text: Чому ми маємо вірити у воскресіння Христа? Запитання: Чому ми маємо вірити у воскресіння Христа? Відповідь: Публічна страта Ісуса Христа через розп’яття, ухвалена Понтієм Пілатом на вимогу юдейського Синедріону у І столітті н.е., є доведеним історичним фактом. Такі нехристиянські історики як Йосиф Флавій, Корнелій Тацит, Лукіан із Самосати, Маймон і навіть юдейський Синедріон підтверджують свідчення ранніх християн – очевидців цих важливих історичних аспектів смерті Ісуса Христа. Щодо Його воскресіння існує ряд напрямків переконливих доказів. Відомий адвокат і міжнародний політичний діяч сер Ліонель Лаку висловив християнський ентузіазм та впевненість в істинності воскресіння наступним чином: «Я – адвокат із більш ніж 42-річним досвідом, беру участь у судових розглядах у багатьох країнах світу і все ще продовжую практикувати. Мені вдалося досягти успіху в багатьох справах і я можу з упевненістю сказати, що докази воскресіння Ісуса Христа є настільки переконливими, що їх неможливо не прийняти за правду». Світська ж спільнота розглядає ці докази через призму непохитної відданості методологічному натуралізму. Для тих, хто незнайомий із цим терміном, – методологічний натуралізм намагається все пояснювати виключно природними причинами. Якщо певна історична подія кидає виклик природним нормам (наприклад, воскресіння із мертвих), світські вчені переважно ставляться до цієї події зі скептицизмом, незважаючи на докази та незалежно від того, наскільки переконливими вони можуть бути. На нашу думку, така відданість природним причинам, незалежно від існування протилежних доказів, навпаки перешкоджає неупередженим (і, відповідно, адекватним) дослідженням. Ми погоджуємося із д-ром Вернером фон Брауном та багатьма іншими вченими, які все ще вважають, що нав’язування популярного філософського припущення при розгляді доказів шкодить об’єктивності. Або, висловлюючись словами д-ра фон Брауна: «Примусова віра у лише один висновок ... порушує саму сутність об’єктивності науки». Отже, перейдемо до розгляду напрямків доказів на користь воскресіння. Перший напрямок доказів воскресіння Христа Насамперед, ми маємо щирі свідчення очевидців. Ранні християнські апологети цитували свідоцтва сотень очевидців, а деякі з них навіть описували власний імовірний досвід. Багато з цих очевидців свідомо та рішуче йшли на тортури і навіть на смерть, не бажаючи відрікатися від своїх показань. Цей факт свідчить про щирість, виключаючи обман з їхнього боку. Згідно з історичними записами (Дії 4:1–17; Листи Плінія до Траяна, том X, 96 і т.п.), більшість християн могли би покласти край своїм стражданням, просто відмовившись від своєї віри. Замість цього, як ми бачимо, вони вирішили терпіти страждання і до смерті проголошувати воскресіння Христа. Хоча мучеництво заслуговує поваги, воно, тим не менше, не є переконливим аргументом. Воно не так підтверджує віру, як щирість віруючого (який реально демонструє її). У випадку з ранніми християнами-мучениками показовим є те, що вони точно знали, чи було правдою те, у що вони вірили, чи ні. Вони або бачили Ісуса Христа живим після смерті, або ж ні. Дивовижно – якби все це було обманом, то чому вони свідомо чіплялися за нього, терплячи гоніння, тюремні ув’язнення, тортури та смерть? Сучасні терористи-смертники також вірять у те, що вони сповідують (це доводить їхня готовність померти). Але вони не можуть знати і не знають, чи є це правдою. Вони засновують свою віру на традиціях, які передаються їм через багато поколінь. На відміну від них, ранні християнські мученики були першим поколінням. Вони або бачили те, про що стверджували, або ж ні. Найвизначнішими свідками були апостоли. Вони спільно пережили кардинальні зміни після зустрічей із воскреслим Христом, згідно з їхніми твердженнями. Відразу ж після Його розп’яття вони втекли, побоюючись за своє життя. Тим не менше, після воскресіння вони вийшли на вулиці, безстрашно проповідуючи це, незважаючи на гоніння, що посилювалися. Що стало причиною такої раптової та кардинальної зміни? Вони, без сумніву, не мали в цьому жодного фінансового зиску. Апостоли віддали все для проповідування воскресіння, в тому числі і власне життя. Другий напрямок доказів воскресіння Христа Другий напрямок доказів стосується навернення головних скептиків: Павла та Якова. Павло був, за власним визнанням, жорстоким гонителем Церкви. Після згадуваної ним зустрічі з воскреслим Христом, він миттєво та кардинально змінився – із безжального гонителя Церкви на одного з її найбільш активних і самовідданих захисників. Як і багато християн, Павло постраждав від переслідувань, побиття, тюремних ув’язнень за свою незмінну віру у воскресіння Христа. Яків також був скептиком, хоча й не настільки вороже налаштованим як Павло. Після зустрічі з Христом, що постав із мертвих, він став переконаним віруючим, керівником церкви в Єрусалимі. За твердженнями вчених, до нас дійшло одне з його послань до ранньої Церкви. Як і Павло, Яків охоче страждав і віддав життя за свої переконання, що свідчить про їх щирість (див. книгу Дії Апостолів, а також «Юдейські давнини» Йосифа Флавія, кн. XX, р. IX, 1). Третій та четвертий напрямки доказів воскресіння Христа Ці напрямки стосуються підтвердження самими ворогами Христа існування порожньої гробниці, а також того факту, що віра у воскресіння зросла саме в Єрусалимі. Це було би неможливим, якби Його тіло все ще перебувало в склепі. Якби це було так, то Синедріон міг би з легкістю ексгумувати його, виставити на загальний огляд і довести неправдивість інформації щодо воскресіння. Замість цього, Синедріон звинуватив учнів у викраденні тіла, намагаючись, вочевидь, таким чином пояснити його зникнення. Як же ми можемо пояснити факт порожньої гробниці? По-перше, серед скептиків побутує думка, що тіло викрали учні. Якби це було так, то їм було би відомо про фальшивість воскресіння. У такому випадку вони б не страждали й не вмирали за Нього з такою готовністю. Усі свідки, які заявляли про те, що бачили живого Христа, мали би знати, що це неправда. При такій кількості змовників хтось би неодмінно зізнався у брехні, щоб, якщо не припинити свої власні страждання, то, принаймні, вберегти від страждань своїх близьких і друзів. Перше покоління християн було по-звірячому закатоване, особливо після руйнівної пожежі Риму в 64 р. н.