. На початку серіалу Рейчел кидає свого нареченого просто біля весільного вівтаря і переїжджає до своєї шкільної подруги Моніки, з якою вони не бачилися багато років. Вони мешкають у квартирі навпроти квартири Чендлера і Джої. Ця четвірка дружить із братом Моніки, Росом (який зовсім нещодавно розлучився зі своєю дружиною, що стала лесбіянкою) і з Фібі — дівчиною без певної професії, колишньою сусідкою Моніки. Основна дія серіалу розгортається у квартирах Моніки, Чендлера і в кав'ярні «Central Perk» (укр. «Центральна Кав'ярня»). Залишивши свого нареченого, Рейчел вирішує розпочати самостійне життя і відмовитися від батькових грошей. Почавши працювати офіціанткою в кав'ярні, вона робить кар'єру у світі моди — проходить шлях від молодшого асистента начальника відділу закупівель в універмазі «Блумінгдейлс» (англ. en:Bloomingdale's) до начальника відділу мерчандайзингу в компанії «Ральф Лорен». Моніка протягом перших кількох сезонів відчуває труднощі в кар'єрі, але все ж таки досягає успіху, стаючи згодом шеф-кухарем престижного ресторану. Чендлер, спершу працюючи співробітником відділу статистики, відкриває себе в рекламному бізнесі. Джої з перемінним успіхом знімається в різних телесеріалах і рекламі, грає в театрі і кіно, а вершиною його кар'єри стає роль доктора Дрейка Раморе в популярному серіалі «Дні нашого життя». Палеонтолог Рос працює спочатку співробітником музею, а пізніше — викладачем в університеті. Фібі заробляє, працюючи масажисткою, а також виконуючи дивні пісні з власного репертуару під гітару. Основною сюжетною лінією серіалу є романтичні стосунки Роса і Рейчел[3], які постійно то сходяться, то знову розлучаються. Рос закоханий у Рейчел ще зі школи, але вона тривалий час не звертає на нього уваги. Їхні стосунки змінюються від пристрасної та ніжної любові до неприязні. Випадково Рейчел вагітніє від Роса та народжує доньку Емму. І лише в самому кінці серіалу пара приймає рішення більше ніколи не розлучатися. Починаючи з четвертого сезону з'являється важлива сюжетна лінія стосунків Чендлера і Моніки. Решта друзів перебувають у пошуку супутників життя. До кінця серіалу Чендлер і Моніка одружуються, Фібі також виходить заміж і вільним залишається тільки Джої. У більшості епізодів є три невеликі, приблизно рівнозначні, сюжетні лінії всередині епізоду. Загальний сюжет серіалу розвивається поступово — одночасно з логічно завершеним сюжетом конкретної серії[4]. - Рейчел — донька заможних батьків, ніколи не працювала і жила на гроші тата. Вона має двох сестер — Еммі і Джил. У Рейчел був наречений, але вона кинула його і втекла з весілля, а потім оселилася у Моніки. Вони були найкращими подругами в середній школі. Тоді у Рейчел був величезний ніс, який незабаром довелося вкоротити. Життя у великому місті спочатку здавалося їй досить важким, тим паче, що їй довелося шукати роботу, чого вона раніше ніколи не робила. Спершу Рейчел працювала офіціанткою в «Central Perk», але незабаром почала кар'єру в моді. Перша така робота була невдалою — вона знову подавала каву для боса. Пізніше вона влаштувалася працювати в Bloomingdales. У Рейчел шалено закоханий Рос, але спочатку вона не звертала на нього уваги. У Рейчел чимало залицяльників (на превелике розчарування Роса). Та врешті-решт, Рейчел і Рос розуміють, що створені одне для одного. Пізніше їхні стосунки дають тріщину через надмірну зайнятість Рейчел і ревнощі Роса. Проте, стосунки між ними не закінчуються, вони продовжують любити одне одного, хоча деколи й не хочуть у цьому зізнаватися. У восьмому сезоні вона народжує від нього дитину — Емму. - Моніка — сестра Роса та шкільна подруга Рейчел. Ця красива, струнка і приваблива жінка була дуже товстою в підлітковому віці. У дитинстві її навіть відправляли у «табір для товстунів». Моніка працює кухарем і просто «схиблена» на чистоті і порядку, що є предметом великої кількості жартів на її адресу. У Моніки дуже сильно розвинений дух змагань і вона прагне у всьому бути першою і найкращою. Не зважаючи на свою привабливість, Моніка довго не може знайти свою любов і дуже переймається через це, оскільки з дитинства мріє про заміжжя і дітей. У неї доволі довго тривають серйозні стосунки з Річардом — лікарем-офтальмологом, товаришем її батька і дуже цікавою людиною. Він був старший за неї на 21 рік, але вона вирішує з ним розлучитися, коли дізнається, що Річард не хоче більше заводити дітей, оскільки у нього вже є діти від першого шлюбу. Ще у неї був невдалий роман із мультимільйонером Пітом Беккером. Та він припинився, бо той забажав стати учасником боїв без правил. Несподівано Моніка знаходить своє щастя зі своїм другом Чендлером. Вони півроку приховують свої стосунки від друзів, але все таємне стає явним. Моніка з Чендлером вирішують жити разом і, в результаті, виходить за нього заміж. - Велику частину часу Фібі Буфе літає поміж хмар. Фібі рано почала самостійне життя, після того, як її мати наклала на себе руки. Їй довелося якийсь час жити на вулиці, що, поза сумнівом, відбилося на її поведінці. Вона знайшла своє покликання в аромотерапії. Фібі працює масажисткою і співає в кав'ярні пісні власного авторства. Фібі вегетаріанка. У неї своєрідне мислення і поведінка. Вона вірить, що іноді здатна читати думки людей або відчувати присутність померлих друзів чи рідних. Упродовж майже всього серіалу вона мешкає у своєї бабусі. У неї є сестра-близнючка, Урсула Памела Буфе, але вони майже не спілкуються. Фібі також стає сурогатною матір'ю для дітей свого брата Френка та його дружини Еліс. Велика частина сюжетів про Фібі присвячена її складним сімейним взаєминам. У деяких серіях присутні прозорі натяки на бісексуальність Фібі. - Джозеф Френсіс Трібіані — людина-дитина. Не зважаючи на те, що він здається цілком дорослим, привабливим чоловіком, у душі він дуже наївний. Джої виріс у сім'ї італійських іммігрантів. У нього сім сестер і він дуже ревно про них піклується. Джої мешкає разом зі своїм другом Чендлером, колишнім однокурсником Роса. Їхня квартира розташована просто навпроти квартири Моніки — сестри Роса. Таке географічне положення сприяє тому, що Джої, завжди охочий чогось перехопити, проводить багато часу на кухні у Моніки. Джої ніколи не ділиться їжею. Хоча Джої і не надто розумний і освічений, він підкуповує своєю добротою і наївністю. Джої — актор-початківець, мріє зробити кар'єру в кіно. Його кумир — Аль Пачіно. Поки що Джої дістаються досить дивні ролі, наприклад — Піноккіо в дитячому фільмі або Зігмунда Фрейда в мюзиклі. Одного разу йому довелося дублювати одну з частин тіла самого Аль Пачіно, утім, цю «роль» він провалив. Врешті-решт, Джої отримав невелику роль лікаря Дрейка Раморе в мильній опері «Дні нашого життя», але незабаром за сценарієм був «убитий». Джої не вирізняється великим інтелектом, він вважає себе чарівним і дуже сексуальним. Він не схильний до тривалих стосунків із жінками, досить часто змінює подружок. Його коронна фраза - "Як життя?". А ще Джої закохався у Рейчел, коли вона була вагітна від Роса. Метт Леблан вигадав цей поворот сюжету сам, аби пожвавити хід серіалу в останніх сезонах. - Чендлер Мюрієль Бінг — сусід з квартири Джої, друг і колишній однокурсник Роса. У Чендлера не складаються стосунки з дівчатами. Він не любить «день Подяки», оскільки саме цього дня, будучи 9 літнім хлопчиком він дізнався, що його батьки розлучаються. І воно б не біда, та батько зраджував матері з дворецьким і в результаті перевтілився в жінку і став солістом в шоу геїв у Лас-Вегасі. Чендлер постійно жартує і особливо сильно, коли починає нервувати — це щось подібне до захисної реакції. Чендлер зустрічався з дуже незвичайною персоною — Дженіс, особливістю якої є бридкий голос і постійне повторювання фрази «О — боже — мій!». Чендлер дуже боїться серйозних стосунків, бо його неабияк травмувала історія власних батьків. Чендлер достатньо успішно просувається вгору кар'єрною драбиною, хоча друзі ніяк не можуть запам'ятати де ж він працює і чим займається. У кінці четвертого сезону на другому весіллі Роса, Чендлер завів роман із Монікою. У них зав'язуються дуже зворушливі і серйозні стосунки і вони з Монікою наважуються взяти шлюб. Наприкінці серіалу Чендлер і Моніка усиновлюють двох дітей і переселяються за місто, щоб ростити їх там. - Рос Геллер — брат Моніки, друг і колишній однокурсник Чендлера. Рос палеонтолог і має ступінь доктора, працює у музеї. Його любов до динозаврів є причиною численних насмішок. Рос не дуже балакучий, і до того ж сором'язливий. Він першим із друзів одружується, але раптом дізнається, що його дружина Керол — лесбіянка. Вони розходяться, але незабаром колишня дружина повідомляє, що чекає від нього дитину. Керол і її подруга вважають, що Рос повинен брати участь у вихованні сина, попри те, що він і нова «дружина» Керол — Сьюзен, терпіти одне одного не можуть. Все це стає для нього серйозним випробуванням, але в його житті з'являється Рейчел — подруга його сестри Моніки, в яку він закоханий з 9 класу. Рейчел не відповідала йому взаємністю. Врешті-решт, Рос і Рейчел все ж таки стали зустрічатися. Та незабаром розійшлися і стали просто друзями. Протягом усього серіалу Рос і Рейчел не можуть повністю забути одне про одного. Під час подорожі до Лас-Вегаса вони навіть одружуються, але наступного дня, протверезівши розуміють, що накоїли і розлучаються. Під час весілля Моніки і Чендлера, з'ясовується, що Рейчел вагітна від Роса, і згодом у них народжується донька Емма, яку вони вирішують виховувати разом, але не поновлювати своїх стосунків. В останній серії ситкому, Рос і Рейчел все ж таки знову розуміють, що кохають одне одного і залишаються разом. - Джек Ге́ллер (Еліот Гулд) — батько Моніки та Роса. - Джу́ді Ге́ллер (Крістіна Піклз) — мама Моніки та Роса, дружина Джека Геллера. - Ке́рол Ві́ллік (Джейн Сібет) — перша дружина Роса Геллера, з якою він познайомився ще в коледжі. Вони прожили разом вісім років, але потім розійшлися через те, що Керол стала лесбіянкою. Виховує сина Бена спільно з Росом та своєю подругою, а згодом і законною дружиною Сьюзен. - Га́нтер (Джеймс Майкл Тайлер) — менеджер «Центральної кав'ярні», таємно закоханий у Рейчел. Ніхто з героїв не знає його прізвища. - Дже́ніс (Меггі Уілер) — дивакувата дівчина, з якою зустрічався Чендлер. Він декілька разів розходився з нею, проте згодом вони поновлювали свої стосунки. - Доктор Річард Берк (Том Селлек) — окуліст передпенсійного віку, друг Джека Ге́ллера, в якого закохалася Моніка. - Майк Ханіган (Пол Радд) — хлопець (з кінця 9-го сезону) та чоловік Фібі на кінець 10-го сезону. 