text: ІМЕНЕМ УКРАЇНИ РІШЕННЯ КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) м. К и ї в Справа No 1-45/2010 30 вересня 2010 року No 20-рп/2010 Конституційний Суд України у складі суддів: Головіна Анатолія Сергійовича - головуючого, Бауліна Юрія Васильовича, Бринцева Василя Дмитровича, Вдовіченка Сергія Леонідовича - доповідача, Винокурова Сергія Маркіяновича, Гультая Михайла Мирославовича, Запорожця Михайла Петровича, Кампа Володимира Михайловича, Колоса Михайла Івановича, Лилака Дмитра Дмитровича, Маркуш Марії Андріївни, Овчаренка В'ячеслава Андрійовича, Сергейчука Олега Анатолійовича, Стецюка Петра Богдановича, Стрижака Андрія Андрійовича, Ткачука Павла Миколайовича, Шаптали Наталі Костянтинівни, Шишкіна Віктора Івановича, за участю представників суб'єкта права на конституційне подання Забарського Владислава Валерійовича, Шпенова Дмитра Юрійовича - народних депутатів України, представника Верховної Ради України Віламової Наталії Олександрівни, Представника Президента України у Конституційному Суді України Лукаш Олени Леонідівни, Постійного представника Кабінету Міністрів України у Конституційному Суді України Вознюка Володимира Денисовича розглянув на пленарному засіданні справу за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., No 2, ст. 44). Приводом для розгляду справи відповідно до статей 39, 40 Закону України "Про Конституційний Суд України" стало конституційне подання 252 народних депутатів України. Підставою для розгляду справи згідно зі статтею 71 Закону України "Про Конституційний Суд України" є твердження суб'єкта права на конституційне подання про невідповідність Конституції України (неконституційність) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV. Заслухавши суддю-доповідача Вдовіченка С.Л., пояснення Забарського В.В., Шпенова Д.Ю., Віламової Н.О., Лукаш О.Л., Вознюка В.Д. та дослідивши матеріали справи, Конституційний Суд України у с т а н о в и в: 1. Суб'єкт права на конституційне подання - 252 народних депутати України - звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV (далі - Закон No 2222). На думку авторів клопотання, підставою для визнання неконституційним Закону No 2222 в цілому є порушення встановленої Конституцією України процедури його розгляду та ухвалення, оскільки відповідний проект закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 19 вересня 2003 року за реєстраційним No 4180 (далі - Законопроект No 4180) з поправками був розглянутий та ухвалений Верховною Радою України як Закон No 2222 без обов'язкового у такому разі висновку Конституційного Суду України щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України вимогам статей 157 і 158 Конституції України (стаття 159 Основного Закону України). Як стверджують народні депутати України, внесені у такий спосіб зміни до Конституції України призвели до порушення статті 1, частин другої, третьої, четвертої статті 5, статті 6, частини першої статті 8, частини другої статті 19, пункту 1 частини першої статті 85, статті 159 Основного Закону України. Суб'єкт права на конституційне подання акцентує, що Верховна Рада України, приймаючи Закон No 2222, мала право розглядати Законопроект No 4180, щодо якого було дано висновок Конституційного Суду України, і приймати відповідний закон про внесення змін до Конституції України без внесення жодних поправок, а у разі їх внесення - лише після надання Конституційним Судом України висновку про те, що законопроект з внесеними до нього поправками відповідає вимогам статей 157 і 158 Конституції України. Народні депутати України зауважують, що порівняно із Законопроектом No 4180 з внесеними до нього поправками, щодо якого Конституційний Суд України дав Висновок від 12 жовтня 2004 року No 2-в/2004, у Законі No 2222 наявні такі зміни: 1) у пункті 1 розділу І: в абзаці першому виключено цифри "120" з переліку статей Конституції України, які викладаються зазначеним пунктом у новій редакції; змінено нову редакцію статей 78, 81, 85, 90 Конституції України, а саме: у частині першій нової редакції статті 78 виключено слова "крім випадків, передбачених цією Конституцією"; у частині другій нової редакції статті 78 виключено слова "(крім посад членів Кабінету Міністрів України)"; у пункті 6 частини другої та частині шостій нової редакції статті 81 виключено слова "(виключення)"; у пункті 22 частини першої нової редакції статті 85 слова "Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань" замінено словами "Служби безпеки України, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань"; у пункті 26 частини першої нової редакції статті 85 слова "половини складу Конституційного Суду України" замінено словами "третини складу Конституційного Суду України"; нову редакцію статті 90 доповнено новою частиною четвертою такого змісту: "Повноваження Верховної Ради України, що обрана на позачергових виборах, проведених після дострокового припинення Президентом України повноважень Верховної Ради України попереднього скликання, не можуть бути припинені протягом одного року з дня її обрання". У зв'язку з цим частина четверта нової редакції