е. (її ініціатором, найімовірніше, був імператор Нерон, який бажав розширити свій палац, але звинуватив у цьому християн). Римський історик Корнелій Тацит у своїх Анналах згадував наступне: «І ось Нерон, аби побороти чутки, підшукав винуватих і віддав витонченим покаранням тих, хто своїми гидотами накликав на себе загальну ненависть і кого натовп називав християнами. Христа, від імені якого походить ця назва, стратив за Тіберія прокуратор Понтій Пілат; тимчасово пригнічене, це шкідливе марновірство стало знову прориватися назовні, і не лише в Юдеї, звідки пішла ця згуба, але й у Римі, куди звідусіль стікається все найбільш мерзенне та ганебне та де воно знаходить прихильників. Отже, спочатку були схоплені ті, хто відкрито визнавав себе приналежними до цієї секти, а потім за їхніми вказівками й безліч інших, викритих не так у лиходійському підпалі, як у ненависті до роду людського. Їх умертвіння супроводжувалося знущаннями, бо їх убирали в шкури диких звірів, щоб вони були роздерті до смерті собаками, розпинали на хрестах, або, приречених до страти на вогні, підпалювали з настанням темряви заради нічного освітлення» (Аннали, кн. XV, 44). Нерон освітлював бенкети у своїх садах християнами, живцем спалюючи їх. Без сумнівів, хто-небудь би зізнався в обмані під загрозою цих жахливих мук. Тим не менше, ми не знаходимо згадок про те, щоб хтось із ранніх християн відмовився від своєї віри заради припинення страждань. Навпаки, до нас дійшли численні згадки очевидців воскреслого Христа, готових страждати та вмирати за це. Якщо учні не викрадали тіло, як ще може бути пояснений факт порожньої могили? Дехто вважає, що Христос сфальсифікував Свою смерть і втік із гробниці. Це нісенітниця. За словами очевидців, Христос був побитий і зранений. Він страждав від внутрішніх пошкоджень та значної втрати крові, а згодом отримав удар списом у серце. Немає жодних підстав вважати, що Він (або будь-яка інша людина) зміг би, переживши такі муки, імітувати Свою смерть, пробути в могилі протягом трьох днів і ночей без медичної допомоги, їжі та води, відсунути масивний камінь, яким було опечатано Його могилу, і втекти непоміченим (не залишивши слідів крові), потім переконати сотні свідків, що Він воскрес із мертвих і є повністю здоровим, і врешті-решт безслідно зникнути. Таке припущення є просто безглуздим. П’ятий напрямок доказів воскресіння Христа Нарешті, останній напрямок стосується особливості свідоцтв очевидців. У всіх історіях про воскресіння, ключовими свідками є жінки. Це було би дивною вигадкою, оскільки і в єврейській, і в римській культурі того часу жінки були абсолютно безправними та приниженими. Їхні свідчення за визначенням вважалися недійсними. Враховуючи цей факт, цілком малоймовірно, щоб в Юдеї першого сторіччя хтось, вигадуючи неправдиву історію, обрав жінок ключовими свідками. Чому, якщо це й так було обманом – за наявності безлічі учнів-чоловіків, які стверджували, що бачили воскреслого Ісуса – були обрані найбільш ненадійні свідки? Д-р Вільям Лейн Крейг пояснює: «Якщо ви зрозумієте роль жінок в єврейському суспільстві першого сторіччя, то вам стане ясно, чому настільки неймовірним є те, що в цій історії про порожню гробницю саме жінок було названо першими, хто її виявив. Жінки в Палестині перебували на одному з найнижчих соціальних щаблів. У старих рабинських приказках говорилося: «Краще нехай закон згорить, ніж буде відданий жінкам» або «Благословенний той, що має синів, але горе тому, хто має дочок». Показання жінок були нікчемними, оскільки їм навіть не дозволялося виступати свідками в юдейському суді. У світлі цього, примітним є, що головними свідками в цьому випадку були жінки ... Далі ми, звичайно, бачимо чоловіків, які виявили гробницю, наприклад, Петра та Івана. Проте той факт, що жінки були першими свідками порожнього склепу, найбільш імовірно пояснюється тим – подобається нам це, чи ні – що вони насправді знайшли гробницю порожньою! Це свідчить про те, що автори Євангелія дали достеменний звіт про події, незважаючи на те, що спочатку він міг бути сприйнятий скептично». Висновок Істинність воскресіння Христа підтверджують наступні докази: очевидна щирість свідків (а від апостолів – переконлива, нез’ясовна зміна); навернення та очевидна щирість головних противників і скептиків, які стали мучениками; порожня гробниця та визнання цього юдейською владою; факт, що це відбулося в Єрусалимі, де зародилася та розквітла віра у воскресіння; свідоцтва жінок та їх важливість, враховуючи історичний контекст. Усе це рішуче підтверджує історичність воскресіння. Ми закликаємо наших читачів розважливо розглянути ці докази. Що вони говорять вам? Ми ж підтримуємо позицію сера Лаку: «Докази воскресіння Ісуса Христа є настільки переконливими, що їх неможливо не прийняти за правду». Повернутися на стартову українську сторінку Чому ми маємо вірити у воскресіння Христа?