1993 року продюсери Девід Крейн, Марта Кауфман і Кевін Брайт об'єдналися в одній фірмі, яка продовжила співпрацю з телевізійним відділенням імперії Warner Bros. — Warner Bros. Television[5]. Крейн і Кауфман навчалися в Університеті Бранделс у Волтхені, штат Массачусетс, а пізніше спільно працювали вже близько 16 років, мали авторитет, і їхні роботи були помічені телевізійними критиками. Серіал «Dream On» (en) уже четвертий сезон ішов на каналі HBO. Робота йшла за класичною для американського телебачення схемою розподілу праці. Ідея та попередній сценарій готуються продюсерами, зазвичай це незалежна компанія. Серіал на своїй виробничій базі знімає компанія, яка спеціалізується на цьому процесі (production company) — Warner Bros. Television і потім продає права на нього телевізійним мережам, наприклад, NBC. Сам процес продажу прав на прем'єрні і післяпрем'єрні покази серіалу має досить складну структуру і називається «синдикація». На початку року Крейн і Кауфман перебували в певній творчій кризі[6]. У 1993 році їх ситком «Сімейний альбом» («Family Album») після шести пілотних серій був закритий на каналі CBS з причини низького рейтингу[7]. Поряд з іншими авторами, у сезон, коли телевізійні канали готують сітку мовлення на наступну осінь, вони почали роботу над матеріалами трьох нових телепрограм для каналів NBC і ABC[8]. Близько ста продюсерських команд представили на розгляд відбіркової комісії production-компаній свої проекти[7]. Серед цих розробок серіалів у грудні 1993 року керівництву Warner Brothers Television також було презентовано семисторінковий макет ситкому з робочою назвою «Кафе Безсоння» («Insomnia Cafe»)[6][8]. Головні герої проекту — молоді мешканці («двадцять з лишком») Нью-Йорка, які щойно закінчили коледж, шукають своє місце у житті і регулярно зустрічаються в маленькому кафе[8]. Ідею було попередньо схвалено і прийнято в роботу, вона саме потрапила на благодатний ґрунт. Керівництво компанії в цей час шукало новинки для пожвавлення ефіру, де переважали класичні сімейні серіали, такі як «Cheers» (en), час яких підходив до останнього сезону[9]. Девід і Марта сіли за сценарій пілотної серії, робоча назва постановки змінилася на «Друзі як ми» («Friends Like Us»). У березні попередній варіант сценарію пілотної серії був готовий, і назва змінилася на «Шестеро одинаків» («Six of One»). Загалом продюсери витратили близько шести місяців на розробку персонажів [11]. Хоча сценарій не був готовий, керівництво каналу NBC, тільки ознайомившись із попередніми матеріалами, одразу повідомило авторам про готовність зняти пілотну серію. Це свідчило про високу зацікавленість у постановці — зазвичай кабельний канал чекає на кінцевий сценарій [12]. Новий ситком, як планувалося, мав зайняти місце в четвер увечері, у тижневій сезонній сітці мовлення. Уже тоді було вирішено, що він транслюватиметься о 20:30 між двома «хітами» NBC — серіалами «Сайнфелд» і «Шаленію від тебе» («Mad About You»). Далеко не кожній передачі так усміхалася фортуна — сусіди мали забезпечити вдалий старт новачкові [10]. Передбачалося, що цільова аудиторія серіалу — «молоді-дорослі» (young-adults) городяни, і тексти торкнуться цікавої для них теми. Улітку 1994 року почалася підготовка до зйомок нового серіалу, і назва остаточно визначена як «Друзі» [8]. Творці «Друзів», Марта Кауффман і Девід Крейн, також були друзями, оскільки вони разом закінчили Університет Бранделс у Волтхені, штат Массачусетс. Здобувши вищу освіту, вони переїхали до Нью-Йорка і працювали над бродвейським мюзиклом. Під час створення «Друзів» Кауффман і Крейн познайомилися з Кевіном Брайтом. Після зустрічі з директорами кінокомпанії Warner Bros, телебачення запланувало три нові проекти комедії на осінь 1994 року. Два проекти не пройшли, але телекомпанія NBC зареєструвала показ серіалу під назвою «Друзі як ми» («Friends Like Us»). Щойно ідея почала втілюватися в життя, постало завдання знайти підходящих акторів і акторок. Директор з кастингу, Еллі Каннер і три творці (Кауффман, Крейн, Брайт) наполегливо працювали над пошуком потрібних акторів. Моніка, Рейчел, Фібі, Рос, Джої, Чендлер — для кожної цієї ролі, група творців провела близько ста прослуховувань, але шукала спеціальні якості, які приведуть шоу до піку популярності. Роль Моніки Геллер отримала Кортні Кокс (англ. Courteney Cox Arquette), єдине відоме ім'я в титрах, які були пізніше зібрані. Вона була добре відома завдяки ролі подруги Майкла Дж. Фокса у фільмі «Зв'язки Сімейства». Вона також знімалася в серіалі «Неприємність із Ларрі» (англ. The Trouble with Larry) і фільмі Ейс Вентура: Розшук домашніх тварин(англ.) із Джимом Керрі Спочатку Кокс було призначено на роль Рейчел, але вона переконала творців, що вона надто невротична, аби бути Рейчел і більше підходить для ролі Моніки. І вони погодилися. Зрештою роль Рейчел Грін отримала Дженіфер Аністон (англ. Jennifer Aniston). В експериментальному епізоді, де Рейчел вривається у Центральну Кав'ярню у весільній сукні і вигукує, що вона втекла зі свого весілля і кинула свого нареченого Баррі, кожен глядач закохався в неї. Творці зрозуміли, що Дженніфер це точний образ свавільної, зіпсованої, але все ж таки привабливої Рейчел. Ліза Кудроу (англ. Lisa Kudrow), виконавиця ролі Фібі Буффе, було обрано рано на кастингу. Кудроу також грала офіціантку Урсулу в «Божевільний про Вас» і продовжувала грати цю роль протягом перших декількох тижнів «Друзів». Кудроу отримала премію Еммі за найкращу актрису. Роль Джої Трібіані отримав Метт Леблан (англ. Matt LeBlanc). Для телеглядачів, обличчя Леблана було добре знайоме, та мало хто знав його ім'я. Він грав в «Одруженому з додатковим доходом і дітьми, Вершина Купи». Згодом шоу було перероблено і перейменовано у «Вінні і Бобі». Він виявився ідеальним для ролі Джої, актора, що бореться. Роль найкращого друга Джої, Чендлера Бінга, отримав Метью Перрі (англ. Matthew Perry). Більшість ситуацій, в які опинявся Чендлер, траплялися в житті з самим Метью Перрі. Роль Роса Геллера дісталася Девіду Швіммеру (англ. David Shwimmer). Рос має науковий ступінь з палеонтології, працює у музеї. Граючи сором'язливого хлопця, Рос одразу ж став ідолом багатьох глядачок. Також, він і героїня Дженіфер Аністон (Рейчел і Рос) стали частою темою розмов щодо солодких парочок на телебаченні. Швіммер заробив премію «Еммі», як найкращий актор. Шестеро молодих людей, що знімають затишну квартиру в найвеселішому богемному районі Нью-Йорка — «Вест Вілледж», завоювали загальну любов спочатку у Сполучених Штатах, а потім і за їхніми межами. Їхні жарти стають культовими, шанувальники наслідують їх у всьому — манера одягатися, стрижки, улюблені фрази. Веселі і привабливі герої «Друзів» — прості американські хлопці та дівчата. Легковажна Рейчел, красуня Моніка, відома своїми невдалими романами, веселий Чендлер, сентиментальна Фібі, красень Джої, що мріє стати відомим актором, добродушний інтелектуал Рос. Вони закохуються, шукають роботу, сваряться, одружуються, розлучаються, їм весь час бракує грошей. Пригоди «прекрасної шістки» продовжуються, на декого з них чекають великі зміни в особистому житті. Історія комедійного серіалу «Друзі» — поза сумнівом, одна з найпопулярніших. Починаючи від 1996 року актори отримували гонорар у сто тисяч доларів за серію. А до кінця серіалу кожен із шести акторів, що грає одного з друзів, заробляв по 1 000 000 доларів за серію. Вартість показу 30-секундного рекламного ролика під час фінальних серій досягала 2 000 000 доларів США. Завершальну серію було випущено на DVD вже через 5 днів після прем'єри на телебаченні. Серіал зробив значний внесок і в поп-культуру. Діалоги персонажів порівнюють із діалогами з фільмів Вуді Аллена. Багато жартів стали цитувати (наприклад, коронна фраза Джої Тріббіані, якою він починав знайомство з черговою дівчиною, — «How you doin?» (буквально перекладається : «Як життя?») — зараз іноді жартома говорять одне одному при зустрічі. Нервова фраза Моніки «I know» («Я знаю!»), звичайно, була вигадана не нею, але, коли її вимовляють, мимоволі копіюють її інтонацію. Крім того, зачіска Рейчел стала популярною серед багатьох жінок. І, звичайно, назва і герої серіалу «Друзі» стали брендом, який широко використовується для розповсюдження фірмової продукції. "П'ятого вересня 1994 року о восьмій годині вечора на каналі NBC вперше в ефір вийшов телесеріал «Друзі». Через місяць і досі кожен новий епізод «Друзів» збирає в середньому 26 мільйонів глядачів. У «Друзях» знімалися Джулія Робертс, Робін Вільямс, Жан Клод Ван Дам, Брук Шилдс, Хелен Хант, Брюс Уілліс, Бред Пітт, Алек Болдуїн. Майки, кепки, сорочки, медальйони з портретами героїв. Роман виконавця головної ролі Дженніфер Еністон з Бредом Піттом. Перші рядки в рейтингах «найелегантніша актриса на телебаченні», «найкрасивіші люди року». Комп'ютерна гра за мотивами «Друзів». Тематичні вечірки з прогляданням чергової серії, тостами за героїв у фіналі. Рейчел, Моніка, Фібі, Джої, Чендлер і Рос. Ці імена знають телеглядачі всього світу. Жоден комедійний серіал не користувався такою популярністю. Рейтинги «Друзів» досягали подекуди космічних висот. 1994 року, коли «Друзів» почали показувати на американському каналі NBC, ні продюсери, ні тоді маловідомі молоді актори не могли навіть уявити, що їхні герої стануть улюбленцями мільйонів глядачів, а вони самі — мегазірками з величезними гонорарами, вигідними контрактами і постійними пропозиціями брати участь у найбільших кінопроектах. Про них пишуть газети і журнали, згадки в яких удостоюються тільки ті, хто перебуває на самій вершині слави. Незабаром після закінчення показу «Друзів» на екрани вийшов телесеріал «Джої» (англ. Joey). Його прем'єра відбулася на каналі NBC 9 вересня 2004 року. Головний герой цього серіалу — персонаж «Друзів» Джої Трібіані — переїжджає до Лос-Анджелеса, щоб продовжити свою акторську кар'єру. Усього було знято два сезони «Джої» (46 серій). 7 березня 2006 NBC припинило показ серіалу у зв'язку з низькими рейтингами. Одразу після закінчення прем'єрної трансляції «Друзів» 2004 року у ЗМІ почала з'являтися інформація про можливе продовження у формі повнометражного фільму або серіалів[2]. Повідомлення про те, що NBC планує зйомки нового серіалу «It's a Guy Thing» за участі персонажів «Друзів» — Джої, Чендлера і Роса — не підтвердилося[10]. 27 вересня 2009 англійський таблоїд «News of the World», посилаючись на слова Джеймса Майкла Тайлера (виконавець ролі Гантера), повідомив про те, що фільм «Друзі» повинен вийти до літа 2011 року[11], однак уже наступного дня ці чутки було спростовано представниками Дженніфер Еністон, Кортні Кокс і Лізи Кудроу. У січні 2010 року Кокс і Кудроу заявили у своєму інтерв'ю «Associated Press», що від моменту закінчення телесеріалу до них не надходили пропозиції від представників Девіда Крейна і Марти Кауфман щодо їхньої участі у зйомках повнометражної версії «Друзів»[12]. З осені 2009 року Девід Крейн на замовлення телеканалу Showtime спільно з BBC займається зйомками серіалу «Епізоди» за участю Метта Леблана (він грає в ньому самого себе). Перший сезон серіалу вийшов на екрани в січні 2011 року[13]. - «Friends» series awards (англ.). Internet Movie Database - Телевизионные «Друзья» объединятся в полнометражном фильме (рос.), Лента.ru - Tara Ariano. Why I will miss «Friends» (англ.) MSNBC (May 3, 2004). - Elizabeth Kolbert. The Conception and Delivery of a Sitcom: Everyone's a Critic (англ.), New York Times (May 9, 1994). - Behind the scenes (англ.) - Matt Lauer. «Friends» creators share show's beginnings (англ.). MSNBC (May 5, 2004) - Elizabeth Kolbert. A Sitcom Is Born: Only Time Will Tell The Road To Prime Time: Last of four articles on the creation of a television series(англ.). New York Times (May 23, 1994). - Marta Kauffman Biography Birthday(англ.). tv.yahoo.com. - Tom Jicha. They leave as they began: With a buzz(англ.). Baltimore Sun (May 2, 2004). - Jonathan Toomey. «Friends» gets new life (англ.), Huffington Post (Jan 22nd 2006). - Daily Mail Reporter. Friends reunited: Stars of hit TV sitcom to make movie version(англ.), Daily Mail (27th September 2009). - Oli Simpson. «Friends» stars dismiss movie rumours (англ.), (September 28 2009). - Matt LeBlanc to star in David Crane and Jeffrey Klarik's Episodes (англ.), BBC (01.10.2009).