статті 90 (за законопроектом) у новій редакції цієї статті у Законі стала частиною п'ятою; у частині п'ятій нової редакції статті 90 (що у законопроекті була частиною четвертою нової редакції статті 90) слова "останні шість місяців строку повноважень Верховної Ради України та Президента України" замінено словами "останні шість місяців строку повноважень Верховної Ради України або Президента України"; також з пункту 1 розділу І Закону виключено викладення в новій редакції статті 120 Конституції України, натомість у Законі з'явився новий пункт 8 розділу І, яким у новій редакції викладено лише частину першу статті 120 Конституції України. При цьому з редакції цієї частини виключено слова "випадків, передбачених частиною другою цієї статті, а також", передбачена ж законопроектом частина друга нової редакції статті 120 ("Члени Кабінету Міністрів України можуть суміщати свою посаду з мандатом народного депутата України") взагалі виключена; у пункті 1 розділу І Закону також виключено слова "Розділ VІ. Кабінет Міністрів України. Інші органи виконавчої влади"; 2) у пункті 4 розділу І Закону нову редакцію частини четвертої статті 94 Конституції України після слів "невідкладно офіційно оприлюднюється Головою Верховної Ради України" доповнено словами "і опубліковується"; 3) пункт 5 розділу І Закону є редакційним об'єднанням положень абзацу першого та підпункту "а" пункту 5 розділу І законопроекту; 4) у пункті 6 розділу І: перший абзац пункту 6 редакційно об'єднав положення абзаців першого, другого та десятого пункту 6 розділу І законопроекту, при цьому цифри "8 - 13", "15", "16" замінено цифрами "8 - 16"; виключено абзац "пункт 14 виключити"; змінено нову редакцію пунктів статті 106 Конституції України: передбачену у законопроекті редакцію пункту 12 частини першої статті 106 у Законі викладено як пункт 14, при цьому слова "подання про призначення Голови Служби безпеки України" замінено словами "подання про призначення на посаду та звільнення з посади Голови Служби безпеки України"; частину першу доповнено новим пунктом такого змісту: "12) призначає на посади та звільняє з посад половину складу Ради Національного банку України"; у новій редакції пункту 22 частини першої слова "половину складу Конституційного Суду України" замінено словами "третину складу Конституційного Суду України"; 5) у підпункті "а" пункту 7 Розділу І змінено редакцію пунктів статті 116 Конституції України: у пункті 92 виключено слова "голів місцевих державних адміністрацій"; виключено положення щодо доповнення статті 116 Конституції України пунктом 93 такого змісту: "93) призначає на посади та звільняє з посад половину складу Ради Національного банку України". Відповідно, й в абзаці першому слова і цифри "пунктами 91, 92 і 93" замінено словами і цифрами "пунктами 91 і 92"; 6) у Законі виключено пункт 8 розділу І законопроекту, яким частини четверта, восьма - десята статті 118 Конституції України викладалися в такій редакції: "Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду і звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України"; "Рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України, Кабінетом Міністрів України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня. Обласна чи районна рада може висловити недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, на підставі чого Кабінет Міністрів України приймає рішення і дає обґрунтовану відповідь. Якщо недовіру голові районної чи обласної державної адміністрації висловили дві третини депутатів від складу відповідної ради, Кабінет Міністрів України приймає рішення про відставку голови відповідної місцевої державної адміністрації". Натомість, як вже зазначалось вище, у пункті 8 розділу І Закону вміщено іншу норму - зміни до частини першої статті 120 Конституції України; 7) у пункті 10 розділу І нову редакцію частини першої статті 122 Конституції України після слова "Прокуратуру" доповнено словом "України"; 8) у Законі виключено положення пункту 11 розділу І законопроекту щодо викладення пункту 2 частини п'ятої статті 126 Конституції України в такій редакції: "2) досягнення суддею шістдесяти п'яти років, а суддями Конституційного Суду України та Верховного Суду України - сімдесяти років". У зв'язку з цим пункт 12 законопроекту у Законі перенумеровано на пункт 11; 9) у Законі виключено положення пункту 13 розділу І законопроекту, яким частина друга статті 148 Конституції України викладалася в такій редакції: "Президент України, Верховна Рада України призначають по дев'ять суддів Конституційного Суду України"; 10) у розділі ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону: пункт 1 викладено в новій, суттєво відмінній від законопроекту редакції; виключено положення пунктів 4 - 9". Обґрунтовуючи своє клопотання, суб'єкт права на конституційне подання посилається на правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішеннях від 9 червня 1998 року No 8-рп/98 у справі щодо внесення змін до Конституції України, від 27 березня 2000 року No 3-рп/2000 у справі про всеукраїнський референдум за народною ініціативою, від 5 жовтня 2005 року No 6-рп/2005 у справі про здійснення влади народом, від 26 червня 2008 року No 13-рп/2008 у справі про повноваження Конституційного Суду України. 