text: План Що таке кислоти, основи. Значення кислот і мурашиної кислоти в медицині. Добування кислот, основ. Властивості кислот. Застосування Аl (OH)3. Кислоти – це складні речовини, які складаються з атомів гідронегу з’єднаних з кислотними залишками. Є такі види кислот – органічні і неорганічні H2SO4, H3PO4, HNO3, H2CO3, HCL, HBт, HI, HCOOH, CH3COOH ацетил саліцилова, пропіонова, масляна, валеріанова, капронова, пальмітинова, стеаринова та багато інших. Добування кислот. Більшість кисневмісних кислот добувають під час взаємодії оксидів неметалів з водою. Наприклад: SO3+H2OH2SO4 N2O5+H2O = 2HNO3 Без кисневі кислоти добувають шляхом сполучення гідрогену з неметалом з наступним розміщенням відносної сполуки у воді. Властивості кислот. Кислоти являють собою рідини (H2SO4, HNO3 та інші) або тверді речовини (H3PO4 та інші). Багато кислот добре розчиняються у воді. Розчини їх кислі на смак, роз’їдають рослинні і тваринні тканини, змінюють синє забарвлення лакмусу на червоне. HBт Бромідну кислоту використовують при опіках (запалення вуха), промивають рани. HCL Хлоридна кислота – безбарвна рідина. Концентрована хлоридна кислота містить близько 37% хлороводню і у вологому повітрі “димить”. Застосовують для добування її солей (хлориду барію, хлориду цинку тощо). При травленні у харчовій промисловості, в медицині – для пониження застосування для пониження кислотності шлунку, як реагент використовують в усіх хімічних лабораторіях. HCOOH Мурашина кислота – безбарвна рідина з різким запахом, кипить при 101 ̊С. Розчиняється у воді в будь-яких пропорціях. Викликає опіки на шкірі. Міститься у виділеннях залоз мурашок, а також у деяких рослинах (у листі кропиви). Мурашину кислоту широко використовують у хімічній промисловості як відновник при синтезі органічних речовин, а також для добування щавлевої (оксалатної кислоти) в харчовій промисловості – як консервуючий і дезинфікуючий засоби, у медицині – як засіб розтирання при ревматизмі. CH3COOH Оцтова кислота – безбарвна рідина з різким запахом. При t, нижчій за +16 ̊С, вона твердне у вигляді кристалів. Розчиняється у воді при будь-яких пропорціях 3-9%. Застосовують для виробництва пластичних мас, різних барвників, лікарських речовин, штучного волокна. Основи – це складні речовини, які складаються з атомів металів з’єднаних з гідроксид ними групами. Добування. Розчинні у воді основи, тобто луги, добувають під час взаємодії металів або їх оксидів з водою: 2Na + 2H2O 2NaOH + H2 Малорозчинні у воді основи добувають непрямим шляхом, а саме: дією лугів на воді розчини відповідних солей FeSo4 + 2NaOH Fe(OH)2 + NaSO4 AlCl3 + 3NaOH Al(OH)3 3NaCl Властивості. Розчин лугів мильні на дотик. Змінюють забарвлення індикаторів і безбарвного фенол фталеїну - на малиновий колір, червоного лакмусу – на синій. В організмі людини й тварин йони Na++ і К+ містяться в макрокількостях і тому є життєво необхідними. Загальний вміст Натрію в організмі трохи більший від такого Калію: 0,25 і 0,22 % за масою. Біологічну роль сполук Меркурію і Плюмбуму до кінця не з'ясовано. Доведено, що в малих дозах сполуки Меркурію підвищують фагоцитарну активність лейкоцитів, впливають на процес кровотворення. У медицині використовують каломель — меркурій(І) хлорид Нg2Сl2 як послаблювальний та жовчогінний засіб. Ртуть і розчинні солі Меркурію дуже отруйні, оскільки блокують дію багатьох ферментних систем. Токсичними є також сполуки Плюмбуму, які спричинюють хронічні отруєння (сатурнізм). Сполуки Барію в малих дозах стимулюють діяльність кісткового мозку, але у великих дозах йони BA2+ токсичні. Барій сульфат, як малорозчинну у воді (ДРВаS04 = 1,1-10 10) та кислотах сполуку, використовують у рентгеноскопії травного каналу, оскільки ця речовина не пропускає рентгенівського випромінювання. Кальцій, що входить до складу мінеральної основи кісткових тканин. Цинк — один з найпоширеніших елементів в організмі, його вміст становить приблизно 1,4—2,3 г. За своїми фізико-хімічними характеристиками Цинк відрізняється від перехідних біометалів. Він має менший йонний радіус та дещо більший потенціал йонізації. Біологічна роль Цинку значною мірою пов'язана з функціонуванням залоз внутрішньої секреції, в яких він концентрується. Вважають, що передміхурова залоза добре функціонує при достатній кількості Цинку в організмі. Крім того, йони Цинку істотно впливають на здатність інсуліну знижувати рівень глюкози в крові. Цинк відіграє важливу роль у діяльності клітин головного мозку, тому його й використовують для лікування психічних захворювань. Він також сприяє загоєнню ран, завдяки чому цинкові мазі вже здавна застосовують у дерматології. Здатність Цинку підвищувати загальний енергетичний рівень біохімічних процесів та посилювати захисну реакцію організму відкриває перспективи для його застосування як стимулятора багатьох фізіологічних процесів. Хром — необхідний елемент для функціонування численних біосистем. Він впливає на обмін вуглеводів, ліпідів та нуклеїнових кислот, активує дію інсуліну, входить до складу ферментів трипсину і трансферину. Поліпшуючи загальний обмін речовин, Хром сповільнює процеси старіння організму. У медичній практиці вже використовують препарат під назвою "Хром піколінат" для лікування діабету. Крім того, сполуки Хрому входять до складу деяких комплексних вітамінних препаратів. З усіх мікроелементів йон Сr(ІІІ) є найменш отруйним, однак сполуки шестивалентного хрому (хромати і дихромати) — токсичні. Алюміній відносять до незамінних мікроелементів (загальний вміст 1СГ5 % за масою). Він надходить в організм з продуктами харчування та частково з водою, добова потреба в ньому становить 45—50 мг. Алюміній накопичується в кістках, печінці, легенях, нирках, головному мозку. Він сприяє розвитку й регенерації епітеліальної, сполучної та кісткової тканин, бере участь в обміні фосфоровмісних сполук. Сполуки Алюмінію мають кровоспинні, протизапальні та антацидні властивості, завдяки чому їх здавна використовують у медицині. Наприклад, алюміній гідроксид Аl(ОН)3 застосовують при підвищеній кислотності шлункового соку як у чистому вигляді, так і в суміші з магній оксидом (алмагель) або з Мg(ОН)2 (маалокс). Ферум(П) і Ферум(ІII)-іони мають особливо велике значення для життєдіяльності організму людини й тварин. Загальний вміст Феруму в організмі становить 4—5 г, причому 60—70 % загальної маси цього елемента міститься в еритроцитах та нервових клітинах. Йони Мангану необхідні для росту, утворення кісток та збереження репродуктивної функції організму. Вони беруть участь у метаболізмі глюкози та ліпідів, а також у процесі активування деяких ферментів (аргінази, фосфатаз тощо). Вміст Мангану в організмі людини становить близько 12 мг. Йони Си(І) і Си(ІІ), що входять до складу ферментів, беруть участь у процесах дихання тканин, росту та кровотворення, впливають на синтез в організмі гемоглобіну, а також посилюють дію гормонів гіпофіза та інсуліну , впливаючи таким чином на обмін цукрів і жирів. Масова частка Сульфуру в організмі людини становить близько 0,16 %, багато сірки міститься в структурному білку кератині, волоссі, кістках і нервовій тканині. Неорганічні фосфат-іони Н2РО4 та НРО42- входять до складу буферної системи крові, яка значною мірою забезпечує стале значення рН внутрішнього середовища живого організму. Крім того, фосфор є основною складовою частиною кісток і зубів. Збільшення вмісту фосфатів у крові (гіперфосфатемія) може спостерігатися при токсикозах вагітних, спазмофілії, передозуванні ультрафіолетового опромінення, в період загоювання кісткових переломів. Органічні похідні нітратної кислоти (наприклад, нітрогліцерин, нітросорбіт) застосовують як серцеві засоби. Натрій нітрит та деякі похідні нітритної кислоти застосовують при стенокардії. З неорганічних сполук Нітрогену в медичній практиці використовують також нітроген(І) оксид N2О, або "веселильний газ". У малих дозах він викликає стан сонливості й сп'яніння, а в більших концентраціях має наркотичну дію. Література. Д.Д. Луцевик, А.С. Мороз, О.В. Грибальсько, В.В. Огурцов. “ Аналітична хімія”. Г.П. Хомченко “Посібник з хімії для вступників до вузів”, Видавництво Київ “Н.С.К.” 2000 р. Туринська Н.М. “Основи загальної хімії”. 11 клас, Київ: Ірпінь: ВТФ “Перун”. Туринська Н.М, Величко Л.П. Хімія: Підручник 9 клас. – Київ.: Перун, 1995 р. Косинський О.І. Органічна хімія. Практикум : Посібник – Київ.: Вища школа, 2002 р.


source: fineweb

text: Творчість кожного митця невіддільна від часу, на який вона припадає. У ній так чи інакше залишить свій відбиток історія, суспільні, політичні чи громадські чинники, ну і звісно, особисті переживання. Кохання, щастя, любов чи біль, смуток, обов»язково залишиться у творчості людини. Перечитуючи вірші видатної української поетеси Лесі Українки, невільно починаєш вникати у чарівний світ творчості, відчуваючи всі переживання і кожен дотик кохання чи розчарування у житті цієї,на вигляд слабкої, але в душі безмежно сильної жінки. Леся Українка, а в житті Лариса Петрівна Косач, народилась на Волині, серед чудової, недоторканої природи, синіх озер і піднебесних борів. Мати – відома письменниця Олена Пчілка. У родині завжди шанувались народні звичаї, традиції, панувала творча атмосфера. Саме це і стало поштовхом для маленької Лариси, почати творити. Ще с самого дитинства вірші дівчинки вирізнялись своїми серйозними думками і висловами. Хвороба, яка застала письменницю у ранні роки, залишила значний відбиток у житті і творчості письменниці. Доля розпорядилась так, що наділила Лесю дивовижними здібностями, та в той же час змусила щоденно, великими муками боротись за своє життя. Під час свята Водохреща, дівчинка загралась, і не помітила, як промочила ноги. Саме це і стало початком жахливої хвороби – туберкульоз кісток, а потім легень і нирок. Проживши всього сорок два роки, поетеса залишила незабутній скарб, гордість українського народу – свої вірші. Не тільки українці, а й весь світ вічно будуть пам`ятати цю сильну духом жінку.


text: Знходиться в Lower Town, Tallink City Hotel є відмінним місцем для вивчення Таллінн і його околиць. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути. Tallink City Hotel пропонує бездоганний рівень обслуговування та всі необхідні для туристів зручності. Перебуваючи тут, гості мають можливість насолоджуватися сейфи, ресторан, оренда авто, автостоянка, пральня. Високоякісні послуги номера, такі як кімнати для некурців, допоможуть вам зарядитися енергією після тривалого дня. Сауна, масаж готелю є ідеальним місцем для вдпочинку після напруженого дня. Якщо ви шукаєте комфортне та зручне місце проживання в Таллінн, Tallink City Hotel замінить вам ваш рідний дім.


text: Кут атаки Кут атаки — кут між напрямком швидкості набігаючого на тіло потоку (рідини або газу) і характерним поздовжнім напрямком, обраним на тілі, наприклад у крила літака це буде хорда крила, у літака — поздовжня будівельна вісь, у снаряда чи ракети — їх вісь симетрії. При розгляді крила або літака кут атаки знаходиться в нормальній площині, на відміну від кута ковзання. Для літака в горизонтальному прямолінійному польоті збільшення швидкості і кута атаки призводить до збільшення підйомної сили, створюваної крилом. У той же час, збільшення кута атаки супроводжується зростанням індуктивного опору. Спроба зберігати набір висоти збільшенням кута атаки без збільшення тяги двигунів є поширеною грубою помилкою в пілотуванні. Така помилка може призвести до зриву потоку і звалювання літака. Саме через виведення літака на закритичні кути атаки відбулися багато авіакатастроф, зокрема, авіакатастрофа під Донецьком 22 серпня 2006. Коефіцієнт підйомної сили літака варіюється одночасно з кутом атаки. Збільшення кута атаки, пов'язане із збільшенням коефіцієнта підйомної сили до максимального коефіцієнта підйомної сили, після чого коефіцієнт підйомної сили зменшується. Кут атаки літального апарата — кут між поздовжньою віссю ЛА й проекцією його швидкості V на площину ОХ зв'язаної системи координат; уважається позитивним, якщо проекція V на нормальну вісь OY негативна. У завданнях динаміки польоту використається просторовий кут атаки — кут між віссю ОХ і напрямком швидкості ЛА. Для літака, крім того, вводяться додаткові характерні кути атаки: - балансувальний кут атаки, при якому момент тангажа дорівнює нулю, значення змінюються залежно від відхилення органів поздовжнього керування (балансування); - припустимий кут атаки, тобто найбільший дозволяє в нормальній літній експлуатації кут атаки літака, призначуваний з умов забезпечення безпеки польоту, значення припустимого кута атаки визначаються для кожної конфігурації літака в дозволеному діапазоні швидкостей її застосування; Зміна кута атаки літака досягається відхиленням органів поздовжнього керування для збільшення моменту тангажа й переходу літака на інший балансувальний. - Lawford, J.A. and Nippress, K.R.; Calibration of Air-data Systems and Flow Direction Sensors (NATO) Advisory Group for Aerospace Research and Development, AGARDograph No. 300 Vol. 1 (AGARD AG-300 Vol. 1); «Calibration of Air-data Systems and Flow Direction Sensors»; Aeroplane and Armament Experimental Establishment, Boscombe Down, Salisbury, Wilts SP4 OJF, United Kingdom - USAF & NATO Report RTO-TR-015 AC/323/(HFM-015)/TP-1 (2001).