source: fineweb

text: Київське "Динамо" та донецький "Шахтар" не направлятимуть своїх представників на зустріч російських та українських футбольних клубів, щодо створення Об'єднаного чемпіонату з футболу. "З директором "Об'єднаного чемпіонату" Валерієм Газзаєвим ми дійсно днями зустрічалися, - підтвердив "Спорт-Експресу" президент киян Ігор Суркіс, повідомляє Інтерфакс-Україна. "Нас пов'язують досить теплі відносини, тому бачимося ми часто й з абсолютно різних приводів. Ця бесіда вийшла короткою - ні я, ні Валерій Георгійович особливо і не мали часу. Динамівську позицію я висловив твердо: переговори у зв'язку з проведенням спільного чемпіонату можна буде розпочати лише у тому разі, якщо ідею підтримають усі клуби української прем'єр-ліги". "Наша позиція відома давно і залишається незмінною: допоки українські клуби у рамках свого професійного об'єднання не вироблять спільної точки зору на цей турнір, "Шахтар" нікуди не поїде і нічого обговорювати не має наміру", - сказав генеральний секретар клубу Олександр Черкасов. Услід за київським "Динамо", "Шахтарем" та "Дніпром" не поїдуть на зустріч російських та українських футбольних клубів до Москви "Металіст", "Чорноморець", донецький "Металург", "Зоря", "Ворскла" і "Таврія", повідомляє "ТСН. Про спорт". Як повідомив виданню в понеділок генеральний директор "Металіста" Сергій Волик: "Можу абсолютно точно сказати, що наш клуб не планує брати участь у цьому задумі. У Москві представників "Металіста" не буде". Як відомо, 18 лютого в Москві відбуваєьться чергове засідання автономної некомерційної організації "Об'єднаний чемпіонат з футболу", на яке запрошено керівників 16 клубів російської прем'єр-ліги та 16 клубів української прем'єр-ліги. Про створення автономної некомерційної організації (АНО) "Об'єднаний чемпіонат" було оголошено наприкінці грудня. Її директором став Валерій Газзаєв. Голова ВАТ "Газпром" Олексій Міллер вважає реальним провести перший об'єднаний чемпіонат з футболу вже в 2014 році. "Ми вважаємо абсолютно реальним проведення об'єднаного чемпіонату з футболу з осені 2014 до весну 2015 року. Але якщо узгодження трошки затягнуться, то з осені 2015 року до весни 2016", - сказав Міллер в понеділок у Москві


text: Хюррем запитала Ібрагіма про те, яку аферу той знову затіяв? Чому він привів цю жінку? На це Ібрагім відповів, що саме Хюррем відправила цю прекрасну дівчину вбити Мустафу. Однак Хюррем не здається, оскільки немає прямих доказів її причетності. Вийшовши від Ібрагіма, він наказує Сюмбюлю усунути Гюлізар до ранку, інакше їм не минути лиха. Сюмбюль за допомогою біжить до Рустема, який запевняє його, що жінка не доживе до ранку. Вночі хтось в масці пробрався в палац Ібрагіма, жорстоко вбивши по шляху охоронців. Цей хтось прорвався в підземеллі, в якому повинна була сидіти Гюлізар, однак камера виявилася порожньою. Хюррем з дітьми та Султаном трапезують денним постом. Тут увійшов Сюмбюль і сказав Хюррем, що у нього з Рустемом не вийшло знайти Гюлізар. В цей же час жінку ведуть на допит. Вона бачить свою маму по шляху в супроводі Рустема, який дає зрозуміти дівчині, щоб вона мовчала, оскільки в іншому випадку вб'ють її мати. Ібрагім попросив Султана прийняти його негайно з важливого питання. Він доповів про недавній замах на Мустафу, після чого привів Гюлізар. У люті Султан наказав дівчині признатися в тому, кому вона служить. Однак вона згадує про свою матір, придумала історію про неіснуючу Бехран-ефенді. Султан в люті, чому Ібрагім не шукає ефенді. Але Ібрагім виправдовується тим, що раніше дівчина говорила, що вона слухала Хюррем, а Гюлізар сказала йому: «Ви хотіли це почути, Ви ж самі наказали мені так сказати!». І тільки промовивши ці слова, дівчина вибросідась з тераси. Далі Султан сказав Ібрагімові, що в день, коли його близькі друзі стануть ворогами і ненавіснікамі, це буде справа тільки їхніх рук. Міхрімах зустрілася з Ташлиджали. Та говорить їй, що це остання їх зустріч, оскільки Валіде все знає. Ібрагім, розмовляючи з Матракчі не сумнівається, що це Хюррем винна в тому, що Гюлізар раптово змінила свої свідчення. Тут увійшов Рустем і доповів, що він готовий поїхати в провінцію. Ібрагім вирішив розпитати Рустема про його роках дитинства. Батько Рустема був знатним погоничем свиней, завдяки чому Ібрагім всілякими шляхами намагається познущатися над ріднею Рустема. Але від відповів, що його, на відміну від деяких, не привезли пов'язаним в Стамбул, а він сам сюди прийшов, виключно зі своєї волі. У Манісі в палаці Махідевран випадково зауважує, що у коханого сина Мустафи почався жар. Вона терміново викликати лікаря, однак він не бачить нічого страшного і небезпечного у виниклому спеці. Махідевран суворо попереджає Фіден, щоб вона вела себе достойно матері, інакше вона буде змушена вжити досить суворі заходи. У палаці в Ібрагіма під час іфтара Султан пригадав, що Ібрагім раніше «намагався очорнити» Хюррем. Потім Сулейман запитав, чи готове все до прибуття Шах Султан, на що Хюррем відповів, що все пройде по самому вищому розряду. Однак Хатідже перечить, що Шах Султан стане жити в неї. Далі, Діана доповіла Мустафі, що Сулейману стало ще гірше. В черговий візит доктора встановлюється страшний діагноз - віспа. Султан згадує, як нещодавно Ібрагім утішно хвалився перед статуями. Саме в цей час Хатідже приставала до нього, натякаючи, що над його династії згущуються чорні хмари. Хюррем в іншій кімнаті в черговий раз пропонує дружбу Ібрагіму, оскільки немає нікому користі від їх війни. Ібрагім в черговий раз відхиляє її пропозицію. Мустафа починає підозрювати, що його сина заразили спеціально. Звичайно ж, всі підозри знову падають на бідну Хюррем. Вона продовжує знайомство з дружинами чиновників. Крім того, одна з них подарувала їй Коран, який мав дорогоцінну обкладинку. Хюррем наполягла на тому, щоб цей подарунок негайно передали Ібрагіму.


text: Лекції - Етика1.doc (4 стор.)Оригінал ТЕМА 5. Вищих моральних цінностей Лекція 5. Вищі моральні цінності Основні поняття: цінність; вищі моральні цінності; фаталізм; волюнтаризм; моральна свобода; «свобода від ...»; «свобода для ...»; ситуація морального вибору; моральний конфлікт; мотив; стимул; намір; рішення; діяння; наслідки; оцінка; самооцінка; вчинок; іманентна традиція; трансцендентна традиція; гедонізм; евдемонізм; утилітаризм; соціологізм; релігійні вчення; філософські вчення; щастя. Цінність - це поняття, яке виражає значимість, яку щось має для нас. Всі поняття моралі мають ціннісний аспект. Вищі моральні цінності - Сенс життя, свобода, щастя - представляють ідеї, що організують моральний світ особистості в цілому і надають регулятивний вплив на її поведінку. Тому кожен індивід повинен визначитися в них самостійно, адже проблеми ці носять особистісний, навіть інтимний характер. Тут неможливо давати конкретні поради і рецепти, тому ми змалюємо тільки можливі способи міркувань про природу вищих моральних цінностей. Свобода як моральна цінність Свобода як проблема Питання про свободу - «прокляте питання» філософської та етичної думки. Незважаючи на те, що свобода являє собою безперечну цінність людського існування, її теоретичне обгрунтування представляє значну складність. Крім того, для моральності свобода представляє практичну проблему. Адже без свободи неможливі моральні вчинки, оскільки вони за визначенням вчиняються за вільним вибором особистості. Однак якщо свобода в особистості є, це передбачає можливість вільного вибору зла. Виходить, що і відсутність, і наявність свободи в якомусь сенсі згубні для моралі. Теоретична завдання полягає в тому, щоб з'єднати свободу і мораль. У філософсько-етичної думки існує дві крайніх точки зору на проблему свободи: 1. Фаталізм, згідно якого все в світі має однозначні причини і наслідки, а тому людські вчинки зумовлені силами, які перебувають поза нашою владою (Богом, роком, фізичними закономірностями і т.д.). Керуючись фаталістично уявленнями, неважко прийти до аморальному поводженню: раз від мене нічого не залежить, то можна поступати, як завгодно; у всіх моїх мерзотах винен не я, вони запрограмовані ззовні моєї душі. 2. Волюнтаризм (від слова «воля»), згідно з яким людина абсолютно вільний у моральних рішеннях і повинен надходити, виходячи лише з своєї сутності, своїх переконань і бажань. Керуючись подібними переконаннями, людина також закономірно приходить до аморальному поводженню під гаслом «що хочу, те роблю». Етика прагне дозволити одвічну антиномію свободи та необхідності, визначаючи моральну свободу як діалектична єдність моральної необхідності та суб'єктивної добровільності вчинків. Моральна свобода - це мотивоване особистими цінностями виконання морально належного. Завдання етики полягає в тому, щоб показати, що справжня свобода є саме всередині моралі. Таким чином, вибір добра веде до моральної свободи, вибір же зла веде до аморальної свободи. У будь-якому випадку, вибір зла - результат несвободи людини. Під зовнішнім тиском або під дією власних пристрастей людина нехтує моральними міркуваннями заради інших цінностей. Здійснюючи аморальні діяння (що здаються вільними), людина найчастіше виявляється пов'язаним їх наслідками. Те, що починалося з власної волі, триває вже з волі обставин. Тому етика постійно попереджає про те, що вибір зла - це шлях до моральної несвободі, тупиковий шлях. Сходинки моральної свободи Перша ступінь моральної свободи - "свобода від ...», «Негативна» свобода - передбачає звільнення від зовнішньої залежності. Зазвичай зовнішня моральна залежність - це залежність від авторитету батьків, думки групи однолітків, тиску громадських моральних стереотипів. Становящаяся особистість (зазвичай в підлітковому віці) обов'язково прагне заявити свою вільну волю «робити те, що мені хочеться». Те, чого нам хочеться, розташоване в основному в повсякденному шарі життя, це об'єкти, до яких людини тягне. Слідування своїм схильностям суть реалізація пасивної життєвої установки, «плавання за течією» своєї психіки. Якщо уважно розглянути, чого нам хочеться, то виявляється: банальність наших бажань (поїсти - поспати), низовина наших бажань («вільне життя» зводиться до пияцтва і розпусти), дурість наших бажань (у казках про «три бажання» жодному героєві не вдавалося згадати що-небудь варте). Нарешті виявляється, що найголовніші бажання при такому підході не тільки не задовольняються, але навіть не виявляються. Другий ступінь моральної свободи - "свобода для ...», позитивна свобода - передбачає усвідомлення того, навіщо тобі моральна свобода, для чого ти будеш її використовувати. Це наявність свободи робити те, чого по суті я хочу. Таке діяння передбачає активне впровадження в світ своєї моральної установки, а відповідно припускає наявність такої установки у людини. Позитивна свобода означає наявність у особистості здатності будувати життя не всупереч, а завдяки моральним закономірностям, здатності організувати своє життя по своїй моралі, тобто слідувати своїй совісті, берегти свою гідність, прагнути до свого ідеалу, виконувати свій обов'язок. Оскільки інтерпретації цих понять різноманітні, то цей загальний рецепт здійснюється індивідуально. Якщо «свобода від ...» - це, найчастіше, свобода без моралі, то «свобода для ...» - це свобода всередині моралі. При цьому мораль переживається індивідом не як догматичні окови, але як сфера особистої творчості. Моральна свобода дозволяє йому «тут-і-зараз» реалізувати себе в конкретному виді добра. Цій свободі перешкоджає тільки внутрішня обмеженість, нездатність і небажання працювати над собою, над розвитком свого морального світу. Ситуація морального вибору Способом реалізації моральної свободи є моральний вибір особистості. Це вибір не лише між варіантами поведінки, але, що набагато важливіше, між цінностями, втіленими в різних варіантах: між чесним і безчесним, чеснотою і пороком, а в кінцевому підсумку - між добром і злом. Однак можливі і складніші варіанти вибору між різними моральними цінностями: обов'язком і совістю, честю і гідністю. Розглянемо основні види ситуацій морального вибору. I. Вибір між моральним і аморальним поведінкою, який в звичайній ситуації людина завжди здійснює на користь моральності. Однак під тиском обставин (при загрозі життю самої людини, загрозу його близьким, при наявності великої матеріальної зацікавленості) особистість може «зламатися» і вибрати зло. Питання в тому, яке саме тиск і якої сили спокуса людина здатна подолати в ім'я своєї моралі. Якщо особистість поважає свої моральні принципи, то межа її міцності буває дивно високим. II. Вибір між різними видами моральної поведінки: вибір між обов'язком і схильностями традиційно тлумачився