text: Осві́та — це процес набуття та вдосконалення знань, навичок, цінностей, переконань і звичок за допомогою різних форм пізнавальної діяльності, таких як сприйняття, увага, пам'ять, уява, мислення; та різних форм навчання, таких як вивчення, інструктаж, тренування, дослідження та практичний досвід. Воно може відбуватися в різних місцях, включаючи школи, училища, університети, робочі місця та спільноти, і може бути формальним або неформальним. Освіта — це процес і результат засвоєння особистістю певної системи наукових знань, практичних умінь та навичок і пов'язаного з ними того чи іншого рівня розвитку її розумово-пізнавальної і творчої діяльності, а також морально-естетичної культури, які у своїй сукупності визначають соціальне обличчя та індивідуальну своєрідність цієї особистості. Також, освіта — це дисципліна, яка вивчає переважно методи навчання і вивчення в школах або подібних закладах у протилежність різним неформальним засобам соціалізації (наприклад, між батьками і їх дітьми). Тому освіту можна розуміти як передачу накопичених суспільством знань молодому поколінню для розвитку в нього пізнавальних можливостей, а також набуття умінь і навичок для практичного застосування загальноосвітніх і професійних знань. У повсякденному розумінні освіта крім усього іншого передбачає навчання учнів учителем. Воно може полягати в навчанні читання, письма, математики, історії та інших наук. Викладачі з вузьких сфер, таких як астрофізика, право, географія або зоологія, можуть навчати тільки даному предмету, звичайно в університетах та інших вишах. Існує також викладання фахових навичок, наприклад, водіння. Крім освіти в спеціальних установах існує також самоосвіта, наприклад, через Інтернет, читання, відвідування музеїв або особистий досвід. Історія освіти Стародавні часи Історія стародавньої освіти сягає освітніх практик і теорій ранніх цивілізацій, у тому числі стародавнього Єгипту, Месопотамії, Греції, Риму, Індії та Китаю. Освіта в цих цивілізаціях в першу чергу була призначена для еліти, включаючи королівську сім’ю, священиків і дворян. У Стародавньому Єгипті освіта була зосереджена на грамоті, математиці та релігійних вченнях. У храмових школах учнів навчали книжники та священики. У Месопотамії освіта так само була зосереджена на грамотності та математиці, але також включала навчання професійним навичкам, таким як сільське господарство та металургія. Студентів навчали в храмових школах або приватні вчителі. У Стародавній Греції освіта поділялася на два етапи: початкова освіта (grammata), яка була зосереджена на читанні, письмі та арифметиці, і вища освіта (paideia), яка включала філософію, риторику та фізичне виховання. Освіта також була розділеною за статтю, дівчата отримували обмежену освіту вдома. (див. також Освіта у Стародавній Греції) У Стародавньому Римі на освіту вплинула грецька система, зосереджена на літературі, історії та ораторському мистецтві. Хлопчики з багатих сімей отримували освіту у приватних викладачів або в школах, які називалися луді. (див. також Освіта в Стародавньому Римі) В Індії освіта здебільшого була зарезервована для касти брахманів, зосереджуючись на релігійних вченнях, філософії та літературі. Навчання надавалося в гурукулах або ашрамах, де учні жили зі своїми вчителями. У Китаї освіта була зосереджена на конфуціанстві з наголосом на морально-етичних вченнях. Навчання надавалося в школах під назвою шуюань або гуоцзянь, де учні вивчали класику та складали іспити на державну службу. Загалом у стародавній освіті наголошувалося на грамотності, релігійних і моральних вченнях і професійних навичках, причому різні цивілізації робили різний ступінь акценту на кожному з них. Освіта за часів Середньовіччя Детальніше — Середньовічна освіта, Список найстаріших університетів. Середньовічну систему освіти запозичено в античності, але її збагатили, пристосували до нових умов. Шкільна освіта будувалася на «семи вільних мистецтвах». Викладання велося латиною, у XIV столітті відбувається перехід на національні мови. Вікові особливості дітей не враховувалися. Читати в школі вчилися за Біблією. Відомості часто були фантастичними. З розвитком міської культури кафедральні школи перетворювалися на університети. Університетські випускники мали право викладання в будь-якій школі. Університет поділявся на факультети. Революцію у викладанні здійснило книгодрукування. До XII століття книги зберігалися переважно у монастирських і кафедральних бібліотеках. Перші публічні бібліотеки відрилися в XV столітті у великих містах. Історія освіти в Україні Основні статті — Історія освіти в Україні, Історія вищої освіти в Україні, Історія жіночої освіти в Україні. З часів Русі при монастирях та митрополичій кафедрі діяли лише вищі студії з філософії та богослов'я. У 1037 році Ярослав Мудрий заснував Київську Академію. Розвитку вищої освіти зашкодила монголо-татарська навала, тривала відсутність власної національної держави, поступова асиміляція еліти Волині, Червоної Русі, Поділля та Київщини польською шляхтою. Населення українських земель могло здобувати вищу освіту в університетах Європи: Ягеллонському (Краків), Болонському, в інших італійських, німецьких та французьких університетах, Віленській і Замойській академії. Вищі студії в Україні були започатковані князями Острозькими наприкінці XVI століття в Острозькій академії, де в 1570–1590-х роках сформувався гурток вчених, письменників, перекладачів і видавців, які випускали богословську, полемічну й навчальну літературу, викладали в школі. Та школа, називалась «тримовним ліцеєм», «гімназією» і «академією», поєднувала програму тогочасної європейської середньої школи («школа семи вільних наук») із вищими студіями. В академії розпочався процес активного засвоєння на православному підґрунті досягнень єзуїтських колегіумів. За її прикладом православні школи почали з'являтись в інших містах, що розгорнуло реформу шкільної освіти. 1632 року у Києві митрополитом Петром Могилою, шляхом злиття братської школи з Лаврською, було утвореною Києво-Могилянську колегію, на базі якого згодом постала Києво-Могилянська академія. Освітянська галузь упродовж 1990-х років із набуттям незалежності на основі Закону України «Про освіту» 1991 року була значною мірою реформована: здійснено перехід на триступеневу підготовку — бакалавр, спеціаліст, магістр; розроблено та впроваджено нові навчальні плани й програми; встановлено чотири рівні акредитації (1-й — технікуми, училища, 2-й — коледжі, 3-й і 4-й — інститути, консерваторії, університети); запроваджено ліцензування й акредитацію, що забезпечує державний контроль. Поряд із новими державними постали навчальні заклади із недержавною формою власності. У 2001/2002 навчальному році в Україні діяло 318 вищих навчальних закладів, в яких навчалося 1,55 млн студентів. Понад 20 провідних закладів освіти отримали статус національних. В Україні переважно збериглась кількість студентських місць, яка склалася протягом попередніх десятиліть — 170 студентів на 10 000 осіб населення. Мета та функції освіти Мета Мета освіти полягає в тому, щоб надати людям знання, навички та цінності, необхідні їм, щоб стати поінформованими, відповідальними та продуктивними членами суспільства. Навчання має на меті надати людям інструменти та моделі, необхідні для досягнення успіху в житті, як особистого, так і професійного. Освіта прискорює процес розвитку й становлення людини як особистості, суб'єкта, забезпечує формування її духовності, світогляду, ціннісних орієнтацій і моральних принципів. Вона покликана допомогти суб'єкту увійти в культуру, освоїти її цінності й успішно діяти в культурному бутті; її завданням є формування суб'єкта, здатного побачити проблеми, суперечності цього світу, розпредметити його, знайти нові комбінації відомих елементів і своєю діяльністю створити відсутні елементи, для того, щоб інсайт, творче осяяння породило нову культурну реальність, діяльність зі створення культурних цінностей. Освіта є одним із найбільш оптимальних способів входження людини у світ науки та культури, оскільки саме в процесі здобування освіти людина засвоює культурні цінності. Конкретні цілі освіти можуть відрізнятися залежно від контексту та рівня освіти. Наприклад, цілі початкової освіти можуть включати розвиток базових навичок грамотності та лічби, тоді як цілі середньої освіти можуть включати підготовку учнів до вищої освіти або професійного навчання. Цілі вищої освіти можуть включати розвиток спеціальних знань і навичок у певній галузі, а також розвиток критичного мислення, креативності та здібностей до вирішення проблем. Зрештою, мета освіти полягає в тому, щоб надати людям можливість жити повноцінним і змістовним життям, робити внесок у свої громади та створювати кращий світ для майбутніх поколінь. Функції освіти Освіта виконує кілька функцій, зокрема: Надання знань і навичок: Однією з основних функцій освіти є надання людям знань і навичок, необхідних для досягнення успіху в житті. Освіта допомагає людям розвивати критичне мислення, навички вирішення проблем і комунікації, а також знання та розуміння різних предметів і сфер. Соціалізація: Освіта відіграє важливу роль у соціалізації, допомагаючи людям засвоїти норми, цінності та поведінку свого суспільства. Завдяки освіті люди вчаться взаємодіяти з іншими, орієнтуватися в соціальних структурах і стати відповідальними громадянами. Передача культури: Освіта допомагає передавати культурні цінності та знання від одного покоління до наступного. Вивчаючи історію, літературу, мистецтво та інші аспекти культури, люди отримують глибше розуміння власної культури та світу навколо них. Економічний розвиток: Освіта також важлива для економічного розвитку, оскільки вона дає людям навички та знання, необхідні для участі в робочій силі та внеску в економіку. Освіта також може стимулювати інновації та креативність, створюючи нові ідеї та технології, які можуть сприяти економічному зростанню. Особистий розвиток: Освіта може допомогти людям розвинути почуття власної гідності та впевненості в собі, а також відчуття мети та напрямку в житті. Заохочуючи особистий ріст і розвиток, освіта може допомогти людям досягти своїх цілей і реалізувати свій потенціал. Соціальна мобільність: освіта також може бути потужним інструментом соціальної мобільності, надаючи людям можливість покращити свій соціальний та економічний статус. Освіта може допомогти подолати бар’єри та створити можливості для людей з неблагополучного середовища досягти успіху та процвітати. Класифікація Типи освіти Існує три основних види освіти: формальна, неформальна та інформальна освіта. Формальна освіта – це структурована та систематична освіта, яку надають школи, коледжі, університети та інші установи. Зазвичай він складається за спеціальною навчальною програмою та має визначені цілі навчання. Формальна освіта зазвичай веде до визнаних кваліфікацій або ступенів, таких як дипломи, сертифікати чи ступені. Неформальна освіта – це будь-яке організоване навчання поза формальною системою освіти. Це включає освіту дорослих, професійне навчання та освітні програми на рівні громади. Неформальна освіта зазвичай не веде до формальних