source: fineweb

text: Собача кропива п'ятилопатева |Собача кропива п'ятилопатева| |Біологічна класифікація| Собача кропива п'ятилопатева (Leonurus quinquelobatus Gilib.; Leonurus villosus Desf. ex Spreng.). Місцеві назви — глуха кропива, сердешник, кропивничок тощо. Зміст Багаторічна трав'яниста рослина родини губоцвітих (25-100 см заввишки). Стебло прямостояче, розгалужене, чотиригранне, як і вся рослина опушене короткими або довгими відстовбурченими волосками. Листки супротивні, черешкові, в обрисі округло-яйцеподібні, яйцеподібні або ланцетні, майже До середини п'яти-семи пальчасто-розсічені з серцеподібною основою, знизу — білувато-повстисті. Верхні листки трилопатеві. Квітки неправильні, зрослопелюсткові у пазушних кільцях; зібрані на верхівках пагонів. Чашечка зовні волосиста, трубчасто-дзвоникувата з п'ятьма відстовбурченими колючими зубцями і п'ятьма виступаючими жилками. Віночок блідо-рожевий, двогубий, всередині при основі з волосистим кільцем. Верхня губа довгаста, увігнута, нижня трилопатева, з тупими лопатями. Тичинок чотири, маточка одна з верхньою зав'яззю. Плід — розпадний чотиригорішок. Горішки тригранні, зверху плоскі. Росте як бур'ян на лісосіках, лісових культурах, у розсадниках, на узліссях мішаних і листяних лісів, біля лісових доріг і жител. Світлолюбна рослина. Цвіте у червні — липні. Глуха кропива поширена по Всій Україні. Заготівля можлива у Хмельницькій, Вінницькій, Київській, Полтавській, Сумській, Кіровоградській, Харківській, Донецькій областях. Запаси сировини значні. Лікарська, медоносна, жироолійна, волокниста, фарбувальна рослина. У науковій медицині використовують верхівки квітучої рослини — Herba Leonuri. Настій собачої кропиви використовується при серцево-судинних неврозах, кардіосклерозі, стенокардії, міокардиті, склерозі мозкових судин, початковій стадії гіпертонії, легких формах базедової хвороби, при епілепсії. У траві собачої кропиви містяться алкалоїди, сапоніни, органічні кислоти, ефірна олія, флавонові, дубильні та інші речовини. У народній медицині собачу кропиву використовують при послабленні серцевої діяльності, неврозі серця, шлунково-кишкових та нервових хворобах, головних болях, катарах легень, при застарілому кашлі. Нею лікують ревматизм, водянку, астму, істерію і переляки, застосовують як сечогінний засіб і засіб, що регулює менструальний цикл. Листки собачої кропиви разом з листками кропу Прикладають при грудниці, використовують від кашлю, серцебиття і судоми. Собача кропива — добрий літній медонос і пилконос з тривалим періодом нектаровиділення. Нектар високоцукристий, Прозорий з легким запахом. Концентрація цукру в ньому 36%. Медопродуктивність 240–300 кг з 1 га. Мед світлий, прозорий, з специфічним, але не різким запахом. У насінні собачої кропиви міститься жирна олія (до 30%), яка швидко сохне і придатна для технічних потреб — виготовлення лаку, для просочування тканин і паперу з метою надання їм водонепроникності. 3 стебел собачої кропиви одержують волокно. За якістю волокна вона не поступається перед льоном і китайськими коноплями — рамі. Трава дає темно-зелену фарбу. Збирають верхівки квітучих стебел (30-40 см завдовжки), зрізуючи їх серпами або ножицями. Сушать у затінку або на горищах під залізним дахом, розстилаючи тонким шаром на папері або тканині, періодично перемішують. Висушену траву пакують у мішки або тюки вагою по 10, 25 і 50 кг, зберігають у сухих, добре провітрюваних приміщеннях. Строк зберігання — три роки. - В. И. Чопик, Л. Г. Дудченко, А. Н. Краснова. «Дикорастущие полезные растения Украины». Справочник; Киев, Наукова думка, 1983. — 400 с. (рос.) - Єлін Ю. Я., Зерова М. Я., Лушпа В. І., Шаброва С. І. Дари лісів. — К.: «Урожай», 1979 ||Цю статтю потрібно вікіфікувати, щоб привести її вигляд до стандартів Вікіпедії. (січень 2013)|


text: Призначений як для ділових поїздок, так і для відпочинку, Mercure Hotel Berlin City ідеально розташований у Мітте; одному з найпопулярніших районів міста. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Для того, щоб оглянути всі визначні місця та місцеві пам"ятки, вам не потрібно далеко ходити, оскільки готель знаходиться недалеко від Музей Брехт-Вайгель Геденкстате, Музей природної історії, Музей літератури в Брехтхауз. Скористайтеся багатвом чудового сервісу та послуг у цьому Берлін готелі. Цей готель пропонує численні послуги, щоб задовольнити потреби самих вибагливих гостей. всі номери оснащені всіма зручностями для забезпечення максимального комфорту. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Відкрийте для себе привабливе поєдання професійних послуг та приємного обслуговування в Mercure Hotel Berlin City.


text: англійська: мовні школи, Гамільтон, Нова Зеландія Знайдіть найкращу школу (англійська) за гарною ціною. Порівняйте якість, відгуки та пропозиції з відвідування курсів (англійська мова) для дорослих та студентів, (). 1 мовних шкіл, Гамільтон, від 1560 NZD до 1560 NZD за курси 2 тижнів, англійська, разом із проживанням. Гамільтон Найвідвідуваніший у світі веб-сайт із бронювання мовних курсів. З нами ваша англійська стане значно кращою! Мовні курси та програми занурення в мовне середовище. Школи в країні: Нова Зеландія.