етикою на користь боргу, бо схильності зазвичай ведуть життя людини «під ухил». Однак під маскою схильності може ховатися якийсь борг. Наприклад, коли батьки хочуть, щоб їх син обрав певну професію, а він прагне до іншого, то синівський обов'язок наказує послух батькам. Між тим, існує і такий борг особистості як не заривати свої таланти в землю, а реалізувати їх на користь суспільству; вибір між своїми інтересами і чужими інтересами в класичній етиці трактувався як вибір між аморальним егоїзмом і моральним альтруїзмом. Між тим, в число інтересів особистості входять і моральні її інтереси, які не слід ігнорувати на догоду чужим корисливих або честолюбним прагненням; вибір між особистими переконаннями і громадською думкою більш проблематичний. Зазвичай совість особистості вважається найголовнішою інстанцією у вирішенні моральних колізій. Однак совість конкретного індивіда може бути ледачою, та й індивід не володіти достатнім особистісним розвитком, тому що коректує силу громадської думки не слід скидати з рахунків при визначенні, наскільки моральним виявився той чи інший вибір; вибір між різними видами обов'язків особистості. Так, може стикатися борг вдячності по відношенню до людини, яка зробила нам добро, і борг принциповості, згідно з яким необхідно засудити поведінку цієї людини, якщо воно відхилилося від моральних критеріїв. У жінки її громадянський обов'язок може входити в протиріччя з материнськими обов'язками по захисту своєї дитини. Сукупність моральних обов'язків людини не вибудувана за логічним критеріям «заборони на протиріччя», тому моральний вибір найчастіше виявляється складним і навіть болісним актом. Гостра ситуація морального вибору називається моральним конфліктом. Він виникає в душі особистості, коли при реалізації однієї моральної цінності руйнується інша, не менш для неї дорога. При вирішенні морального конфлікту рекомендується слідувати принципом "найменшого зла», тобто з двох недостатньо моральних дій вибрати найменш кепське. Добрим такий вчинок, звичайно, не є, але стає виходом із ситуації. Розвинена особистість при цьому відчуває моральну незадоволеність і почасти провину за неминуче недосконалість свого рішення. Структура морального вчинку Протиріччя моральної свободи проявляються в структурі вчинку, який складається з наступного набору елементів: мотив - намір - цілі та засоби - рішення - діяння - наслідки - оцінка (самооцінка). Вчинок починається з мотиву, внутрішньо усвідомленого спонукання до дії. На рівні мотиву людина і вирішує ті внутрішні протиріччя вибору, про які йшла мова вище. Мотив дає смислове обгрунтування того, що станеться. Мотив настільки важливий, що часто вважається визначальним елементом вчинку. Те, які спонукання рухали мною, які цінності були обрані, і визначає сенс діяння. На відміну від мотиву стимул - це зовнішній фактор, що впливає на поведінку. Мотив плавно перетікає в намір - бажання зробити дію для досягнення якоїсь моральної мети. Мотив освячує зміст намірів, робить їх добрими або злочинними. Якщо мотивація розгортається у свідомості як міркування, то намір - це установка, спрямованість свідомості на те, щоб перевести духовні задуми в життя. Продумувати, як саме ти збираєшся втілити свої наміри, дуже важливо, інакше результат не співпаде з очікуваним. («Хотіли, як краще, а виходило, як завжди».) Наміри і наслідки часто не збігаються з моральному змістом, ось чому всякий вчинок - це ризик. Людина часто помиляється в тому, що добре, а що насправді погано, а тому навіть найкращі наміри часом приводять до плачевних результатів. «Добрими намірами вимощена дорога в пекло», - свідчить біблійна мудрість. Щоб скласти чітке уявлення про наміри, треба не тільки поставити перед собою мету, але і вибрати засоби для її досягнення. Мета вчинку може бути конкретною і практичною: вступити до вузу, скопати грядку, написати листа, - в моральному плані ж важливо, щоб ця мета була морально позитивною. Шляхетна мета надихає нас на значні справи, але коли ми починаємо роздумувати, яким би способом її досягти, то часто виникає проблема: якими засобами домогтися бажаного? Зрозуміло, що кошти повинні бути ефективними, проте, в прагненні домогтися свого будь-якими методами здається, що хороша мета виправдовує будь-які засоби. Але якщо дорога до справедливості пролягла через насильство і зрада, навряд чи наступила справедливість когось влаштує. І яке право міркувати про справедливість мають люди, здатні на низькі і аморальні вчинки? От і виявляється, що не можна «спочатку» красти й обманювати, а «потім» на отримані гроші допомагати людям. Ніякого «потім» не настає, мета, досягнута неправими засобами, виявляється неправий метою. Рішення - акт волі, що дозволяє перейти від моральних намірів до дій, рішучість дозволяє нам подолати як самих себе, так і обставини для затвердження моральних цінностей в дійсності. В екстремальній ситуації (на пожежі, в розвідці, при звільненні заручників) наміри у всіх очевидно моральні: досягти мети при мінімумі жертв. Успіх такого підприємства залежить від здатності учасників приймати швидкі і певні рішення. У ненапряженной ж ситуації етика рекомендує перед ухваленням рішення детально розглянути варіанти поведінки, щоб врахувати різні моральні інтереси учасників. Недарма народна мудрість радить: «сім разів відміряй». Отже, прийнявши рішення, ми наводимо задум у виконання, здійснюємо діяння (Моральне діяння може бути як дією, так і бездіяльністю) і дивимося на наслідки. Приходить черга оцінки та самооцінки події. Оскільки вчинок - це цілісний акт, то він оцінюється в єдності всіх своїх елементів: наміри порівнюються з наслідками, перевіряється моральна чистота мотивів, адекватність обраних засобів. Зрозуміло, що якщо благородні мотиви людини переросли в прекрасні результати, то така поведінка гідно захоплення. Оскільки вся попередня підготовка до вчинку розгортається у свідомості особистості, зовнішня оцінка її діянь утруднена. Громадська думка схильна оцінювати наслідки і може тільки припускати мотивацію, яка за ними стоїть. Самооцінка вчинку не менш важлива для внутрішнього життя, ніж похвали або осуду інших, внутрішній голос оцінить не тільки дії, а й тебе самого. Кінцева самооцінка стає підставою для подальшої діяльності, її досвід включається в мотиви наступного вчинку. Сенс життя як моральна цінність Проблема сенсу життя породжена особливим характером людського буття - це індивідуальне буття-до-смерті. Усвідомлення своєї кінцівки спонукає людину задуматися про сенс настільки швидкоплинного існування, під час якого не вдається досягти навіть матеріальних цілей, не кажучи вже про духовні. Втрата сенсу в житті знецінює всю моральну діяльність людини, тому «боротьба за сенс» - одне з головних завдань етики. Вирішення проблеми сенсу життя починається з відповіді на питання: чи володіє земна людське життя самостійною цінністю? В історії етичних навчань склалися дві традиції, що відповідають на поставлене питання діаметрально протилежно. Іманентна традиція передбачає, що земне життя має цінністю, у всякому разі, деякі її боку вельми привабливі. Завдання особистості полягає в тому, щоб активно використовувати відпущений термін для прилучення до цих морально цінним аспектів дійсності. Іманентна традиція вважає, що сенс життя - в самому житті, в її реальних проявах. Слід тільки визначити, які саме прояви життя надають їй моральну цінність: гедонізм виходить з того, що сенс життя полягає в задоволеннях, в насолоді життям (школа Кіренаїкою). Однак етика давно зафіксувала минущий характер насолод, а також руйнівний вплив задоволень на особистості, зосередитися виключно на них; евдемонізм побудований на ідеї про те, що сенс життя полягає в досягненні щастя, яке мислиться як реалізація найважливіших розумних цілей людини (Арістотель, Фейєрбах). Неважко, однак, показати, що сенс життя не зводиться до її цілям, як завгодно значимим. Навпаки, це цілі, які обираються нами в житті, мають бути наділені глуздом з якогось морального джерела; утилітаризм грунтується на тому, що сенс життя полягає в отриманні користі (егоїстичний варіант) або принесенні користі (альтруїстичний варіант). Таких поглядів дотримувалися англійські утилітаристи XVIII століття (Бентам, Мілль). Між тим, при розгляді антиномій моралі була відзначена нетотожність «морального» і «корисного». Навіть альтруїстичне «служіння людям» може виявитися позбавленим справжнього сенсу. Отже, соціологізм орієнтований на те, що сенс життя полягає в успішній діяльності в суспільстві (К.Маркс, «теорія розумного егоїзму»). Це може бути як реалізація своїх моральних установок в даній суспільній системі, так і революційне перетворення соціуму в ім'я «кращої моралі». Проблема полягає в тому, що мораль не тільки соціальне, але і духовне явище, моральний сенс життя не може черпати лише з її соціальної складової. іманентна традиція дає оптимістичну орієнтацію повсякденному житті. Однак вона зводить у ранг смисложиттєвих якісь приватні цінності. При практичній реалізації такої установки можна прийти до висновку про відносність усіх цінностей, і, в кінцевому рахунку, про безглуздість життя. Трансцендентна традиція передбачає, що земне життя не має самостійної цінністю, так як вона завжди недосконала, несправедливо влаштоване, непридатна для реалізації істинних цінностей. Для особистості земне існування є випробувальним або підготовчим періодом по відношенню до справжнього життя. Передбачається, що сенс надається житті якоїсь цінністю, що знаходиться за межами цього життя (трансцендентної цінністю). Дана традиція реалізується в двох основних варіантах: Отже, релігійні вчення базуються на тому, що сенс надається житті Богом. Якщо Творець усього сущого передбачив зміст кожного елемента створеного ним світу, то завдання особистості - усвідомити своє божественне призначення, що і додасть її існуванню абсолютний сенс. Осягнення цього сенсу можливо завдяки вірі; філософські вчення інтерпретують трансцендентний сенс життя як виникає з ідеального закону, за яким розвивається все буття. У ролі такого закону може виступати карма (в буддизмі як етико-філософському вченні), дао (в даосизмі), «світ ідей» у Платона або «абсолютна ідея» у Гегеля. Пізнати закон, за згодою з яким життя стає осмисленою, можливо за допомогою розуму. трансцендентна традиція дозволяє надати сенс самому незначного існуванню. Навіть якщо повсякденне життя людини позбавлена задоволень, щастя, користі і соціальних успіхів, вона може отримувати виправдання «у вищому сенсі». Однак, при трансцендентному підході виникають труднощі, пов'язані з тим, що твердження про існування об'єктивного сенсу життя і абсолютної життєвої цінності погано узгоджується з людською свободою. При практичній реалізації можна зневіритися в тому, що між трансцендентними цінностями і земним існуванням є зв'язок, і прийти до висновку про безглуздість життя. Наведені міркування показують, що проблема сенсу життя породжує чергову моральну антиномію. З одного боку, сенс повинен бути присутнім безпосередньо в земному існуванні, з іншого боку, сенс життя не може зводитися тільки до сенсу повсякденності. Щастя як моральна цінність Природа щастя суперечлива, тому його практичне досягнення наштовхується на суттєві перешкоди, а роздуми про нього утворюють ряди антиномій: 1. З одного боку, щастя є наслідком морального способу життя. Сам творець етики, Арістотель, вважав, що її мета - навчити людину, як стати щасливим завдяки чесноті. Цим покладається, що тільки хороший людина може бути щасливою. З іншого боку, спостереження показують, що щастя не залежить від моральних заслуг індивіда і розподіляється по примсі фортуни. Відомо, що на частку дуже хороших людей випадає і багато страждань. 2. З одного боку, щастя залежить від розуму. Оскільки людина - істота розумна, то і людське щастя - це наслідок розумного життя, а інтелектуальні досягнення є необхідним компонентом щастя. З іншого боку, щастя - це ірраціональне стан, якому надлишок розуму тільки шкодить. «Щасливі тільки дурні» - говорить народне прислів'я. 3. З одного боку, щастя - це придбання відсутнього в житті, його треба «шукати», «добути» активними зусиллями. З іншого боку, щастя - це відсутність утрат, свобода від страждань, насолоду тим, що маєш. 4. З одного боку, щастя - це підсумок життя. Стародавні греки навіть вважали, що про те, чи була людина щасливим, можна судити тільки після його смерті. Щастя є задоволеність життям в цілому. З іншого боку, щастя - це момент життя, актуальне переживання щасливого «миті», в швидкоплинності якого ми переконуємося на власному досвіді. Але без цих швидкоплинних станів навряд чи можна оцінити у фіналі життя як щасливу. 