text: Супермаховик Супермахови́к — один з типів маховика, призначений для накопичення механічної енергії. Маховики як буферні пристрої почали використовуватися ще в часи неоліту, наприклад, у пристрої гончарного кола. У XX маховик зазнав ряд конструктивних змін, що дозволяв йому запасати енергію на значний час. Так, наприклад, в 1950-х роках вакуумовані маховики використовувалися в експериментальному громадському транспорті, зокрема випробовувалися гіробуси. За рахунок конструктивних особливостей здатний зберігати до 500 Вт·год (1,8 МДж) на кілограм ваги. Зокрема, в 1964 році радянський інженер Н. В. Гуліа заявив авторські права на одну з конструкцій, якій і дав назву «супермаховик». Сучасний супермаховик являє собою барабан, виготовлений з композитних матеріалів, наприклад, намотаний з тонких витків сталевої, пластичної стрічки, скловолкна або вуглецевих композитів. За рахунок цього забезпечується висока міцність на розрив. Для зменшення втрат на тертя супермаховик поміщається в вакуумований кожух. Найчастіше використовується магнітний підвіс. Закінчений вигляд супермаховик приймає тоді, коли він здатний запасати і віддавати енергію. Для цього створюється мотор-генератор, де статором є барабан, а ротором - вісь, навколо якої він обертається. Таким чином, при підключенні в мережу він буде запасати енергію, а при підключенні навантаження - віддавати. ККД цього перетворення досягає 98%.


text: Номер статті: 2739301 - Показ продуктів, яких стосується ця стаття. Розглянемо такий сценарій. Транзакцію інтегратор подає операції проти ЦВК ЕОМ системи в Microsoft приймаючої інтеграції Server 2010. Крім того, у вас є віддаленого середовища, в якому ввімкнуто налаштування безпеки "Вже перевірено". У цьому випадку транзакції не вдається, і з'являється одне з таких повідомлень про помилку: протокол IMAP про помилку 1 протокол IMAP про помилку 2 HISMSNA0015 The SNATransport сталася помилка виклику внутрішні методу CMSCSP при обробці методом Invoke, LUName REMOTE01, помилка = 24 Винятком Occurred: HISMSNA0015 The SNATransport сталася помилка виклику внутрішні методу CMRCV при обробці методом GetBalance, LUName CICSSEC, помилка = умови, що вказано неприпустимі відомості безпеки. Безпеки "Вже перевірено" параметр потребує Ідентифікатора користувача, але не вимагає пароль. Транзакцію інтегратор подає фінансові дані за допомогою масиву ClientContext, і цей масив містить поле порожнім паролем. Таким чином, може з'явитися протокол IMAP про помилку, що згадуються в розділі "Ознаки". сукупний пакет оновлень інформаціїВиправлення, яке усуває цю проблему включено сукупний пакет оновлень пакета 5 для приймаючої інтеграції Server 2010. Щоб отримати додаткові відомості про те, як отримати пакет сукупний пакет оновлень, клацніть номер статті в базі знань Microsoft Knowledge Base: 2728515 (http://support.microsoft.com/kb/2728515/ )сукупний пакет оновлень пакета 5 для приймаючої інтеграції Server 2010 Microsoft має підтвердила існування цієї неполадки у продуктах Майкрософт, перелічених у розділі "Застосовується до". Номер статті: 2739301 - Востаннє переглянуто: 30 серпня 2012 р. - Редакція: 1.0 Машинний переклад УВАГА! Цю статтю переклала програма машинного перекладу Microsoft, а не людина. Корпорація Microsoft пропонує вам як машинні переклади, так і переклади фахівців, щоб Ви мали доступ до всіх статей бази знань рідною мовою. Проте стаття, яку переклав комп’ютер, не завжди бездоганна. Вона може містити лексичні, синтаксичні або граматичні помилки. Так само помиляється іноземець, спілкуючись вашою рідною мовою. Корпорація Microsoft не несе відповідальність за жодні неточності, помилки або шкоду, завдану неправильним перекладом змісту або його використанням з боку користувачів. Крім того, корпорація Microsoft часто оновлює програму машинного перекладу. Клацніть тут, щоб переглянути цю статтю англійською мовою: 2739301 (http://support.microsoft.com/kb/2739301/en-us/ )


text: Номер статті: 2849119 - Показ продуктів, яких стосується ця стаття. Зведений пакет виправлень (збірка 4.1.3451.0) доступна для Microsoft Forefront Identity Manager (FIM) 2010 R2. Цей пакет поточних виправлень усуває деякі проблеми і додає кілька функцій, як описано в розділі "Додаткові відомості". Відомості про оновленняПідтримувані оновлення доступне представник служби підтримки клієнтів Microsoft. Радимо, що всі клієнти інсталяції поновлення своїх виробничих системний інтегратор. Підтримки MicrosoftЯкщо оновлення доступне для завантаження представник служби підтримки клієнтів Microsoft, є розділ "Термінове доступні" у верхній частині цієї статті бази знань. Якщо цей розділ не відображається, зверніться до Microsoft обслуговування і підтримки клієнтів отримати виправлення. Крім того, ви можете отримати оновлення з сайт Microsoft Update або Каталог сайт Microsoft Update. Примітка. Якщо виникають додаткові проблеми, або якщо будь-які виправлення, можливо, доведеться створити окремий запит до служби. Витрати на звичайні підтримки буде застосовуватися до додаткової підтримки питання і питання, які не відповідають критеріям для цього конкретного виправлення. Для отримання повного списку Microsoft обслуговування і підтримки клієнтів телефонних номерів, або створити окремий запит на обслуговування перейдіть на веб-сайті Microsoft: http://support.Microsoft.com/contactus/?ws=supportПримітка. У формі "Термінове доступні" відображаються мови, для якої доступний виправлення. Якщо потрібна мова не відображається, це тому, що виправлення не доступна для даної мови. (http://support.microsoft.com/contactus/?ws=support) Компонент пакетів оновленьНижченаведена таблиця містить компонент пакетами оновлень, які належать до цього зведеного термінове представник служби підтримки клієнтів Microsoft. Згорнути цю таблицюРозгорнути цю таблицю Відомі проблеми в це оновлення Після інсталяції цього поновлення, правила розширень і агентів користувача керування (MAs) залежно від відкритого MA (ECMA1 або ECMA 2.0) може не завжди виконуватися і може призвести до запуску статус "зупинився розширенням dll навантаження." Ця проблема виникає під Вільний час виконання таких правил розширення або настроювані MAs після зміни файл конфігурації для MIIServer.exe, Mmsscrpt.exe.config або Dllhost.exe.config. Наприклад, ця дія може зайняти після редагування файла MIIServer.exe.config змінити розмір пакета за промовчанням для обробки синхронізації записів для FIM служби ма. |Ім'я файлу||Розмір файлу||Дата||Вільний час| |Fimaddinsextensionslp_x64_KB2849119.MSP||3,919,360||29 Травня 2013||10:48| |Fimaddinsextensionslp_x86_KB2849119.MSP||1,596,928||29 Травня 2013||10:41| |Fimaddinsextensions_x64_KB2849119.MSP||5,201,920||29 Травня 2013||10:48| |Fimaddinsextensions_x86_KB2849119.MSP||4,659,712||29 Травня 2013||10:41| |Fimcmbulkclient_x86_KB2849119.MSP||9,097,728||29 Травня 2013||10:41| |Fimcmclient_x64_KB2849119.MSP||5,565,440||29 Травня 2013||10:48| |Fimcmclient_x86_KB2849119.MSP||5,198,848||29 Травня 2013||10:41| |Fimcm_x64_KB2849119.MSP||31,805,952||29 Травня 2013||10:48| |Fimcm_x86_KB2849119.MSP||31,414,784||29 Травня 2013||10:41| |Fimservicelp_x64_KB2849119.MSP||12,185,600||29 Травня 2013||10:48| |Fimservice_x64_KB2849119.MSP||31,179,264||29 Травня 2013||10:48| |Fimsyncservice_x64_KB2849119.MSP||36,129,280||29 Травня 2013||10:48| Проблеми, які усуваються або функції, які додаються в це оновленняЦе оновлення усуває наступні проблеми або додає такі функції, які не були раніше задокументовані в базі знань Microsoft Knowledge Base. FIM служби Випуск 1Якщо база даних служби FIM встановлена на іменованого екземпляра SQL Server, може з'явитися таке протокол IMAP про помилку в журналі подій: System.NotSupportedException: SQL Server лічильники продуктивності не знайдено. Вони необхідні для контролю системи навантаження. Це викликало б дроселювання щоб не працює належним чином. Служби синхронізації FIM Випуск 1Пароль криз реєстраційні дані, оскільки Задовгий шлях для кешовану версію до іншого файлу з розширенням. Ця проблема також впливає на веб-служба з'єднувач, який входить до складу Forefront Identity Manager 2010 R2. Випуск 2У деяких випадках, в якому синхронізації процеси обслуговування предків, відбуваються витоків пам'яті. FIM сертифікат управління Функція 1Це оновлення додає можливості в SubjectAltName політику, щоб вказати RegisteredID альтернативного назви у вступі тема Альтернативна назва, під видається запит сертифіката. Звітність Випуск 1Якщо Microsoft система центру Service Manager 2012 пакетом оновлень 1 (SP1) встановлено, і спробувати запустити змінити режим установки для FIM служби і портал, відбувається збій установки. При установці FIM звітності на новий сервер, що Service Manager 2012 встановили SP1, виконайте такі дії: - Інсталюйте компонент FIM 2010 R2 SP1 FIMService. Для цього зніміть прапорець поруч із пунктом звітування . - Оновлення установки FIMService побудувати 4.1.3451.0. - Запустіть установку Зміна режиму для в FIMService а потім додати звітування. Щоб отримати додаткові відомості див. Термінологія, корпорація Майкрософт використовує для опису оновлень програмного забезпечення (http://support.microsoft.com/kb/824684/ ). Номер статті: 2849119 - Востаннє переглянуто: 20 листопада 2013 р. - Редакція: 2.0 Ключові слова: |kbautohotfix kbqfe kbhotfixserver kbfix kbexpertiseinter kbsurveynew kbbug kbmt KB2849119 KbMtuk| Машинний переклад ВАЖЛИВО! Ця стаття перекладена засобами машинного перекладу Microsoft. Статтю можна редагувати в середовищі Community Translation Framework (CTF). Щоб якомога швидше перекласти всі статті у своїй базі знань різними мовами, компанія Microsoft не лише звертається до професійних перекладачів, але й вдається до машинного перекладу, який потім редагується спільнотою. Такі статті можуть містити лексичні, синтаксичні та граматичні помилки. Microsoft не несе відповідальності за будь-які неточності, помилки або збитки, до яких може призвести неправильний переклад статей або їх використання. Докладніше про CTF див. на веб-сторінці http://support.microsoft.com/gp/machine-translation-corrections/uk-ua. Клацніть тут, щоб переглянути цю статтю англійською мовою: 2849119 (http://support.microsoft.com/kb/2849119/en-us/ )