text: Будь-яка людина, переходячи з розряду працівників у розряд пенсіонерів, переживає справжню драму. Приходять гостре усвідомлення свого віку, думки про старість, тривога за своє майбутнє фінансове благополуччя, страх самотності і непотрібності. У такий гострий момент людина особливо потребує підтримки та душевного тепла, в тому числі і з боку своїх колег. Вам знадобиться хороший подарунок, творчі номери, фотогазету Інструкція - Підготуйтеся до проводів колеги на пенсію так, щоб вийшли не звичайні посиденьки, а добре організоване свято, яке людина буде згадувати з задоволенням і вдячністю. Від ідеї запросити на захід тамаду або відмовтеся зовсім, або попросіть в цій ролі виступити людини душевного і делікатного, який зможе задати торжества потрібний тон. - Подаруйте дорогий подарунок від колективу. Традиційно підносять якийсь предмет розкоші, часто хороший годинник або чайний сервіз. Підбирайте подарунок з урахуванням смаків вашого колеги, намагайтеся дарувати тільки те, чому людина дійсно буде радий. Звертайте особливу увагу на якість придбаної речі: навіть дрібні вади в прощальному подарунку можуть збентежити і глибоко образити. - Влаштуйте для колеги справжній творчий вечір. Нехай кожен із співробітників проявить фантазію і за своїми можливостями напише вірш, переробить пісню, підготує розповідь про який-небудь приємне і забавному пригоді за участю винуватця торжества. Поєднання застілля з такими невеликими творчими номерами створить дружню і задушевну атмосферу. Продумайте і спільні поздоровлення, які також можуть бути зроблені у віршованій або пісенній формі. Обов’язковою частиною заходу є мова начальника. Діловий етикет вимагає, щоб вона містила в собі спогади про успіхи вибуває працівника, а також високу оцінку його ділових і особистісних якостей. - Співробітникам, які не схильні до усної творчості, доручіть оформлення фотогазети. У ній розмістите фотографії колег, доповнені їх теплими словами і добрими побажаннями людині, який виходить на пенсію. Можете бути впевнені, що такий сувенір буде зберігатися довгі роки. Корисні поради Прийнято, що працівник, який залишає колектив, за свій рахунок накриває стіл, а організаційна частина заходу лягає на плечі інших колег. Колективу слід обрати зі свого складу відповідальної людини, яка особисто контролюватиме підготовку до проведення торжества.


text: Поради: українсько - німецький переклад онлайн Введення тексту і вибір напряму перекладу Початковий текст на українській мові надрукувати чи скопіювати до верхнього вікна та обрати напрямок перекладу з випадаючого меню. Наприклад, для українсько-німецького перекладу, потрібно ввести текст на українській мові до верхнього вікна та обрати з першого випадаючого меню пункт українська, а з другого - німецька. Натиснувши клавішу Перекласти, ви отримаєте під формою результат перекладу – німецький текст. Спеціалізовані словники української мови Якщо ваш вихідний текст для перекладу належить до специфічної тематики, оберіть тему спеціалізованого словника в випадаючого переліку. Наприклад, Бізнес, Інтернет, Закони, Музика тощо. За замовчуванням вживається словник загальної української лексики. Віртуальна клавіатура для української розкладки Якщо українська розкладка на вашому комп’ютері відсутня, скористайтеся віртуальною клавіатурою. Віртуальна клавіатура дозволяє вводити букви українського алфавіту за допомогою миші. Переклад з української мови.У сучасній українській літературній мові 38 фонем, 6 голосних і 32 приголосних. При перекладі з української мови на німецьку необхідно враховувати, що у лексиці фігурують переважно слова спільнослов'янського походження. Однак, є багато слів, що утворилися в українській мові в період її самостійного історичного розвитку, а також є запозичення з інших мов, не обов'язково з німецької. Українська мова є однією з найкрасивіших мов світу. Українська мова посідає друге місце у світі після італійської за мелодійністю. Як і у випадку з будь-якою іншою мовою, при перекладі українського тексту пам'ятайте, що ваше завдання полягає в передачі сенсу, а не в дослівному перекладі тексту. Важливо знайти в мові перекладу - німецькій - смислові еквіваленти, а не добирати слова із словника.


text: продолжение Реферат на тему: “Божественна комедія” Данте План ВСТУП 1. ЛІТЕРАТУРНІ ДЖЕРЕЛА “КОМЕДІЇ” 2. ЖАНРОВА ОСОБЛИВІСТЬ “БОЖЕСТВЕННОЇ КОМЕДІЇ” У ВИСВІТЛЕННІ ДОСЛІДНИКІВ 3. СТРУКТУРА “БОЖЕСТВЕННОЇ КОМЕДІЇ” ЯК ВІДОБРАЖЕННЯ СЕРЕДНЬОВІЧНИХ ПРЕДСТАВЛЕНЬ 4. РЕНЕСАНСНІ СКЛАДОВІ ПОЕМИ ДАНТЕ ВИСНОВОК СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ Вступ “Божественна комедія” Данте принесла поету світову славу, представляючи грандіозний філолофсько-художній синтез усієї середньовічної культури, перекидаючи від неї міст до культури Відродження. Як справедливо відзначає С.С. Мокульський, “саме як автор “Божественної комедії” Данте є в один і той самий час останнім поетом середніх століть і першим поетом нового часу. Усі протиріччя ідеології Данте, відбиті в інших його добутках, усі різноманітні аспекти його творчості як поета, філософа, ученого, публіциста злиті тут у величне, гармонічне художнє ціле”. Суперечки про поему Данте продовжувалися за всіх часів і не припинені і понині: від повного неприйняття її (Вольтер, Беттінеллі, що вважав поему "неправдоподібним науковим трактатом", написаним варварською мовою) до критичного переосмислення чи навіть віднесення її до роду священних книг, зміст якої не може бути до кінця зрозумілий смертною людиною. У теософських навчаннях Данте і його поемі приділяється роль провісної літератури. Так, Данило Андреєв так характеризував її в “Троянді світу”: "Наскільки мені відомо (можливо, що я помиляюся), із сучасних європейських письменників цьому (тобто вільним мандрівкам ефірного тіла по шарах висхідних і спадних світів) був причетний один тільки Данте. Створення "Божественної комедії" було його місією. Але повне розкриття його духовних органів вчинилося тільки наприкінці життя... Він зрозумів численні помилки, неточності, зниження змісту, зайву антропоморфність образів, але для виправлення вже бракувало часу і сил. Незалежно від трактування, сам космогонічний план комедії, що включає розповідь про принципи будови світу і його структурі вкупі з оповіданням про долі і шляхи людства (духовному і матеріальному) грандіозний. 