5. З одного боку, щастя припускає якесь об'єктивний стан речей, що становить наше щастя. З іншого боку, щастя - це суб'єктивне переживання, без якого передумови не стають дійсним щастям. Однак і суб'єктивна ейфорія сама по собі навряд чи є ознакою справжнього щастя, щастя припускає наявність деяких об'єктивних причин його випробовувати. 6. З одного боку, уявлення про щастя диктуються соціальним середовищем. Товариство пропонує індивіду якісь набори цінностей, знайшовши які він повинен бути щасливим. У традиційній моральності для щастя потрібно побудувати дім, посадити дерево і виростити сина, який продовжить традицію. В радянської моралі для щастя необхідно було взяти участь в революційних, бойових і трудових перемогах свого народу. У споживчому товаристві щастя асоціюється з рахунком у швейцарському банку, віллою на Канарських островах і автомобілем останньої моделі. З іншого боку, у кожної людини своє неповторне щастя, настільки індивідуальне по конфігурації, що його ніхто не може «дати» або «відняти». Етика зазвичай акцентує увагу на цьому, складно організованому аспекті щастя, спонукає людину шукати внутрішні духовні його джерела. Умови щастя прості, але важко досяжні в соціальній практиці. По-перше, оптимальне задоволення матеріальних потреб здавна вважалося умовою щасливого життя. Наявність матеріального благополуччя, певна комфортність існування для більшості людей вельми значущі і являють передумову позитивної оцінки життя. Бідність, тяжка праця з видобутку хліба насущного, що обмежує духовні запити і можливості їх реалізації, найчастіше сприймаються як детермінанти нещастя. В історії культури оформляється і інше відношення до сфери матеріального буття, представлене принципом аскетизму. Аскетизм наказує самозречення від зовнішніх благ, придушення чуттєвих потреб заради досягнення більш важливих, духовних цілей. Осмислення аскетичної традиції дозволило визначити роль матеріальних благ у житті людини як засобу для досягнення благ духовних. Тому-то умовою щастя є не максимальне, а оптимальне задоволення матеріальних потреб, де оптимум, швидше, ближче до аскетизму, ніж до розкоші. По-друге, щастя пов'язане із самореалізацією особистості, розкриттям її внутрішніх потенцій, духовного багатства. Способом такого саморозкриття є спілкування, дружба, любов, творчість. Незважаючи на самоочевидну цінність цих проявів особистості, знайти справжню любов, справжню дружбу, конструктивне творчість, змістовне спілкування не так просто. Досягнення цього аспекту щастя припускає активну роботу над собою, зате і якість досягнутого щастя, його міцність непорівнянна з чисто матеріальної задоволеністю. Вивчення вищих моральних цінностей повинно сприяти власним роздумам читача над поставленими проблемами. ПИТАННЯ ДО ЗАЛІКУ Особливості, основні поняття і школи в етиці Стародавньої Індії. Особливості, основні поняття і школи в етиці Стародавнього Китаю. Особливості та основні представники давньогрецької етики (Сократ, сократические школи, Платон, Арістотель). Євангельська моральна доктрина. Етика Августина Блаженного. Основні проблеми в етиці Нового часу. Теорія моралі І. Канта. К.Маркс і соціологізм в етиці. Ірраціоналізм в етиці XIX століття: А.Шопенгауер. Ірраціоналізм в етиці XIX століття: Ф. Ніцше. Етичні ідеї ХХ століття: екзистенціалізм. Етичні ідеї ХХ століття: етика ненасильства. Соціальна регуляція при родовому ладі: звичай і мораль. Традиційна моральність і її принципи. Звичаї середньовіччя. Буржуазна мораль. Мораль радянського суспільства. Властивості моралі. Антиномії в моралі. Структура моралі. Функції моралі. Поняття моральної свободи: «свобода від ...» і «свобода для ...». Концепції смислу життя в етиці. Антиномії щастя. ЛІТЕРАТУРА Авторський курс лекцій. Гусейнов А.А., Апресян Р.Г. Етика. - М., 1998. Гусейнов А.А., Іррлітц Г. Коротка історія етики. - М., 1987. Зеленкова І.Л. Основи етики. - Мн., 2001. Зеленкова І.Л. Етика. - Мн., 2003. Зеленкова І.Л. Етика: тексти, коментарі, ілюстрації. - Мн., 2001. Зеленкова І.Л., Бєляєва Є.В. Етика. Навчальний посібник. - Мн., 2001. Золотухіна-Аболина Е.Н. Сучасна етика. - М., 2000. Історія етичних навчань. - М., 2003. Кондрашов В.А. Етика. Чічіна Е.А. Естетика. - Ростов-на-Дону, 1998. Мішаткіна Т.В. Етика. Практикум. - Мн., 2003. Основи етичних знань. - СПб., 1998. Прикладна етика. Під. ред. Зеленкова І.Л. - Мн., 2002. Широкова І.Г. Етика. Конспект лекцій. - М., 2000. Шрейдер Ю.А. Лекції з етики: Учеб. посібник. - М., 1998. Етика. Під ред. Гусейнова А.А. - М., 2000. Етика. Під ред. Мішаткіной Т.В. - Мн., 2002. Етична мозаїка (під ред. Зеленкова І.Л.) - Мн., 2001. Навчальне видання Бєляєва Олена Валеріївна Етика Курс лекцій 2-е видання Відповідальний за випуск С.С. Жаврида Художник О.А. Стасевич В авторській редакції Комп'ютерна верстка Н.М. Азаревіч Підписано до друку 24.08.2004. Папір офсетний. Формат 1/16. Гарнітура «Таймс» Друк трафаретний. Усл.п.л. 3,95. Уч.-ізд.л. 4,25. Тираж 120 прим. Замовлення 282 Редакційно-видавничий центр Академії управління при Президентові Республіки Білорусь. Ліцензія No 02330/0056905 від 01.04.2004 р. Надруковано в редакційно-видавничому центрі Академії управління при Президентові Республіки Білорусь з оригінал-макету замовника. 220007, м. Мінськ, вул. Московська, 17.


text: Фаренгейт 9/11 «Фаренге́йт 9/11» (англ. Fahrenheit 9/11) — фільм-памфлет на основі реальних документальних подій. Режисер згадує події 11 вересня 2001 року, піддає критиці політику президента Сполучених Штатів Джорджа Буша і висвітлює власну думку щодо причин воєн в Афганістані та Іраку. У фільмі наведено факти, що дозволяють допустити взаємовигідний зв'язок керівництва США з терористичними угрупуваннями. |Це незавершена стаття про кінематографію. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Новий номер No20(291) жовтень 2014 Докладніше Архів номерів Основні рубрики - + Додаток - Ідеї & тренди - Інфраструктура ринку - Агромаркетинг - Агрономія Сьогодні - Агрострахування - Гість номера - Думки про важливе - Економічний гектар - Експертна думка - Життєве середовище - Зберігання - Макроекономіка - Механізація АПК - Питання бухгалтерії - Подія - Регіональний вимір - Редакторський погляд - Сучасне тваринництво - У правовому полі - Управління - Фінансування АПК Передплата Багатоїдні шкідники: прогноз розвитку на 2013 Т. НЕВЕРОВСЬКА, завідувач лабораторією прогнозів В. ЧАЙКА, с. н.с., доктор с.-г. наук, професор А. ФЕДОРЕНКО, с. н.с., канд. с.-г. наук О. БАХМУТ, с. н.с., канд. с.-г. наук А. ПОЛІЩУК, н. с. ІЗР НААН Зміна клімату, що відбувається останніми роками, проявляється через зміни середньої річної температури, кількості і тривалості опадів, збільшення суми ефективних температур, що призводить до змін оптимуму еколого-географічних умов розвитку різних видів та до перебудови видової структури тих чи інших ентомокомплексів. Такі види фітофагів, як попелиці, кліщі, совки, листокрутки, кукурудзяний і бавовниковий метелик збільшують свою шкідливість за рахунок поширення зон шкідливості на північ та поступового збільшення кількості генерацій у зв’язку із подовженням сезону вегетації. За масових розмножень інтенсивна міграція і розповсюдження комах із природних стацій призводить не тільки до загального збільшення щільності шкідників в агроценозах, а й до процесів гібридизації різних популяційних угруповань, наслідком якого є гетерозис, що обумовлює підвищення плодючості, життєздатності, шкідливості і агресивності комах. Тому надзвичайно складним, але вкрай актуальним залишається дослідження поширення та розвитку шкідливих організмів з урахуванням погодних умов для корекції існуючих систем захисту для тієї чи іншої зони. Плануючи заходи регулювання чисельності шкідливих фітофагів у 2013 році особливу увагу слід приділити багатоїдним шкідникам, серед яких відчутної шкоди в центральних та північних областях на посівах кукурудзи, соняшнику, сорго, проса у минулому році завдавав стебловий (кукурудзяний) метелик. На півдні він заселяв від 30 до 100% площ кукурудзи, в центральних та східних - 10-36%. Виліт імаго шкідника розпочався упершій декаді червня, вихід гусениць - у кінці червня, живлення їх тривало до третьої декади вересня. На площах зернової кукурудзи гусениці шкідника за чисельності 0,5–4,0 екз./рослину (максимально до 5–7 екз./рослину) пошкодили від 5 до 35% рослин. У Донецькій, Запорізькій, Кіровоградській, Харківській, Чернігівській областях шкідник заселяв до 70% рослин, у Сумській - до 100%. Пошкодження качанів у цих регіонах становило 3–21%, на Сумщині - до 50%. Більшої шкоди комахи завдавали пізнім посівам кукурудзи. Закінчення живлення та переміщування гусениць у нижню частину стебла на зимівлю відбувалося з середини вересня. Пошкоджуючи рослини кукурудзи, кукурудзяний метелик створює умови для проникнення збудників хвороб: пухирчастої сажки, фузаріозу, цвілі качана. В результаті, втрати урожаю можуть становити від 12 до 25%. Найсприятливішими гідротермічними умовами для розвитку і розмноження фітофага є зона з ГТК 1,1–1,6, або середньодобовою температурою в червні-серпні понад 20 °C і кількістю опадів за цей період понад 200 мм (О.С.Трибель). За даними Укргідрометцентру (2011 р.) протягом останніх років зона окреслена ГТК 1,1–1 - це практично весь Лісостеп і Полісся та деякі області Степу (Кіровоградська, Донецька, Луганська). У південній зоні розповсюдження у досить зволожених районах шкідник може розвиватися у 2–3 поколіннях. Тому за розвитком шкідника необхідно вести ретельні спостереження. Для нагляду за розвитком кукурудзяного метелика, з метою визначення строків проведення захисних заходів проти шкідника на посівах кукурудзи, з середини червня до середини вересня (перше та друге покоління) встановлюють феромонні пастки. У фазі 6–8 листків кукурудзи, як правило, починається масовий літ метеликів шкідника, що є сигналом для випуску трихограми - це період початку відкладання яєць кукурудзяним метеликом. Рослини кукурудзи оглядають з нижнього боку листків для виявлення кладок яєць та заселеності ними рослин. За заселеності 15% рослин кладками яєць, або через 2 тижні після піку льоту метеликів за заселенні 7 кладок яєць/м2, або 5 кладок на 10 рослин доцільно застосовувати трихограму, яку отримують у спеціалізованих біолабораторіях у формі паразитованих яєць зернової молі за 10–24 години до виплодження ентомофага. Період відкладання яєць самицями кукурудзяного метелика триває 12–24 доби (залежно від температури), тому яйцеїда необхідно випускати не менше трьох разів з інтервалом 5–6 діб із тим, щоб весь цей період був насичений трихограмою, життєздатність якої 4–5 діб. Випускають трихограму у нормі 50 тис./самок (перший випуск), а в другий випуск, залежно від кількості яйцекладок, - на 100 рослин. До 3 кладок на 100 рослин випускають 50 тис./самок, від 3–5 кладок - 100 тис./самок, від 6–8 кладок на 100 рослин - 150 тис./самок, а більше 9 кладок - 200 тис./самок. Проти гусениць кукурудзяного метелика застосовують інсектициди в період початку масового відродження гусениць, які відкрито живляться 3–4 дні, після чого проникають у тканини рослин і стають недосяжними для інсектицидів. Період виплодження гусениць співпадає з фазою викидання волотей. Для визначення строків обробок можна користуватись показниками СЕТ (+10). Заляльковування гусениць починається навесні за температури 15–160С. Виліт перших метеликів спостерігається при СЕТ 3500С, перші кладки з’являються за СЕТ 3750С, інтенсивне відкладання яєць починається при СЕТ 4300С. За СЕТ 5200С вилітає 50% популяції, при досягненні СЕТ 6000С - 75%. Економічний поріг шкідливості - 18% рослин з яйцекладками, 6–8% рослин із гусеницями. Одним із засобів обмеження шкідливості кукурудзяного метелика є вирощування стійких гібридів кукурудзи, знищення товстостеблових бур’янів, збирання кукурудзи в стислі строки і на низькому зрізі (8–12 см). Останніми роками відмічено наростання чисельності листогризучих совок. Найбільш поширеними були бавовникова совка, совка-гамма, капустяна, С-чорне. Шкода заподіяна бавовниковою совкою в останні роки стає все більш відчутною. Вона шкодить рослинам кукурудзи, соняшнику, сорго, сої, коноплям, люцерні бавовнику, томатам, гороху, гарбузовим практично в усіх регіонах країни, крім Поліських, за винятком Закарпаття, де кількість утворених осередків з відчутною шкідливістю совки в останній рік збільшилось. Найбільше шкодить на площах із поливними системами, або з близьким заляганням ґрунтових вод. Вилітати метелики починають у травні-червні, за СЕТ 230o (+ 15o), за сталої середньодобової температури 18–20 °C, відкладати яйця за СЕТ 330oС (+ 15o), вихід гусениць розпочинається через 3–14 діб. Літають імаго до жовтня-листопада, розвиваються у 2-х або 3-х (на півдні) поколіннях, масовий виліт кожного покоління триває близько 15 днів. Наростання чисельності та шкідливості бавовникової совки зумовлюють гідротермічні умови весняно-літнього періоду, зокрема, збільшення суми ефективних температур у лісостеповій і степовій зонах, які становили 18500 і 21000, що значно перевищувало норму. Середня чисельність совок в умовах минулого року не перевищувала порогу шкідливості і сягала 0,1–2 екз./м2, але повсюдно відмічали осередки з підвищеною чисельністю шкідників. Так, у Сумській області в осередках чисельність совки-гамма, карадрини, бавовникової, капустяної, совки С-чорне, а в Запорізькій городньої і люцернової становила 4–5 екз./м2; на Волині, в Харківській, Донецькій, Миколаївській областях чисельність бавовникової совки на кукурудзі та подекуди на соняшнику становила 6–8 екз./м2; в осередках Київської області щільність гусениць капустяної совки на цукрових буряках досягала 10 екз./м2, совки-гамма до 40 екз./м2, в посівах кукурудзи в Донецькій області гусениці бавовникової совки створювали осередки з чисельністю до 40 екз./м2. Пошкоджено листогризучими совками в середньому було від 0,5 до 18% рослин цукрових буряків, кукурудзи, соняшнику, озимого ріпаку, багаторічних трав, овочевих та інших культур. Максимально Совка-гамма осередково пошкодила 20–50% рослин сої в Чернівецькій області, до 24% соняшнику в Харківській області. На Київщині на окремих площах цукрових буряків і соняшнику - до 22% рослин, капустяна совка - до 55% гороху та капусти. У Львівській області на невеликих площах окремих посівів столових буряків гусениці листогризучих совок пошкодили до 65–80% рослин. Бавовникова совка осередково в Донецькій, Черкаській областях, в АР Крим пошкодила 20–35% кукурудзи, соняшнику, овочевих, в АР Крим - до 25% картоплі, в Херсонській - подекуди до 50–60% кукурудзи, у Запорізькій - на 30–100% площ кукурудзи та на 58–100% соняшнику було пошкоджено в різному ступені від 35 до 85% рослин кукурудзи (качани та волоть) та від 28 до 100% соняшнику (листя, кошики). На території АР Крим городня совка пошкодила до 10% плодів томатів, карадринна - до 25%, люцернова та соняшникова совки в Запорізькій області на пізніх посівах соняшнику завдали шкоди від 27 до 100% рослин, на овочевих - від 16 до 30% рослин та до 50% плодів. У 2013 році за сприятливих умов (тепла, помірно волога погода, наявність нектароносів у період льоту метеликів) у всіх регіонах України листогризучі совки, зокрема, совка-гамма, капустяна, бавовникова, С-чорне, можуть завдавати значної шкоди сільськогосподарським культурам. У Степу можливе утворення осередків з підвищеною чисельністю і шкідливістю городньої совки і карадрини. Для обмеження чисельності шкідників із біологічних заходів захисту застосовують дворазовий випуск совочної форми трихограми на початку - в період масового відкладання яєць метеликами по 50–100 тис. самиць на гектар з розрахунку одна самиця на 10 яєць шкідника. У разі розтягнутого відкладання яєць фітофагом практикують додатковий (третій) випуск трихограми через 5–7 днів після другого. В усіх регіонах трихограму слід розселяти у вигляді паразитованих яєць лабораторного господаря за 11–24 години до відродження дорослих її комах. Випускають трихограму, вранці або ввечері, бо саме з 7 до 11 та з 16 до 22 годин вона найактивніша. Необхідно враховувати, що хімічний захист сільськогосподарських культур зазвичай передбачає обробку не від одного, а від комплексу шкідливих об’єктів. Інсектициди на плантаціях томатів, баклажанів, перцю проти гусениць совок застосовують у рекомендованих нормах, за наявності заселених понад 18% рослин із яйцекладками або 6–8% рослин з гусеницями І-ІІ віків. Як правило, препарати найдоцільніше застосовувати проти гусениць молодших віків, які живляться відкрито, досить чутливі до інсектицидної дії і ще не встигли завдати відчутної шкоди. Не менш шкідливими залишаються й підгризаючі совки. В Україні сприятливі погодні умови для розвитку озимої совки складаються в областях Лісостепу та північно-східних областях Степу, які входять до зони високої шкідливості і окреслюються ізолініями гідротермічного коефіцієнту (ГТК) 1,0–1,2. Оптимальною для розвитку та зростання чисельності гусениць І та ІІ поколінь шкідника є середньодобова температура повітря 18–260С та вологість повітря 60–85%. В умовах 2012 року підгризаючі совки шкодили в усіх регіонах на просапних, овочевих культурах, озимині. Домінували озима і оклична, суттєву шкоду також торік наносили совки іпсилон, дика, південна, пшенична. Чисельність і шкідливість підгризаючих совок стримують погодні умови - температура повітря у весняно-літній період була значно вища за норму, в окремі місяці подекуди відмічали перезволоження ґрунту, в у багатьох інших регіонах навпаки реєстрували посушливі умови. Навесні минулого року гусениць озимої та інших підгризаючих совок виявляли на 25–55% площ орних земель за допорогової чисельності 0,5–2,0 екз./м2. Появу поодиноких особин імаго озимої совки відмічали в першій декаді травня, масовий літ та відкладання яєць у третій декаді травня, відродження гусениць на початку червня. Високі температури повітря у цей період призводили до висихання частини яєць шкідника, що стримувало наростання їх чисельності, в кінці червня відмічали незначні пошкодження гусеницями озимої та інших підгризаючих на соняшнику, цукрових буряках у зоні лісостепу. Літ метеликів ІІ-го покоління почався із середини липня, відродження гусениць у кінці липня на початку серпня. Через аномально високі температури та недостатню вологість ґрунту в серпні також відмічали загибель частини яєць та гусениць молодших віків. Середня чисельність гусениць першого і другого поколінь в більшості областей на просапних, овочевих культурах, озимині становила 0,1–1,0 екз./м2. Максимальна чисельність гусениць була на озимій пшениці та овочевих в Миколаївській, Сумській, Запорізькій, Вінницькій, Черкаській областях до 4–6 екз./м2. Для стримування наростання чисельності підгризаючих совок у господарствах випускали трихограму під час масового відкладання яєць, розпушували міжряддя, за масової появи гусениць застосовували інсектициди. Підгризаючими совками було пошкоджено в різному ступені 0,1–8% рослин сільськогосподарських культур. У Запорізькій, Миколаївській, Черкаській, Івано-Франківській областях до 12% овочевих, в Сумській - озимого жита, в АР Крим - соняшнику, льону - до 14%. В осередках Івано-Франківщини - до 20% буряків, в Запорізькій області - до 50% соняшнику. Літ метеликів озимої та інших підгризаючих совок, відкладання яєць та відродження гусениць тривали до середини вересня. Восени гусениці живилися переважно на парових попередниках озимих, стерні, посівах ріпаку та на сходах озимих за середньої чисельності 0,1–2,0 екз./м2, у Запорізької області виявляли осередки з чисельністю до 3,0 екз./м2 (за ЕПШ 2–3 екз./м2). За результатами осінніх ґрунтових обстежень у посівах озимини під урожай 2013 року щільність заселення підгризаючими совками становить від 0,5 до 1,0 екз/м2, середня чисельність зимуючого запасу - 0,7 екз./м2, що нижче, ніж торік (0,9 екз./м2). Найбільша чисельність - 1–1,2 екз./м2 виявлена у Запорізькій, Херсонській, Кіровоградській Донецькій і Житомирській областях. У 2013 р. підгризаючі совки будуть шкодити повсюдно. Хоча зимуючий запас гусениць підгризаючих совок зменшився, він залишається достатнім, щоб у вегетацію, за сприятливих умов для розвитку та розмноження, совки збільшили чисельність і утворювали осередки високої шкідливості, що потребує постійного моніторингу поширення цих шкідників. В обмеженні чисельності підгризаючих совок значне місце займають агротехнічні прийоми: оптимальні строки сівби, знищення бур’янів, культивація парових попередників у період масового відкладання яєць або відразу після його закінчення. У зоні зрошування, за умов поливу дощуванням під час заляльковування гусені першої та виплодження ІІ генерації, можлива загибель 80–85% гусениць совок. Дієвим заходом проти підгризаючих совок є передпосівна обробка інсектицидом насіння озимих зернових, що істотно знижує шкідливість гусениць на ранніх стадіях розвитку рослин. Випуск трихограми проводять за 0,4–0,6 яєць/м2 на посівах кукурудзи; перший - на початку, другий - під час масового відкладання яєць озимою совкою. За чисельності до 30 яєць/м2, випускають 30 тис. самиць/га, якщо кількість яєць більше 30 екз./м2, норму визначають з розрахунку одна самиця на 10 яєць шкідника. За появи осередків високої чисельності гусениць (ЕПШ на озимій пшениці 2–3 екз./м2, у посівах кукурудзи 3–8 екз./м2) застосовують хімічні препарати за регламентами існуючих технологій. Найефективніші суміші фосфорорганічних і піретроїдних інсектицидів у половинних нормах із додаванням 3–4 кг/га сечовини. Кращі результати дають обробки у вечірні години, коли гусінь підгризаючих совок харчується рослинами. Інсектициди доцільніше застосовувати в період виплодження гусениць та появи ІІ віку їх, коли вони живляться відкрито і найбільш уразливі. В цей час ефективність заходів забезпечують й гормональні препарати та Інгібітори синтезу хітину. Обробки проводять ввечері, коли гусінь харчується на рослинах. Як і прогнозували, минулого року відмічали вогнища підвищеної чисельності лучного метелика в Полтавській області на посівах люцерни, в Херсонській і Кіровоградській - у багаторічних травах від 8 до 15–25 екз./10 кроків, в Київській і Луганській областях - на неугіддях та подекуди в посівах сої, кукурудзи, буряків від 5 до 20–50 екз./10 кроків. Гусениці почали відроджуватись з початку червня, гідротермічні умови для розвитку їх у цей період були оптимальні (для гусениць молодшого віку температура 25° і висока відносна вологість повітря, для гусениць старших віків температурний оптимум знаходиться у межах 20–32°, а відносна вологість повітря - 45–95%), що призвело до значного підвищення чисельності та відчутної шкідливості лучного метелика, особливо в осередках північно-східних, центральних і подекуди південних областей. Так, у Харківській, Сумській, Київській, Чернігівській, Полтавській, Кіровоградській, Черкаській, Дніпропетровській, Запорізький областях виявляли осередки на площах сої, кукурудзи, ярого ріпаку, гороху, посівах озимої пшениці, цукрових буряків, соняшнику з пошкодженням рослин від 2 до 35% у слабкому та середньому ступені. По всіх площах, де були виявлені осередки підвищеної чисельності шкідника, проводили обробки. Метелики літньої генерації вилітали з кінця червня-початку липня, гусениці відроджуватись з кінця першої декади липня. Погодні умови липня-серпня дуже різнилися по території України, опади розподілялись нерівномірно, що й обумовило в районах із надмірно високими температурами (більше 30°) і низькою вологістю повітря (менше 45%) загибель яєць і гусениць молодших віків та лялечок шкідника, низьку репродуктивну спроможність або безпліддя висихання 40–45% яєць у яйцекладках (Київська, Дніпропетровська обл.). І, навпаки, в осередках із дощовою погодою на фоні оптимальних температур проходило активне парування метеликів, відкладали яєць та розвиток гусениць. Середня чисельність метеликів ІІ-го покоління була нижчою, ніж І-го і становила 1,0–5,0 екз./10 кроків, максимально до 10,0 екз./10 кроків у посівах сої кукурудзи (Запорізька, Черкаська обл.). Гусениці живляться на неорних землях, у багаторічних травах, цукрових буряках, соняшнику, овочах, загалом по краях полів, на бур’янах, які ростуть у міжряддях. Максимальну чисельність виявляли біля водоймищ у Дніпропетровській, Черкаській, Запорізькій областях - 0,2–2 екз./м2, до 6 екз./м2, заселяли максимально до 55% площ та пошкоджували до 6% рослин у слабкому ступені. В умовах минулого року лучний метелик розвивався переважно у трьох генераціях. Нинішнього року залишається вірогідність масового розмноження шкідника в осередках, особливо в районах, де постійно формуються вогнища підвищеної чисельності шкідника - Сумська, Харківська, Донецька, Луганська, Кіровоградська, Дніпропетровська, Миколаївська Херсонська, Запорізька, Київська, Полтавська, Вінницька, Черкаська області. За теплої весни вихід та літ метеликів буде дружній, за холодної і затяжної - розтягнутий. Для запобігання шкідливості лучного метелика буряки, соняшник, кукурудзу, льон, коноплі тощо висівають в оптимальні строки із застосуванням оптимальних норм добрив, знищують бур’яни на посівах та навколо них. Влітку, в період занурювання гусениць у ґрунт та заляльковування, міжряддя розпушують на глибину 4–5 см. Хімічну обробку найдоцільніше проводити проти гусениць І-III віків за чисельності 4–5 екз./м2 у посівах: цукрових, столових, кормових буряків у фазі 2–10 справжніх листки та за чисельності 5–20 екз./м2 у другій половині вегетації; 8–10 екз./м2 на соняшнику у фазі 4–6 листки та 20 екз./м2 у фазі формування корзинок; на овочевих 8–10 екз./м2 у І-у поколінні та 12–16 екз./м2 у другому, осередково застосовують інсектициди проти гусениць ІІ-ІІІ віків, у період відкладання яєць можливі випуски трихограми. В угрупуванні саранових минулого року домінували нестадні види. Найбільш заселеними залишаються степові регіони (зона потенційної загрози масового розмноження стадних видів саранових) - Запорізька, Донецька, Одеська, Луганська, Дніпропетровська області. Погодні умови в період вегетації сприяли розвитку личинок шкідників - гідротермічний коефіцієнт (ГТК) у зоні Степу дорівнював 0,5, сума ефективних температур сягала 21000, внаслідок чого збільшились площі, заселені сарановими у порівнянні з попереднім роком з 15% (327 тис.