text: 11.16. Політика більшовиків в Україні у 1919 р. “Воєнний комунізм” 1. Політичний устрій в Україні. 2. Соціально-економічна політика більшовиків. 3. Особливості політики "воєнного комунізму" в Україні. Протягом зими-весни 1919 р. над територією України (за винятком Надзбруччя і західних областей) знову було встановлено радянський контроль. Формування державних інститутів розпочалося зі створення Тимчасового робітничо-селянського уряду України, перейменованого пізніше в Раду народних комісарів (РНК) України. Очолив його авторитетний більшовик, присланий з Москви, професійний революціонер X. Раковський, болгарин. Більшість членів уряду була росіянами та євреями, українців серед вищих чиновників була незначна кількість. Радянська влада в Україні будувалася відповідно до зразків, що утвердилися в радянській Росії. 6 січня 1919 р. стара назва, якою радянська влада прикривалася в 1918 р. — Українська Народна Республіка, була відкинута. Відтепер і до прийняття Конституції 1937 р. офіційною назвою держави стала Українська Соціалістична Радянська Республіка (УСРР, після 1937 — УРСР). Вищим органом державної влади був Всеукраїнський з'їзд Рад, у період між з'їздами — Всеукраїнський Центральний Виконавчий Комітет (ВУЦВК). На місцях влада належала місцевим радам. 10 березня 1919 р. третій з'їзд Рад прийняв Конституцію УСРР і тим самим узаконив в Україні радянську владу. Конституція закріплювала диктатуру пролетаріату, відміну приватної власності і позбавлення виборчих вправ експлуататорських класів. Пролетарський характер держави закріплювала непропорційна система виборів депутатів. У процесі оформлення радянської влади здійснювалися спроби від'єднати від України Донецько-Криворізький край і Крим. Якщо перший залишився у складі республіки, то в Криму була створена Кримська Радянська Соціалістична Республіка. Таким чином, найважливішими рисами процесу радянизації України були: — проходив "зверху вниз"; — здійснювався за зразком РРФСР та під її керівництвом; — антинаціональний характер; — суворий централізм; — значна частина вищих чиновників була неукраїнського походження. Суть політичного курсу більшовиків полягала в прискореній насильницькій ломці існуючої в Україні економічної системи, що грунтувалася на товарно-грошових відносинах, і заміні її прямим товарообміном, здійснення якого покладалося на державних чиновників. Така політика дістала назву "воєнного комунізму" й була доказом віри в можливість негайної заміни капіталізму соціалізмом. Серед найважливіших заходів воєнно-комуністичної політики були: — відміна товарно-грошових відносин, натуралізація в оплаті праці (карткова система розподілу продуктів, зрівняльний розподіл); — проведення повної націоналізації всіх підприємств, державний контроль над виробництвом; — мілітаризація праці (загальна трудова повинність, трудова мобілізація); — заборона приватної торгівлі; — введення продрозкладки (фактично реквізиція врожаю селян продзагонами з Росії; до початку липня 1919 р. діяло 46 продзагонів з чисельністю 1500 бійців; у 1919 р. на українське село наклали продрозкладку в 140 млн пудів, до наступу денікінських військ вдалося зібрати не більше 7чмлн пудів); — початок колективізації селянських господарств (на літо 1919р. було створено близько 500 колективних господарств). Запровадження в Україні "воєнного комунізму" супроводжувалося різким звуженням її суверенітету: — КП(б)У, профспілки, Комуністична спілка робітничої молоді України фактично були філіями відповідних російських організацій і керувалися з Москви; — РНК України, УРНГ діяли під безпосереднім керівництвом РНК та ВРНГ РСФРР; — у травні - червні 1919 р. створено військово-політичний союз радянських республік; об'єднанню під керівництвом вищих державних органів Російської Федерації підлягали: військова організація і військове командування народного господарства, залізниці, фінанси; 4 червня ліквідовано Український фронт, а з підрозділів, Що входили до його складу, утворили три армії. Політика більшовиків в Україні в 1919 р. справила гнітюче враження на населення республіки, викликала невдоволення у середовищі селянства, інтелігенції та робітників. Ключові дати березень 1919 р. - прийняття Конституції УСРР липень 1919 р. - більшовицькі продзагони в Україні


text: Назбиралося багато фотографії з проведеної відпустки, ювілею, весілля, інших пам’ятних або урочистих подій? І ви хочете поділитися враженнями з друзями, зробити приємний сюрприз або пам’ятний подарунок? Проте, варто пам’ятайте те, що переважна більшість фотографій цікаві лише тим, хто на них зображений. Як наслідок — перегортати фотоальбоми або перебирати довгий час пачки чужих фотографій — заняття одноманітне і швидко набридаюче. Сучасні технологи дають можливість виправити ситуацію і одночасно розкрити ваш творчий потенціал за допомогою створення слайдшоу. Слайдшоу — це відеоролик, створений з фотографій, з звуковим супроводом і використанням різних переходів і ефектів. Створити красиве слайдшоу з музикою можна на онлайн сервісах, або використавши програму для створення слйдшоу з фотографій. Як відомо, є платні професійні програми за які їх автори вимагають гроші. Як альтернативу, пропоную короткий огляд безкоштовних програм для створення красивих слайдшоу з фотографій і музикою (для попереднього редагування/ретуші зображень можуть бути корисними програми для обробки фотографій ). Програма дозволяє користувачеві з легкістю комбінувати цифрові зображення, відеоролики, музику, додавати до них ефекти переходів, текст і водяні знаки, власні коментарі, налаштовувати яскравість, насиченість і колір, кадрувати картинки і т.п. Готове слайд-шоу можна записати на CD/DVD або Blu-ray диски, зберегти на жорсткому диску у форматі avi, asf, wmv, 3gp, mpg, mp4 або mov, підготувати для перегляду на різних портативних пристроях, опублікувати на YouTube або Facebook, а також експортувати в Flash. Підтримуються практично всі популярні аудіо, відео і графічні формати. При створенні слайшоу ви можете скористатися безкоштовними онлайн-сервісами інтернету. P.S. Не підійшли дані програми? Не проблема, можна спробувати інші, наприклад декілька безкоштовних програм для створення відео із фотографій, розглянутих у цій статті. P.P.S. У вас брак аудіотреків для озвучки ваших слайдшоу? Але це не проблема, наприклад, у тому ж vk.com музики вдосталь, качай — закачайся, варто лише озброїтися програмою для скачування музики з контакту .


text: Номер статті: 2757458 - Показ продуктів, яких стосується ця стаття. При спробі редагувати контакти в Lync 2010 або Lync для Mac 2011, з'являється одне з таких повідомлень про помилку: Не можна додати, перемістити або видалити контакти або групи в даний Вільний час. Будь ласка, спробуйте ще раз пізніше. список контактів не можна змінити в UCS режим, за Microsoft Lync для Mac. Будь ласка, зверніться до системного адміністратора. Ця проблема виникає тому, що список контактів користувача було перенесено до обмін уніфікованого зв'язатися з магазину (УЩ). Це нова функція інтеграції з Exchange Server 2013 і Lync Server 2013. Після міграції постачальник послуг оренди застосунків список контактів користувача змінюється від Lync Server до УЩ. Незважаючи на те, що Lync 2010 і Lync для Mac 2011 можна прочитати UCS контакт-лист, вони не можуть змінити контакти або групи в УЩ.Таким чином, користувачі, які підтримують УЩ неможливо змінити їх список контактів з Lync 2010 і Lync для Mac 2011. Щоб вирішити цю проблему, використовуйте Lync 2013, Outlook Web Access 2013 або Outlook змінити список контактів. Або ж ви можете відкотити користувача контактів до сервера Lync Server і користувачі потім зможете змінювати свої контактні відомості. У Windows для підтвердження, якщо користувач із підтвердженою UCS, клацніть правою кнопкою миші Lync піктограми в області сповіщень, щоб відкрити Відомості про конфігурацію Lync екрану. Шукайте лінії Постачальнику списку контактів . З'являється UCS або Lync Server . Все ще потрібна допомога? Перейдіть до на Office 365 спільноти (http://community.office365.com/). Номер статті: 2757458 - Востаннє переглянуто: 27 червня 2014 р. - Редакція: 12.0 Машинний переклад ВАЖЛИВО! Ця стаття перекладена засобами машинного перекладу Microsoft. Статтю можна редагувати в середовищі Community Translation Framework (CTF). Щоб якомога швидше перекласти всі статті у своїй базі знань різними мовами, компанія Microsoft не лише звертається до професійних перекладачів, але й вдається до машинного перекладу, який потім редагується спільнотою. Такі статті можуть містити лексичні, синтаксичні та граматичні помилки. Microsoft не несе відповідальності за будь-які неточності, помилки або збитки, до яких може призвести неправильний переклад статей або їх використання. Докладніше про CTF див. на веб-сторінці http://support.microsoft.com/gp/machine-translation-corrections/uk-ua. Клацніть тут, щоб переглянути цю статтю англійською мовою: 2757458 (http://support.microsoft.com/kb/2757458/en-us/ )


text: Результативність діяльності будь-якого навчального закладу в цілому, педагогічного колективу та навіть роботи самих учнів залежить від того, наскільки добре продумані всі частини плану роботи з батьками в школі, який має бути розроблений згідно з нормативними документами, а також мати свою направленість. Робота з батьками в школі складається на один рік за участю директора навчального закладу, його заступника, а також представників профспілкової організації та представників від педагогічного колективу. План роботи з батьками в школі охоплює всі сторони життя навчального закладу та спрямований на ряд вирішення найактуальніших питань. Наприклад, дії в напрямку покращення успішності учнів, започаткування нових факультативів для розвитку школярів тощо. Ще робота з батьками в школі має містити такі форми роботи – поставити питання про створення Опікунської ради, а також систематичне проведення загальних зборів за засідань батьківського комітету, тематичних бесід, вечорів, читань та ін.


text: Не одну жінку місячні під час вагітності привели в замішання, а то й у відчай. Всім відомо, що менструації просто виключені в період виношування дитини. Саме припинення місячного циклу є першою і найголовнішою ознакою події зачаття. А значить, поява не рясних кровотеч повинна означати якийсь збій в організмі. Тим часом виникнення місячних під час вагітності досить часте явище. Причини його можуть бути різними, в залежності від терміну. Найчастіше це відбувається в перший місяць вагітності і в такому випадку, ситуація більш безпечна, ніж на пізніх термінах. Саме в ті дні циклу, коли раніше мала б початися менструація часто відбуваються невеликі відшарування ендометрію. Ці ж дні вважаються найбільш небезпечними у плані можливих викиднів. Тому, як правило, місячні під час вагітності відбуваються на тижні, кратній чотирьом: 4-й, 8-й ,12-й і т.д. Але, насправді це не менструація. Також причиною кров'янистих виділень може стати позаматкова вагітність. У такому разі, крім кровотечі жінка відчуває болі в області придатків або внизу живота. Тут виділення крові свідчить або про відшарування плодового яйця, або про розрив органу, до якого прикріпилась запліднена яйцеклітина. Особливо небезпечні місячні під час вагітності на останніх термінах. Така кровотеча виникає через відшарування плаценти і може призвести до великої втрати крові та загибелі плоду. У такому випадку необхідно стаціонарне лікування і чим швидше майбутня мати звернеться до фахівців, тим більше шансів на порятунок дитини. Не рідкісні випадки, коли місячні під час вагітності відбуваються, а жінка ще не знає про те, що незабаром стане матір'ю. Так може бути пропущений важливий термін, коли, не здогадуючись про свою вагітність, жінка може дозволити собі зайве. Ходять легенди про жінок, які про свою вагітність здогадалися лише на п'ятому місяці, коли дитина почала ворушитися. Звичайно, таке можливо, але для цього жінка повинна бути абсолютно безграмотною і не прислухатися до свого організму. Оскільки, не дивлячись на місячні, повинні існувати додаткові ознаки майбутнього материнства: під час вагітності набрякають груди, відбувається зміна смакових пристрастей, втома, збільшення ваги і об'єму талії і т.п. Тому при появі хоч якоїсь із цих ознак, необхідно придбати тест на вагітність, але ще надійніше звернутися до лікаря, який під час огляду помітить збільшену матку. Поява місячних під час вагітності в будь-якому випадку говорить про загрозу викидня. Якщо термін вагітності дуже малий, то і надзвичайно мала ймовірність врятувати плід. Статистика стверджує, що саме на перших тижнях (до 5-го) відбувається переважна більшість мимовільних викиднів. Якщо ж термін вже перевищує п'ять тижнів, то навіть за наявності невеликих кров'янистих виділень гінеколог пропонує стаціонар. Звичайно, якщо жінка має намір зберегти вагітність. У лікарні при місячних під час вагітності роблять ін'єкції спеціальних кровоспинних засобів, а також знімають тонус матки, який виникає в подібних ситуаціях і загрожує викиднем. Також для жінки небезпечна втрата крові як така. Причому, чим більший термін вагітності, тим рясніша кровотеча і тим небезпечніша ситуація. Якщо з'явилися місячні - це завжди привід для тривоги, не дивлячись на те, на якому місяці знаходиться жінка. При появі навіть дуже слабких, фарбуючих виділень необхідно терміново звернутися до гінеколога, а щоб уникнути мимовільного переривання вагітності дотримуватися щадного або навіть постільного режиму. Якщо ж виділення рясні, потрібно негайно викликати швидку допомогу. Дуже важливо не допустити виникнення тонусу матки, який призведе до викидня. Це означає, що в очікуванні лікарської допомоги, під час вагітності не потрібно нервувати і варто поменше рухатися. Якщо ж місячні дуже мізерні, краще обстежитися, обов'язково перевірити рівень гормонів. І не варто турбуватися, що це відіб'ється на дитині. Поява кров'яних виділень під час вагітності ніяк не впливає на формування і розвиток систем і внутрішніх органів плоду. Тому, у мам, які спокійно пережили цю ситуацію і поводилися правильно, народжуються сильні і здорові малюки. Додати коментар: ...