кваліфікацій, але може надати цінні навички та знання. Інформальна освіта – це навчання, яке відбувається поза структурованим навчальним середовищем. Така освіта може відбуватись в повсякденному житті через досвід, взаємодію та спостереження. Неформальна неорганізована освіта може включати такі речі, як самонавчання, читання книжок, наукових журналів, Вікіпедії тощо, перегляд навчальних відео або відвідування майстер-класів, семінарів та конференцій. Це часто самонаправляється та керується особистим інтересом або мотивацією. Форми освіти за ступенем Початкова школа, Початкова освіта Середня школа, Середня освіта Вища школа, Вища освіта за видом Денна Заочна Вечірня Суботня Екстернат, Інтернат Дистанційна Дуальна за організацією самоосвіта народна освіта професійна освіта релігійна освіта: парафіяльна, недільна... за віковим цензом дошкільна, шкільна, доросла освіта за участю особливих груп спеціальна: освіта глухих, освіта незрячих, допоміжна освіта інклюзивна Рівні освіти Дошкільна освіта Загальна освіта Початкова загальна освіта Середня загальна освіта Додаткова освіта дітей Професійна освіта Початкова професійна освіта Середня професійна освіта Вища професійна освіта Бакалаврат Магістратура Фундаментальна наукова професійна освіта Аспірантура Докторантура Підвищення кваліфікації Друга вища освіта Перепідготовка Професійна підготовка Право на здобуття освіти Право на освіту в Україні гарантоване Конституцією. Незаконна відмова у прийнятті до навчального закладу будь-якої форми власності, а також незаконна вимога оплати за навчання у державних чи комунальних навчальних закладах передбачають кримінальну відповідальність. Право на освіту в наш час підтверджено національними та міжнародними правовими актами, наприклад, Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод і Міжнародним пактом про економічні, соціальні та культурні права, прийнятим ООН в 1966 році. Усвідомлення можливостей використання обов'язкової освіти як засобу знеособлення людини викликало в демократичному суспільстві розвиток руху за недержавну і навіть сімейну освіту, за велику частку курсів з відповідального вибором учня (за участю батьків і педагогів) в програмі середніх загальноосвітніх шкіл (тобто після закінчення початкової школи), підтримку самоосвіти, безперервної освіти протягом всієї діяльної життя людини (у міру виникнення освітньої потреби), позашкільної, дистанційної та додаткової освіти тощо. Теорія освіти Теорія освіти включає широкий спектр психологічних, соціологічних, нейронаукових та філософських принципів і досліджує, як люди набувають, засвоюють і застосовують знання та навички. Вона заглиблюється в процеси викладання, навчання та різні системи, які сприяють цим процесам. Дидактика (грец. didactikos - повчальний) — галузь педагогіки, яка розробляє теорію освіти і навчання, виховання у процесі навчання. Теорія освіти — це широка сфера, яка охоплює низку підходів до викладання та навчання. За своєю суттю, теорія освіти прагне зрозуміти, як люди навчаються, і як вчителі можуть найкращим чином полегшити це навчання. Освітологія вивчає освіту інтегруючи дані з усіх наукових дисциплін, досліджуючих освіту. Теорії навчання Детальніше — Навчання, Теорії навчання, Педагогіка. Однією з ключових теорій навчання є теорія когнітивного навчання, яка наголошує на ролі таких психічних процесів, як увага, пам’ять і здатність розв’язувати проблеми, у навчанні. Згідно з цією теорією, навчання відбувається, коли нова інформація інтегрується в існуючі ментальні схеми або когнітивні структури. Цей підхід мав вплив у таких галузях, як педагогічна психологія та когнітивна нейронаука. Іншою впливовою теорією є конструктивізм, який підкреслює роль активного, самостійного навчання в отриманні знань. Відповідно до цієї теорії, учні будують своє власне розуміння світу через процес дослідження, роздумів і співпраці. Цей підхід був впливовим у таких сферах, як проблемне навчання та викладання на основі запитів. Ще однією важливою теорією навчання є біхевіоризм, який підкреслює роль обумовленості у формуванні поведінки. Згідно з цією теорією, навчання відбувається через процес підкріплення та покарання, при цьому винагорода надається за бажану поведінку та покарання за небажану. На додаток до цих теоретичних основ, теорія освіти також охоплює низку практичних підходів до викладання та навчання. До них належать такі методи, як пряме навчання, спільне навчання та проектне навчання, а також такі технології, як освітнє програмне забезпечення та системи управління навчанням. Філософія освіти Філософія освіти — галузь філософії, що вивчає сутність, цінності та філософські засади освіти. Вона аналізує філософські проблеми, пов'язані з освітою, такі як її природа, мета, цілі, зміст, процес та результати. Філософія освіти досліджує філософські концепції та принципи, що лежать в основі освітньої системи та впливають на формування особистості. Вона також вивчає роль освіти у суспільстві, взаємозв'язок освіти з іншими філософськими категоріями, етичні та моральні аспекти освіти, а також сприяє формуванню освітніх концепцій та поліпшенню системи освіти. Філософія освіти впливає на розвиток освітніх політик, практик та допомагає виробляти кращі підходи до навчання й виховання. Філософія освіти охоплює важливість і мету освіти у сприянні особистому розвитку, соціальному та економічному прогресу, моральному та громадянському вихованню, як це було підкреслено Джоном Дьюї. Історично на педагогічну думку вплинули такі філософи давніх часів, як Конфуцій, Платон і Арістотель, середньовічні мислителі, такі як Тома Аквінський і Аль-Фарабі, а також сучасних філософів, таких як Руссо, Дьюї та Фрейре. Ці філософії дали початок різноманітним освітнім традиціям, включаючи переніалізм, есенціалізм, прогресивізм, реконструкціонізм, критичну педагогіку та постмодернізм, кожна з яких пропонує унікальну лінзу, через яку можна розглядати освіту. Філософські традиції України та Київської Русі суттєво вплинули на теорію освіти. Наприклад, Григорій Сковорода наголошували на самопізнанні та духовній свободі, Петро Конашевич-Сагайдачний виступав за освіту та підтримував діяльність Києво-Могилянської академії. Серед інших впливових діячів – Михайло Драгоманов та Василь Сухомлинський, чиї праці підкреслювали важливість освіти, важливість моральних цінностей та цілісний розвиток дітей. Раніше, православні діячі, такі як святі Кирило і Мефодій, значно поширили писемність і освіту в Київській Русі. Сучасна філософія освіти розглядає поточні виклики та перспективи майбутнього. Філософія освіти продовжує розвиватися. Підходи до освіти Вже в античності склалися два основних підходи до навчання: культурна доречність та природна доречність. Одним з класичних викладів цих підходів є стаття знаменитого німецького педагога Адольфа Дістервега (1790—1866) «Про природовідповідність й культуровідповідність в навчанні». Прихильники культурної доцільності дотримуються думки, що підсумки навчання залежать виключно від культурного середовища, в яку «занурений» той, хто навчається (від наявності достатнього числа шкільних будівель, викладачів, їдалень, бібліотек з книгами, комп'ютерів у класах і вдома тощо). Істотною різноманітністю природних здібностей учня, по суті, нехтують. Характерною особливістю цього підходу є навчання всіх за єдиною програмою, в одному темпі тощо. Для успішної роботи такого підходу, однак, абсолютно необхідний постійний контроль успіхів учнів і відсів невстигаючих. При порушенні цієї вимоги (що, звичайно, прикривається «самими добрими намірами») за рахунок явної і прихованої протидії небажаючих та/або нездатних вчитися (уточнимо, що саме за цією програмою і запропонованим способом) успішність навчання такої групи починає падати і за певних обставин негативні плоди такого навчання далеко перевершують його позитивні складові. Дослідження норвезьких та американських педагогів тих років показали, що (за відсутності відрахування невстигаючих) цей показник був звичайним і для північноамериканської, і для європейської школи, тобто діти були не кращі і не гірші в цьому відношенні своїх закордонних однолітків. Іншими словами, при жорсткій (однаковій для всіх) програмі в загальноосвітній школі при десятирічній тривалості навчання частка невідповідних для такої школи більш-менш здорових дітей виявляється близько 90 %. При поширеності різних захворювань, погіршення екологічної обстановки цей відсоток, зрозуміло, тільки збільшується. Тому багато питань виховання і навчання будуть вирішуватися суттєво по-різному (в тому числі прямо протилежно), залежно від прихильності відповідача до того чи іншого підходу до навчання. Зауважимо, що така прихильність виявляється і у використовуваній системі понять. Так, прихильники культуросообразності називають навчання «освітою», а природосообразності — «просвітою» (освічують наявне, а нове утворювати можна і на порожньому місці), а відповідних працівників народної освіти — «освітянами». Для культуросообразного підходу характерні поняття «новоутворення здібностей» (в силу великої схожості з раковими захворюваннями нерідко переінакшується як «формування здібностей»), нехтування прикметником «природні» по відношенню до «здібностями», заміна самого слова «здібності» на «задатки». Звідси ж виникає поширеність переконання багатьох чиновників від освіти про те, що слово еліта (добірна частина) може стосуватися тільки діячів розумової праці («майстра — золоті руки» залишилися тільки в дореволюційних казках), у зв'язку з чим, наприклад, вся українська загальноосвітня школа вже багато років (найчастіше без урахування дійсних можливостей і потреб суспільства) «заточується» під підготовку до вищої школи. Система освітніх установ Початкова освіта Початкова освіта покриває перші кілька років навчання. У різних країнах воно починається у віці від п'яти до семи років і займає до семи років. Нині не менше 70 % дітей у світі отримують початкову освіту. Зусиллями ЮНЕСКО передбачається запровадити загальне початкову освіту в більшості країн світу до 2015 року. Вік закінчення початкової освіти в різних країнах різний, але в середньому це 11-12 років. У деяких країнах заклади початкової та середньої освіти розділені. Середня освіта У розвинених країнах середня освіта, починаючи з XX століття, є обов'язковою та загальною. Вік закінчення середньої освіти зазвичай наближений до настання повноліття, після чого освіта або завершується, або продовжується у вищій школі, установах професійної освіти та інших освітніх установах, навчання в яких не є обов'язковим для всіх. Зазвичай середню освіту отримують в підлітковому віці, і її основною метою є підготовка до продовження освіти. Вища освіта На відміну від початкового і середнього, вища освіта навіть у розвинених країнах не є загальною. У найбільш розвинених країнах через систему вищої освіти проходить до половини населення. Вона сама по собі є значущою галуззю економіки, як джерело наукових знань і освічених працівників для інших галузей. Традиційно вищу освіту поділяють на два етапи: бакалаврат та магістратура/аспірантура, але в Україні (до приєднання до Болонського процесу) такий поділ стосувався