га) до 17% (377 тис. га) і дещо збільшилася середня чисельність саранових. Загалом шкідники розвивались на неорних землях, узбіччях доріг, пасовищах та луках, біля зрошувачів та лісосмуг, подекуди в багаторічних травах, на просапних та інших культурах. Середня чисельність саранових коливалась у межах 02–0,6 екз./м2, у Харківській, Київській, Миколаївській, Луганській, Донецькій областях та АР Крим становила 1–1,5 екз./м2, в осередках Сумської - до 2,7 екз./м2, в Запорізькій - 5 екз./м2. Необхідно відмітити, що в АР Крим, Запорізькій, Миколаївській, Донецькій, Харківській, Сумській областях збільшилась кількість локальних осередків, де максимальна чисельність шкідників дорівнювала 10–15 екз./м2, подекуди в осередках Запорізької і Миколаївської на неугіддях було зареєстровано до 40 екз./м2, у Луганській області на неорних землях - до 20 екз./м2, на багаторічних травах - до 100 екз./м2. У Запорізькому районі виявлено осередок розвитку італійської сарани в крайових смугах озимої пшениці (110 га) за чисельності від 4 до 40 екз./м2. Перелітна (азіатська) сарана в минулому році розвивалась за низької чисельності, не утворювала стадної форми, лише в осередку Миколаївщини протягом літнього періоду чисельність її залишалась досить значною і сягала 0,5–0,8, максимально 2 екз./м2 при заселенні 10% від обстежених 460 га. За осінніми ґрунтовими обстеженнями найбільш заселені сарановими (ворочками) площі у Запорізькій, Луганській, Миколаївській, Донецькій і Одеській областях. Середня щільність ворочок у більшості областей становить 0,1–0,7 екз./м2. У степовій зоні - 1 екз./м2, максимальна щільність у Миколаївській, Луганській областях - до 5 екз./м2, в АР Крим - до 15 екз./м2. В Лісостепу максимальна щільність ворочок досягала 3 екз./м2 ( Харківській обл.). Цьогоріч за умов доброї перезимівлі та сприятливих гідротермічних факторів (спека) у період відродження личинок шкідники будуть утворювати значну кількість осередків із підвищеною чисельністю, та пошкоджувати багаторічні трави й інші культури в Степу і східному Лісостепу, масового розмноження саранових шкідників у 2013 році малоймовірне. Залишається загроза підвищення чисельності азіатської сарани, за умов відсутності пізніх паводків і підтоплення яйцекладок (ворочок) у період відродження личинок, особливо враховуючи існування вже сформованих потенційно небезпечних осередків розвитку цього шкідника в Миколаївській і Дніпропетровській областях, що потребує ретельного постійного моніторингу для своєчасного виявлення личинок місцевих популяцій цього шкідника як у вже зареєстрованих осередках, так і у всьому Південному регіоні. Такі шкідники, як жуки чорниші та ковалики (дротяники та несправжні дротяники) пошкодили під час вегетації усередньому 0,1–9% рослин кукурудзи, зернових колосових, цукрових буряків, сходів соняшнику, овочевих, багаторічних трав, інших культур. Шкідливість личинок цих шкідників у вегетацію 2012 р. стримували температури повітря, які були вище за норму з травня по серпень, у липні відзначали аномально високий температурний фон, який перевищував норму на 2,5–5,5°. Жарка, часто суха погода з нестачею вологи в ґрунті змушувала шкідників мігрувати в більш глибокі шари ґрунту. Умови їх розвитку дещо покращили серпневі опади. Найбільшої шкоди дротяники та несправжні дротяники заподіяли в посівах кукурудзи в Хмельницькій області - до 18% рослин, Чернівецькій - до 36% рослин (за середньої чисельності 5 екз./м2), Черкаській, Вінницькій - до 10–24% бульб картоплі, коренеплодів столових буряків, моркви. За даними осінніх обстежень висока щільність зимуючого запасу шкідників виявлена в Степу в Донецькій, Дніпропетровській, Одеській, Запорізькій областях становила 1–1,3 екз./м2, максимум - до 1,7 екз./м2 (Запорізька обл.); в Лісостепу в Сумській, Хмельницькій, Київській областях - 1,2–1,5екз./м2; на Поліссі на 61% обстежених площ - 1,5 екз./м2, у Волинській, Житомирській, Чернігівській - до 2,0 екз./м2. Результати осінніх обстежень свідчать, що зимовий запас дротяників та несправжніх дротяників залишається великим і, за умов ранньої дружної весни та достатнього зволоження орного шару, особливо в місцях підвищеної чисельності шкідників, та в разі недотримання агротехнічних заходів вирощування посівів, існує загроза утворення осередків високої шкідливості на просапних, овочевих та інших культурах у більшості областей. Піщаний мідляк на посівах сільськогосподарських культур у більшості областей розвивався за помірної чисельності - 0,2–0,9 екз./м2. Дещо вище середня чисельність була в господарствах Луганської, Донецької, Миколаївської, Чернівецької, областей та в господарствах АР Крим - до 1,3 екз./м2, у Запорізькій і Херсонській - до 2,6 екз./м2, в осередках Харківської, Вінницької та АР Крим - до 4 екз./м2. Пошкодив піщаний мідляк 6–12% рослин соняшнику, кукурудзи, гороху, цукрових буряків, озимої пшениці, ячменю, ярого ріпаку, гірчиці, інших культур. Щільність його зимуючого запасу, за даними осіннього обстеження, становить 1,0–1,5 екз./м2. У поточному році можлива висока осередкова шкідливість піщаного мідляка на сходах просапних, розсаді овочевих та інших культурах, особливо за умов недотримання основних агротехнічних заходів вирощування та рекомендованих методів захисту посівів від шкідників. Південного сірого довгоносика в період вегетації 2012 року виявляли за невисокої чисельності 0,2–0,7 екз./м2, найбільше у Дніпропетровській та Одеській областях. Чисельність, що перевищувала поріг шкідливості, реєструвалась тільки в окремих осередках у господарствах Івано-Франківської області - 4 екз./м2. Загалом жуками було пошкоджено в слабкому і середньому ступені до 6% сходів соняшнику, кукурудзи, багаторічних трав, рослин цукрових буряків, озимих зернових, ярого ріпаку та інших культур, у Вінницькій області в осередках до 12% рослин соняшнику. Осінніми обстеженнями встановлено, що площа заселена шкідником і зимуючий запас довгоносиків дещо збільшились у порівнянні з минулим роком і, за сприятливих умов перезимівлі та оптимальних умов вегетації, у 2013 році в осередках Вінницької, Івано-Франківської, Одеської Миколаївської, Дніпропетровської, Чернівецької областей шкідник може завдавати відчутної шкоди сходам просапних культур, посівам озимих і ярих зернових. Травневий та червневий хрущі торік шкодили помірно, спекотна посушлива погода та недостатнє зволоження ґрунту обмежували шкідливість їх личинок. В середньому пошкоджено 0,5–7%, у Волинській і Житомирській областях - 9–14% рослин картоплі, багаторічних трав, цукрових буряків, кукурудзи, соняшнику, ярого ячменю та інших сільськогосподарських культур. У Київській області на окремих площах, де чисельність личинок становила 4,5 екз./м2, пошкоджено в слабкому і середньому ступені до 25% рослин цукрових буряків. Ґрунтовими осінніми обстеженнями виявлено личинок шкідників на 41% обстежених площ з середньою чисельністю 1,2 екз./м2, що на рівні попереднього року. Найбільшу щільність хрущів виявлено у зонах Лісостепу та Полісся, особливо в Чернігівській, Волинській, Київській, Житомирській - від 1,4 до 2,8 екз./м2. У степовій зоні середня щільність личинок сягала 0,9 екз./м2. За сприятливих умов перезимівлі та весняно-літнього періоду вегетації, з урахуванням достатньо значного зимового запасу травневого та червневого хрущів, у 2013 році можливе осередкове збільшення чисельності та шкідливості личинок і жуків у багаторічних плодових і лісових насадженнях, просапних культурах, на присадибних ділянках, особливо на межі з лісосмугами у Лісостепу, Поліссі та в окремих степових областях. В останні роки спостерігається зростання чисельності та шкідливості слимаків у дрібних селянських господарствах та присадибних ділянках у західних областях, що обумовлюють погодні умови - висока вологість в червні, серпні-вересні (Івано-Франківська, Тернопільська області). Значну шкідливість слимаків відмічали на розсаді овочевих, полуниці, моркві, столових буряках, картоплі. В Івано-Франківській області шкідником за чисельності від 1,6 до 10 екз./м2(в осередках) було пошкоджено в слабкому і середньому ступені 6–25% рослин капусти та до 22% інших овочевих культур. Наступного року за сприятливих умов перезимівлі та помірно теплої, вологої погоди весняно-літнього періоду, осередково, на овочевих культурах приватних господарств можливе нанесення слимаками відчутної шкоди. Таким чином, практично повсюдно є осередки з підвищеною чисельністю шкідників, що створюватиме загрозу урожаю сільгоспкультур, тому необхідним є ретельна фітосанітарна діагностика, завчасне планування обсягів, асортименту та строків проведення захисних заходів. У статті використані матеріали наукових установ НААН, Головної державної інспекції захисту рослин та державних обласних інспекцій захисту рослин. Опубліковано в журналіNo7(254) квітень 2013 Cхожі статтіЕлементарне багатство Система удобрення картоплі Боремося і перемагаємо бур’яни Раціональна система захисту виноградних насаджень Ріпак: проблеми фітосанітарії та підвищення ефективності захисних заходів Покращення цукрових посівів Новинки від ТОВ «Самміт-Агро Юкрейн» для інтенсивного захисту саду


text: Походження слова «скіф» Скіфами греки називали всі народи які проживали в Північному Причорномор’ї. Існують різні версії самоназви цього народу. За однією із версій скіфи називали себе «сколотами» (невідома етимологія слова), за «іншою» – саками (з іранського «олень»), яке потім перетворилося на «скіф» в грецькій літературній традиції. Взагалі до сих під, достеменно не відомо яких народів можна вважати власне скіфськими (іраномовними племенами), а які ні (давні греки не надто прагнули розбиратися в етнології сусідніх народів, називаючи все негрецьке населення варварами, навіть за часів існування Візантійської імперії в писемних джерелах тюркомовні племена печенігів називалися скіфами). Грецьке слово «скіф» близьке за своїм значенням до слова «варвар». Скіфська етнологія Скіфські племена кочували на безкраїх просторах Євразії від Дунаю до Алтаю. Скіфи почали переселятися в Північне Причорномор’я з сер VII ст. до н.е. Скіфи підкорили кіммерійське населення та встановили контроль над землеробськими племенами лісостепу України. Періодизація скіфського панування в українських степах 650-200 роки до н.