2. Свої позиції стосовно предмета конституційного подання висловили Президент України, Голова Верховної Ради України, Прем'єр-міністр України, Міністерство юстиції України, науковці Інституту держави і права ім. В. М. Корецького Національної академії наук України, Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, Одеської національної юридичної академії. 3. Конституційний Суд України, вирішуючи порушені у конституційному поданні питання, виходить з такого. 3.1. Україна є демократичною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України). Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України). Зазначені вимоги стосуються і внесення змін до Конституції України. В Основному Законі України передбачено засади поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову, здійснення повноважень органами державної влади на підставі, в межах та у спосіб, встановлених Конституцією та законами України (стаття 6, частина друга статті 19). Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (стаття 75 Конституції України). У пункті 1 частини першої статті 85 Конституції України визначено повноваження Верховної Ради України вносити зміни до Конституції України, але виключно в межах і порядку, передбачених розділом XIII Конституції України. 3.2. Відповідно до статті 159 Основного Закону України законопроект про внесення змін до Конституції України розглядається Верховною Радою України за наявності висновку Конституційного Суду України щодо відповідності його вимогам статей 157 і 158 Конституції України. Передбачена статтею 159 Конституції України особлива процедура розгляду законопроекту про внесення змін до Конституції України спрямована на те, щоб не допустити внесення змін до Основного Закону України всупереч вимогам статей 157 і 158 Конституції України. Згідно з офіційним тлумаченням положень статті 159 Конституції України, наданим Конституційним Судом України у Рішенні від 9 червня 1998 року No 8-рп/98 у справі щодо внесення змін до Конституції України, "у разі внесення в процесі розгляду у Верховній Раді України поправок до законопроекту він приймається Верховною Радою України за умови наявності висновку Конституційного Суду України про те, що законопроект з внесеними до нього поправками відповідає вимогам статей 157 і 158 Конституції України" (абзац другий пункту 2 резолютивної частини). При цьому Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що згідно із статтею 159 Конституції України обов'язковій перевірці на відповідність статтям 157 і 158 Конституції України підлягає не тільки законопроект, поданий до Верховної Ради України в порядку статей 154, 155 і 156 Конституції України, але й усі можливі поправки, внесені до нього у процесі його розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України. Законопроект, який за висновком Конституційного Суду України відповідав вимогам статей 157 і 158 Конституції України і до якого було внесено поправки під час розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України, підлягає також перевірці Конституційним Судом України щодо відповідності цього законопроекту вимогам зазначених статей Конституції України перед прийняттям його як закону про внесення змін до Конституції України (абзаци шостий, сьомий пункту 3 мотивувальної частини). Отже, за Основним Законом України наявність відповідного висновку Конституційного Суду України є обов'язковою умовою розгляду законопроекту про внесення змін до Конституції України на пленарному засіданні Верховної Ради України. Здійснення Конституційним Судом України попереднього (превентивного) контролю відповідності такого законопроекту вимогам, встановленим статтями 157 і 158 Конституції України, з усіма можливими поправками, внесеними до нього у процесі розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України, є невід'ємною стадією конституційної процедури внесення змін до Основного Закону України. 3.3. Згідно з частиною першою статті 152 Конституції України закони за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2008 року No 13-рп/2008 у справі про повноваження Конституційного Суду України дійшов висновку, що Конституційний Суд України повинен здійснювати наступний конституційний контроль і щодо закону про внесення змін до Конституції України після набрання ним чинності, оскільки відсутність судового контролю за процедурою його розгляду та ухвалення, визначеною у розділі ХІІІ Конституції України, може мати наслідком обмеження чи скасування прав і свобод людини і громадянина, ліквідацію незалежності чи порушення територіальної цілісності України або зміну конституційного ладу у спосіб, що не передбачений Основним Законом України (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). 