лише аспірантури, а замість бакалаврів і магістрів радянські виші готували фахівців. Основними закладами вищої освіти є університети і коледжі. Випускники вишів зазвичай отримують диплом, а аспірантам за підсумками захисту кандидатської дисертації може бути присуджений вчений ступінь. На останньому етапі навчання студенти і аспіранти зобов'язані не тільки здобувати освіту у звичайному розумінні цього слова, але й брати безпосередню участь у наукових дослідженнях, а отримання диплома або наукового ступеня залежить від результатів наукової роботи. Альтернативна освіта Альтернативна освіта, також відома як нетрадиційна освіти або освітня альтернатива, це широке поняття, яке може позначати всі форми навчання за межами традиційної освіти (для всіх вікових груп і рівнів освіти). Може охоплювати не тільки форми навчання призначені для учнів, студентів з особливими потребами (від підліткової вагітності до розумового розвитку), а й форми навчання призначені для широкої аудиторії і використання альтернативних освітніх філософій і методів. Альтернативи останнього типу часто є результатом реформи освіти і йдуть корінням в різні філософії, які зазвичай принципово відрізняються від традиційної обов'язкової освіти. Хоча деякі з них сильно політично, науково або філософсько орієнтовані, інші більш неформальні об'єднання викладачів і студентів незадоволені деякими аспектами традиційної освіти. Ці альтернативи, в тому числі чартерні школи, альтернативні школи, приватні школи, домашнє навчання бувають найрізноманітнішими, але часто підкреслюють значення малого розміру класу, близьких відносин між студентами та викладачами, і почуття спільності. Освітні технології Освітня технологія — це система засобів, форм і способів організації освітньої взаємодії, що забезпечують ефективне управління і реалізацію освітнього процесу на основі комплексу цілей і певним чином сконструйованих інформаційних моделей освоюваної реальності — вмісту освіти. У документах ЮНЕСКО технологія навчання (поняття не є загальноприйнятим в традиційній педагогіці) розглядається як системний метод створення, застосування і визначення всього навчального процесу викладання і засвоєння знань з урахуванням технічних, людських ресурсів і їхньої взаємодії. Технологічність навчального процесу полягає в тому, щоб зробити навчальний процес повністю керованим. Наочно-орієнтовані технології навчання Технологія постановки мети Технологія повного засвоєння (за матеріалами М. С. Кларіна) Технологія педагогічного процесу за С. Д. Шевченко Технологія концентрованого навчання Особово-орієнтовані технології навчання Технологія навчання як навчального дослідження Технологія педагогічних майстерень Технологія колективної миследіяльності (КМД) Технологія евристичного навчання Освіта в Україні Система освіти складається з початкової освіти, середньої освіти та вищої освіти. Середня освіта має 12-річну структуру. Початкова освіта в Україні починається з 6 років і триває 4 роки. Наприкінці цього етапу учні складають оціночний тест і отримують сертифікат про проходження. Тоді середня освіта триває 5 років і включає більш просунуту навчальну програму, де учні отримують більш спеціалізовану освіту у вибраній галузі. Після закінчення середньої освіти учні мають можливість продовжити навчання у школі і мати мжливість вступити у вищий навчальний заклад, або вступити до професійно-технічної освіти і теж мати можливість вступити у вищий навчальний заклад згодом. Вища освіта в Україні надається в університетах, інститутах, академіях. Існують як державні, так і приватні установи, більшість з яких є державними. Українські університети пропонують програми бакалаврату, магістратури та аспірантури за різними напрямами навчання. Навчання в Україні є безкоштовним для всіх громадян, але вступ до вищих навчальних закладів є конкурсним і вимагає здачі вступних іспитів. Також є платне навчання у вищих навчальних закладах. Якість освіти в Україні загалом вважається хорошою, багато університетів займають високі позиції в міжнародних рейтингах. Керівництво освітою в Україні здійснює Міністерство освіти і науки України. Найкращі університети України Консолідований рейтинг вишів України 2021 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Львівський національний університет імені Івана Франка Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна Національний університет «Києво-Могилянська академія» Національний університет «Львівська політехніка» Національний медичний університет імені О. О. Богомольця Одеський національний університет імені І. І. Мечникова Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького Сумський державний університет Донецький національний університет імені Василя Стуса Харківський національний університет радіоелектроніки Харківський національний медичний університет Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича Дніпровський державний медичний університет Буковинський державний медичний університет Тернопільський національний медичний університет імені І. Я. Горбачевського Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника Національний авіаційний університет Ліцензування освітньої діяльності в Україні Ліцензування освітньої діяльності - це важливий аспект освітньої системи України, що регулює право провадження освітньої діяльності та надання освітніх послуг. Кому потрібна ліцензія на освітню діяльність в Україні? Ліцензія на право провадження освітньої діяльності в Україні зазвичай потрібна тим освітнім закладам та навчальним установам, які планують видавати офіційні дипломи державного зразка своїм випускникам. Якщо ваша освітня діяльність передбачає навчання, але не передбачає видавання офіційно затверджених дипломів, ліцензія не потрібна. Ліцензійні умови для різних видів освітніх послуг Ліцензії на освітню діяльність поділяються на різні категорії відповідно до видів освітніх послуг. Основні категорії включають: Вища освіта. Післядипломна освіта. Професійна вища освіта. Професійне (професійно-технічне) навчання. Повне загальне середнє навчання. Дошкільне навчання. Кожен з цих видів освітніх послуг має свої власні вимоги до отримання ліцензії. Органи, які видають ліцензії: Ліцензії на школи та дошкільні навчальні заклади видають органи місцевої влади, зазвичай місцеві державні адміністрації. Наприклад, у Київській області ліцензії видаває Київська обласна державна адміністрація. У період воєнного стану це завдання може лягти на військові адміністрації відповідних регіонів. Для вищих навчальних закладів ліцензії видаває Міністерство освіти і науки України. Окрім загальних вимог, університети та вищі навчальні заклади зазвичай повинні узгоджувати програми навчання та вчителів перед поданням на отримання ліцензії. Загальний порядок отримання ліцензії: Для навчальних закладів, що надають дошкільну та загальну середню освіту, процедура отримання ліцензії досить проста. Потрібно зібрати необхідні документи, такі як медичні свідоцтва та документи, які підтверджують знання української мови, підготувати відомості та заяву про отримання ліцензії і подати їх до відповідного органу. Після розгляду поданих матеріалів приймається рішення щодо видачі ліцензії. Для вищих навчальних закладів процедура складніша. Перед поданням на отримання ліцензії потрібно узгодити навчальні програми та підібрати викладачів відповідно до вимог Міністерства освіти і науки України. Освіта в інших країнах Системи освіти в усьому світі дуже відрізняються, у різних країнах використовуються різні моделі та підходи до освіти. Одним із поширених способів класифікації освітніх систем є ступінь централізації. Деякі країни мають високоцентралізовані системи, де рішення щодо навчальних програм, фінансування та управління приймаються на національному рівні, тоді як інші мають децентралізовані системи, де ці рішення приймаються на місцевому чи регіональному рівнях. Одним із прикладів високо централізованої системи є система освіти в Китаї. Міністерство освіти встановлює навчальну програму, наглядає за підготовкою вчителів і регулює адміністрування школи. Ця система успішно підвищила рівень грамотності та розширила доступ до освіти, але її також критикували за сильний наголос на заучуванні та відсутність креативності. Навпаки, система освіти в Сполучених Штатах дуже децентралізована, коли кожен штат і місцевий шкільний округ мають значний контроль над навчальними програмами та фінансуванням. Ця система дозволила більше експериментувати та інновацій, але це також призвело до розбіжностей у якості освіти та результатах у різних регіонах. Окрім централізації, інший спосіб класифікації освітніх систем ґрунтується на ролі уряду. Деякі країни мають повністю державне фінансування та адміністрування систем освіти, тоді як інші значною мірою покладаються на приватні школи та постачальників освіти. Наприклад, у Фінляндії система освіти повністю фінансується та управляється державою. Ця система була дуже успішною в досягненні високих рівнів грамотності та рахівництва серед учнів, а також у сприянні соціальній мобільності. Навпаки, система освіти у Великій Британії значною мірою покладається на приватні школи, що викликає занепокоєння щодо нерівності та соціального розшарування. Незважаючи на ці відмінності, освітні системи стикаються з багатьма схожими проблемами, такими як фінансування, доступ і якість. Одним із перспективних підходів до вдосконалення освіти є використання інноваційних методів і технологій навчання. Наприклад, деякі країни запровадили "перевернуті класи", де студенти дивляться лекції онлайн і використовують час для обговорення та вирішення проблем. Інші інвестували в такі технології, як планшети та інтерактивні дошки, щоб покращити навчання. В останні десятиліття в країнах Заходу набула широкого розповсюдження наукова експертиза у сфері освіти, яка здійснюється у формах «педагогічного аудиту», «психолого-педагогічної експертизи», «комплексної гуманітарної експертизи» тощо. Загалом освітні системи відіграють вирішальну роль у формуванні майбутнього суспільства та економіки. Розуміючи сильні та слабкі сторони різних моделей і підходів, людство може працювати над покращенням освіти та просуванням більшої рівності та можливостей для всіх. Інтернаціоналізація Освіта стає все більш міжнародною. Матеріали стають все більш залежними від багатьох міжнародних факторів, проте обмін серед студентів на всіх рівнях також відіграє все важливішу роль. У Європі, наприклад, Програми Сократ-Еразмус стимулюють обмін між європейськими університетами. Крім того, Фонд Сороса надає багато можливостей для студентів з Центральної Азії та Східної Європи. Такі програми, як International Baccalaureate сприяли інтернаціоналізації освіти. Деякі вчені стверджують, що незалежно від того, чи є одна система краще або гірше іншої, різні шляхи отримання освіти часто можна вважати найбільш важливим, збагачуючим елементом міжнародного навчання. Однак, необхідно також враховувати, що з 13 березня 2022 року, в зв`язку з російським вторгненням в Україну, дипломи вузів РФ більше не будуть визнаватися у світі. Так, AACSB (Асоціація з розвитку університетських бізнес-шкіл), Business Graduates Association (Асоціація випускників бізнес-шкіл), AMBA (Асоціація MBA програм), EFMD (Глобальна мережа бізнес-шкіл, компаній та асоціацій, що займаються розвитком менеджменту) вирішили вилучити акредитацію в усіх університетах РФ. Особливості освіти в скандинавських країнах У середині XIX століття данський теолог Ніколай Фредерік Северін Ґрундтвіґ сформулював принцип, що забезпечив виживання данської держави: «Справжню демократію можна будувати лише з освіченими людьми». Його ідеї народної школи були спрямовані на підготовку державних службовців для служби на центральних державних посадах. Цей план не був реалізований через політичні кризи, але ідеї Грундтвіга стали основою майбутньої галузі неформальної освіти дорослих у Скандинавії. За 15 років в Данії було відкрито більше 50 народних шкіл, а рух народних шкіл активно розвивався в Швеції. З 1890 по 1924 роки в королівстві було відкрито більше 700 народних шкіл. Скандинавська модель неформальної освіти є прикладом успішної інституціоналізації галузі неформальної освіти, яка забезпечує максимальну свободу та автономію для суб'єктів неформальної освіти. Основні принципи цієї моделі полягають у повній незалежності від формальної системи освіти, свободі у виборі того, чого навчатися і хто навчає, дидактиці, заснованій на діалозі та особистому досвіді учнів, свободі вибору та високому рівні участі студентів у ключових питаннях життя та діяльності шкіл, використанні у програмах сучасних суспільно-політичних та гуманітарних знань, розташуванні у сільській місцевості та обов'язковому навчанні з проживанням у кампусі школи. Сучасний сектор неформальної освіти в країнах Північної співдружності за обсягами фінансування майже не поступається сектору державної формальної освіти з усіма університетами, інститутами, училищами та школами. Скандинавська модель неформальної освіти є вражаючим прикладом успішної реалізації ідеї про відповідальну громаду, яка розвивається у свідомих і забезпечених людей. Ця модель забезпечує інтеграцію людей у співтовариство, яке розділяє цінності та принципи соціально-політичного устрою, що допомагає створювати умови для формування вільної особистості, яка має високий ступінь внутрішньої референції, критичного мислення та здатність усвідомлено вибудовувати відносини у складному світі. Скандинави система передбачає, що вільний громадянин не з'явиться в системі освіти, побудованої на домінуванні, ієрархіях, зовнішній оцінці та надмірному контролі. Ще один важливий аспект скандинавської моделі неформальної освіти - це акцент на здоровий спосіб життя та природний розвиток особистості. Багато шкіл та інших закладів неформальної освіти включають у свої програми фізичні вправи, спорт, екологію та знайомство з природою. Також важливо відзначити, що скандинавські країни віддають велику увагу рівності участі у неформальній освіті. Це означає, що неформальні освітні програми доступні не тільки для еліти чи заможних верств населення, а для всіх громадян, незалежно від їх соціального статусу, статі, віку чи інших характеристик. Загалом, скандинавський досвід розвитку неформальної освіти є дуже цікавим та показовим для інших країн. Його успіх забезпечується не тільки фінансуванням, але й відповідним підходом до планування та реалізації освітніх програм, а також підтримкою держави та громадськості. Такий підхід дозволяє створити умови для формування вільних та цивільно відповідальних громадян, які здатні самостійно розв'язувати складні завдання та вносити позитивні зміни у своє життя та суспільство в цілому. Освіта в країнах, що розвиваються Освіта в країнах, що розвиваються, стикається з унікальними проблемами та можливостями порівняно з освітою в більш розвинених країнах. Хоча доступ до освіти є основним правом людини, багато країн, що розвиваються, намагаються забезпечити рівну та якісну освіту для своїх громадян, що буває проблематично через різні фактори, такі як бідність, недостатня інфраструктура та недостатнє фінансування. Це призводить до нерівності в освітніх можливостях між міською та сільською місцевістю, а також між різними соціально-економічними класами. Крім того, країни, що розвиваються, часто стикаються з браком кваліфікованих викладачів і застарілими навчальними програмами. Однак у країнах, що розвиваються, також існують інноваційні та успішні ініціативи, які вирішують ці виклики, такі як технології мобільного навчання та освітні програми на основі громад. Ноутбуки, стали широко доступні з 2008 року. Ноутбуки продаються за собівартістю або віддаються на основі пожертвувань. Це дозволить країнам, що розвиваються, дати своїм дітям освіту, і допомогти поширитися цифровим технологіям поширитися у всьому світі. Незважаючи на перешкоди, освіта в країнах, що розвиваються, залишається важливою сферою для інвестицій і вдосконалення, оскільки вона має потенціал розірвати порочне коло бідності та стимулювати економічне зростання. Всезагальна початкова освіта є однією з восьми Цілей розвитку тисячоліття й в цьому були досягнуті великі успіхи в останнє десятиліття, однак багато чого ще належить зробити. Розвиток освіти Розвиток освіти – це процес, який охоплює різноманітні зміни та реформи, спрямовані на підвищення якості, доступності та актуальності систем освіти. Це включає зусилля з розширення доступу до освіти для маргінальних груп, таких як дівчата в деяких країнах, діти з обмеженими можливостями та ті, хто живе в бідності. Це також передбачає розробку нових навчальних програм і методів навчання, які краще відображають потреби суспільства, що змінюється, включаючи зростаючу важливість технологій і потребу в навичках критичного мислення. Крім того, розвиток освіти включає зусилля з покращення підготовки та підтримки вчителів, а також створення більш інклюзивних та ефективних навчальних закладів. Успішні приклади розвитку освіти можна побачити в таких країнах, як Фінляндія, де комплексні освітні реформи призвели до високо оціненої системи освіти. Оскільки світ продовжує розвиватися, розвиток освіти залишатиметься критичною сферою для інвестицій та інновацій. Див. також Індекс освіти Інтернет-освіта Міжнародна стандартна класифікація освіти Навчання Навчальний заклад Педагогіка Середня освіта Список закладів вищої освіти України III та IV рівнів акредитації Посилання Закон України «Про освіту», формат .doc Закон України «Про вищу освіту», формат .doc Дошкільна та загальна середня освіта, інформаційні матеріали, Міністерство освіти України Професійно-технічна освіта, інформаційні матеріали, Міністерство освіти України Вища освіта, інформаційні матеріали, Міністерство освіти України Позашкільна освіта, виховна робота та захист прав дитини, Міністерство освіти України Електронні версії підручників для закладів загальної середньої освіти з 1-го до 11-го класу, Міністерство освіти України Безкоштовні освітні ресурси Найвідоміші онлайн-ресурси з безкоштовними освітніми курсами. Платною може бути тільки сертифікація, хоча є багато курсів з безкоштовною сертифікацією. Українські Prometheus — одна з найбільших українських освітніх платформ масових відкритих онлайн-курсів (Програмування, Бізнес, Маркетинг, Дизайн, Іноземні мови та ін.) EdEra — українська студія онлайн освіти. Онлайн-курси, спецпроекти, інтерактивні підручники, освітні блоги, підготовка до вступу в ВНЗ. WiseCow — український відеолекторій, з короткими відео про українську культуру та історію. Дія.Освіта — національна освітня онлайн-платформ. Освітні серіали, курси, гайди, подкасти на різні теми — від кібербезпеки та фінансів, до професійних курсів кондитера та дата-алалітика. Україновомні курси від Google — курси з основи програмування, мистецтва публічних виступів, онлайн-маркетингу. Є безкоштовна сертифікація. Lingva — масштабний соціальний проект, створений за підтримки Уряду України для вивчення англійської та німецької мов. Освітній хаб міста Києва — курси з маркетингу, продажів і комунікацій, управління людьми, екології, ораторського мистецтва, критичного мислення, розвитку пам'яті та багато інших. ВУМ online — курси з права, менеджменту, креативного мислення, батьківства, фінансів, персонального розвитку, підприємництва, розумінням побудови та діяльності відкритого суспільства і його формування в Україні. Impactorium — платформа онлайн-освіти зі сталого розвитку. На ній розміщені короткі онлайн майстер-класи, блоги, трансляції конференцій. Світові Багато з курсів на цих платформах мають український переклад або субтитри. Coursera — найбільша освітня платформа в світі. Курси на будь-яку тематику. Є сертифікація. Khan Academy — безкотовні відео-курси з математики, історії, медицини, фінансів, фізики, хімії, біології, астрономії, економікі, космології, макро- і мікроекономіки, комп'ютерних наук. TED — англомовна конференція TED, де багато провідних спеціалістів із різних сфер діляться своїми прогресивними думками. EDX — курси за 24 напрямами, серед яких комп'ютерні технології, статистика, література та інші, що повторюють реальні лекції, які викладаються в Гарварді, університеті Корнуелла та інших відомих навчальних закладах. Udacity — курси переважно технічного напрямку, але не тільки, з можливою подальшою допомогою у працеплаштуванні у міжнародні компанії. Udemy — найрізноманітніші курси, серед яких продуктивність, стиль життя чи музика. Є як безоплатні курси, так і платні. Навчальні матеріали представлені у вигляді відео, аудіо, презентацій і тексту. Stanford Open Edx — доступ до професійного освітнього контенту від численних шкіл і університетських кафедр, та безкоштовні онлайн-курси від Стенфордського університету. Codecademy — інтерактивна онлайн-платформа з вивчення 7 мов програмування – Python, PHP, jQuery, JavaScript, Ruby, а також описових мов зовнішньої розмітки сторінок HTML і CSS. OpenupEd – загальноєвропейська ініціатива, де студенти можуть обрати понад 200 безкоштовних онлайн курсів 13 мовами. Примітки Надпопулярні статті Соціокультурні інститути Література Журнали Освіта і Наука Наука і Освіта Освіта. Інноватика. Практика Освіта та розвиток обдарованої особистості Філософія освіти (укр., англ.) Медична освіта (сайт) Review of Educational Research Educational Research Review Science Education Language Learning Journal of Teacher Education Journal of School Psychology Sociology of Education Internet and Higher Education Computers and Education Strategic Organization International Journal of Educational Technology in Higher Education Книги 2021-сучасність СТРАТЕГІЯ РОЗВИТКУ ВИЩОЇ ОСВІТИ В УКРАЇНІ на 2021–2031 роки / Міністерство освіти і науки України Енциклопедія освіти / В. Г. Кремень. — Юрінком Інтер, 2021. ISBN 978-966-667-759-7. – 1144 с. Філософія освіти: навчальний посібник. – 2-ге видання / за наук. ред. академіка В. П. Андрущенка [та ін.]