е. За Геродотом, все населення Причорноморської Скіфії поділялось на кілька великих етнічних груп: - Царські скіфи та скіфи-кочовики – проживали в Приазов’ї, на Нижньому Дніпрі та Степовому Криму. Дослідники, визначають що, самі ці народи належали до іраномовного населення, а царські скіфи – це були племена які підкорили все місцеве населення. - Калліпіди – проживали на Правобережному Причорномор’ї. На думку вчених, калліпіди були змішаним греко-скіфським народом (так звана проблема «варварських дружин» – ступень культурної взаємодії греків з місцевим варварським населенням), яке проживало в близькості до грецьких полісів. Можливо воно включало в себе залишки кіммерійців та ін. народів. - Скіфи-орачі та скіфи-землероби – проживали на північ від калліпідів та скіфів кочовиків в Право та Лівобережному лісостепу. На думку вчених, ці племена можна віднести до праслов’янського населення. Займалися землеробством та платили данину царським скіфам. - Алазони проживали в межиріччі Пруту (Порат) та Дністра (Тірас). Скоріш за все, це були фракійські племена, які також як і скіфи-орачі та скіфи-землероби, залежали від скіфів та платили їм данину. Саме ці племена входили до складу скіфського державного об’єднання під назвою Велика Скіфія. Крім цих народів, Геродот також згадує, ще сусідів Великої Скіфії: балтські племена – нерви, андрофаги, меланхлени (проживали на території Українського та Білоруського Полісся, справжня назва невідома) та фіно-угорські племена будинів, які проживали на захід від меланхленів, про які також немає відомостей. Політична історія Скіфи, як і їх попередники кіммерійців, були дуже войовничим народом, відомості про яких можна побачити у всіх давньосхідних письмових джерелах та фольклорі. Наприклад, в вірменській мові слово «ска» (скіф) означає богатир. Навіть в книзі книг – Біблії згадується про скіфів: “Ось іде народ із північної країни... держить лук і короткий спис, жорстокий він! Вони на зжаляться! Голос їх реве, як море, скачуть на конях, вишикувалися, як одна людина... народ здалеку... народ давній... мови якого ти не знаєш... сагайдак його, як відкрита домовина, всі вони люди хоробрі... він зжере жниво і хліб твій, знищів синів і дочок твоїх, зжере овець та корів твоїх, зжере виноград твій і смокви твої і зруйнує мечем міста твої, не які ти покладаєш надію». З цього тексту можна судити, що скіфів дуже боялися в давні часи. Це не дивно, оскільки археологи знаходять наконечники від стріл скіфського типу по всій території Близькому Сході – від Єгипту до Ірану. Першу згадку про скіфів можна знайти в ассирійському джерелі, яке датується близько 674 року до н.е. В цей час, Ассирія зазнавала від нападів кочівників, які прийшли в Закавказзя з північної країни Ішкуза на чолі з царем Парпатуа. Пізніші ассирійські джерела вказують, що скіфи стали союзниками Ассирії в боротьбі з Мідією. Легендарна держава Ішкуза, скоріш за все знаходилася на території Північного Кавказу та Кубані. За даними археології, саме в цій місцевості локалізується найбільша кількість скіфських курганів впродовж VII - VI ст. до н.е., в яких дослідники знайшли велику кількість речей близькосхідного походження. Паралельно, у цей час, скіфи були ще слабо представлені в Північному Причорномор’ї. Про це говорить мала кількість скіфських курганів – близько 20. Центр скіфської цивілізації від Алтаю до Дунаю знаходився саме на Північному Кавказі та Кубані. Після грецької колонізації південноукраїнських територій та зростання їх економічної могутності, цент Скіфії переміщується на захід до межиріччя Дунаю та Дону. У V- IV ст. до н.е. торгівля зерном між грецькими колоніями та метрополіями досягає піку. Зерно, яке експортувалося до материкової Греції, колоністи купували в праслов’янського населення українського лісостепу. Контроль над торговими шляхами, що перетинали український степ, давав великі вигоди, тому скіфи не могли оминути їх стороною. З кінця VI ст. до н.е. скіфи остаточно закріпляються в українських степах та встановлюють контроль над торгівлею збіжжям в українських степах. У 513 р. до н.е. перський цар Дарій I з метою перекрити доступ збіжжя в Елладу, здійснив воєнний похід в Північне Причорномор’я, щоб встановити політичний контроль над Скіфією. Похід видався невдалим, перська армія практично вся загинула. Цар Дарій не зміг здійснити свій план з ослаблення Еллади. Перемога над персами дозволила скіфам закріпити свою владу над Північним Причорномор’ям та почати власну експансію. Наприкінці V – на поч. IV до н.е. скіфи почали експансію на племена фракійців Нижнього Дунаю. Найбільшого розквіту скіфська держава досягає за правління царя Атея (помер 339 року до н.е.). В середині IV ст. до н.е. цар Атей підкорив Добруджу та Правобережжя Нижнього Дунаю. Про могутність Скіфської держави говорить той факт, що цар Атей карбував власну монету в грецькому місті Калатея. Був навіть знайдений напис, де Атей погрожував мешканцям грецького міста Візантія на Березі Босфору (нині Стамбул): «Цар скіфський Атей демосові візантійців: не перешкоджайте моїм прибуткам, щоб мої кобилиці не пили вашої води». Деякий час, скіфи були союзниками царя Македонії Філіппа, разом з яким вони воювали проти вище згаданих фракійців. Проте, після остаточного підкорення Фракії, союз розпався і у 339. р до н..е македонська армія розбила скіфів, за легендою, в битві загинув 90 річний цар Атей. Поразка від македонців поклала край скіфській експансії на Балкани. У 331 році до н.е. намісник Олександра Македонського Зопіріон, здійснив похід на Ольвію. Македонській армії у складі 30 тис. чоловік, не вдалося захопити Ольвії і на зворотному шляху виснажене військо було знищене скіфами. У III ст. до н.е. Велика Скіфія починає занепадати. Орди нових іраномовних племен – сарматів почали проникати в Причорноморські степи та витісняти скіфів на Нижні Дніпро та Крим. На думку вчених, скіфське суспільство занепадало через втрату власної ідентичності через тісні контакти з греками та місцевим населенням, а також втратою скіфськими чоловіками здатності до відтворення роду через постійне перебування в сідлі. У кін. III ст. до н.е. царські скіфи були вже не в змозі контролювати всі території між Дунаєм та Доном. Залишки царських скіфів, змішавшись з іншими племенами, оселилися на нижньому Дніпрі та Степовому Криму, та утворена нову державу Мала Скіфія зі столицею в м. Неаполь-Скіфський (поблизу сучасного Сімферополя). Населення цієї держави було ще більш неоднорідним, ніж населення Великої Скіфії. Довгий час скіфи прагнули підкорити грецькі колонії в Північному Причорномор’ї, проте так і не змогли здійснити цей план, підкоривши на деякий час Ольвію. Новий політичний суперник скіфів на Чорному морі – Понтійське царство зупинило скіфську загарбницьку політику та встановило свій контроль над Кримським півостровом. Пізніше Мала Скіфія визнала васальну залежність від римлян і проіснувала до IV н.е. коли готи та гуни знищили залишки скіфської державності в Криму та асимілювали скіфів. Суспільство та господарство скіфів Скіфське суспільство було патріархальним. Родовід визначався по батьківській лінії, майно ділилося між синами. Полігамія була звичайним явищем для скіфів. Суспільство було чітко соціально диференційованим. Всі дорослі чоловіки, які мали коня були вершниками, а збідніле населення служило в піхоті, яка відігравала допоміжну роль. Основу скіфського війська становила легка кіннота озброєна мечами-акінаками (короткий скіфський меч), сокирами та списами. Головною зброєю був лук, з якого дорослий скіф міг вистрілити на 500 м. Ударною силою скіфської армії була важка кіннота. В якій служили представники скіфської знаті, які могли собі дозволити коштовний обладунок грецької роботи. Всі землі та пасовиська належали общині, основу якої складали невеликі сім’ї, які володіли майном та худобою. На думку вчених, за аналогією з кочовими казахами XIX ст. яким для прожитку однієї сім’ї протягом року необхідно було володіти 5-7 кіньми та 50 вівцями. Очевидно, що приблизно така кількість худоби була необхідна для прожитку і скіфам. Геродот, який докладно описав скіфське суспільство у своїй IV книзі «Історії» позначав грецькими термінами скіфські соціальні інститути. Необхідно зауважити, що Геродот ніколи сам не був в Скіфії, тому його опису скіфського суспільства дуже схематичний та не точний, проте через брак інших письмових джерел свідчення Геродота до сих пір сприймаються середи істориків. Вищім державним органом в Скіфії, за Геродотом, були народні збори (пряма аналогія з Давньою Грецією), у яких брали участь дорослі чоловіки. Народні збори мали право обирати та усувати царів. Скіфська держава – Велика Скіфія поділялася на три царства, де правили правителі, яких греки називали басилеї (грецькою мовою «правитель»). Царства поділялися на менші області, які Геротод називає – номи (за аналогією з грецьким суспільним устроєм). Основою скіфського господарства було кочове тваринництво. Скіфи розводили коней, овець, кіз, верблюдів. Весь час скіфи проводили в русі. Отари овець та табуни коней з’їдали велику кількість трави, тому скіфи були вимушені постійно шукати нові пасовища. Два рази в рік, скіфи змінювали напрямок кочів’я: взимку скіфи пасли худобу в малосніжних областях Нижнього Дніпра, Причорномор’я, Приазов’я та Півнчному Криму. Літо проводили на межі степу на лісостепу, де було вдосталь води та трава менше вигорала. Допоміжне значення мали ремесла та землеробство. Розвинутою була металургія. Праслов’янське населення Скіфії займалося землеробством та платило данину скіфам у вигляді натурального податку зерном, яке потім скіфи продавали грекам в античних полісах. Господарство скіфів не задовольняло повністю їх потреб, тому скіфи були змушені постійно ходити в грабіжницькі походи на сусідні народи. Основними статтями скіфського експорту було раби, зерно та інші продукти землеробства та скотарства. Імпортували переважно предмети розкоші, вина та зброю. Культура скіфів Скіфи належали до кочової іраномовної культури, основні риси та сюжети які повністю визначали скіфську культуру. Крім цього, на скіфську культуру дуже вплинули грецька та близькосхідна культури з якими довгий час скіфи мали різного виду контактів: від воєнних до мирного співіснування. Свій вклад на скіфську культуру зробила і праслов’янського культура лісостепу. Про скіфську зовнішність та матеріальну культуру можна судити з численних зображень на посуді та ювелірних виробах, які були знайдені при розкопках скіфських курганів. Скіфські чоловіки носили бороди, вдягалися в короткі кафтани, вузькі штани, шкіряні черевики. Знать вдягала коштовний одяг придбаний в античних колоніях. Харчувалися скіфи типовими продуктами кочової діяльності. Основу скіфського раціону становили м’ясо, молоко та сир (особливо цінувався сир з кобилячого молока – іпака), а також різноманітні каші. Скіфські старожитності вчені вирізняють за скіфської тріадою: особливою зброєю, кінською упряжкою та звіриним стилем у прикладному мистецтві. Розвиток скіфського прикладного мистецтва можна поділити на два етапи: - Ранній – VII – V ст. до н.е. - Пізній – V – III ст.. до н.е. Звіриний стиль полягає у широкому використанні в прикладному мистецтві зооморфних мотивів. Реалістичні чи схематичні зображення диких тварин у динамічних позах прикрашали зброю, кінську упряж, одяг, а також предмети побуту. Ранній звіриний стиль відзначався реалізмом, зазнавши прямого впливу культурної традиції Близького Сходу. Тварини які зображалися були азійськими – хижаки родини котячих, грифо-барани, гірські барани та ін. У V – III ст.. до н.е. внаслідок грецьких впливів на скіфську культуру з’являється пізній різновид звіриного стилю, який вчені називають – греко-скіфський. Йому притаманна схематизація та наявність крім скіфських, ще й античних міфологічних сюжетів. Скіфські вірування це яскравий приклад індоіранських релігійних культів. Скіфські вірування містять у собі типові як для інших індоіранських народів риси: семибожжя, поклоніння сонцю, небу, вогню, культ воїнів, обожнювання коня, меча і т.д. Першим хто описав скіфський пантеон був Геродот. Як уже зазначалося вище, Геродот наводить паралелі в скіфській та грецькій культурах, тому назви богів подаються у двох назвах. Головними богами скіфського пантеону були: Папай (грецький Зевс) – бог неба, його уособлення, Апі (Гея) – богиня землі, води, а також дружина Папая, Табіті (Гестія) – була богинею домашнього вогнища, Гойтасир (Аполлон) – бог сонця Аргімпаса (Афродіта) – богиня родючості та життя. Крім цих богів Геродот ще згадує бога війни – Арей (символом, якого був меч) та бога-героя Геракла, назви яких він дає тільки в грецькому варіанті, проте очевидно, що аналоги таких богів були і в скіфськиій міфології. Особлива роль в скіфському пантеоні відігравав бог та покровитель коней – Тагимасаду. Скіфи також практикували людські жертвоприношення. Скіфські вірування перебували на стадії етнічної релігії, яка все таки не склалася. Крім головних богів, існувала безліч племінних та другорядних божеств різних соціальних верств. Література: - Алексєєв С.В. та ін. Історія України: Короткий курс лекцій ( для студентів вузів усіх спеціальностей та усіх форм навчання)/ С.В.Алексєєв,О.А.Довбня, Є.П.Ляшенко. – Краматорськ: ДДМА, 2007. – 228с - Борисенко В. Й. Курс української історії – з найдавніших часів до XX ст. – Вид 2-ге. – Київ: «Либідь», 1998. - Боханов А.Н., Горинов М.М. История России с древнейших времен до конца XX века: Книга I. История России с древнейших времен до конца XVII века. – Москва: ACT, 2001. - Залізняк Л. Л. Первісна історія України: Навч. Посібник. – К.: Вища шк.., 1999. – 263 с.: іл. - Орест Субтельний «Україна: Історія». – Київ «Либідь». – 1992. - Петровський В. В., Радченко Л. О., Семененко В. І. Історія України: Неупереджений погляд: Факти, Міфи, Коментарі. – Вид. 2-ге, випр.. та доп. – Х.: ВД “ШКОЛА», 2008. – 608 с.