4. Вирішуючи питання, порушені у конституційному поданні, Конституційний Суд України виходить з того, що конституційному контролю підлягає не зміст Закону No 2222, а встановлена Конституцією України процедура його розгляду та ухвалення. Аналогічний підхід був застосований Конституційним Судом України у Рішенні від 7 липня 2009 року No 17-рп/2009 у справі про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом. Вказаним рішенням визнано неконституційним Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо повноважень Конституційного Суду України, особливостей провадження у справах за конституційними зверненнями та недопущення зловживань правом на конституційне подання" від 19 березня 2009 року No 1168-VI. Конституційний Суд України 10 грудня 2003 року дав Висновок No 3-в/2003 щодо відповідності Законопроекту No 4180 вимогам статей 157 і 158 Конституції України у справі про внесення змін до статей 76, 78, 81, 82 та інших Конституції України. У процесі доопрацювання Законопроекту No 4180 та попереднього його схвалення 23 червня 2004 року більшістю від конституційного складу Верховної Ради України до нього були внесені зміни, у тому числі доповнення, уточнення формулювань приписів та редакційні правки. На Законопроект No 4180 з внесеними до нього поправками 23 червня 2004 року Конституційний Суд України дав Висновок від 12 жовтня 2004 року No 2-в/2004. Під час подальшого розгляду Законопроекту No 4180 Верховною Радою України до нього знову були внесені поправки (зміни). Однак змінений Законопроект No 4180 не був направлений Верховною Радою України до Конституційного Суду України для надання висновку щодо його відповідності вимогам статей 157 і 158 Конституції України, а був розглянутий і ухвалений нею 8 грудня 2004 року як Закон No 2222. Аналіз Законопроекту No 4180, щодо якого Конституційний Суд України дав Висновок від 12 жовтня 2004 року No 2-в/2004, та Закону No 2222 дозволяє констатувати, що Законом No 2222 до Конституції України були внесені положення частини четвертої статті 90, пункту 12 частини першої статті 106, які не містилися у Законопроекті No 4180, що був на розгляді в Конституційному Суді України. Порівняно із Законопроектом No 4180 змістовно різняться змінені Законом No 2222 положення частин першої, другої статті 78, пункту 6 частини другої, частини шостої статті 81, пункту 26 частини першої статті 85, частини четвертої статті 90, частини четвертої статті 94, пунктів 14, 22 частини першої статті 106, пункту 92 статті 116, частини першої статті 120 Конституції України. Із запропонованих Законопроектом No 4180 змін до Конституції України Верховною Радою України виключені положення щодо доповнення пунктом 93 статті 116, частинами четвертою, восьмою, дев'ятою, десятою статті 118, частиною другою статті 120, пунктом 2 частини п'ятої статті 126, частиною другою статті 148 Конституції України. З аналізу Закону No 2222 та Законопроекту No 4180 вбачається також наявність у Законі No 2222 редакційних доповнень, виправлень та уточнень, частково зумовлених вказаними змістовими змінами та вимогами правил законодавчої техніки. У такий спосіб змінені пункт 22 частини першої статті 85, частина перша статті 122 Конституції України та абзац перший пункту 1, підпункт "а" пункту 6‚ підпункт "а" пункту 7, пункти 8, 10, 11 розділу І Закону No 2222. Крім того, з пункту 1 розділу І Законопроекту No 4180 вилучено слова: "РОЗДІЛ VІ. КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ. ІНШІ ОРГАНИ ВИКОНАВЧОЇ ВЛАДИ", а з підпункту "а" пункту 6 розділу І - абзац дев'ятий: "пункт 14 виключити". Відмінності наявні як у положеннях, що стосуються безпосередньо змін до Конституції України, так і в положеннях розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону No 2222. Зокрема, пункт 1 розділу ІІ викладено у новій редакції, а пункти 4, 5, 6, 7, 8, 9, які передбачалися Законопроектом No 4180, виключено. Таким чином, 8 грудня 2004 року Верховна Рада України розглянула Законопроект No 4180 з поправками, щодо якого Конституційний Суд України не давав висновку, і ухвалила Закон No 2222, чим порушила вимоги частини другої статті 19, статті 159 Конституції України. 5. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У Конституції України окремо встановлено повноваження Верховної Ради України щодо внесення змін до Конституції України відповідно до процедури, передбаченої розділом ХІІІ (пункт 1 частини першої статті 85), і прийняття законів (пункт 3 частини першої статті 85) за процедурою, встановленою її статтями 91, 93. Отже, зазначені повноваження Верховної Ради України є самостійними і відрізняються за конституційною процедурою їх реалізації. Згідно зі статтею 91 Основного Закону України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених Конституцією України. Натомість законопроект про внесення змін до Конституції України, крім розділу І "Загальні засади", розділу ІІІ "Вибори. Референдум" і розділу ХІІІ "Внесення змін до Конституції України", попередньо схвалений більшістю від конституційного складу Верховної Ради України, вважається прийнятим, якщо на наступній черговій сесії Верховної Ради України за нього проголосувало не менш як дві третини від конституційного складу Верховної Ради України (стаття 155 Основного Закону України). Дотримання встановленої Конституцією України