text: Ґхо Ґхо (дзонг-ке གོ་, вайлі go, англ. gho) — традиційний національний одяг чоловіків Бутана. Ґхо був введений в XVII столітті Шабдрунг Нгванг Намґ'ялом, щоб надати бутанцям більшої самобутності. Ґхо являє собою халат до колін, який підперізують поясом з тканини kera. У свята ґхо надягають разом з кабні. Процес одягання ґхо є складним, тому навіть дорослі чоловіки користуються сторонньою допомогою. Разом з ґхо нормальним є надягати шкарпетки до колін. Уряд Бутану вимагає, щоб ґхо надягали всі, хто працює в державних установах і школах. Чоловіки також повинні надягати ґхо на офіційні заходи. У своїй сучасній формі закон відноситься до 1989 року, але офіційний дрес-код Дріглам Намжа набагато старший. |Ця стаття не містить посилань на джерела. (квітень 2012)|


text: Львівська політехніка |Львівська політехніка| |Дата заснування||1921 р.| |Дата ліквідації||1939 р.| |Причина ліквідації||Реорганізація| |Попередник||Вища політехнічна школа| |Наступник||Львівський політехнічний інститут| Львівська політехніка (1919–1939 рр.) У листопаді 1919 р. до Політехнічної школи була приєднана Рільнича академія в Дублянах і Вища школа лісництва в м. Львові. З приєднаних закладів утворили рільничо-лісовий факультет. У 1921 р. з метою підготовки вчителів математики, фізики й хімії й рисунку для середніх загальноосвітніх і спеціальних шкіл відкрили загальний факультет. Політехнічна школа отримала новий статус вищого технічного навчального закладу. Її Статут, схвалений загальними зборами професорів, був прийнятий 20 червня 1920 р. У ньому було передбачено господарське та адміністративне самоврядування. Керівними органами самоврядування стали: загальні збори професорів; сенат (організований зі старших професорів); ради факультетів. Ректора обирали на один навчальний рік, виконавчим органом при ректорові став сенат, до складу якого входили секретаріат, квестура (фінансовий відділ), інтендатура (управління будинками). 13 січня 1921 р. Політехнічна школа була переіменовано на Львівську політехніку. У ній діяли шість факультетів. Факультет сухопутної та водної інженерії мав три відділи (сухопутний, водний, геодезичний) та 19 кафедр, окрім того — обладнані астрономічну та метеорологічну обсерваторії із сейсмографічною станцією, музей геології та мінералогії. Архітектурний факультет складався з двох відділів (художній і конструкційний) та 8 кафедр, з лабораторіями — фотографічною та моделювання. Хімічний факультет налічував 10 кафедр, у його складі також була лабораторія з проблем технології калійної солі, фізична лабораторія, керамічна експериментальна станція. Механічний факультет мав 3 відділи — машинобудівний, електротехнічний, нафтовий — та 19 кафедр, тут працювали радіотехнічна й аеродинамічна лабораторії, музей машинобудування. Рільничо-лісовий факультет налічував 18 кафедр. Загальний факультет (діяв упродовж 1921–1933 рр.) складався з математичної, фізико-хімічної та групи креслення. Саме в 1930-ті роки у Львівській політехніці сформувалась одна з найбільших в Європі науково-технічних бібліотек, що мала статус федеральної (в 1938 р. її фонд становив понад 88 тисяч примірників). Львівська політехніка відіграла значну роль у становленні та розвитку авіаційної науки й техніки. Наукова рада механічного відділу прийняла рішення про створення в 1928 р. авіаційного факультету. Планувалося збудувати при доцентурі аеродинаміки лабораторію. За сприяння Міністерства протиповітряної оборони в 1927–1930 рр. зведено та обладнано будинок між головним та хімічним корпусами (нині — корпус No12), де розташовувалася аеродинамічна труба та аеродинамічна вага на шість складових сил — технічне диво на той час. Унікальною спорудою в аеродинамічній лабораторії був гідроканал для фотографування вихрових потоків при вдосконаленні аеродинамічних форм літальних апаратів. У 1930–1931 н. р. відбулися перші практичні заняття студентів. Керівником лабораторії став Зігмунд Фукс, який очолював цей заклад до 1939 р. Львів став джерелом кваліфікованих кадрів. Політиками національного масштабу було чимало львів’ян, серед них — професори Львівської політехніки Казімєж Бартель, який у 1926– 1930 рр. тричі був прем’єр-міністром Польщі, а Ігнаци Мосціцький упродовж 1926–1939 рр.— президентом цієї держави. У зв’язку з розширенням навчального закладу, утворенням нових кафедр у 30-ті роки помітно зросла чисельність професорсько-викладацького складу Львівської політехніки, що мало позитивний вплив на якість підготовки інженерних кадрів, збільшення кількості науковців. Так, протягом 1919–1930 рр. 39 інженерів Львівської політехніки одержали ступені доктора технічних наук, за особливі заслуги в науці присвоєно почесні титули доктор Honoris Causa варшавському архітекторові Ю. Дзєконському, професорам Львівської політехніки К.Скібінському, І. Мосціцькому, Т. Фідлеру, професору Варшавської політехніки С. Белжецькому, професорові П. Сежурне (Париж), маршалу Франції Ф. Фошу, інженерам Р. Інгардену, Ф. Кухаржевському, Р. Моджаєвському (США), польському сенатору А. Кендзьору. У 1931–1939 рр. ці титули було надано Н. Хандсону, К. Бартелю, З. Раушеру, Т. Стриєнському. Кількість студентів, які навчалися у Львівській політехніці, зросла від 1285 осіб у 1919–1920 н. р. до 3606 осіб — у 1938–1939 н. р. На водному й шляховому відділах навчалися упродовж 4,5 років, на всіх інших — 4 роки. За правилами, затвердженими польським міністерством освіти, студенти складали курсові й два державні іспити — загальний і дипломний. Для вступників проводились конкурсні іспити. Львівська політехніка була польською державною вищою школою, де в 30-х роках лише п’ять відсотків українських абітурієнтів згідно з Numerus Klausus могли претендувати на здобуття вищої освіти. У 1920 р. за ініціативи членів Наукового товариства ім. Шевченка та за підтримки Митрополита Андрея Шептицького при Львівському таємному університеті організували однорічні політехнічні курси. На їх основі в березні 1922 р. було створено Українську вищу політехнічну (таємну) школу з факультетами: загально-будівельним, машинобудівним і лісоагрономічним. Згодом відкрили хімічний та мистецький. Очолював таємну Львівську політехніку ректор Віктор Лучків. У навчальному процесі використовувались програми Гданської та Празької політехнік і Пшібрамської гірничої академії в Чехословаччині. Таємна політехніка перестала існувати у 1925 році. Розвиток Політехніки вимагав розширення навчальних площ. Так у 1925–1927 рр. згідно з проектом професора кафедри монументальної архітектури Вітольда Мінкевича (1880–1961) у формах «класицистичного модерну» був збудований Лабораторний корпус механічного факультету (вул. Устияновича). Впродовж 1928–1929 рр. проведено модернізацію головного корпусу: змонтовано систему центрального опалення, а біля головних сходів встановлено ліфти. Завідувач кафедри загального будівництва професор Тадеуш Обмінський (1874–1932) створив проект політехнічної бібліотеки, що постала протягом 1929–1932 років на вул. Нікоровича (Професорській). У 1928 р. Львівській політехніці передали приміщення колишньої жіночої в’язниці при костелі св. Марії Магдалини (нині тут корпуси No 14 та No 15 корпуси), а в 1929 р. — будинок ІV гімназії (нині — корпус No 11); у 1930 р. — аеродинамічну лабораторію, збудовану коштом Ліги повітряної й протигазової оборони (нині — корпус No 12). У середині 1939 року розроблявся проект студентського містечка, реалізації якого перешкодила війна. Наукові здобутки Завдяки ученим, які збагатили світову науку новими відкриттями, у міжвоєнний період Львівська політехніка зміцнила свої позиції як центру інтелектуального життя й наукової думки європейського рівня. Львів мав давні традиції в розвитку математичних знань. Найздібнішим представником львівської математичної школи вважається Стефан Банах (1892–1945). Цей обдарований математик, не маючи вищої освіти, розв’язав декілька складних математичних задач й одразу став доктором наук, а згодом — професором Політехніки. Учений дав початок функціональному аналізу, показавши, що поняття інтегралу можна поширити на всі функції. Йому належала першість у побудові теорії операцій. Добрими результатами відзначилися здобутки політехніків у фізичних науках. Визнання в науковому світі здобули роботи професора Войцеха Рубіновича (1889—1974). Він одним із перших застосував метод перетворень Фур’є до вивчення фізичних процесів на атомарному рівні. Наслідком цього стали дві фізичні теорії: багатопольного випромінювання й граничної хвилі, завдяки яким Рубінович здобув світову славу. Станіслав Улям (1909–1984) став співвинахідником водневої бомби. Учень Т. Годлевського професор фізики Т. Малярський працював у галузі колоїдної фізики, досліджуючи електропровідність і електрокінетичний потенціал. Професор Ч. Речинський є співавтором винаходу кварцової лампи. Хімічна наука була представлена традиційними дослідженнями в галузі переробки нафти. Отримані результати реалізувалися на виробництві. Цю тематику розробляли Станіслав Пілят та його учні, а Едвард Сухарда продовжував попередні дослідження анілінових барвників. Професор Політехніки Ігнаци Мосціцький (1867–1946) здобув визнання як розробник технології виробництва азотної кислоти з повітря за допомогою електричного розряду. Дослідження Карпат і Поділля, зокрема вивчення нафтових та мінеральних родовищ провадили В. Тейсейр і Юліан Токарський (1883–1961). Останній створив Мінералогічний інститут і започаткував школу з вивчення покладів мінеральної сировини на Прикарпатті, підготував перший польський підручник з петрографії. Завдяки діяльності професора К. Бартеля (1882–1941) кафедра нарисної геометрії здобула світове визнання. Технічні науки спирались на здобутки математики, фізики, хімії. Відбувся помітний поступ у розвитку науково-технічних напрямів, започаткованих у попередній період. Учень М. Туллє професор Стефан Брила (1886–1943) досяг значних результатів, вивчаючи міцність та витривалість зварювальних конструкцій. Професор Станіслав Анчиц здійснював успішні дослідження з технології металів. Розпочалася ґрунтовна робота в галузі електротехніки. Нею займалися професори В. Круковський, С. Фризе, Г. Сокольницький. Над удосконаленням двигунів внутрішнього згорання працювали Л. Еберман, В. Борович, парових турбін — С. Лукасевич. Відомий геодезист Каспер Вайгель (1880–1941) першим виконав геодезичні виміри методом фотограмметрії й став організатором державної геодезичної служби. Плідно працював у гідробудуванні професор Максиміліан Матакєвич, який вивів формулу для середньої швидкості плинності води у природних і штучних руслах. Доктор Антоні Ломніцький проводив наукові дослідження в галузі теорії ймовірності й математичної статики, а його колега — доктор математики В. Стожек займався теорією гармонійних функцій. Кращі будівлі міжвоєнного періоду були пов’язані з іменами професорів архітектурного факультету — Тадеуша Обмінського, Вітольда Мінкевича, Владислава Клімчака (1878–1929), Владислава Садловського (1869–1940). Серед видатних політехніків, які згодом працювали у радянські часи, — професор енергетики Габріель Сокольницький (1877–1975), професор архітектури Іван Багенський (1883–1967), творець наукової школи проектування залізобетонних конструкцій Адам Курилло (1889–1980). Використані джерела Презентаційне видання «Національний університет «Львівська політехніка». Еліта держави» (ТОВ «Видавничий центр «Логос Україна», 2008). ISBN 978-966-1581-02-8 Музей історії Львівської політехніки. Нарис-путівник. /За науковою редакцією Анни Кос. — Львів: Видавництво Національного університету «Львівська політехніка», 2005.


text: Розміщений у покупки, ресторани, нічне життя району міста Гонконг, Casa Hotel забезпечує вам сприятливі умови для відпочинку від суєти дня. До шумного центру міста всього 1 km. Через безпосередню близкість до таких пам"яток, як Храм Тін Хау, Сінематека Бродвею, Оптовий ринок фруктів, відвідувачі просто полюблять його за це місцерозташування. В Casa Hotel, робиться все можливе для того, щоб гості відчували себе комфортно. Для цього готель пропонує найкращі послуги та умови. Гості готелю можуть на місці насолоджуватися такими можливостями як ліфт, багажне відділення, консьєрж, кафе, сімейний номер. Гості можуть обирати серед 162 номерів, кожен з яких випромінює атмосферу гармоніїї та світла. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Зі зручим місцем розташування та безліччю можливостей, Casa Hotel займає перше місце у багатьох відношеннях..