. – Київ Вид-во НПУ імені М. П. Драгоманова, 2021. – 348 с. Серія книг Education Innovation Series (Springer, 2016-2020) Tierney Robert J.; Rizvi Fazal; Ercikan Kadriye (2022). International encyclopedia of education. (вид. 4th edition). Amsterdam. ISBN 9780128186305. Creativity and innovation in STEAM education. Frontiers in Education 7 (2022). ISSN 2504-284X. doi:10.3389/feduc.2022.1045407. Future-oriented science education for agency and sustainable development. / Laherto Antti; Levrini Olivia; Erduran Sibel, (2023). Frontiers Media SA. ISBN 978-2-8325-1936-3. Future of STEM education: Multiple perspectives from researchers. / Ramanathan Subramaniam; Mok Ida Ah Chee, (2023). Frontiers Media SA. ISBN 978-2-8325-1865-6. Open education for sustainable development: Contributions from emerging technologies and educational innovation. / Ramirez-Montoya та ін. (2023). Frontiers Media SA. ISBN 978-2-8325-1805-2. Transformative Learning, Teaching and Action in the Most Challenging Times. / Wolff Lili-Ann та ін. (2023). Frontiers Media SA. ISBN 978-2-8325-1156-5. 2006-2020 Вища освіта і Болонський процес: Навчально-методичний посібник / Автори-укладачі: Ільченко А.М., Шейко С.В. – Полтава: РВВ ПДАА, 2014. – 316 с. Вища освіта різних країн світу: монографія / за наук. ред. О. І. Шапран. Переяслав, (Київ. обл.): ФОП Домбровська Я. М., 2020. 488 с. Вища освіта України. Європейська інтеграція вищої освіти України у контексті Болонського процесу. Теоретичний та науково-методичний часопис. — Інститут вищої освіти НАПН України, 2015 Економічні аспекти проблем розвитку вищої освіти в Україні: монографія / за заг. Ред.. д-ра екон.наук, проф., чл..-кор.НАПН України І.М. Грищенка. –Хмельницький: ХНУ, 2010.- 478 с. Європейський простір вищої освіти та Болонський процес: Навчально-методичний посібник / Т. М. Димань, О. А. Боньковський, А. Г. Вовкогон. – БНАУ, 2017. – Одеса: НУ «ОМА», 2017. – 106 с. Європейський Союз - Україна. Співробітництво у сфері вищої освіти. – Київ: Фенікс, 2011. Зарубіжна система вищої освіти. Навч. посіб. / Гагарін М.І.; Уман. держ. пед. ун. ім. П.Тичини. — Умань, 2017 Розвиток вищої освіти: тенденції та перспективи / Дубасенюк О.А.; Людиноцентризм як основа гуманітарної політики України: освіта, політика, економіка, культура: матер. Всеукр. конф. К.: ІОД НАПН України. – 2011. – С. 135-142 Освіта в Європі: основні характеристики: навч. посіб. для студ. магістеріуму напряму «Упр. навч. закл.» / М. В. Гаврилюк, М. П. Лещенко, З. Т. Магдач, Н. В. Мукан; за ред. М. П. Лещенко. — Львів: Вид-вол «Бескид Біт», 2008. — 244 с. — Тит. арк. парал укр., англ. — ISBN 966-8450-32-9 Освіта в інноваційному поступі суспільства / С. М. Ніколаєнко. - Київ: Знання, 2006. - 207 с.: іл. - Бібліогр. с. 204-205 Освітні системи країн Європейського Союзу: загальна характеристика. Навч. посіб для студ. ВНЗ / С.О. Сисоєва, Т.Кристопчук; Національна академія педагогічних наук України, Київ. універ. ім. Б. Грінченка. — Рівне, 2012 Стратегія розвитку освіти України: початок XXI століття / С. М. Ніколаєнко; Міністерство освіти і науки України. — Київ.: Знання, 2006. - 253 с. Управління забезпеченістю національної економіки фахівцями з вищою освітою: досвід перетворень, теоретико-інструментальне підґрунтя: монографія / В. С. Пономаренко, О. В. Раєвнєва, В. Є. Єрмаченко. – Харків: ФОП Александрова К. М., 2014. Філософія освіти: пошук пріоритетів. [монографія]: у 7 книгах / В. Г. Кремень. – Київ: МП Леся, 2012. – 523 с. Філософія освіти. Світоглядно-гуманітарний вимір: людина-наука-культура-мистецтво-стиль мислення: монографія / С. Черепанова. — Львів.: Світ, 2011. — 408 c. Школа як соціокультурний образ суспільства / О.В. Сухомлинська // Шлях освіти. — 2009. — No 3. — С. 32-35. 1991-2005 Вища освіта в країнах Заходу: соціальні та етичні аспекти / В. М. Шейко; Харківська державна академія культури. — Харків, 1999. — 151 c. Вища освіта в Україні і Болонський процес: Навч.-метод. посіб. для підготов. магістрів, асп. та перепідготов. викл. вищ. навч. закл. / С. М. Гончаров, В. С. Мошинський; Нац. ун-т вод. госп-ва та природокористування. — Рівне, 2005. — 141 c. Вища (університетська) освіта: становлення і розвиток: Навч.-метод. посіб. / Н. О. Терентьєва. — Черкаси, 2005. — 192 c. Загальний огляд історичного розвитку зарубіжної освіти (від стародавніх часів до XIX століття) / І. Є. Курляк; Львів. нац. ун-т ім. І.Франка. Каф. педагогіки. — Л., 2000. — 70 c. — (Навч.-метод. посіб.; Вип. 2). — Бібліогр.: 51 назва. Міжнародне співробітництво та університетська освіта: Матеріали міжнар. наук. конф. / ред.: В. Д. Будак; Ін-т педагогіки та психології проф. освіти АПН України. — Миколаїв: Вид-во МФ НаУКМА, 2000. — 263 c. Мовна освіта у вищій школі / В. С. Акімова // Вісн. Придніпр. держ. акад. буд-ва та архіт. — 2001. — No 7. — С. 5-8. Наука та освіта в Україні: сучасні проблеми і можливі шляхи їх вирішення / С. О. Довгий // Наука та наукознавство. — 2001. — No 2. — С. 104—109. Неперервна професійна освіта: проблеми, пошуки, перспективи / ред.: І. А. Зязюн; АПН України. Ін-т педагогіки і психології проф. освіти. — Київ: Віпол, 2000. — 636 c. Освіта в економічному вимірі: потенціал та механізм розвитку / І. С. Каленюк; Ін-т вищої освіти АПН. — Київ.: ТОВ «Кадри», 2001. — 326 c. Освіта в системі культури / Р. О. Позінкевич. — Луцьк: РВВ «Вежа» Волин. держ. ун-ту ім. Л. Українки, 2000. — 348 c. Освіта і наука в Україні — інноваційні аспекти. Стратегія. Реалізація. Результати / В. Г. Кремень. — Київ: Грамота, 2005. — 447 c. Освіта у сучасному світі (порівняльний контекст): Навч. посіб. / Н. В. Кічук; Ізмаїл. держ. пед. ін-т. — Ізмаїл, 2001. — 88 c. — (Порівняльна педагогіка). Приватна вища освіта: шляхи України у світовому вимірі / О. Л. Сидоренко. — Харків: Основа, 2000. — 255 c. Професійна освіта: Слов.: Навч. посіб. / ред.: Н. Г. Ничкало; уклад.: С. У. Гончаренко; АПН України. Ін-т педагогіки і психології проф. освіти. — Київ.: Вища шк., 2000. — 380 c. Університетська освіта України XXI століття: проблеми, перспективи, тенденції розвитку: Міжнар. наук.-практ. конф. 15 — 16 груд. 2000 р.: Тези доп. / Харк. нац. ун-т ім. В. Н. Каразіна. — Харків, 2000. — 275 c.


source: wikipedia

text: Украї́нський ві́льний університе́т (УВУ) (; UFU) — приватний український університет, розташований у Мюнхені, Баварія, Німеччина. Перший вищий навчальний заклад і друга наукова установа української еміграції за кордоном. Є не тільки одним із найстаріших приватних навчальних закладів Німеччини, але і єдиним у світі вищим навчальним закладом поза межами України з українською мовою навчання. Університет було засновано з ініціативи українських інтелектуальних кіл у Відні, невдовзі він переїхав до Праги, а із завершенням Другої світової війни — до свого постійного місцеперебування у столиці Баварії. З діяльністю закладу пов'язані імена багатьох видатних українських вчених в еміграції. У виші отримала освіту або наукове звання ціла плеяда діячів закордонної та вітчизняної науки і культури. Історія Віденський період Університет був заснований 17 січня 1921 року у Відні, столиці Австрії, з ініціативи українських інтелектуальних кіл у складі двох факультетів — філософського та права і суспільних наук. Ініціатори його заснування — українські професори університетів Австро-Угорської та Російської імперій, Союз письменників і журналістів, студенти, які після Першої світової війни й Українських визвольних змагань опинилися в еміграції. В університеті від початку працювало 12 професорів і 3 доценти. Загальна кількість слухачів — 90. Першим ректором став професор Олександр Колесса, який 7 разів обирався на цю посаду. Празький період Проте з огляду на те, що Відень переставав бути центром українського еміграційного життя, то вже після закінчення першого семестру восени 1921 року УВУ переїхав до Праги (Чехо-Словаччина), де кипіло живе політичне, культурне й освітнє життя української студентської молоді (понад 1 тис. осіб). У Празі університет одержав щомісячну допомогу у розмірі 500 тисяч чеських крон, від чехословацького уряду, який очолив президент Томаш Масарик, а також з боку наукової громадськості республіки, зокрема керівництва Карлового університету, яким були надані приміщення для занять. Саме тоді на перший семестр вписалося понад 700 слухачів. Навчальний план було розроблено таким чином, щоб студенти могли поєднувати навчання в УВУ та Карловому університеті. Упродовж свого існування в Празі університет розгорнув багатогранну педагогічну, науково-дослідну й видавничу діяльність, визнану в тодішній Чехо-Словацькій Республіці та поза її межами. Університет швидко став на шлях нормального функціонування як повноцінний і науково спроможний осередок поширення й поглиблення знань на зразок західноєвропейських університетів. У перші роки існування університет налічував 500 студентів. У середньому кожного семестру в ньому навчалось понад 250 студентів, повний курс навчання (4 або 8 семестрів) за період 1921—1945 років закінчили близько 3 тис. осіб, близько 150 з них отримали ступені доктора права чи філософії. Навчання велось лише на двох факультетах — філософічному, який поділявся на історико-філологічний і природописний відділи, та права і суспільних наук. На кінець празького періоду діяльності в його професорсько-викладацькому складі налічувалося 20 професорів, 10 доцентів і 3 лектори. Професорська колегія складалася з визначних учених, позбавлених окупаційними режимами своїх катедр і прав викладати у вищих навчальних закладах України: Дмитро Антонович, Леонід Білецький, Іван Горбачевський, Станіслав Дністрянський, Дмитро Дорошенко, Роман Дражньовський, Олександр Колесса, Володимир Кушнір, Іван Огієнко, Олександр Олесь, Степан Рудницький, Володимир Старосольський, Степан Смаль-Стоцький, Сергій Шелухін, Олександр Шульгін, Андрій Яковлів та ін. Усього за цей час у закладі викладали і проводили наукову діяльність близько 100 осіб, з яких 50 мали звання професор. Чимало професорів були членами зарубіжних академій наук, наукових товариств, викладали в інших вишах за кордоном, брали участь у численних міжнародних наукових конференціях. За період 1924—1931 років вони брали участь у 28 з'їздах і конгресах, видали 27 університетських підручників, монографій, наукових збірників та сотні статей, які друкувалися різними мовами в різних країнах світу. Університет перебував у центрі культурно-наукового життя української еміграції в Чехословаччині, відіграв, зокрема, помітну роль у заснуванні низки українських наукових і навчальних закладів Чехословаччини та інших європейських країн: 1923 року — Українського правничого товариства в Чехії на чолі з деканом правничого факультету Ростиславом Лащенком, Українського історично-філологічного товариства у Празі на чолі з Дмитром Антоновичем, Української студії пластичного мистецтва; 1924 року — Українського академічного комітету; 1925 року — Музею визвольної боротьби України у Празі; 1926 року — Українського наукового інституту в Берліні. Під час Другої світової війни і гітлерівської окупації Чехословаччини університет був значно обмежений у правах і діяльності й підпорядкований ректорові німецького Карлового університету. Під час бойових дій у приміщення бібліотеки та архіву влучила бомба, але матеріали вціліли й були збережені. Зі вступом радянських військ до Праги навесні 1945 року майно, бібліотека й архіви віденського й празького періодів університету були частково знищені та розграбовані, частково, разом з матеріалами Музею визвольної боротьби України, вивезені до Радянського Союзу. Щоб зберегти