процедури розгляду, ухвалення та набрання чинності законами, у тому числі й законами про внесення змін до Конституції України, є однією з умов легітимності законодавчого процесу. Верховна Рада України 8 грудня 2004 року одним (одночасним) голосуванням прийняла Закон No 2222 разом із Постановою Верховної Ради України "Про попереднє схвалення законопроекту про внесення змін до Конституції України" No 2223-IV та Законом України "Про особливості застосування Закону України "Про вибори Президента України" при повторному голосуванні 26 грудня 2004 року" No 2221-IV. Одночасне прийняття самостійних правових актів, предмет регулювання яких та визначені у статтях 91, 155 Конституції України процедури їх розгляду і ухвалення є різними, свідчить про порушення Верховною Радою України частини другої статті 19 Конституції України при прийнятті Закону No 2222. Про недотримання конституційної процедури розгляду та ухвалення Закону No 2222 зауважили у своїх висновках європейські та вітчизняні публічні інститути, зокрема Парламентська Асамблея Ради Європи, Національна комісія із зміцнення демократії та утвердження верховенства права, Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеціанська Комісія). На їх думку‚ ця процедура була впроваджена з порушеннями принципів демократичної держави і верховенства права. У документах вказаних організацій йдеться про такі порушення, як розгляд Верховною Радою України без висновку Конституційного Суду України остаточного тексту Законопроекту No 4180, одночасне голосування за прийняття декількох нормативно-правових актів. Так, у пункті 14 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 5 жовтня 2005 року No 1466 "Про виконання обов'язків та зобов'язань Україною" зазначено: "Парламентська Асамблея також занепокоєна, що нові конституційні зміни були схвалені без попереднього розгляду Конституційним Судом так, як це передбачено статтею 159 української Конституції та як це витлумачено в рішенні Конституційного Суду України від 1998 року". У Висновку Національної комісії із зміцнення демократії та утвердження верховенства права, ухваленому 27 грудня 2005 року, вказано, що розгляд і прийняття Закону No 2222 здійснено Верховною Радою України з порушенням вимог статті 159 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України прийняла Закон No 2222, не дотримавши встановленої Конституцією України процедури його розгляду та ухвалення, чим порушила положення її частини другої статті 6, частини другої статті 19, пункту 1 частини першої статті 85, статті 159. 6. Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України). Основний Закон держави гарантує суверенітет України, її територіальну цілісність, права і свободи людини і громадянина, неприпустимість їх скасування або звуження змісту та обсягу, забезпечення правового порядку в Україні, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 2, 19, 21, 22). Підставою для втрати чинності законом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, визнання закону, його окремих положень такими, що втратили чинність, єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України. Частина друга статті 152 Конституції України передбачає, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Керуючись вказаною нормою, Конституційний Суд України при ухваленні Рішення від 24 грудня 1997 року No 8-зп зазначив, що "закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю" (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини). Конституційний Суд України виходить з того, що визнання неконституційним Закону No 2222 у зв'язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом No 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України. Аналогічні правові наслідки мали місце після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2009 року No 17-рп/2009 у справі про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом, в результаті якого положення Закону України "Про Конституційний Суд України" відновили свою дію в попередній редакції. Як зазначив Конституційний Суд України в абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14 грудня 2000 року No 15-рп/2000, "рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150), яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (частина друга статті 8)". Згідно з частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" у разі необхідності Конституційний Суд України має право визначити у своєму рішенні порядок і строки його виконання та покласти на відповідні державні органи обов'язок забезпечити це виконання. В абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14 грудня 2000 року No 15-рп/2000 вказано, що "додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов'язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність". Керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вважає за необхідне покласти на органи державної влади обов'язок щодо невідкладного виконання цього Рішення стосовно приведення нормативно-правових актів у відповідність до Конституції України від 28 червня 1996 року в редакції, що існувала до внесення до неї змін Законом No 2222. Враховуючи викладене та керуючись статтями 147, 150, частинами першою, другою статті 152, статтею 153 Конституції України, статтями 51, 63, 65, 67, 69, 70, 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України в и р і ш и в: 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV у зв'язку з порушенням конституційної процедури його розгляду та прийняття. 