1. Літературні джерела “Комедії” Більшість учених пише про сплав християнського (середньовічного) і античного шарів, зі сплаву, одержуваного з них, Данте створив свою власну міру “своєрідний камертон” на який він опирається у своєму оповіданні. Надєждін Н. П. знаходив тісний зв'язок з античною поезією. На його думку, про це свідчить достаток міфологічних образів і зримі предметно-почуттєві деталі, але в той же самий час відзначав “непроникний морок алегоричного містицизму” (звірі в Аді, алегоричні фігури в Чистилищі). Цікаве питання про обрання проводирем Вергілія в перших двох частинах подорожі, головна причина цього, як майже усі визнають, це спогад про VI пісню “Енеїди”, тут є присутнім свідчення таємного знання. Але Вергілій не був першим: подорож Одісея в Країну Тіней, сходження Орфея в Пекло - усе це має тісний зв'язок з містеріями античності. Смерть і сходження в Пекло, воскресіння на Небеса - є доповнюючими одні одних дії, перша - необхідна підготовка до другого. Дуже цікаве дослідження Рене Генона, у якому говориться про ісламські корені сходження в Пекло: “...в ісламі ми зустрічаємо епізод “нічної подорожі” Мухаммеда, що так само включає сходження в інфернальні місця, а потім сходження в різні раї чи небесні сфери; визначені риси цієї “нічної подорожі” представляють з поемою Данте до такої ступені разючу подібність, що деякі дослідники хотіли в ньому бачити одне з принципових джерел натхнення поета...такі збіги аж до точних деталей не могли бути випадковими, і ми маємо підставу припустити, що Данте дійсно був натхненний значною мірою оповіданням Мухаммеда.” Ми вже згадувала про те, що “Комедія” виросла з клерикальної літератури, провансальської і куртуазної культури, “солодкого нового стилю”. Любов, що пронизує світогляд зрілого поета, народилася з юнацкій “хворобливій” любові до Беатріче, чистота і натхненність досягла повного розкриття в любові до Бога в третій частині “священної поеми”. Беатріче з дами серця трансформується у святу жінку і, на думку Гревса Н. М., “у символ Софії Премудрості Божої, що з'єднує твір із Творцем”. Відношення поета і коханої, писав, наприклад, А. М. Ефрос “ приймає вид релігійного культу: у Данте як би існує власна “свята трійця” – Христос, Богоматір і Беатріче, причому остання є його зв'язком з першими, усе йде через неї і від неї.” Данте думав, що його “Комедія” – призволення самого апостола Петра: І ти, мій син, зійшовши до земної долі Під смертним вантажем, сміливими вустами Скажи про те, що я сказав тобі! Але можливо це істина буде прийнята за неправду: Ми істину, схожу на неправду, Повинні зберігати зімкнутими вустами, Інакше сором безвинно наживеш. Ми бачимо, що корені поеми ідуть у глиб століть, вони різноманітні і на перший погляд не сумісна (наявність язичеських і католицьких мотивів), але при цьому вони усі вплинули і завдяки їм “Комедія” стала “божественної”. 2. Жанрова особливість “Божественної комедії” у висвітленні дослідників Питання жанрової приналежності “Комедії” один із самих складних і найбільш дискусійних, більшість дослідників дотримують декількох напрямків, але ми не зустріли не одного вченого, що був би гранично точний у даному аспекті, деякі говорять про безпритульність поеми. Данте в листі до Кан Грандіделла Скеля заявляв: “Зміст цього добутку, не простий, більш того воно може бути назване багатозмістовним, тобто маючим багато змістів”. Нам здається, це можна віднести і до жанру здобутків. Одна з найпоширеніших думок, що “Комедія” - це епос, а порівняння з Гомером стало звичайним. “ Гомер був першим, Данте другим епічним поетом, утвір якого представляє ясний і зрозумілий зв'язок з пізнаннями, почуттями і релігією того століття, коли він жив, і зі століттями наступними”, - пише Шеллі.2 Іноді Вергілія з “Енеїдою” зв'язують з “Комедією” Аліґ’єрі, пишуть про те, що перші два сторіччя твір називався “Дантеїдою”, але більшість вчених обходять Вергілія стороною, вона вчитель і наставник Данте, можна змело сказати, що учень перевершив учителя. Віктор Гюго називає Гомера і Данте “двома геніями, які ведуть суперництво”3 . Пекло Гомера і Данте продуманіші, чим у Вергілія, де замість царства мертвих простий будинок з різними потаєними ходами і, на думку А. А. Катеніна, “ у розповіді <це> дуже холодно і майже смішно” Данте точно і чітко визначив місце свого Ада, у внутрішності земної кулі займає він величезний конус, униз звернений і сходиться в крапку в самій серцевині землі. Треба сказати кілька слів про мову “Комедії”, характерною рисою є безприсудкові конструкції, мова героїв здобуває епічно урочисте звучання, твір написано силабічним одинадцятискладником , про який Данте говорив, що він самий довгий і найбільш величний в італійському віршуванні, він не відтворюється засобами української мови. Виходить, мова говорить так за епос, але на кожну тезу в цьому міркуванні приходиться антитеза. Для епосу характерна статичність героїв, вони не змінюються під час