університет, тодішній ректор Андрій Яковлів наполягав на переїзді до Німеччини, проте Августин Волошин наполягав на тому, щоб залишитися у Празі та знайти спільну мову з більшовиками. Усе ж, Яковлів із деякими професорами переїхав, а Волошин перебрав на себе повноваження ректора. У результаті його й інших членів УВУ, що лишилися у Празі, заарештували радянські спецслужби. Згодом ректор УВУ, президент Карпатської України 1939 року Августин Волошин був закатований у Бутирській в’язниці, а сам заклад був фактично ліквідований. Мюнхенський період Унаслідок воєнних подій 1945 року, більшість професорів і студентів були змушені покинути Прагу та переселитися на Захід, у Баварію. У Мюнхені восени 1945 року починається третій період (після віденського та празького) існування закладу вищої освіти. Першим ректором університету мюнхенської доби його існування було обрано професора Вадима Щербаківського, деканами філософського і правничого факультетів — відповідно професорів Івана Мірчука і Льва Окіншевича. Незважаючи на скрутне матеріальне становище, до університету вступали як колишні празькі студенти, так і чимало молоді з військових таборів, яка не повернулася до СРСР. Університет матеріально опирався винятково на власні сили. На обидвох факультетах 1947 року кількість викладачів доходило до 80. Серед «нової» повоєнної когорти професорів і викладачів: Юрій Бойко-Блохін, Микола Васильєв, Григорій Ващенко, Володимир Державин, Василь Доманицький, Павло Зайцев, Борис Крупницький, Володимир Кубійович, Зенон Кузеля, Олександр Кульчицький, Петро Курінний, Іван Мірчук, Олександр Оглоблин, Лев Окіншевич, Юрій Панейко, Наталія Полонська-Василенко, Іван Раковський, Ярослав Рудницький, Вадим Щербаківський, Юрій Клен (Освальд Бургардт), Микола Глобенко-Оглоблин, Василь Доманицький, Борис Крупницький, Михайло Міллер, Юрій Шевельов (Шерех). Пізніше: Юрій Старосольський, Олександр Юрченко, Володимир Янів, Олекса Горбач, Ярослав Падох, Іван Кошелівець, Віктор Коптілов. Після еміграції значної кількості професорсько-викладацького складу наприкінці 1940-х років університет зазнав кризи. Аудиторні лекції були замінені семінарами з малими групами студентів і консультаціями з ними. 1950 року уряд Баварії визнав за Українським вільним університетом право надавати наукові ступені магістра та доктора права. Досягнення університету було визнано при введенні нового баварського закону про вищу освіту, коли окремим додатком до нього від 28 червня 1978 року підтверджено право промоцій і габілітацій Українського вільного університету, тобто право надавати титули магістра, доктора та габілітованого доктора. Посилилася наукова та видавнича діяльність університету. У 1960-х роках було створено німецьке Товариство сприяння українській науці, яке взяло опіку над вишем, було поновлено аудиторне навчання впродовж двох місяців влітку, програма лекційних занять для докторантів (2 старших семестри). 1970 року вже налічувалось 50 фактичних слухачів, 12 осіб отримали докторські ступені. У цей час університет надав понад 50 почесних докторантів відомим ученим і громадсько-політичним діячам світу. Сучасність Український вільний університет лишається єдиним у світі приватним вищим навчальним закладом поза межами України з українською мовою навчання, своєрідним науково-освітнім місточком між Україною і Європою. Ставши осередком виховання нового покоління професійних і патріотичних кадрів для України та науково-дослідним центром українознавчих студій в Європейському Союзі, УВУ бачить свою місію як інтегратора української науки в європейському і світовому науковому просторі. Університет підтримує науково-освітні стосунки з багатьма вишами світу, зокрема України. 12 листопада 1992 року Міністерство освіти України визнало правочинність дипломів університету в Україні окремими договором. Сьогодні УВУ дає змогу студентам із України вивчати ті предмети, які у СРСР були заборонені чи спотворені до невпізнання. Крім того, молодь із України має нагоду познайомитися з життям Центральної Европи, користуватися бібліотеками Німеччини й інших європейських країн, позаяк одна з найважливіших ролей Університету — бути науковим мостом між Европейським Союзом і сучасною Україною. Через фінансові труднощі та повіні р.Ізар університет продав своє давнє приміщення на вул. Pienzenauerstr. 15 (в найдорожчому районі Мюнхена — Боґенгаузені) у 2008 році та здійснив купівлю скромнішого, але більш функціонального приміщення на вул. Barellistr. 9a (у районі Німфенбурґу), а також створив за рахунок залишку коштів власний фонд, відсотки з якого забезпечуватимуть подальшу діяльність УВУ. На каденцію з 1 січня 2020 року до 31 грудня 2023 ректоркою УВУ обрано проф. д-рку Марію Пришляк. 2021 року Український вільний університет відзначив 100-літній ювілей свого існування та 75-ліття функціонування на території Німеччини. Структура Університет складається з 3 факультетів, на яких представлено 13 спеціяльностей: Філософський факультет. Декан — професор Лариса Дідковська. Спеціяльності: історія, філософія, порівняльне літературознавство, педагогіка, психологія, мистецтвознавство. Інститут педагогіки. Очолює доктор Світлана Когут. Факультет державних та економічних наук. Декан — професор Мирослав Кий. Спеціяльності: правознавство, організація та діяльність підприємств, політична економія, менеджмент, політологія. Інститут соціальної та ринкової економіки в Україні. Очолює професор Гансюрґен Досс (). Факультет україністики. Декан — професор Тамара Гундорова. Спеціяльності: українська мова та література, історія України, українознавство. Бібліотека Українського вільного університету в Мюнхені — одна з найважливіших українських культурних цінностей в Європі. Фонди бібліотеки налічують понад 35 тис. книжок і періодичних видань. 1991 року комісія Міністерства внутрішніх справ Німеччини визнала бібліотеку найважливішим джерелом україністики в німецькомовному світі. У складі університету унікальний архів загальним обсягом матеріалів понад 0,5 млн документів, що займають приблизно 300 м архівних полиць. Ректори 1921—1922 — Олександр Колесса 1922—1923 — Станіслав Дністрянський 1923—1924 — Іван Горбачевський 1924—1925 — Федір Щербина 1925—1928 — Олександр Колесса 1928—1930 — Дмитро Антонович 1930—1931 — Андрій Яковлів 1931—1935 — Іван Горбачевський 1935—1937 — Олександр Колесса 1937—1938 — Дмитро Антонович 1938—1939 — Олександр Мицюк 1939—1940 — Іван Борковський 1940—1941 — Олександр Мицюк 1941—1943 — Іван Борковський 1943—1944 — Олександр Колесса 1944—1945 — Андрій Яковлів 1945 — Августин Волошин 1946—1947 — Вадим Щербаківський 1947—1948 — Іван Мірчук 1948—1950 — Юрій Панейко 1950—1955 — Іван Мірчук 1955—1956 — Микола Васильєв 1956—1961 — Іван Мірчук 1961—1962 — Юрій Панейко 1963 — Олександр Кульчицький 1964 — Василь Орелецький 1965—1966 — Юрій Бойко-Блохін 1966—1968 — Василь Орелецький 1968—1986 — Володимир Янів 1986—1992 — Теодор-Богдан Цюцюра 1992—1993 — Петро Ґой 1993—1995 — Роман Дражньовський 1995—1998 — Мирослав Лабунька 1998—2003 — Леонід Рудницький 2004—2007 — Альберт Кіпа 2008—2011 — Іван Мигул 2012—2015 — Ярослава Мельник 2016—2023 — Марія Пришляк Визначні професори Географи: Степан Рудницький, Володимир Кубійович. Економісти: Степан Рудницький, Володимир Тимошенко, Олександр Мицюк, Євген Гловінський. Етнографи: Зенон Кузеля, Віктор Петров. Історики: Дмитро Дорошенко, Олександр Оглоблин, Наталія Полонська-Василенко, Дмитро Антонович, Іван Борковський, Станіслав Дністрянський, Володимир Кубійович, Олександр Мицюк, Симон Наріжний, Олександр Шульгин, Вадим Щербаківський, Андрій Яковлів. Історики мистецтва і музикознавці: Дмитро Антонович, Володимир Залозецький, Дмитро Левитський. Історики церкви: Василь Біднов, Микола Чубатий, Олександр Лотоцький, отець Петро Вергун. Фізіологи і медики: Іван Горбачевський, Борис Матюшенко. Філологи: Степан Смаль-Стоцький, Олександр Колесса, Юрій Шевельов, Ярослав Рудницький, Олекса Горбач, Володимир Державин, Міхаель Мозер, Тамара Гундорова, Дмитро Чижевський, Леонід Білецький, Агенор Артимович, Іван Огієнко, Василь Сімович, Іван Панькевич. Філософи: Іван Мірчук, Дмитро Чижевський, Олександр Кульчицький, Володимир Янів, Августин Волошин, Олег Фешовець. Юристи: Станіслав Дністрянський, Отто Ейхельман, Ростислав Лащенко, Володимир Старосольський, Андрій Яковлів, Лев Окіншевич, Василь Панейко, Сергій Шелухін, Богдан Футей, Лев Ребет, Кость Лоський, Олександр Лотоцький. Відомі випускники Емма Андієвська — художниця та поетка Ольгерд-Іполит Бочковський — видатний соціолог, політолог і етнолог. Габілітований доктор УВУ. Вікул Оксана Миколаївна — балерина. Ґеркен-Русова Наталія — художниця, громадська діячка. Горбач Олекса — мовознавець-славіст, доктор філософії, професор Франкфуртського (Франкфурт-на-Майні), Українського вільного та Українського католицького університету в Римі. Квіт Сергій Миронович — президент Києво-Могилянської академії (2007—2014), міністр освіти і науки України в уряді Арсенія Яценюка (2014—2016). Кіт Ярослав — історик, доктор філософії, керівник проєктів та програм Інституту релігії та суспільства Українського католицького університету, кандидат історичних наук, експерт міжнародної аналітичної групи Фонду «Amicus Europae» Александра Кваснєвського (2012—2017). Засновник інтернет-видання «Українська освіта». Монолатій Іван Сергійович — історик, доктор філософії, доктор політичних наук, професор Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника, дійсний член Наукового товариства імені Шевченка. Набитович Ігор — літературознавець, доктор філософії УВУ, доктор філологічних наук, професор Університету імені Марії Склодовської-Кюрі у Любліні, Польща. поет Олег Ольжич, Ребет Лев — юрист, доктор права, громадський діяч, публіцист, один із провідників ОУН. Срібняк Ігор Володимирович — історик, доктор філософії, доктор історичних наук, професор, завідувач кафедри всесвітньої історії Київського університету імені Бориса Грінченка. Степовик Дмитро Власович — доктор філософії, доктор мистецтвознавства, доктор богословсьих наук, професор Академії наук вищої школи України, професор кафедри церковної історії Київської православної богословської академії. Хаб'юк Олексій — економіст-медійник, габілітований доктор суспільно-економічних наук, професор у сфері менеджменту маскомунікацій та мультимедіа (з 2013 р.), проректор з навчальної частини (з 2020 р.) Університету прикладних наук Дюссельдорфа. Хороб Степан — літературознавець, доктор габілітований УВУ, доктор філологічних наук, професор, директор Інституту філології Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника. Шевельов Юрій Володимирович — філолог, публіцист, доктор філософії, професор Гарвардського і Колумбійського університетів, іноземний член НАН України (1991), президент УВАН (1959—1961, 1981—1986). Вшанування На честь 100-річчя університету Національний банк України випустив пам'ятну медаль з нейзильберу «100 років Українському вільному університету» тиражем 10 тис. штук. Див. також Таємний український університет Українська господарська академія Союз українських студентів у Німеччині Примітки Джерела Література Посилання Офіційний сайт Українського вільного університету. Фундація Українського вільного університету в Нью-Йорку. Періодичні видання української еміграції (Німеччина) періоду 1945—1955 рр. у бібліотеці й архіві Українського вільного університету. Публікації у ЗМІ Вищі навчальні заклади Мюнхена Університети Німеччини Українські навчальні заклади за кордоном Українська діаспора Мюнхена Українські наукові організації за кордоном Наукові організації