2. Закон України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 3. Згідно з частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" покласти на органи державної влади обов'язок щодо невідкладного виконання цього Рішення стосовно приведення нормативно-правових актів у відповідність до Конституції України від 28 червня 1996 року в редакції, що існувала до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року No 2222-IV. 4. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Рішення Конституційного Суду України підлягає опублікуванню у "Віснику Конституційного Суду України" та в інших офіційних виданнях України. КОНСТИТУЦІЙНИЙ СУД УКРАЇНИ


source: fineweb

text: Палітра акварелі змішування кольорів і система шести фарб Палітра. Оптові і роздрібні продажі палітри в Україну. Де купити палітру оптом в Дніпропетровську? Палітра оптом Дніпропетровськ. Реалізація палітри оптом зі складу та у магазині в Дніпропетровську. Магазини палітра України. Палітра онлайн інтернет магазин. Палітра Дніпропетровськ - Все для малювання, канцтовари оптом Основна палітра повинна надавати художнику широку кольорову гаму, бути добре збалансованою між прозорими і криючим фарбами, більш яскравими і менш насиченими відтінками. Основні фарби - це часто вживані кольору, тому виробники намагаються встановлювати на них досить зручні ціни. Звичайна практика художника - це палітра, складена приблизно з 12 основних кольорів, з додаванням тих чи інших фарб в залежності від творчих завдань. Ми спробували розбити палітру акварелі на кілька груп: Основна палітра - 12 кольорів Змішування кольорів. Система шести фарб Палітра з обмеженою кількістю фарб використовується як початківцями художниками, так і серйозними живописцями для розвитку розуміння використання кольору. Система 6 кольорів: використовують 2 червоних, 2 жовті і 2 синіх, як первинну основну палітру. З неї художник зможе отримати червоний з блакитним відтінком і червоний з жовтуватим відтінком, а також чисте фіолетовий і чистий оранжевий кольори. Пейзажний живопис Для пейзажу завжди корисні палітра, жовті, блакитні, зелені, а також фарби земляних, природних відтінків. Величезна різноманітність додаткових кольорів і відтінків дійсно здатне не тільки розширити палітру художника, але й дозволить йому досягти дивовижних колірних рішень. "Пейзажні" фарби: Нікель-титанова жовта, Жовта прозора, Кадмій жовтий світлий, Індантреновая синя, Кобальт сині, Берлінська лазур, Вінзорская синя, Церулеум, Кобальт бірюзовий, Кобальт зелені, Вірідоновая, Вінзорская зелена, Земля Терра Верт, Окис хрому, Зелена Хуккера, Сап зелений, Оливкова зелена, Неаполітанська Жовта темна, Сієна натуральна, Капут Мортум фіолетовий, Умбра палена, Сіра, Кость палена, Білила титанові. Палітра акварелі змішування кольорів і система шести фарб отзывы: Відгуків в статті Палітра акварелі змішування кольорів і система шести фарб немає, будьте першим - залиште свій відгук!


text: Вам знадобиться для котлет по-київськи: Спосіб приготування котлет по-київськи: У невеликій мисці змішати розм'якшене масло, петрушку, цибулю і лимонний сік. Сформувати 6 невеликих ковбасок і покласти на 30 хвилин у морозилку. Надрізати грудки, щоб вони стали більш плоскими. Розкласти курку між двома шматками харчової плівки і обережно відбити з обох сторін. Важливо не перебити, щоб не вийшло дірок, інакше масло витече. Посолити і поперчити з обох сторін. Викласти шматочки масла на серединку кожної грудки і підвернути в центр спочатку короткі краї, потім два інших краї. Обережно скріпити конверт дерев'яною зубочисткою. Додати в яйця воду і збити віночком. Обваляти кожну котлету в хлібних крихтах, потім опустити в яєчну суміш, і знову добре обваляти в крихтах. У фритюрниці розігріти олію до 190 С. Обережно опустити курку в гарячу олію. Смажити приблизно 8 хвилин до золотистого кольору. Викласти на паперові рушники. Можна не смажити, а запекти в духовці при температурі 190 С 35-40 хвилин. Котлети по-київськи готові. Смачного! Додати коментар:


text: Атос В романі Атос був найстарший, найбільш досвідчений та таємничий з мушкетерів. Атос був одружений з Міледі де Вінтер, яку пізніше мушкетери стратили. В останньому романі трилогії описано пригоди його сина Рауля, який гине в Африці. Справжнє ім'я прототипа Атоса — Арман де Сіллеґ д'Атос д'Отвьєль. Він народився між 1615 та 1620 рр. Також був споріднений із капітаном мушкетерів де Тревілем і завдяки протекції отримав посаду в сотні королівських мушкетерів у 1641 р. На відміну від персонажа Дюма, справжній Атос помер у порівняно молодому віці - імовірно від важкого поранення, отриманого на дуелі в грудні 1643 р. Померши у молодому віці, він не залишив ні сім'ї, ні дітей.