оповідання, часом наділені однією яскравою рисою, можна говорити про їхню схематичність і статичність (Ахіллес – сильний, Одіссей – хитрий), але цього немає в Данте. Перед нами повстає ряд яскравих образів, що не втратили розуму й індивідуальності, нам дається психологічна характеристика людей, причому вона звичайно дуже маленька по обсягу, але дуже насичена по змісту. Наприклад, епізод зустрічі зі злодієм Ванни Фуччі: “Жити по-скотськи, а по-людському не міг, Так мулом був насправді; я – Ванні Фуччі, Звір з Пістойї, краща із барлогів”. “По закінченню промови, підкинувши руки І випнувши дві дулі, лиходій Викрикнув так: “На, Боже, обидві штуки!” Тут навіть можна підставити під питання приказку, що горбатого могила виправить, Фуччі як був богохульником, так і залишився, а, на мій погляд, ще більш озлобився, але йому не можна відмовити в сміливості і силі. Питання про справедливість назви “Комедії” комедією уже вирішений у науковій літературі (Еліна Н. Г.), вона правомірно названа так, її кінець радісний, а в часи середньовіччя комедією вважався твір, що має радісний кінець, а трагедією – сумний. Із сучасної точки зору я б навряд чи назвала її навіть трагікомедією, у комедії мається на увазі сміх, веселощі, а шедевр Данте повинний викликати інші емоції. На думку групи вчених, з погляду жанру “Божественна комедія” – це “ бачення” і навряд чи варто придумувати інше позначення. Але “бачення” – жанр, що розвивається протягом усього середньовіччя, відрізняється великою ємністю, крім релігійних бачень, були бачення – памфлети, бачення – алегорії, бачення казкового, пригодницького типу і бачення описові.3 Для великого російського поета Майкова жанр бачень асоціювався з “Комедією”, вона багато в чому звільняла свідомість від логіки. Данте всотав найкраще із середньовіччя, а жанр бачень був великий і обмежений одночасно, не передбачав внутрішнього руху. Для цього був епос. Геній Данте ніколи не міг уміститися у тверді рамки того чи іншого жанру. Західні і російські романтики розглядали Аліґ’єрі як свого предтечу, поема Данте – величезна метафора: пекло – не тільки місце, але і стан щиросердечних борошн. Надєждін Н. П. писав у своїй дисертації, що в поемі “ представляється повний і цільний відбиток усього романтичного світу. <...>У ній творчий геній викрив людську природу від тілесного покриву. <...>Це дійсна біографія людського духу...”... Хто, укладав дисертант, присвячений у таїнство “Божественної комедії”, той може сказати про себе, що він відкрив вхід у внутрішні святилище романтичної поезії. Жанр “Комедії” С. П. Шевір’єв визначав як ліро-символічну поему і підкреслював, що це свій власний тип поеми, сполученні поезії і релігії (Данте називали великим філософом і богословом). Язичеська міфологія утратила свій первісний зміст, Вергілій уже не той, котрий був у часи Древнього Рима: “Ні, це Вергілій середньовічний, одягнений у нове звання містика, це Вергілій – маг про яке зберігся і тепер усний переказ у простому народі Італії...це Вергілій заклинатель, що знається з підземним світом, сходив у Пекло ще до пришестя Рятівника”3 Сполучення релігії і поезії дуже важливо для романтиків, для них великий художник – великий мsфотворецm. “Данте один із творців “вічних міфів”, тому що його поема, “узята всебічні, не є окремий твір однієї своєрідної епохи, однією особою ступіні культури, але є щось значне, що обумовлює її загальнаціональністю, що обумовлюється її універсальним характером...обумовлюється, зрештою, формою, що являє собою не спеціальний, але загальний тип споглядання універсуума.” Данте не завжди приносив земне в жертву заради небесного, а віра, надія, любов – це три стовпи його світу, він зберігає віру в можливості людини. Художній світ “Комедії” - результат складного взаємозв'язку релігійних, етичних і історичних понять. 3. Структура “Божественної комедії” як відображення середньовічних представлень Сама назва “Комедія” походить до чисто середньовічних змістів: у тодішніх поетиках трагедією називався всякий твір із сумним початком і благополучним, щасливим кінцем, а не драматургічна специфіка жанру з установкою на сміхове сприйняття. Епітет же “Божественна” затвердився за поемою вже після смерті Данте не раніш 16 в. як вираження її поетичної досконалості, а зовсім не релігійного змісту. “Божественна комедія” відрізняється чіткою і продуманою композицією: вона розділена на три частини (“кантики”), кожна з який зображує одну з трьох частин загробного світу, відповідно до католицького навчання, - пекло, чи чистилище рай. Кожна частина складається з 33 пісень, а до першого кантику додана ще одна пісня-пролог, так що всього виходить 100 пісень при троїчному членуванні: уся поема написана трьохрядковими строфами – терцинами. Це панування в композиційній і значеннєвій структурі поеми числа 3 походить до християнської ідеї про трійцю і містичне значення числа 3. На цьому числі заснована вся архітектоніка загробного світу “Божественної комедії”, продумана поетом до дріб'язків. Символізація на цьому не закінчується: кожна пісня закінчується тим самим словом “зірки”; ім'я Христа римується тільки із самим собою; у пеклі ім'я Христа ніде не згадується , як і ім'я Марії, і т.