text: 1 Тарас Григорович Шевченко народився 25 лютого (9 березня н. ст.) 1814 р. в с Моринці Звенигородського повіту Київської губернії (тепер Звенигородський р-н Черкаської обл.). Батько його — Григорій Іванович Шевченко, по-вуличному Грушівський 1 (1781 — 1825) — родом з с. Кирилівка 2, мати — Катерина Якимівна Бойко (1783 — 1823) — з с. Моринці. Вони були кріпаками великого магната, нащадка ліфляндських баронів, генерал-аншефа, згодом дійсного статського радника, сенатора В. Енгельгардта. Йому належали маєтки в різних частинах Російської імперії, в яких нараховувалося близько 160 тис. десятин землі і понад 50 тис. кріпаків. Перші вісім років після одруження батьки Шевченка жили в Кирилівці у хаті діда Івана. Тут народилися старші сестри Тараса — Катерина (1804 — бл. 1848) і Марія (1808 — 1810). Родина була велика: в тісній оселі жили тринадцять чоловік. Тому 1810 р. Григорій Шевченко з сім’єю переїжджає у с. Моринці, де оселяється в садибі засланого у Сибір кріпака Колесника, прозваного за бунтарство Копієм. У Моринцях народився старший брат Тараса Микита (1811 — бл. 1870) і майже через три роки — Тарас. Хата ця не збереглася. Коли з сибірського заслання повернувся власник хати, Шевченки наприкінці 1815 р. змушені були переїхати до Кирилівки. Оскільки в хаті діда жити було дуже тісно, куплено хату в селянина Тетерюка, де й оселилася сім’я Григорія Шевченка. Тут народилися молодші сестри Тараса: Ярина (1816 — 1865), Марія (1819 — 1846), яка в три роки осліпла від трахоми, і брат Йосип (1821 — бл. 1878). 1 Діда поета Івана Андрійовича Шевченка (1761 — 1849) по-вуличному звали ще й Швець. 2 За місцевою вимовою, яку інколи зберігав і в написанні Шевченко, — «Керелівка». Тепер — с. Шевченкове. Село Кирилівка розташоване в мальовничій місцевості українського лісостепу: її хвилясту поверхню перетинають маленькі річки, /13/ на схилах пагорбів — вікові ліси, зелені долини, байраки. Де-не-де височать могили (кургани), повз які ще на початку XIX ст. проходив чумацький шлях до Одеси й Криму, тут проминули дитячі літа майбутнього поета і художника. В одній із поезій він згадає хатину ...у гаї Над чистим ставом край села. (II, 252)3 1843 р., відвідавши Кирилівку, Шевченко намалював в альбомі олівцем хату, в якій провів своє дитинство (VII, No 181) 4, а в повісті «Княгиня», написаній на засланні, дав докладний опис садиби: «И вот стоит передо мною наша бедная, старая белая хата, с потемневшею соломенною крышею и черным дымарем, а около хаты на прычилку яблуня с краснобокими яблоками, а вокруг яблуни цветник, любимец моей незабвенной сестры, моей терпеливой, моей нежной няньки! А у ворот стоит старая развесистая верба с засохшею верхушкою, а за вербою стоит клуня, окруженная стогами жита, пшеницы и разного, всякого хлеба; а за клунею, по косогору, пойдет уже сад. Да какой сад!.. густой, темный, тихий... А за садом левада, а за левадою долина, а в долине тихий, едва журчащий ручей, уставленный вербами и калиною и окутанный широколиственными, темными, зелеными лопухами...» (III, 175). Очі маленького хлопчика звикали до розмаїтих краєвидів. Уже тоді в його душі зароджувалася любов до природи рідного краю. Пізніше у своїх творах митець дасть неповторні художні образи української природи, в основі яких лежали враження дитячих і ранніх юнацьких літ. Ще в дитинстві виявилася незвичайна допитливість Тараса, намагання розширити свій кругозір. У тій же повісті «Княгиня» письменник створив автобіографічний образ селянського «кубічного білявого хлопчика», який починає мислити і запитувати: «А что же там за горою? Там должны быть железные столбы, что поддерживают небо! А что если бы пойти да посмотреть, как это они его там подпирают? Пойду да посмотрю, ведь это недалеко» (III, 175). Перша спроба вийти за межі села була невдалою. Тарас заблукав і тільки надвечір зустрів валку чумаків, які, розпитавши хлопця, привезли його до Кирилівки. Інший варіант цієї пригоди розповів пізніше родич поета Варфоломій Шевченко 5. 3 Тут і далі посилання на літературні твори подаються у тексті в дужках на виданням: Шевченко Т. Г. Повне зібрання творів: В 6-ти т. К., 1963 — 1964. Римською цифрою позначено том, арабською — сторінку. 4 Посилання на малярські твори Шевченка подаються за виданням: Шевченко Т. Г. Повне зібрання творів: В 10-ти т. К., 1963-1964, т. 7-10. Римською цифрою позначено том, арабською — номер репродукції. 5 Ш[евченко] В. Г. Споминки про Тараса Григоровича Шевченка. — Правда (Львів), 1876, No 2, с 68 — 69. Ці й інші спогади про Т. Г. Шевченка див. у виданнях: Біографія Т. Г. Шевченка за спогадами сучасників. — К., 1958; Т. Г. Шевченко в воспоминаниях современников. — М., 1962; Спогади про Тараса Шевченка. — К., 1982. Батьки тяжко працювали на панщині, а малих дітей доглядали їх старші брати та сестри. На все життя збереглися у Шевченка /14/ теплі спогади про ніжну, терплячу няню — Катерину. У згаданому епізоді першої мандрівки Тараса за межі села видно особливу її турботу про свого вихованця. Коли чумаки підвезли його до садиби, вся сім’я вечеряла на подвір’ї. Не вечеряла тільки Катерина. Зажурена, вона стояла біля дверей і ніби поглядала на перелаз. «Когда я высунул голову из-за перелаза, то она вскрикнула: Прыйшов! прыйшов! — и, подбежав ко мне, схватила меня на руки, понесла через двор и посадила в кружок вечерять, сказавши — Сидай вечерять, приблудо!» (III, 177). Тарасові не було дев’яти років, коли Катерина вийшла заміж за кріпака Антона Красицького в сусіднє с Зелену Діброву. В умовах напівнатурального господарства батько змушений був чумакувати, а також возити панську пшеницю до Одеси, Києва та інших міст. Коли Тарас трохи підріс, батько брав його з собою. Про одну з таких мандрівок Шевченко згадав пізніше в автобіографічному відступі в повісті «Наймичка», назвавши ті міста й села, що залишили слід у його пам’яті: Гуляйполе (Златопіль), Новомиргород, Дев’ята рота, Дідова Балка, Грузівка, Єлисаветград (тепер Кіровоград). Ці подорожі також значно розширювали кругозір допитливого хлопця. Селяни-кріпаки в масі своїй були неписьменні. Як виняток поодинокі селянські діти вчилися в примітивних дяківських школах. Письменним був і батько Тараса. У поемі «Гайдамаки» згадано, як по неділях він читав у сім’ї вголос Чєтьї-Мінеї (щомісячні читання) — збірки церковно-релігійного змісту, де на кожний день тижня припадало житіє «святого» або опис пам’ятної події. Восени 1822 р. Тараса віддали в науку до молодого кирилівського дяка Павла Рубана, якого прозивали в селі Совгирем. Хата дяка збереглася до наших днів; у 1960 р. над нею зроблено будинок-накриття. Дяки вчили дітей по церковнослов’янських книжках. В автобіографії Шевченко писав: «По мно[го]тяжком двухлетнем испытании, прошел он Граматку, Час[ос]ловец и наконец Псалтырь» (V, 249). Чому «многотяжком»? Пояснення цьому знаходимо у тій же автобіографії: в дяківській школі Тарас був «в виде школяра-попыхача», інакше кажучи, в роді хатнього робітника. Через рік після вступу до школи померла його мати. На засланні поет пригадував: Там матір добрую мою, Ще молодую — у могилу Нужда та праця положила. (II, 252) Мати Шевченка померла 20 серпня 1823 р., коли їй було лише сорок років. Своєю першою опанованою книжкою поет назвав згодом «Граматку», тобто церковнослов’янський буквар. Другою книжкою був «Часослов» — збірник молитов і пісень для церковної відправи. Оскільки цей характер відправи звався «часами», звідси й назва: «Часослов». Третя книжка, освоєна Шевченком, — «Псалтир», або /15/ книга псалмів. Це була частина Старого завіту Біблії, що тоді часто видавалася окремо й правила на Русі за підручник для читання. Псалми — своєрідні поетичні твори, побудовані на метричній організації мови і синтаксичних паралелізмах. Нам важливо підкреслити, що саме з цієї книжки починається знайомство Шевченка з друкованою поезією. Пізніше він не раз вдавався до переспівів псалмів. У тій же автобіографії читаємо: «Дьячок, убедившись в досужестве своего школяра-попыхача, посылал его вместо себя читать Псалтырь по усопших крепостных душах, за что и платил ему десятую копейку яко поощрение» (V, 249). Лишившись з малими дітьми (Катерина тоді вже вийшла заміж), батько Тараса змушений був одружитися з вдовою Оксаною Терещенко, яка мала трьох своїх дітей. Незабаром, коли Тарасові ледве сповнилося одинадцять років, 21 березня 1825 р. помер батько. Тяжка в ті часи була доля сиріт. Не раз пізніше в своїх творах Шевченко малював їхні страждання. У повісті «Княгиня» він, зокрема, писав: «Кто видел хоть издали мачеху и так называемых сведенных детей, тот, значит, видел ад в самом его отвратительном торжестве. Не проходило часу без слез и драки между нами, детьми, и не проходило часу без ссоры и брани между отцом и мачехой; меня мачеха особенно ненавидела, вероятно, за то, что я часто тузил ее [т]щедушного Степанка» (III, 179). Зовсім нестерпним стало життя сиріт після смерті батька. Біографи поета розповідають такий епізод. У солдата, поставленого на постій до Шевченків, вкрадено гроші. Як потім з’ясувалось, украв їх мачушин син Степанко, але звинуватили й тяжко покарали Тараса. Не раз він тікав у бур’яни, куди йому приносила їсти сестра Ярина 6. Тікав він часом і до сестри Катерини в сусіднє с Зелена Діброва. Згодом вона пригадувала: «Було оце й невидно, як воно — рип і ввійде до хати, сяде собі на лаві та все мовчить. Нічого в світі у його не допитаєшся: чи його прогнали відтіля, чи його били, чи їсти йому не давали? Було манівцями ходить, геть попід дібровою, та через Гарбузів яр, та через левади, та могилками. І як прийшло раз воно, то так впало грудочкою і заснуло на лаві...» 7 6 Лазаревский А. Детство Шевченка. — Основа, 1862, No 3, с 6; Сава Ч. [Чалый М. К.] Новые материалы для биографии Т. Г. Шевченка. — Основа, 1862, No 5, с. 49. 7 Лобода (Лебединцев) Ф. Мимолетное знакомство мое с Т. Гр. Шевченком и мои об нем воспоминания. — Киевская старина, 1887, No 11, с. 566. Зрештою Тарас змушений був залишити домівку. Деякий час він жив у свого дядька Павла, який після смерті поетового батька став опікуном сиріт. Павло був до дітей надто суворий. У розмові з біографом поета М. Чалим Ярина характеризувала дядька як «великого катюгу». Тарас пас свині, працював разом із наймитом у господарстві, але кінець кінцем не витримав тяжких умов життя й оселився у нового кирилівського дяка Петра Богорського. І тут життя було нелегким — обов’язкові «субітки», коли учнів поспіль кара-/16/ли різками. І звідси хлопець не раз тікав у бур’яни, про які згадував пізніше в Петербурзі у листі до брата Микити: «...ті бур’яни, що колись ховався од школи» (VI, 10). У калинових кущах сусіда на прізвисько Жених він мав затишок — постіль, зроблену з дерну, їсти йому приносили сестри Ярина й сліпа Маруся. Зовнішній вигляд Тараса-школяра можна уявити з автобіографічної згадки у повісті «Княгиня»: «...ходил я постоянно в серенькой дирявой свитке и в вечно грязной бессменной рубашке, а о шапке и сапогах помину не было, ни летом, ни зимою. Однажды дал мне какой-то мужик за прочтение псалтыря на пришвы ременю, да и то от меня учитель отобрал, как свою собственность» (III, 180). Життя й у Богорського було напівголодне. Це підтверджує автобіографічна згадка з тієї ж повісті: «...хорошо еще, если случались покойники в селе (прости меня, господи), то мы еще кое-как перебивались, а не то просто голодали по нескольку дней сряду. Вечерком иногда, бывало, я возьму торбу, а учитель возьмет в десную посох дебелый, а в шуйцу сосуд скудельный ... и пойдем под окнами воспевать «Богом избранную», иной раз принесем-таки кое-что в школу, а иной раз и так насухо придем, разве только что не голодные. Я знал почти всю псалтырь наизусть и читал ее (как говорили Слушатели мои) выразительно, т. е. громко. Вследствие такого моего досужества не был в селе похоронен ни один покойник, над которым бы я не прочитал псалтыри. За прочтение псалтыри я получал кныш и копу деньгами. Деньги я отдавал учителю как его доход, и он уже от щедрот своих уделял мне пятака на бублики, и это был один-единственный источник моего существования» (III, 180). Окремі біографи зазначали, що деякий час Шевченко вчився у священика Нестеровського, а потім повернувся до Богорського, але певних відомостей про це нема. Коли терпець Тарасові увірвався, він уночі втік від дяка. Про це читаємо в автобіографії: «...в один из многих дней и ночей, когда спартанец-учитель с своим другом Ионою Лымарем были мертвецки пьяны, школяр-попыхач, без зазрения совести обнажив задняя своего наставника и благодетеля, всыпал ему великую дозу березовой каши. Помстившись до отвалу и похитивши какую-то книжечку с кунштиками, в ту же ночь бежал в местечко Лысянку...» (V, 249). У Лисянці Шевченко знайшов собі вчителя малювання в особі диякона — «тоже спартанца» (V, 249). Наука була короткою: «Терпеливо бродяга-школяр носил из Тикича три дня ведрами воду и растирал медянку на железном листе и на четвертый день бежал» (V, 249). Утік він у с Тарасівку «к дьячку-маляру, славившемуся в околотке изображением великомученика Никиты и Ивана-воина; у последнего для большего эффекта рисовал он на левом рукаве две солдатские нашивки. К сему то Апеллесу обратился школяр-бродяга с твердым намерением перенести все испытания, только бы хоть малость научиться его великому искусству. Но увы! Апеллес посмотрел внимательно на левую ладонь бродяги, отказал ему наотрез, /17/ не находя в нем таланта не только к малярству или к шевству, ниже к бондарству» (V, 249-250). Тарас змушений був повернутися до Кирилівки, де пас громадську череду. Пізніше в автобіографічному вірші «N. N.» («Мені тринадцятий минало») він тепло й зворушливо згадав подругу свого дитинства Оксану Коваленко. У ранньому, петербурзькому періоді творчості їй присвячено поему «Мар’яна-черниця». Складніший, трагічний образ Оксани-покритки Шевченко створив на засланні в поезії «Ми вкупочці колись росли». Це давало підставу деяким дослідникам вважати, що й Оксана Коваленко стала покриткою. П. Жур довів: образ Оксани-покритки з вірша «Ми вкупочці колись росли» не можна ототожнювати з постаттю реальної Оксани Коваленко 8. Вперше криптонім «К...ко» розкрив як «Коваленко» М. Новицький у примітках до першого тому книжки «Т. Шевченко. Поезія» (К., 1927, с 457), але без посилань на джерела. П. Жур, дослідивши метричні книги та сповідні розписи, встановив, що Ксенія (Оксана) Коваленко народилася в с. Кирилівка 4 листопада 1817 р. Згадана вона також у сповідному розпису 1828 р., коли їй було 11 років. 30 січня 1840 р. дівчина вийшла заміж за кріпака сусіднього с Пединівка Карпа Сороку. 1843 р., коли Шевченко приїжджав у Кирилівку, вона була вже матір’ю двох дочок. Оскільки Оксана була заміжня, поет мав усі підстави сказати «чужа чорнобрива» 9. Образ Оксани-покритки в поезії «Ми вкупочці колись росли» — плід художньої фантазії. Проте знайомство юного Тараса з сусідською дівчинкою Оксаною Коваленко не пройшло безслідно. Перше ясне й чисте почуття дитячого кохання мало, безперечно, вплив на дальший духовний розвиток юнака. Про це свідчить присвята поеми «Мар’яна-черниця» — «Оксані К...ко. На пам’ять того, що давно минуло», де є такі рядки: І ти не згадаєш того сироту, Що в сірій свитині, бувало, щасливий, Як побачить диво — твою красоту. Кого ти без мови, без слова навчила Очима, душею, серцем розмовлять. (І, 145) Не випадковим є те, що дорогим ім’ям — Оксана — він називав героїнь своїх творів, зокрема в поемі «Гайдамаки». Деякий час Тарас служив у кирилівського священика Григорія Кошиця. Спочатку був «креденсовим» (буфетником), мив посуд, палив груби, а потім став фурманом — супроводжував попового сина до Богуславської бурси й Київської семінарії (отже, ще в ті часи вперше відвідав Київ, тому й малював «київську дзвіницю»!), возив також попові сливи, яблука та дині на продаж у містечка Бурти й Шполу. 8 Шевченківський словник: В 2-х т. К., 1976, т. 1, с 306. 9 Жур П. Літо перше: З хроніки життя і творчості Тараса Шевченка. — К., 1979, с 74-77. Було тоді Шевченкові тринадцять років. Він узяв від учителів-дяків і попів усе, що вони могли йому дати, — елементарну письмен-/18/ність. У цей же час закладались основи його світогляду — усвідомлення своєї належності до безправного кріпацького стану. Глибокий слід у свідомості Тараса на все життя залишила усна народна творчість, особливо пісні. Чумацькі пісні любив співати батько. Дуже багато пісень і казок знали мати, сестри, тітка. Від них, від свого оточення перейняв майбутній поет величезну кількість українських народних пісень і полюбив їх. Із хвилюванням слухав він кобзарів і лірників, історичні пісні та думи, з яких вимальовувались героїчні образи борців і месників. У нього самого був приємний голос. З піснею не розлучався він усе життя. Сучасники лишили нам спогади, як чудово виконував Тарас Григорович українські народні пісні. Пізніше він став збирати й записувати їх як досвідчений фольклорист, міг безпомилково відрізнити справжню народну пісню від пісні літературного походження. Пісню про Кармалюка «Повернувся я з Сибіру» Шевченко помилково приписував Т. Падурі, але не помилився в тому, що вона справді польсько-шляхетського походження. Ще навчаючись у дяків, Тарас уперше знайомиться з деякими творами української художньої літератури. У вірші «А. О. Козачковському» він так згадуватиме ті часи: ...куплю Паперу аркуш. І зроблю Маленьку книжечку. Хрестами І візерунками з квітками Кругом листочки обведу Та й списую Сковороду Або «Три царіе со дари». Та сам собі у бур’яні, Щоб не почув хто, не побачив, Виспівую та плачу. (II, 63) Які саме твори Сковороди міг переписувати кмітливий хлопчина, ми не знаємо. У ті часи надруковано було дуже мало, але не можна не брати до уваги рукописну традицію — багато творів українського поета і філософа поширювалось у списках. Слово «виспівую» дає підстави гадати, що це були саме поетичні зразки. Один із віршів Сковороди згадано в повісті «Наймичка», де є чимало автобіографічних елементів. Герой повісті «непрочь был послушать ... как отец диякон поет «Всякому городу нрав и права» (III, 133). Як відомо, ця пісня входила до репертуару кобзарів і лірників. Про «псалми» (тобто вірші) Сковороди Шевченко згадував і в повісті «Княгиня»: після прибуття нового вчителя дяк «взял патерыцю в руку, а тетрадь из синей бумаги с сковородинскими псалмами в другую и пошел искать себе другой школы» (III, 179). Збірки творів Сковороди тоді ще не було, але окремі його вірші друкувалися в російських пісенниках. Крім згаданого вірша, тут вміщені: «Ах поля, поля зелены», «Ой ти, птичко, желтобоко», «Стоит явор над водою» (частина попереднього вірша, що друкувалась і окремо) 10. 10 Избранный песенник, или Собрание наилучших старых и самых новейших русских песен в четырех частях. — 2-е изд. М., 1806; Новейший и отборнейший всеобщий песенник. — Спб., 1812; та ін. /19/ Згадана в поезії «А. О. Козачковському» віршована колядка «Три царіє со дари» складена київськими студентами-бурсаками й поширена у списках про трьох царів, які, за біблійною легендою, приходили вітати новонародженого Христа. Особливо цікаві згадки про твори давньої літератури знаходимо в російських повістях, писаних на засланні. У Новопетровському укріпленні в Шевченка не було і не могло бути жодних книжних джерел. Отже, названі твори давньої літератури міцно, органічно ввійшли в пам’ять, у свідомість поета й він вільно, ніби мимохідь згадував їх при потребі. У повісті «Наймичка» у зв’язку із покритками Яким називає житіє Марії Єгипетської (III, 96, 122). В інших місцях твору згадано житіє Симеона Столпника, окремі твори: «Боже, в помощь мою вонми», «Иже хощет спастися», «Отолсте сердце их», «Нескверную, неблазную», «О горе мне, грешнику сущу», «О всепетая мати», «Полуношницу», «Исусе мой любезный» (III, 122, 128, 133). Після подорожі до Києва Яким і Марко привозять подарунки наймичці, а собі твори Єфрема Сіріна і «Житие святых отец» за весь рік. Про читання житій йдеться й у повісті «Капитанша»: «...Варочка ... читает в сотый раз житие Варвары великомученицы... У них была еще и другая назидательная книга — это житие святых Петра и Февронии» (III, 389). Можливо, ще в шкільні роки Шевченко знав вірші-пісні козака Семена Климовського, зокрема широко популярну пісню «їхав козак за Дунай». Його згадано в тексті повісті «Близнецы», написаної на засланні. Поет поставив під сумнів думку автора «Истории русской словесности» М. Греча про Климовського як сучасника Петра І (IV, 61), хоч справді він таки жив у часи Петра й присвячував йому свої вірші. Читати Тарас Григорович любив з дитинства. Тому, тікаючи від Богорського, він спокусився захопити з собою лише одну річ — «книжечку з кунштиками». У тексті друкованого автобіографічного листа Шевченка, переписаного Кулішем й авторизованого поетом, є такі рядки: «Из всех пожитков пьяницы дьячка драгоценнейшею вещью казалась мне всегда какая-то книжечка с кунштиками, то есть гравированными картинками, вероятно, самой плохой работы» (V, 256). Важко сказати, чи міг Шевченко під час навчання у дяків читати «Енеїду» І. Котляревського. В уста оповідача в автобіографічній повісті «Художник» автор вклав такі слова: «Давно, очень давно, еще в приходском училище, украдкою от учителя читал я знаменитую перелицованную «Энеиду» Котляревского» (IV, 168). Оскільки мова тут іде про «приходське училище», а не дяка, можна віднести цю згадку до спогадів І. Сошенка. «Енеїда» названа «перелицованною», отже, малося на увазі видання М. Парпури (1798, 1808), тому що в першому авторському виданні (1809) вона названа «переложенною». Міг побачити Тарас у друку й деякі українські, добре йому відомі народні пісні. Вони входили до російських пісенників кінця /20/ XVIII — початку XIX ст. Крім того, були вже й перші українські видання (М. Цертелєва, М. Максимовича). У згаданій саморобній книжечці могли бути й перші віршовані спроби самого Тараса. Мемуаристи не лишили про це жодних відомостей, але Шевченко в першій редакції вірша «А. О. Козачковському», звертаючись до свого друга, писав: Ой слухай же, щирий друже, Та розкажи дітям, Як канаю я в неволі, Як нужу я світом. Научай їх, щоб не вчились Змалку віршувати. (II, 477) Заслуговує на увагу й те, що на допиті в III відділі поет заявив: «Стихи любил с детства...». Так само багатозначно звучать рядки другої редакції цитованої вище поезії «А. О. Козачковському»: І довелося знов мені На старість з віршами ховатись, Мережать книжечки, співати І плакати у бур’яні... (II, 63) Якщо слово «мережати» не розуміти буквально, а як метафору (а захалявні книжечки справді написані дрібнесеньким, бісерним, наче мереживо, почерком), то виходить, що спроби віршувати були у Шевченка ще в дитинстві. На жаль, нічого більше нам про ці дитячі спроби невідомо. Знаменно й те, що батько побачив здібності, обдарованість Тараса і вирізнив його серед інших дітей. Вмираючи, Григорій Іванович нічого не виділив йому із своєї спадщини: «Синові Тарасу із мого хазяйства нічого не треба; — він не буде абияким чоловіком: з його буде або щось дуже добре, або велике ледащо; для його моє наслідство нічого не буде значить, або нічого не поможе» 11. Слова батька виявилися пророчими. Тараса Шевченка чекало велике майбутнє. Проте шлях до цих вершин був нелегкий. Якщо про ранні спроби віршувати майже немає матеріалів, то чимало спогадів збереглося про перші спроби малювати. Всі діти полюбляють малювання, але в Шевченка це була особлива пристрасть, вияв одного з його покликань. О. Лазаревський зазначав: «С раннего детства у Т. Гр. особенно была заметна страсть к рисованию: где только можно было, на стенах, дверях, дорогах, Шевченко постоянно малевал, углем или мелом. В школе, когда уже он мог достать бумагу и карандаш, страсть эта развилась в нем еще сильнее» 12. 