text: Буровий розчин Бурови́й ро́зчин (рос. буровой раствор; англ. drilling fluid, drilling mud; нім. Spülung, Bohrschlamm, Spülflüssigkeit) — складна багатокомпонентна дисперсна система суспензійних, емульсійних і аерованих рідин, які застосовуються для промивання свердловин у процесі буріння. Використання бурових розчинів для буріння свердловин запропоновано вперше у 1833 році французьким інженером Фловілем, який, спостерігаючи операцію канатного буріння, під час якої апарат буріння натрапив на воду, помітив, що фонтануюча вода дуже ефективно видаляє буровий шлам із свердловини. Він задумав апарат, в якому передбачалося закачувати воду під бурову штангу, звідки буровий шлам виштовхувався водою на поверхню між буровою штангою і стовбуром свердловини. Принцип залишився незмінним досі. Зміст Під час циркуляції у свердловині буровий розчин: - очищає вибій від вибуреної породи; - транспортує вибурену породу із свердловини і утримує її в завислому стані після припинення циркуляції; - активізує процес руйнування гірської породи долотом; - попереджає осипи, обвали та інше; - забезпечує якісне розкриття продуктивних пластів; - виявляє змащувальну і антикорозійну дію на буровий інструмент; - охолоджує буровий інструмент; - обертає вибійні двигуни; - запобігає можливості виникнення ускладнень на бурових (сальнико- і каверноутворення, диференціального прихвата, поглинань і нафтогазопроявів); - дозволяє відстежувати появу порожнин у масиві порід, зон підвищеної тріщинуватості тощо шляхом вимірювання витрат розчину під час буріння. В практиці буріння застосовують бурові розчини на водній (технічна вода, розчини солей і гідрогелі, полімерні, полімер-глинисті і глинисті розчини) і вуглеводневій (вапняно-бітумний розчин, інвертна емульсія) основах. При бурінні в хемогенних відкладах застосовують соленасичені глинисті розчини, гідрогелі, у випадках можливих осипань і обвалів стінок свердловини — інгібіторні розчини, при впливі високих температур — термостійкі (термосолестійкі) глинисті розчини і розчини на вуглеводневій основі, які є ефективними також при розкритті продуктивних пластів і при розбурюванні теригенних і хемогенних нестійких порід. При бурінні в умовах, що характеризуються аномально високими тисками, застосовують обважнені бурові розчини, в неускладнених умовах — технічну воду, полімерні безглинисті і полімерглинисті розчини з низьким вмістом твердої фази. Ефективність застосування бурових розчинів залежить від їх властивостей, до яких належать густина, в'язкість, водовіддача, статична напруга зсуву, структурна однорідність, вміст газів, піску; тиксотропія, вміст йонів Na, K, Mg. Водовіддача бурового розчину характеризується об'ємом фільтрату (від 2 до 10 см3), який відділився від розчину через стандартну фільтрувальну поверхню при перепаді тиску ~100 кПа протягом 30 хв. Товщина осаду на фільтрі (фільтраційна кірка), яка утворюється під час визначення водовіддачі, змінюється в межах 1—5 мм. Вміст твердої фази в буровому розчині характеризує концентрацію глини (3—15%) і обважнювача (20—60%). Для забезпечення ефективності буріння (залежно від конкретних геолого-технічних умов) властивості бурового розчину регулюють зміною співвідношення вмісту дисперсної фази і дисперсійного середовища та введенням в них спеціальних матеріалів і хімічних реагентів. Для попередження водонафтогазопроявів при аномально високих пластових тисках збільшують густину бурового розчину шляхом введення спеціальних обважнювачів (наприклад, крейдою до 1500 кг/м3, баритом і гематитом до 2500 кг/м3 і більше) або зменшують її до 1000 кг/м3 за рахунок аерації бурового розчину чи додавання до нього піноутворювачів (сульфанолу, лігносульфонату). Вміст твердої фази бурового розчину регулюється триступінчастою системою очищення на вібраційних ситах, пісковідділювачах і муловідділювачах; газоподібні агенти відділяють у дегазаторах. Крім того, для регулювання вмісту твердої фази в розчин вводять селективні флокулянти. Особливий клас реагентів застосовують при регулюванні властивостей розчинів на вуглеводневій основі. До них належать емульгатори (мила жирних кислот, емультал та інші), гідрофобізатори (сульфонол, четвертинні аміни, кремнійорганічні сполуки), знижувачі фільтрації (органогумати). Для приготування бурових розчинів використовуються тонкодисперсні, пластичні глини з мінімальним вмістом піску, здатні утворювати з водою в'язку, довго не осідаючу суспензію. Найкращі властивості мають істотно лужні (натрові) різновиди монтморилонітових (бентонітових глин), глинопорошки з яких застосовуються головним чином під час буріння нафтових і газових свердловин і для приготування глинистих розчинів із низькою щільністю. Хороші солестійкі властивості мають палигорськітові глини, які застосовуються під час буріння соленосних порід. Високодисперсні бейделітові, каолінітові і гідрослюдисті глини характеризуються задовільними властивостями. Відповідно до технічних умов (ТУ У 39-688-81[1]) основним показником якості глинистої сировини і глинопорошків, призначених для приготування бурових розчинів, є вихід розчину — кількість кубометрів розчину (суспензії) заданої в'язкості, одержуваного з 1 т глинистої сировини. Крім того, регламентуються