д. При усій своїй оригінальності поема Данте має різні середньовічні джерела. Фабула поеми відтворює схему популярного в середньовічній літературі жанру "бачень" чи "ходінь по борошнах" - про таємниці загробного світу. Тема загробних "бачень" розроблялася в аналогічному напрямку в середньовічній літературі і за межами Західної Європи (давньоруський апокриф "Ходіння Богородиці по борошнах", XII в., мусульманський переказ про бачення Магомета, що споглядало в пророчому сні мучення грішників у пеклі і райське блаженство праведників. В арабського поета-містика XII ст. Абенарабі є твір, у якому дані картини пекла і раю, схожі на дантевські, і їх рівнобіжне незалежне виникнення (тому що Данте не знав арабської мови, а на відомі йому мови Абенарабі переведений не був) свідчить про загальну тенденцію в еволюції даних представлень у різних відокремлених один від іншого регіонах. У своїй поемі Данте відбив і середньовічні уявлення про пекло і рай, час і вічність, гріх і покарання. Як відзначає С.Аверинцев: "Систематизована "модель" пекла в "Божественній комедії" із усіма її компонентами – чіткою послідовністю дев'яти кіл, що дає "перекинутий", негативний образ небесної ієрархії, докладною класифікацією розрядів грішників, логіко-алегоричним зв'язком між образом провини й образом кари, наочною деталізацією картин розпачу мучимих і катівською брутальністю бісів - являє собою геніальне поетичне узагальнення і перетворення середньовічних представлень про пекло" [1]. Ідея середньовічного дуалізму, яка різко розділяла світ на полярні пари протилежностей, що групуються по вертикальній осі (верх: небо, Бог, добро, дух; низ - земне, диявол, зло, матерія) виражена в Данте у фігуральному образі сходження-сходження. "Не тільки пристрій потойбічного світу, у якому матерія і зло концентруються в нижніх шарах пекла, а дух і добро вінчають райські висоти, але і всякий рух, зображуваний у "Комедії", вертикалізовано: кручі і провали пекельної безодні, падіння тіл, ваблених вагою гріхів, жести і погляди, самий словник Данте - усі привертає увагу до категорій "верха" і "низу", до полярних переходів від піднесеного до низинного - визначальних координат середньовічної картини світу" [8, c.192]. З найбільшою силою Данте виразив і середньовічне сприйняття часу. "Контраст часу скороминущого земного життя людини і вічності, - відзначає А.Я. Гуревич, - і сходження від першої до другого визначає "просторово-часовий континуум" "Комедії". Вся історія роду людського з'являється в ній як синхронна. Час коштує, воно усі - і сьогодення, і минуле, і майбутнє - у сучасності... " [8, c.193]. По висловленню російського поета О.Мандельштама, історія розуміється Данте "як єдиний синхроністичний акт" [11]. Земна історія, який живе Данте, впливає на зображуваний їм потойбічний світ, утворити специфічну форму простору-часу. Образи й ідеї, що наповняють "вертикальний світ" поеми, по вираженню М. Бахтина, спонукувані прагненням вирватися з нього і "вийти на продуктивну історичну горизонталь" [5]. Звідси - гранична напруженість усього Дантова світу. Конфлікт часів, перетинання часу і вічності виражає ведучу ідею "Комедії" [4]. Образно говорячи, "Божественна комедія" перетворює час у трагедійне утілення вічності, у той же час установлюючи з нею складний діалектичний зв'язок. У його Аду міфологічні персонажі співіснують з дияволами з Біблії. Харон, Мінос, Цербер, кентаври, Мінотавр перетворені в дияволів, що карають грішників. Боги і напівбоги античності демонізовані. Безсумнівно, що Данте сприйняв топографію царства Плутона від древніх поетів (особливо Вергілія), але палаюча і кривава ріка Флегетон, гарпії в лісі самогубців, Цербер, люті фурії на стінах Діта - образи Данте. Етичне і естетичне в поемі Данте нерозривно зв'язані. Усі демони: Цербер, Мінос, Мінотавр, Геріон (крилате транспортне чудовисько на зразок надпотужного танка), біси, - відверто потворні. Отут превалює середньовічне однозначно негативне відношення до ворога роду людського. Люцифер Данте, що наполовину вмерзнув у лід (символ холоду нелюбові), виявляє виродливу пародію на образи небес: три його обличчя - глузування над трійцею, з них червоне - гнів як протилежність любові, блідо-жовте - безсилля чи лінощі як протилежність усемогутності, чорне - неуцтво як протилежність усевіданню; 6 крив нетопира відповідають шістьом крилам херувиму. Не дивно, що дантів Люцифер не подобався Шатобриану й іншим романтикам. У ньому немає нічого загального з гордим Сатаною Мільтона, з Мефистофелем Ґете,, що філософствує, з непокірливим Демоном Лермонтова. Люцифер у "Божественній комедії" бунтівник, що безнадійно програв свою справу. Він став частиною космічного цілого, підлеглим вищим незаперечним законам. Пекло в системі світобудови має спеціальну функцію ізоляції і - в останніх своїх глибинах - аннігіляції гріха і грішників. У трьох вустах троєликого Демона мучать самі мерзенні, на думку Данте, зрадники: Іуда, Брут, Кассій. Центр світобудови, що збігає з центром землі, скований льодами. Зло - у зосередженні ваги всесвіт. Найбільший гріх є разом з тим і найбільше неподобство, скам'яніння, нерухомість, непритомність свідомості. При подорожі по загробному світі Данте неодноразово торкається думки, що в пеклі добро полягає в тому, щоб не бути добрим, не почувати жалю до карних грішників: У побудову картини Ада Данте виходив із християнської моделі світу. По Данте Пекло представляє воронкоподібну прірву, що, звужуючи, досягає центра землі. Її схили оперезані концентричними уступами, "колами" Ада. Ріки пекла (Ахерон, Стикс, Флегетон) - Літа, ріка обмивання і забуття, коштує особняком, хоча води її так само стікають до центра землі - це, по суті, один потік, утворений сльозами Критського Старця і проникаючий у надра землі: спочатку він з'являється як Ахерон (по-грецьки, "ріка уболівай") і оперізує перше коло Ада, потім, стікаючи вниз, утворить болото Стикса (по-грецьки, "ненависний"), що омиває стіни міста Діта, що облямовують пропасти нижнього Ада; ще нижче він стає Флегетоном (по-грецьки, "палючий"), кільцеподібною рікою киплячої крові, потім, у