11 Лазаревский А. Материалы для биографии Т. Гр. Шевченка. — Основа, 1862, No 3, с 6 (підкреслено в оригіналі. — Ред.). 12 Там же, с 10. Варфоломій Шевченко, брат поета у третіх, а згодом його свояк, який вчився у дяка після Тараса, довідався від Василя Крицького (останній учився разом із Тарасом) про його малюнки, що зберег-/21/лися в їх спільного товариша по школі Тараса Гончаренка: «Незабаром я зайшов до Гончаренка і побачив поприліплювані у хаті на стінах малюнки Тараса Грушівського: то були коні і москалі (солдати. — Ред.), мальовані на грубому сірому папері» 13. Ф. Лобода (Ф. Лебединцев), згадуючи наймитування Тараса в Гр. Кошиця, писав: «...в досужие часы рисовал углем на коморе и стайне петухов, людей, церковь, даже и киевскую дзвиныцю» 14. Довго й наполегливо шукав здібний хлопець учителя малювання. Крім уже згаданих, деякі біографи називали стеблівського маляра. М. Чалий, посилаючись на І. Сошенка, писав: «Говоря о переходе своем от одного учителя к другому, Тарас не упомянул еще об одном маляре в с. Стеблеве Каневского уезда, куда он ходил, кажется, из Лисянки... А потом уже пришел в Тарасовку» 15. Деякий час Тарас жив у свого брата Микити, допомагаючи йому в господарстві. Нарешті, він зробив останню спробу знайти вчителя малювання в навколишніх селах: пішов у с. Хлипнівку до відомого в околиці маляра. Прожив він тут два тижні. Маляр упевнився, що в учня є хист, погоджувався його вчити, але зажадав дозволу на це поміщика. Хлопцеві тоді минуло чотирнадцять років, і маляра могли звинуватити в перетримуванні кріпака. Довелося Тарасові йти до Вільшани. 2 Кирилівка належала до так званого вільшанського ключа (групи маєтків) Енгельгардта. Коли 24 травня 1828 р. В. Енгельгардт помер, його великі латифундії були розподілені між спадкоємцями. Кирилівка, Моринці разом із іншими селами Звенигородщини дісталися в спадщину позашлюбному синові, П. Енгельгардту, поручику гвардії, ад’ютантові віленського військового губернатора О. Римського-Корсакова. Управителем вільшанського ключа був Д. Дмитренко, штаб-ротмістр у відставці, а його помічником по кирилівському маєтку — Я. Димовський. За спогадами небожів Шевченка (по Микиті) Петра й Прокопа, Тарас потрапив спочатку до Димовського. Прокіп навіть вважав, що дід Іван просив узяти хлопця до панського двору. Справді, якийсь час він був за слугу в неодруженого Димовського і дістав від нього «перші початки елементарної науки». За всіма спогадами Ян Димовський був доброю натурою. Нічого собі не надбав, помер у богадільні при Лисянському костьолі 16. 13 Ш[евченко] В. Г. Споминки про Тараса Григоровича Шевченка, с 24. 14 Лобода (Лебединцев) Ф. Мимолетное знакомство мое с Т. Гр. Шевченком и мои об нем воспоминания, с. 565. 15 [Чалый М. К.] Новые материалы для биографии Т. Г. Шевченка, с. 50. 16 Талько-Гринцевич Ю. Д. Поездка в Кириловку (заметки к биографии Т. Шевченко). — Киевская старина, 1889, No 9, с. 758 — 763. В усякому разі у Тараса він залишив хороші враження, і в перших листах з Петербурга до брата Микити поет раз у раз передає привіт «Івану Станіславовичу /22/ Димовському». Причому просить Микиту надсилати листи-відповіді через Димовського, «бо він знає, де я живу» (VI, 10). В автобіографії Шевченка про цей період його життя сказано так: новому власникові «понадобился расторопный мальчик, и оборванный школяр-бродяга попал прямо в тиковую куртку, в такие же шаровары и, наконец, в комнатные козачки» (V, 250). Автобіографію поет писав дуже стисло. З усіх інших біографічних даних видно, що він не відразу став козачком, а проходив певну «кваліфікацію» спочатку в самого Димовського, а потім на панській пекарні в ролі кухарчука. Але й звідси він тікав у бур’яни й малював. Є досить вірогідні відомості, що й у Вільшані Тарас пройшов певну мистецьку науку в художника-самоука С. Превлоцького. Про це згадував свого часу І. Сошенко в розповідях біографові М. Чалому 17. Коли управителі переконалися, що Тарас справді «расторопный» хлопчик, тільки тоді він потрапив у козачки. А відтак, коли вони ще побачили його малюнки, то у списку дворових, які виїжджали з молодим паном до Вільно, записали: «Годен на комнатного живописца» 18. Це, властиво, й вирішило всю дальшу долю Шевченка. Десь восени 1829 р. у валці Енгельгардта Тарас виїхав з Вільшани через Київ до Вільно — місця призначення його пана. На довгий час молодий художник, якому минав тоді шістнадцятий рік, розлучався з рідним краєм. Що ж узяв він звідси з собою в життя? З малих літ полюбив Тарас природу, красу України і як художник, і як поет відображав її в своїх пізніших творах. Але серед цього земного «раю» життя бідних кріпаків було пеклом. На самому собі, на долі своїх батьків, братів і сестер пізнав Тарас Григорович, що таке кріпацтво. На собі відчув лиху волю п’яних дяків, лихої мачухи, попа-визискувача. У своїй багатющій пам’яті зберіг він невичерпні скарби усної народної творчості — численні пісні, казки, легенди, перекази. Власне, український фольклор давав йому знання з тих «предметів», яких не було в дяківській «школі»: рідної мови, літератури, історії, суспільствознавства. З молоком матері засвоїв він рідну українську мову, яка згодом стала його літературною мовою. І хоч довелося Шевченкові жити на литовській, російській, казахській землі, він зберіг цю мову до останніх днів свого життя. Разом із тим поступово в нього виробилася й друга рідна мова — російська, нею він бездоганно володів, писав листи, літературні твори, зокрема такий інтимний документ, як щоденник. Кріпацьке оточення Шевченка, усна народна творчість формували його соціальну і національну самосвідомість. На терені Звенигородщини відбувалися селянські гайдамацькі рухи. Ще дитиною Тарас чув про боротьбу гайдамаків проти шляхти. «Я ж рідний внук одного з гайдамаків», — говорив він пізніше своєму другові Бр. Залеському 19. 17 [Чалый М. К.] Новые материалы для биографии Т. Г. Шевченка, с. 54. 18 Там же. 19 Листочки до вінка на могилу Шевченка в XXIX роковини його смерті. — Львів, 1890, с. 45. /23/ За уточненими даними, дід Іван народився 1761 р., отже, гайдамаком він не міг бути, але ще семилітньою дитиною міг багато чути про антипоміщицький рух. У поемі «Гайдамаки» Шевченко згадав хвилюючі, запальні розповіді діда: Батько діда просить, щоб той розказав Про Коліївщину, як колись бувало. Як Залізняк, Гонта ляхів покарав. Столітнії очі, як зорі, сіяли. А слово за словом сміялось, лилось... І мені, малому, не раз довелось За титаря плакать. І ніхто не бачив, Що мала дитина у куточку плаче. (І, 139) Босими ногами сходив Тарас ту місцевість, де діяли учасники цього руху проти панів, — Кирилівку, Моринці, Боровиків хутір, Будища, Майданівку, Гупалівщину, Лисянку, Воронівку, Лебедин, Вербівку та ін. Разом із сестрою ходив він до Лебединського монастиря, на кладовищі якого поховано багато гайдамаків. У поемі «Гайдамаки» поет посилався також на спогади старих людей, з якими, очевидно, в дитинстві та юнацтві йому доводилося розмовляти. Не раз по селах він чув кобзарів і лірників з їх багатющим репертуаром історичних пісень і дум. Образи цих носіїв історичних національних традицій українського народу Шевченко пізніше відтворював у своїх поезіях. Першу збірочку віршів він назвав образом-символом народного співця — «Кобзар». Бувши підлітком, Тарас міг чути про повстання Чернігівського полку, очолене декабристами й підтримане селянами Мотовилівки, про заворушення селян на Уманщині під проводом солдата Олекси Семеновича. Не міг він не чути й про Устима Кармалюка, якого назве згодом «славним лицарем». Ясна річ, все те, що Тарас бачив і чув, він не міг ще як слід усвідомити, але не раз у його палкій, «продерзостній» 20 вдачі виявлявся стихійний протест проти насильства й неправди. Цікава така деталь у спогадах шкільного товариша Тараса — Гната Бондаренка: «Будущий поэт любил расспрашивать мальчиков, работавших у попов на барщине, о том, кто из них что работал, сколько заплатили за работу, как с кем обращались... Пострадавших будущий поэт приглашал к себе в ближайший праздник для детской игры и был с ними особенно любезен» 21. Широка картина народного життя поставала з сучасних українських народних пісень, які він чув навколо себе. У шкільні роки, як ми згадували, почалося знайомство юного Шевченка з творами книжної художньої літератури, переважно церковнослов’янською мовою. Це дало йому згодом змогу читати літописи, перекладати «Слово о полку Ігоревім». 20 Сам термін ми взяли з тексту автобіографічного листа до редактора журналу «Народное чтение», але термін цей П. Куліш міг почути від Шевченка: «По врожденной мне продерзости характера...» (V, 257). 21 Несколько новых штрихов к биографии Т. Г. Шевченко (из воспоминаний Бондаренко). — Одесский вестник, 1892, No 226. Цит. за: Біографія Т. Г. Шевченка за спогадами сучасників, с. 13. /24/ Тоді ж виявилась його пристрасть до малювання. Своїм пильним оком вбирав він орнаменти на вишивках, на писанках, у розписах хат, у народній архітектурі. Першу науку переймав від дяків, згодом сам читав Псалтир над померлими. Але ні в ті часи, ні пізніше Тарас не був релігійним. Для нього, як і для всієї трудящої селянської маси, релігійні звичаї були певною традицією. Ні дяки-п’яниці, ні попи-визискувачі не могли бути для хлопця зразком високої людської моралі. Так виробилася в нього народна етика: покарати п’яницю вчителя, який немилосердно карав усіх без винятку по суботах, відбирав у них гроші й подарунки, зароблені читанням Псалтиря, забрати в нього книжечку з кунштиками — це не був гріх («я відбираю своє...»). З цими першими здобутками й пішов Шевченко у далеку й бурхливу мандрівку життя... 3 Шлях з Києва до Вільно лежав тоді через Чернігів і білоруські міста: Лоєв, Жлобин, Бобруйськ і Мінськ. Білорусія вразила Шевченка своєю бідністю. Деякі біографи свого часу писали про перебування поета у Варшаві, навіть про його навчання в художника Франца Лампі. Варшава й тоді була досить великим містом і не могла не лишити у Шевченка певних споминів. Тим часом він ніколи, ніде не згадував ні про саме місто, ні про художника Ф. Лампі. В автобіографії ясно й чітко названо міста, в яких йому доводилося бути в юнацтві: «Странствуя с обозом за своим дидычем в Киев, Вильно и в Петербург...» (V, 250). Тому версію про життя Шевченка у Варшаві й навчання у Ф. Лампі слід остаточно відкинути, хоч не виключена можливість, що на дуже короткий час він міг сюди й наїжджати разом із дідичем або з його дружиною 22. 22 Ткаченко М. М. До питання про перебування Шевченка у Варшаві. — В кн.: Збірник праць сьомої наукової шевченківської конференції. К., 1959, с 113 — 121. Вільно, куди прибув Тарас, — старовинне литовське місто (тепер — Вільнюс, столиця Литовської РСР). Уже сама своєрідна архітектура його повинна була вразити молодого художника. У вірші «У Вільні, городі преславнім», написаному на засланні, він згадав університет, Остру Браму, замок Любськ, передмістя Закрет, річку Вілію (Неріс). У місті й околицях тоді жило чимало польського населення (Міцкевич учився у Віденському університеті). Отже, навколо себе Тарас чув литовську, польську й російську мови. Вражень було надзвичайно багато, й все це, безперечно, розширювало його кругозір. У Вільно Тарас разом із своїм товаришем і краянином Іваном Нечипоренком, на дев’ять років молодшим від нього, почав виконувати обов’язки козачка. Про ці обов’язки читаємо в друкованому тексті автобіографічного листа: «Изобретение комнатных козачков /25/принадлежит цивилизаторам заднепровской Украины, полякам; помещики иных национальностей перенимали и перенимают у них козачков, как выдумку, неоспоримо умную. В краю некогда козацком сделать козака ручным с самого детства — это то же самое, что в Лапландии покорить произволу человека быстроногого оленя... Польские помещики былого времени содержали козачков, кроме лакейства еще в качестве музыкантов и танцоров... Новейшие представители вельможной шляхты, с чувством просвещеннюй гордости, называют это покровительством украинской народности, которым-де всегда отличались их предки. Мой помещик, в качестве русского немца, смотрел на козачка более практическим взглядом и, покровительствуя моей народности на свой манер, вменил мне в обязанность только молчание и неподвижность в уголку передней, пока не раздастся его голос, повелевающий подать стоящую тут же возле него трубку или налить у него перед носом стакан воды» (V, 257). Але зробити з молодого художника попихача було не так легко. Не можна було й приручити Тараса: «По врожденной мне продерзости характера, я нарушал барский наказ, напевая чуть слышным голосом гайдамацкие унылые песни и срисовывая украдкою картины суздальской школы, украшавшие панские покои» (V, 257). У Шевченка була й власна колекція зображень різних історичних героїв: Кутузова, Кульнева, Платова, а також Солов’я-розбійника та ін. Незабаром, 6 грудня 1829 р., сталася прикра подія, що спричинилася до фізичного покарання Тараса. Про це він згадав у автобіографії: «Пан и пани уехали в рессурсы (так називали у Вільно Дворянське зібрання. — Ред.) на бал, в доме все успокоилось, уснуло. Тогда он развернул краденые сокровища и, выбрав из них козака Платова, принялся благоговейно-тщательно копировать. Уже дошел до маленьких козачков, гарцующих около дюжих копыт коня козака Платова, как растворилась дверь, пан и пани возвратились с балу. Пан с остервенением выдрал его за уши, надавал пощечин за то, дескать, что он мог не только дом, город сжечь. На другой день пан велел кучеру Сидорке выпороть его хорошенько, что и было исполнено сугубо» (V, 250). Тяжко пережив молодий художник страшну образу людської гідності. Ніколи не міг він забути ці дні, а ставши вільним, глибоко співчував талановитим кріпакам, особливо, коли йому доводилося бачити, як їх ображають. Завжди він відчував себе сином і рідним братом покріпаченого безправного народу. Разом із тим прикра подія того вечора стала причиною дальших змін у його житті. Енгельгардт вирішив по-своєму використати інтерес слуги-козачка до малювання. Пригадалася йому, очевидно, і характеристика, дана управителем у списку дворових кріпаків, виряджених з Вільшани («годен на комнатного живописца»). Тоді в поміщицьких маєтках жило чимало художників, акторів, співаків і музик з кріпаків. На Україні були широко відомі трупи в маєтках Трощинського, Скоропадського, хори, оркестри в маєтках Галагана й Тарновського. Життя кріпацької мистецької інтелігенції Шевченко згодом відтворив у повісті «Музыкант». /26/ Таким кріпаком-художником мав стати й Тарас Шевченко, якого Енгельгардт віддав у науку. На жаль, ми не знаємо точно, хто був учителем малювання молодого художника у Вільно. Деякі біографи називали Франца Лампі, який жив у Варшаві. Більш певний здогад про професора Яна Рустема (по-литовськи Рустемаса, 1762 — 1835), вірмена за походженням (вірменське прізвище — Рустам). Підставою для цього є слова Шевченка в листі до Бр. Залеського: «...теперь я могу тебе сказать только, что говаривал когда-то ученикам своим старик Рустем, профессор рисования при бывшем Виленском университете: «Шесть лет рисуй и шесть месяцев малюй и будешь мастером». И я нахожу совет его весьма основательным» (VI, 110). Щоправда, згадка ця не дає ще достатніх підстав вважати Рустема вчителем Тараса. Наведений у листі вираз він міг чути від одного з учнів професора 23. На будинку Вільнюського державного університету, найдавнішого університету в нашій країні, встановлено меморіальну дошку з написами литовською, російською і українською мовами: «У цьому будинку в майстерні Рустема вчився великий український поет-революціонер Тарас Шевченко» 24. І все ж ранні малюнки митця свідчать, що він уже здобув певну науку. Це, зокрема, одна з перших його робіт — малюнок італійським олівцем «Погруддя жінки» (VII, No 1), що має дату «1830» і автентичний підпис Шевченка. Деякі біографи називають ще малюнок «Св. Марія Магдаліна» (1833), нібито копію з літографії віленського графіка Мощинського. Оскільки вони зовсім не згадують «Погруддя жінки», є припущення, що тут мається на увазі саме цей малюнок олівцем. Дивна й дата — «1833» — уже петербурзького періоду. До сумнівних робіт Шевченка в академічному виданні віднесено так званий «Портрет батька» (VII, No 336), розшуканий у Вільнюсі 1917 р. і опублікований 1920 р.25 Навчаючись у художника, Шевченко мав змогу бувати в місті та на його околицях. В одному з листів часів заслання до Бр. Залеського він згадує річку Вілію (Неріс): «Как бы я желал поплавать по этой матери литовских рек» (VI, 162). У місті Тарас познайомився з швачкою — полькою Дунею (Дзюня, повне ім’я — Ядвіга) Гусиковською і полюбив її. Польську мову він знав ще на Україні. Правобережну Україну тільки в кінці XVIII ст. возз’єднано з Росією, й польська мова була тут досить поширена. У поміщицьких маєтках служило чимало «офіціалістів» — поляків (на зразок Яна Димовського), польською мовою провадилось листування, господарські записи. З Гусиковською юнак удосконалив своє знання польської мови, міг читати в оригіналі Міцкевича. 23 Абрамавічюс В. Є. Шевченко у Вільнюсі. — В кн.: Збірник праць ювілейної десятої наукової шевченківської конференції. К., 1962. 24 Ткаченко М. М. Літопис життя і творчості Т. Г. Шевченка. — К., 1961, с 16. 25 Каталог Шевченківської вистави з портретом батька Т. Шевченка. — Львів, 1920. Нині портрет зберігається у Львівському державному музеї українського мистецтва. /27/ Перший раз Тарас пізнав зблизька не кріпачку, а вільну жінку, й у нього з’явилися нові думки, про які він згодом розповів І. Сошенкові: «Я в первый раз пришел тогда к мысли — отчего и нам, несчастным крепакам, не быть такими же людьми, как и прочие свободные сословия?» 26 Знайомство це лишило слід у свідомості Шевченка на все життя. На засланні він занотував у щоденнику: «Во сне видел церковь святыя Анны в Вильне и в этой церкви молящуюся милую Дуню, чернобровую Гусиковскую» (V, 118). Очевидно, з даною подією пов’язане й речення у пізнішому листі до Бр. Залеського із заслання: «Вильно так же дорого по воспоминаниям моему сердцу, как и твоему» (VI, 151). Незабаром у Вільно Шевченко став свідком революційних подій. 29 листопада 1830 р. почалося польське визвольне повстання. Як ми згадували, у Вільно жило багато поляків. Незадовго перед тим у Віленському університеті зчився Міцкевич, викладав у ньому історик, ідеолог польського демократичного руху, учасник повстання Йоахім Лелевель (1786 — 1861), якого Шевченко згадав у повісті «Художник» як видатного польського історика (IV, 210). Віденський військовий губернатор О. Римський-Корсаков був уже дуже похилого віку. На нього царат не міг покласти придушення повстання. Для цього в Польщу перекинули цілу армію на чолі з генерал-фельдмаршалом І. Дибичем-Забалканським. Римський-Корсаков одержав відставку — його призначено членом Державної ради, а Енгельгардта — ад’ютантом герцога Вюртемберзького, головного управителя шляхів сполучення. Шевченка разом з іншою панською челяддю залишили у Вільно пакувати речі. Отже, він міг спостерігати розгортання революційних подій, зокрема читати розклеєні в місті прокламації польською, російською й українською мовами. У російській прокламації писалося: «Страдающие в железных веригах самодержавия, согбенные под тяжким и постыдным игом рабства, восстаньте с нами, россияне!.. Настало время освобождения страдающей России. Внемлите призывающему вас гласу двухсот тысяч вооруженных поляков, готовых жертвовать собою, чтобы искупить свободу и независимость...» 27 Як доводив свого часу В. Щурат, були, зокрема, прокламації до населення українською мовою: «Не будете уже знати ні асесорів, ні прикажчиків ваших, що то шкуру з вас луплять, а жінок та дівчат ваших позбавляють честі та віри, а вас гонять самих день по дню, що не знаєте ні свята, ні відпочинку, а тілько з канчуком стоять над вами, альбо в диби, альбо в гусака вас забивають, альбо січуть різками так, що аж шкура від костей відлітає» 28. 26 [Чалый М. К.] Новые материалы для биографии Т. Г. Шевченка, с. 52. 27 Попов П. Революційні прокламації польських повстанців 1831 р. із згадкою про декабристів. — В кн.: Декабристи на Україні. К., 1930, т. 2, с 139. Фотокопія відозви — в експозиції Державного музею Т. Г. Шевченка в Києві. 28 Щурат В. На досвітку нової доби. — Львів, 1919, с 71. Над усіма цими подіями не міг не замислитися молодий художник-кріпак. /28/Про те, яким чином Шевченко прибув до Петербурга, існує кілька версій. В одній зазначалося, що його разом з іншими кріпаками відправили з Вільно етапом. За іншою версією його вислали польські повстанці, ще й дали на дорогу грошей революційними асигнаціями. Найбільш вірогідною є третя: він вирушив з панською валкою, але пішки. Є переказ, що один чобіт у нього був дірявий, і він раз у раз переодягав цілий чобіт з ноги на ногу, щоб не відморозити їх. Від Вільно до Петербурга — 800 верст. Надзвичайно важка дорога лишилася в пам’яті поета на все життя: Далекий шлях, пани-браги, Знаю його, знаю! Аж на серці похолоне, Як його згадаю. Попоміряв і я колись — Щоб його не мірять!.. Розказав би про те лихо, Та чи то ж повірять! (І, 30) Недовгий був віленський період у житті молодого художника, але він сприяв розширенню й зміцненню світогляду сміливої, вільнодумної людини, чимало дав для розширення його кругозору, певного вдосконалення художньої майстерності.