text: Промислова революція ПросвітництвоРосійська імперіяВелика французька революція Геополітична ситуація Російську імперію очолює Павло I (до 1801). Україну розділено між двома державами. Королівство Галичини та Володимирії належить Австрії. Правобережжя, Лівобережя та Крим належать Російській імперії. Задунайська Січ існує під протекторатом Османської імперії. В Османській імперії править султан Селім III (до 1807). Під владою османів перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина та Молдова. Священна Римська імперія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Трансильванію, Богемію. Імперію очолює Франц II (до 1835). Король Пруссії — Фрідріх-Вільгельм III (до 1840). У Французькій республіці закінчився період Директорії, почався період Консулату. Франція має колонії в Північній Америці та Індії. Король Іспанії — Карл IV (до 1808). Королівству Іспанія належать південь Італії, Нова Іспанія, Нова Гранада, Віце-королівство Перу, Внутрішні провінції та Віцекоролівство Ріо-де-ла-Плата в Америці, Філіппіни. У Португалії королює Марія I (до 1816). Португалія має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, в Індійському океані й Індонезії. На троні Великої Британії сидить Георг III (до 1820). Британія має колонії в Північній Америці, на Карибах та в Індії. Сполучені Штати Америки займають територію частини колишніх британських колоній. На посаді президента США перебуває Джон Адамс. Територія на півночі північноамериканського континенту належить Великій Британії, вона розділена на Нижню Канаду та Верхню Канаду, територія на півдні та заході континенту належить Іспанії й Франції. У нижніх землях встановилася Батавська республіка. Вона має колонії в Америці, Індонезії та на Формозі. Король Данії та Норвегії — Кристіан VII (до 1808), на шведському троні сидить Густав IV Адольф (до 1837). На Апеннінському півострові існують маріонеткові Лігурійську та Цисальпійську республіки та інші, що перебувають під протекторатом Франції, відновила незалежність Папська держава. В Ірані при владі Каджари. Імперія Маратха контролює значну частину Індостану. Зростає могутність Британської Ост-Індійської компанії. У Бірмі править династія Конбаун. У Китаї володарює Династія Цін. В Японії триває період Едо. Події В Україні Утворено Волинську та Харківську епархії Російської православної церкви. У світі 9 січня британський прем'єр-міністр Вільям Пітт молодший встановив податок на дохід для продовження війни з революційною Францією. 21 січня в Неаполі проголошено Партенопійську республіку. 4 березня російсько-турецькі сили захопили фортецю на острові Корфу, припинивши французьку окупацію. 7 березня Наполеон захопив місто Яффа у Палестині. 16 квітня французи відбили атаку турецьких військ у битві при горі Табор. 27 квітня австрійсько-російські війська на чолі з Суворовим завдали поразки французам у битві на Адді. 4 травня британці захопили Шрірангапатнам. Тіпу Султан загинув під час штурму. 21 травня французи після двох місяців облоги відступили з-під палестинського Акко в Єгипет. 27 травня австрійці виграли битву під Вінтертуром і звільнили від французької окупації північно-східну Швейцарію. 13 червня король Фердинанд I повернувся на трон у Неаполі після падіння Партенопійської республіки. 12 липня Ранджит Сінгх захопив Лахор. 27 серпня почалося англо-російське вторгнення в Голландію. 29 серпня у французькому полоні помер папа римський Пій VI. 9 листопада у Франції відбувся переворот 18 брюмера — Наполеон Бонапарт повалив владу Директорії. Правити в країні став Консулат. 30 листопада відкрився конклав, який повинен був обрати нового Папу. 31 грудня розпущено Голландську Ост-Індську компанію. Наука Алессандро Вольта створив першу елекричну батарею (електрохімічне джерело струму) — вольтів стовп. Жозеф Пруст сформулював закон сталості складу хімічних сполук. Паоло Руффіні опублікував доведення (часткове) твердження, що алгебраїчні рівняння степеня вище четвертого не мають роз'язків у радикалах. (Теорема Абеля — Руффіні) Франція прийняла метр як одиницю довжини і створила еталони метра і кілограма. 15 липня було знайдено камінь, що послужив розгадкою староєгипетських ієрогліфів — Розеттський камінь Засновано «Annalen der Physik» («Аннали фізики», тобто літопис фізики) — німецький науковий журнал, присвячений проблемам фізики. Медаль Коплі отримав священик і математик Джон Геллінз за обчислення збурень у русі планет. Культура Фрідріх Вільгельм Шеллінг написав «Перший нарис системи філософії природи». У Веймарському театрі відбулися прем'єри трилогії Шиллера «Валленштейн». У Петербурзі заборонено танцювати вальс. Людвіг ван Бетховен написав «Патетичну сонату». Франсиско Гойя створив серію офортів під назвою «Капрічос», серед яких «Сон розуму породжує чудовиськ». Засновані Країна індіанців Мускогі Партенопійська республіка Російська Америка Держава Сикхів Зникли Партенопійська республіка Римська республіка (18 століття) Французькі Іонічні острови Ліга Божого дому (Gotteshausbund) Народились див. також :Категорія:Народились 1799 20 травня — Оноре де Бальзак, французький письменник 6 червня — Пушкін Олександр Сергійович, російський поет 18 червня — Вільям Лассель, англійський астроном Померли див. також :Категорія:Померли 1799'' 14 грудня — Джордж Вашингтон, перший президент Сполучених Штатів Америки (нар. 22 лютого 1732) 1790-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Мехмед III (до 1603). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Формальний король Франції — Генріх Наваррський. Королевою Англії є Єлизавета I (до 1603). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648). Регент Швеції — Карл IX Ваза (до 1604). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. У Московії править Борис Годунов (до 1605). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії триває період Адзуті-Момояма. Події В Україні Запорожці під проводом Самійла Кішки здійснили морський похід, штурмом здобули Сіноп і Трабзон. Восени вони під його рукою здійснюють вдалі походи в Молдову. Горохів здобув магдебурзьке право. У світі Почалася польсько-шведська війна в Ліфляндії. Михайло Хоробрий змістив господаря Молдови Ярему Могилу, однак незабаром польські війська повернули Молдову Яремі. Господарем Волощини став Симеон Могила. 31 грудня англійська королева Єлизавета I надала монопольну привілею на право торгівлі зі Східною Індією створеній у 1599 році лондонськими купцями Ост-Індській компанії. 17 лютого спалено на вогнищі за єресь Джордано Бруно. 19 лютого відбулося виверження вулкана Вайнапутіна, найбільше в історії Південної Америки. 20 березня відбулася Лінчепінзька кривава лазня — публічна страта прихильників поверженого короля Сигизмунда III Вази. 2 липня нідерландці на чолі з Моріцом Оранським здобули перемогу над іспанцями при Ньюпорті. Герцог Фердинанд Габсбург прогнав із Штирії та Каринтії протестантів. Почалася війна між Францією та Савойєю. 21 жовтня у битві при Секіґахарі Токуґава Ієясу переміг коаліцію даймьо, яку очолював Ісіда Міцунарі. Ця перемога відкрила йому шлях до встановлення контролю над усією Японією. Наука Вільям Гілберт опублікував De Magnete, Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure, книгу, в якій зробив висновок про те, що Земля магніт, а також почав використовувати слово electricus (бурштиноподібний) для опису явищ, які ми називаємо електричними і донині. Народились Ян Бялобоцький — польський поет, історик. Померли 17 лютого — за звинуваченням у єресі в Римі за рішення суду інквізиції спалено 52-річного монаха-домініканця Джордано Бруно, італійського філософа і поета. 6 листопада Ісіда Міцунарі, самурайський полководець середньовічної Японії. Конісі Юкінаґа, самурайський полководець-християнин середньовічної Японії. 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Мехмед III (до 1603). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Формальний король Франції — Генріх Наваррський. Королевою Англії є Єлизавета I (до 1603). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648). Регент Швеції — Карл IX Ваза (до 1604). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. У Московії править Борис Годунов (до 1605). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії триває період Адзуті-Момояма. Події В Україні Засновано Кролевець. Полковник Григорій Ізапович зробив удар на випередження по татарських улусах, коли татарське військо за відсутності основних козацьких сил — перебували на війні в Інфлянтії — рушило на грабунок українських земель. Фастів та Канів здобули магдебурзьке право. У світі Польські крилаті гусари завдали поразки шведам у битві під Кокенгаузеном. Неврожай спричинив початок Великого голоду в Московщині. Федора Романова насильно пострижено в ченці. Загинув унаслідок заколоту бояр господар Волощини Михайло Хоробрий. Султан призначив господарем Волощини Раду Михню. Війна між Францією та Савойєю завершилася підписанням у Ліоні миру. В Англії Роберт Девере збунтував проти королеви Єлизавети I. Його бунт було швидко придушено, самого Девере страчено. Попри підтримку Іспанії ірландські повстанці зазнали поразки від англійських військ. Альбрехт Австрійський почав облогу Остенде. Морський похід іспанців проти Марокко зазнав невдачі через негоду. Нідерландці завдали поразки португальцям у Малацці. Почалася перша експедиція англійців до Ост-Індії. Єзуїт Маттео Річчі першим із європейців відвідав Заборонене місто в Китаї. Акбар Великий повернувся з Деккану в Агру, де проти нього виступив син Джаханґір. Народились 17 серпня — П'єр Ферма, французький математик, основоположник аналітичної геометрії і теорії чисел 22 вересня — Анна Австрійська, ерцгерцогиня Австрійська, королева Франції (1615–1651). 27 вересня — Людовик XIII, король Франції (з 1610). Померли 12 вересня — Мелетій Пігас. 24 жовтня — у Празі на 55-у році життя помер данський астроном Тихо де Браге 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Мехмед III (до 1603). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Формальний король Франції — Генріх Наваррський. Королевою Англії є Єлизавета I (до 1603). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648). Регент Швеції — Карл IX Ваза (до 1604). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. У Московії править Борис Годунов (до 1605). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії триває період Адзуті-Момояма. Події В Україні Морський похід козаків під рукою Григорія Ізаповича на Кілію. Після загибелі Самійла Кішки в Інфляндській війні гетьманом Війська Запорозького став Гаврило Крутневич. У світі В Інфляндській війні війська Речі Посполитої змушені відступити через нестачу коштів. У Московщині продовжується Великий голод. Спалахнула епідемія холери. Триває Довга війна між Османською імперією та Габсбургами. Трансильванія перейшла під опіку Габсбургів. Іспанія утворила союз із Сефевідами проти османів. Мешканці Женеви відбили напад савойських та іспанських військ, що зародило в місті свято Ескалади. 