щільність розчину і вміст піску. Включає: - Систему приготування бурового розчину - Систему очищення бурового розчину - Систему циркуляції бурового розчину Більшість бурових розчинів при бурових операціях рециркулюють по наступному циклу: - Буровий розчин замішується і зберігається в спеціальній «коморі»-відстійнику. - Спеціальний насос виштовхує його з відстійнику і направляє через бурильну трубу в свердловину. - Буровий розчин по трубі доходить до вибою свердловини, де бурове долото розбиває породу. - Потім буровий розчин починає повертатися на поверхню, виносячи при цьому частинки породи (шлам), які були відокремлені долотом. - Буровий розчин піднімається по затрубу — простору між стінками свердловини і бурильною трубою. Типовий діаметр бурової труби близько 10 см. У нижній частині глибокої свердловини її діаметр може складати близько 20 см. - На поверхні буровий розчин проходить через лінію повернення — трубу, яка веде до вібраційного сита. - Сито складається з низки вібруючих металевих ґрат, які використовуються для відділення розчину від шламу. Розчин протікає через ґрати і повертається у відстійник. - Частинки шламу потрапляють в жолоб для видалення. Перед викидом вони можуть бути очищені, виходячи з екологічних і інших міркувань. Деякі частинки шламу відбираються геологами для досліджень стану усередині свердловини. - Глинистий розчин — основний різновид бурового розчину. - Лігнітовий лужний розчин — буровий розчин, до якого вводять певну кількість лігнітів, які мають лужний характер. - Вапняно-бітумний розчин — буровий розчин на нафтовій основі, дисперсійним середовищем якого є дизельне пальне або нафта, а дисперсною фазою — високоокислений бітум, оксид кальцію, барит і невелика кількість води, потрібної для гашення вапна. - Обважений буровий розчин — промивна рідина різного складу, яка містить у дисперсній фазі обважнювальні тонкі подрібнені порошки мінералів (барит, гематит і ін.); застосовується при бурінні в умовах високого пластового і бокового тисків. - Полегшений буровий розчин — буровий розчин, зменшений у вазі, полегшений, який має меншу густину. Полегшений розчин застосовується для буріння і глушіння свердловин у пластах з низьким пластовим тиском. - Полімерний буровий розчин — буровий розчин на водній основі, який містить високомолекулярні полімери лінійної будови; застосовується здебільшого при бурінні міцних порід. - Буровий розчин на нафтовій основі — промивна рідина з неводяною (нафтовою) основою, високоокисненим бітумом як колоїдною фазою, з натрієвими або кальцієвими солями як реагентом-стабілізатором і структуроутворювачем, що володіє низькими фільтраційними властивостями і густиною, але підвищеною умовною в'язкістю і забезпечує можливості використання її для розкриття продуктивних пластів без погіршення їх властивостей фільтратом, створення умов для визначення початкової нафтонасиченості за керном, проведення спеціальних геофізичних досліджень і ін., а також при бурінні в складних умовах. - Інгібований буровий розчин — буровий розчин, хімічний склад рідкої фази якого дає змогу сповільнювати або запобігати процесам гідратації (набухання), або диспергування глинистих шарів та сланців. - Кальцієвий буровий розчин — буровий розчин, до якого вводять певну кількість розчинних кальцієвих сполук. - Спеціальні бурові розчини – розчини, які застосовуються при бурінні в ускладнених умовах для боротьби з обвалом і газовиділенням у свердловинах. Готуються з високоякісних бетонітових глин, рідкого скла, солі, вапняного молока. При бурінні велику роль грає якість глинистого розчину. Приготувати хороший розчин, що відповідає необхідним вимогам, буває деколи досить складно. Для досягнення якісних характеристик бурильники додають в нього спеціальні присадки, вливають нафту, кидають обривки паперів. Американські фахівці, наприклад, встановили, що властивості глинистого розчину значно поліпшуються, якщо додати в нього... паперові грошові знаки. З'ясувалося це випадково. Агентство з охорони довкілля США в цілях захисту повітряного басейну від сажі заборонило спалювати паперові долари, що вийшли з вживання. Спробували старі банкноти різати, перемелювати в спеціальних машинах і додавати отримувану масу в буровий розчин. Результати перевершили всі очікування: «грошовий допінг» надійно захистив промивальну рідину від коагуляції при нагріванні, понизив в'язкість розчину і додав йому ще ряд цінних якостей. Це особливо важливо при бурінні надглибоких свердловин, коли у вибої температура сягає понад 170—200 °С. Вітчизняні буровики для аналогічних цілей використовують відходи целюлозно-паперової промисловості (нітролігнін, суніл, ігетан). [2] - Буріння свердловин. т.2. Київ: "Інтерпрес ЛТД", 2002. - 303 с. - Мала гірнича енциклопедія. В 3-х т. / За ред. В. С. Білецького. — Донецьк: Донбас, 2004. — ISBN 966-7804-14-3. - Гірничий енциклопедичний словник: в 3 т. / За ред. В. С. Білецького. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2001—2004. - The Oilfield Glossary(англ.) — Глосарій термінів з нафтовидобування. - ТУ 39-688—81 Глинопорошок - http://www.prompages.ru/article.php?id_article=2857¶m=show |Ця стаття належить до переліку добрих статей українськомовного розділу Вікіпедії.|