text: Якщо ще якихось тридцять-сорок років тому токсикоманія зустрічалася вкрай рідко, то сьогодні вона є одним з найбільш злоякісних і, на жаль поширених видів наркоманії. Токсикоманія – вдихання летких наркотично діючих речовин (ЛНДВ). І це не пустощі і хуліганство, як помилково вважають багато батьків, що застали свою дитину за настільки дивним заняттям. Токсикоманія складна хвороба, лікування якої не обмежується виховними бесідами та легкої прочухана. Жахлива статистика показує, що середній вік споживачів ЛНДВ 8-15 років, той самий перехідний період, коли в людині закладається майбутнє і втратити дитину в цей час – найжахливіше що можна собі уявити. Наркоманія і токсикоманія – наслідки Наркоманія і токсикоманія відрізняються один від одного всього лише в юридичному аспекті: токсикомани вживають речовини, на які правові та кримінальні акти не поширюються, в той час як наркомани йдуть проти закону. Однак якщо наркомана ще може зупинити страх перед кримінальною відповідальністю, то токсикоман зі спокійною душею буде вживати препарати, не віднесені Мінздравом до групи наркотиків. До летючим наркотично діючих речовин, уживаним токсикоманами, належать такі: клеї, розчинники, лаки, бензин, газ, ефір і багато інших летючі речовини і це не рахуючи тютюну та алкоголю. На жаль, мало хто знає, до чого призводить токсикоманія. Адже саме вона викликає серйозні руйнування організму і психіки і дуже часто призводить до смерті. Чим небезпечна токсикоманія? При постійному вживанні наркотичних речовин у людини виникає психологічна залежність, хронічна інтоксикація і сильне гальмування розвитку особистості. Якщо ж токсикомана позбавити можливості вживати токсичні речовини у нього починає ломка, судоми, набряклість, а після і зовсім заціпеніння. У цьому випадку хворого необхідно терміново везти в клініку, де йому нададуть допомогу. Токсикоманія клеєм призводить до ризику розвитку різних захворювань, викликає внутрішню інтоксикацію, ускладнює дихання (аж до задухи), проявляє проблеми із зором, погіршує сон і призводить до неуважності уваги. Токсикоманія газом викликає депресію, пригнічені і агресивні стану (особливо у підлітків), вражає клітини головного мозку і внутрішні органи. Токсикоманія газом часто призводить до суїциду. Токсикоманія бензином проявляється у запамороченні, нудоті, слабкості і тремтіння. Після чого частішає серцебиття, проявляються такі симптоми як збудження, метушливість і настирливість. Потім починаються галюцинації, і людина стає керованим. У такому стані він може завдати шкоди не тільки собі, а й оточуючим. Токсикоманія впливає на організм дуже плачевних чином, адже це хвороба, на щастя поки ще піддається лікуванню. Не кидайте близьких вам людей, допоможіть їм позбутися залежності поки ще не пізно.