20 березня засновано Голландську Ост-Індійську комапанію. Флот Джеймса Ланкастера, представника Англійської Ост-Індської компанії, прибув на Суматру. Вбито радника Акбара Великого Абу-л-Фазла. Культура В Оксфордському університеті відновлено Бодліанську бібліотеку. Відбулася перша відома постановка п'єси Шекспіра «Дванадцята ніч, або Як вам завгодно». Народились 14 липня — Джуліо Мазаріні, французький кардинал, перший міністр Франції (1643–1661). Померли 23 лютого — В Пармі у віці 25-и років помер італійський художник і гравер по міді Агостіно Карраччі 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Ахмед I (до 1617). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова, Трансильванія й Кримське ханство. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Король Франції — Генріх Наваррський. Королем Англії є Яків I Стюарт (до 1625). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648). Регент Швеції — Карл IX Ваза (до 1604). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. У Московії править Борис Годунов (до 1605). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії почався період Едо. Події В Україні Гетьманом Війська Запорозького був Іван Куцкович. У світі У Московщині продовжується Великий голод. Османським султаном став Ахмед I. Після смерті Єлизавети I на англійський престол зійшов шотландський король Яків I. Почалася Голландсько-португальська війна. Нідерландські Об'єднані провінції здобули перемогу над іспанцями в морській битві при Сльойсі. Між Іспанією та Францією почалася «війна тарифів» — різке підвищення митних зборів. Французький мореплавець Самюель де Шамплен здійснив подорож у Канаду. Перський шах Аббас I Великий відбив у османів Тебріз. Імператором Ефіопії став За Денгел. На Філіппінах спалахнуло повстання, внаслідок якого загинуло близько 20 тис. китайців. 24 березня Токуґава Іеясу став сьоґуном Японії; Наука Йоган Байєр опублікував астрономічний атлас «Уранометрію». В Італії засновано Академію деї Лінчеї. Народились Померли 13 лютого — У Парижі у віці 63-х років помер французький математик Франсуа Вієт 24 березня — На 70-у році життя померла Єлизавета I, королева Англії (1558—1603), дочка Генріха VIII і Анни Болейн, остання з династії Тюдорів 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Ахмед I (до 1617). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Король Франції — Генріх Наваррський. Королем Англії є Яків I Стюарт (до 1625). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648), Швеції — Карл IX Ваза (до 1611). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. У Московії править Борис Годунов (до 1605). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії почався період Едо. Події Ян-Кароль Ходкевич взяв Тарту у шведів. 17 травня підписано «Вічний мир» Речі Посполитої та Московського царства. 25 серпня Московський цар Лжедмитрій I з військом із польсько-литовських і козацьких сил почав похід на Москву. У Сибіру засновано місто Томськ. У Трансильванії спалахнуло повстання, яке очолив Бочкай Іштван. Підписанням у Лондоні мирної угоди завершилася війна між Англією та Іспанією. Після трирічної облоги Амброзіо Спінола, генуезький полководець на службі в Іспанії, захопив у нідерландців Остенде. Шведський риксдаг проголосив Карла IX Вазу королем. В Англії побудовано кінну залізну дорогу для транспортування вугілля. Продовжується Турецько-перська війна (1603—1618). Перський шах Аббас I Великий захопив Єреван. Імператором Ефіопії знову став Якоб. Початок французької колонізації Північної Америки, заснування поселення Пор-Руаяль; Наука та культура Спостерігався спалах наднової Кеплера. Відбулася перша постановка п'єси Шекспіра «Отелло». Народились 12 серпня — Токуґава Ієміцу, третій сьоґун сьоґунату Едо. Померли 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Ахмед I (до 1617). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Король Франції — Генріх Наваррський. Королем Англії є Яків I Стюарт (до 1625). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648), Швеції — Карл IX Ваза (до 1611). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. У Московії став правити Лжедмитрій I (до 1606). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії почався період Едо. Події В Україні Григорій Ізапович розбив під Корсунем Велику Ногайську орду з султаном Бухаром на чолі. Флотилія Григорія Ізаповича захопила в абордажному бою під Білгородом 10 ворожих галер, потім повернула до Кілії, яку десантом взяла за кілька годин бою. На зворотньому шляху погромили Варну і звільнили чимало невільників. В поході Ізаповича Іван Сулима потрапив у османський полон на довгих 15 років. У світі 1 квітня — Лев XI обраний Папою Римським. 27 квітня — Павло V обраний Папою Римським. 28 липня — російська цариця Марія Федорівна (шоста дружина Івана Грозного) публічно визнала Лжедмитрія І своїм сином. 31 липня — Лжедмитрій I вінчаний на московський трон. 27 вересня — війська Речі Посполитої розбили шведів під Кірхгольмом. 5 листопада — в Англії викрито Порохову змову. Після смері Бориса Годунова царем Московії став його син Федір II Годунов. Після смерті Акбара Великого імперію Великих моголів очолив його син Джаханґір. Триває Турецько-перська війна (1603—1618). Контрнаступ османських військ зазнав невдачі. Шьогуном Японії став після зречення батька Токуґава Хідетада. зникло Темниківське князівство Культура Надруковано перший том «Дон Кіхота». Йоганн Каролус почав видавати в Стразбурзі першу в світі газету. Френсіс Бекон опублікував «Успіх навчання». Народились 8 квітня — Філіп IV, король Іспанії та Португалії (1621–1665) Бріньольфур Свейнссон — ісландський релігійний діяч, філолог і поет Померли 23 квітня — На 53-у році життя помер цар Московії Борис Годунов 26 жовтня — В Агрі помер 63-літній правитель імперії Великих Моголів (з 1556 року) Акбар Великий 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Ахмед I (до 1617). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Король Франції — Генріх Наваррський. Королем Англії є Яків I Стюарт (до 1625). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648), Швеції — Карл IX Ваза (до 1611). На Апеннінському півострові незалежні Венеціанська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. Царем Московії став Василь IV Шуйський (до 1610). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Шахом Ірану є сефевід Аббас I Великий (до 1629). Значними державами Індостану є Імперія Великих Моголів, Біджапурський султанат, султанат Голконда, Віджаянагара. У Китаї править династія Мін. В Японії почався період Едо. Події В Україні Козацькі сили на морі поруйнували Варну, розбили османський флот під Очаковом, після того вчергове здобули Євпаторію. У світі Смутний час у Московщині: 27 травня у Москві боярами, очолюваними Василем Шуйським, вбито самозванного царя з 1605 року Лжедмитрія I. 29 травня, через два дні після вбивства Лжедмитрія I російським царем обрано організатора змови проти самозванця Василя Шуйського. 11 червня думний боярин Василь Іванович Шуйський зійшов на московський престол під іменем Василя IV. Почалося повстання Болотнікова. Уладено Житваторокський мир між Австрією та Османською імперією. 31 січня у Вестмінстері (Лондон), не очікуючи виконання смертного вироку, учасник Порохової змови Гай Фокс покінчив життя самогубством. 12 квітня за наказом англійського короля Якова I, котрий одночасно був і королем Шотландії Яковом VI, у Великій Британії введено новий прапор, названий пізніше «Юніон Джек» 27 липня у Пор-Руаялі засновано першу в Канаді постійну французьку колонію. Іспанський мореплавець Луїс Ваес де Торрес першим із європейців проплив Торресовою протокою між Новою Гвінеєю та Австралією. Педро Фернандес де Кірос відкрив низку островів у Тихому океані. Падишах імперії Великих моголів Джахангір придушив заколот свого сина Хусрава. Сина він помилував, а його прихильника гуру сикхів Арджан Дева стратив. Культура У Лондоні, можливо, відбулася перша постановка п'єси Шекспіра «Макбет». Народились 15 липня — Гарменс Рембрандт ван Рейн, фламандський живописець Померли 1600-ті


text: Реформація Епоха великих географічних відкриттів Ганза Нідерландська революція Річ Посполита Запорозька Січ Геополітична ситуація Османську імперію очолює Ахмед I (до 1617). Під владою османського султана перебувають Близький Схід та Єгипет, Середземноморське узбережжя Північної Африки, частина Закавказзя, значні території в Європі: Греція, Болгарія і Сербія. Васалами османів є Волощина, Молдова й Трансильванія. Священна Римська імперія — наймогутніша держава Європи. Її територія охоплює крім німецьких земель Угорщину з Хорватією, Богемію, Північ Італії. Її імператором є Рудольф II з родини Габсбургів (до 1612). Габсбург Філіп III Благочестивий є королем Іспанії (до 1621) та Португалії. Йому належать Іспанські Нідерланди, південь Італії, Нова Іспанія та Нова Кастилія в Америці, Філіппіни. Португалія, попри правління іспанського короля, залишається незалежною. Вона має володіння в Бразилії, в Африці, в Індії, на Цейлоні, в Індійському океані й Індонезії. Північ Нідерландів займає Республіка Об'єднаних провінцій. Король Франції — Генріх Наваррський. Королем Англії є Яків I Стюарт (до 1625). Король Данії та Норвегії — Кристіан IV Данський (до 1648), Швеції — Карл IX Ваза (до 1611). На Апеннінському півострові незалежні Венеційська республіка та Папська область. Королем Речі Посполитої, якій належать українські землі, є Сигізмунд III Ваза (до 1632). На півдні України існує Запорозька Січ. Царем Московії є Василь IV Шуйський (до 1610). Існують Кримське ханство, Ногайська орда. Події В Україні Морський бій козаків з османами під Очаковом. Похід флотилії гетьмана Петра Сагайдачного до болгарського узбережжя. Засновано Тульчин. У світі У Московщині з'явився Лжедмитро II. Царські війська завдали поразки повстанню Болотнікова. Шведи відбили у Речі Посполитої форт Пайде. У Речі Посполитій відбувся рокош Зебжидовського. 16 квітня у Чесапікську затоку у Вірджинії прибули кораблі Лондонської компанії 13 травня засновано поселення Джеймстаун, що поклало початок першій англійській колонії в Новому Світі — Вірджинії. Тринадцять колоній. За легендою донька індіанського вождя 12-річна Покахонтас врятувала життя англійського переселенця Джона Сміта. Іспанія збанкротувала, що викликало падіння її головних кредиторів — Генуезького банку та банку Фуггерів в Німеччині. Нідерландський флот знищив більшість іспанських суден у бухті Гірбралтару. В Андоррі встановлено спільне правління французького короля і єпископа Уржеля. Французи покинули колонію Пор-Руаяль в Акаді. Продовжується війна між Османською імперією та Сефевідами. Перси захопили у османів місто Шамахи. Імператором Ефіопії став Сусеньйос I. Культура Відбулася прем'єра першої повноцінної опери «Орфей» Клаудіо Монтеверді. Народились Померли 29 червня — Помер Іов, перший московський патріарх. Єпископ Луцький Кирило (Терлецький). 1600-ті