text: Знайдіть свій розкладний стіл трансформер у нас - "Мобстер"! Купити стіл трансформер для великого застілля перед святом - це хороша ідея, оскільки гостей багато не буває і привітати вас з Днем Народження або Новим Роком захоче кожен знайомий, кожного потрібно запросити за стіл і нагодувати. Стіл розкладний обідній - необхідні меблі в кожному будинку, тим більше якщо сім'я велика і родичів багато. Стіл трансформер київ - це сучасна, зручна новинка яка доет можливість зберігати великий стіл в зібраному вигляді, він дуже зручний як для великих квартир і посиденьок, так і для маленьких хрущовок і гостинок. Завдяки сучасному дизайну обідні столи трансформери добре підкреслюють сучасність інтер'єру не порушують його мінімалізм або стиль дизайну. У столиці нашої батьківщини живуть сучасні і досить багаті люди, які хочуть отримати за помірну ціну якісно виконану роботу і звичайно ж виріб, який прослужить їм довгий час, зберігаючи при цьому свій зовнішній вигляд і сучасність. P> Розкладний стіл київ надає приміщенню ілюзію комфорту і затишку, він робить приміщення універсальним, пристосовує його до будь-яких умов. У маленьких квартирах, коли житлове питання стоїть дуже гостро, обідній стіл трансформер найкраще рішення для заощадження необхідної площі, яку можна використовувати в інших, більш важливих цілях. Саме обідній розкладний стіл будить вам так необхідний при організації будь-якого застілля, свята бувають не настільки часто, що б купувати стаціонарний стіл з великою площею. Стіл трансформер купити можна в нашому інтернет-магазині Мобстер, де ми даємо можливість кожному нашому клієнту придбати найкращі столи трансформери в києві. Ми надаємо широкий вибір таких виробів, завжди стежимо за їх якістю та гарантуємо нашим клієнтам довговічність їх використання. Розкладні столи київ з'явилися відносно недавно, до них були ще старі совкові столи-книжки, проте поступово модернізація і потреба в якості і дизайні одночасно витіснили їх. Купити стіл розкладний київ в нашому інтернет магазині досить просто, наші консультанти підкажуть вам всі ваші запитання і порекомендують найбільш підходящий варіант. Саме тому ми займаємо лідируючі позиції серед цієї продукції і купити розкладний стіл київ у нас найбільш просто і швидко. На закінчення відзначимо, що розкладний стіл трансформер - це крок вперед, оскільки дуже часто до нас звертаються різні дизайнери і проектувальники сучасних проектів, вони надають їх ним клієнтам наш стіл трансформер обідній, вписують його в інтер'єр, господарі дуже задоволені такими нововведеннями і із задоволенням ними користуються.