виді кривавого струмка перетинає ліс самогубців і пустелю, відкіля гучним водоспадом падає всередину, щоб у центрі землі перетворитися в крижане озеро Коцит. Люцифера (він же Вельзевул, диявол) Данте називає Діт (Dis), це латинське ім'я пануючи Аїда, чи Плутона, сина Кроноса і Реї, брата Зевса і Посейдона. По-латинськи Lucifer означає Світлоносец. Прекрасніший з ангелів, він за мятеж проти Бога був покараний каліцтвом. Походження Ада по Данте таке: Повсталий проти бога ангел (Люцифер, Сатана) разом зі своїми прихильниками (демонами) був скинуть з дев'ятого неба на Землю і, встромивши в неї, продолбил западину - лійку до самого центра – центра Землі, Всесвіту і всесвітнього тяжіння: далі падати вже нікуди. Застряг там у вічних льодах. Лійка, що утворилася - підземне царство - це і є Пекло, що чекає грішників, що по ту пору ще і не народилися, оскільки Земля була безжиттєвою. Зяюча рань Землі відразу затяглася. Зрушена в результаті зіткнення, викликаного падінням Люцифера, земна кора закрила підставу конусоподібної лійки, спучивши в середині цієї підстави горою Голгофою, а з протилежної сторони лійки - горою Чистилища. Вхід у підземелля Ада залишився збоку, біля краю поглиблення, на території майбутньої Італії. Як видно, багато образів (ріки пекла, вхід у неї, топологія) були узяті Данте з античних джерел (Гомер, Вергілій). Звертання Данте до античних письменників (і насамперед Вергілію, фігура якого безпосередньо виведена в поему як провідник Данте по пеклу) є одним з головних симптомів підготовки Ренесансу в його творчості. "Божественна комедія" Данте - не богонавіяний текст, а спроба виразити деякий досвід, одкровення. І оскільки саме поету відкритий спосіб вираження вищого світу, то він і обраний провідником у потойбічний світ. Вплив “Енеїди” Вергілія позначилося в запозиченні у Вергілія окремих сюжетних деталей і образів, описаних у сцені сходження Енея в Тартар з метою побачити свого покійного батька. Добавить реферат в свой блог или сайт


text: Антуан-Луї Барі |Антуан-Луї Барі| |Antoine-Louis Barye| Худ. Леон Бонна, «Скульптор Антуан Барі» |Ім'я при народженні||Antoine-Louis Barye| |Дата народження||24 вересня 1795| |Місце народження||Париж| |Дата смерті||27 червня 1875 (79 років)| |Місце смерті||Париж| |Національність||француз| |Жанр||побутовий жанр, анімалістичний жанр| |Навчання||Школа красних мистецтв в Парижі| |Напрямок||реалізм, салонне мистецтво, кабінетна бронза| |Працював у містах||Париж| |Основні роботи||кабінетна бронза, анімалістичний жанр| Народився в Парижі. З чотирнадцяти років почав навчатися в майстерні гравера, планував стати учнем ювеліра. Але в долю підлітка втрутились військові авантюри наполеона Бонапарта і юнак був мобілізований у військовий Інженерний департамент, де був зобов'язаний виготовляти кресленики фортець та їх моделі. Лише 1814 року, після усунення від європейської політики Наполеона Бонапарта, був демобілізований і повернувся до цивільного життя. Два роки потому влаштувався в майстерню скульптора Франсуа Бозіо, де вивчав техніку скульптурного моделювання в Школі красних мистецтв. 1817 року з рекомендації Франсуа Бозіо перейшов у майстерню художника Жана-Антуана Гро. Серед перших творів молодого митця - рельєф на античну тему «Смерть Катона Утичного від лева». Участь в вистаавках в Школі красних мистецтв та в Паризькому Салоні не принесла митцю ні помітного визнання, ні замов. Відтоді ображений Барі відмовився брати участь у цих виставках надалі. Він почав працювати в ювелірній майстерні Жака Анрі Фоконьє, але працював досить самостійно. У вільні часи він відвідував паризький Ботанічний сад, де наполегливо малював тварин у звіринці. Визнання отримав його твір 1831 року «Лев загризє крокодила », навіяний картинами полювання роботи Ежена Делакруа. Він почав працювати як майстер кабінетної бронзи по замовам забезпечених клієнтів по обидва боки Атлантичного океану. Його художня манера сформувалась на спостереженнях за дійсністю, мала суто реалістичне спрямування, що поривало зв'язок із пануючим тоді академізмом. Серед покровителів і клієнтів скульптора - принц Фердинанд-Філіп Орлеанський. Наближеність до старовинних монархічних родин Франції обумовила отримання скульптором замов на кінний монумент Наполеону Бонапарту (збережена модель в Музеї д'Орсе), кінну скульптуру Наполеона ІІІ для воріт Лувра, замову на чотири алегоричні скульптури ( «Мир», «Війна», «Сила», «Порядок») для декору нового палацу Лувр. Хворобливого скульптора нарешті визають і в художньому середовищі. 1868 року його оберуть членом Інституту Франції. Скульптор помер в Парижі 1875 року від хвороби серця. Був похований на цвинтарі Пер Лашез. Став відомим з часу створення бронзової групи «Тигр, що розриває крокодила» (1831, Лувр, Париж). Скульптури Барі відзначаються яскравим і гострим відображенням натури, енергійним, виразним рухом, цілісністю пластичних форм, позбавлених дріб'язкової деталізації («Лев, що відпочиває», 1847, та ін.). - Українська радянська енциклопедія. В 12-ти томах / За ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К.: Гол. редакція УРЕ, 1974-1985. - [Anonym]: Barye. Sculptures, peintures et aquarelles des collections publiques françaises (Oct. 1956 - Fev. 1957). Louvre, Paris 1956, OCLC 77735094. - William R. Johnston: Untamed. The art of Antoine-Louis Barye. Prestel, München 2006, ISBN 3-7913-3602-9. - Michel Poletti: Barye. Catalogue raisonné des sculptures. Gallimard, Paris 2000, ISBN 2-07-011628-X. - Martin Sonnabend: Antoine-Louis Barye (1795-1875). Studie zum plastischen Werk. Scaneg Verlag, München 1988, ISBN 3-89235-023-X.


text: Nehalem Nehalem - кодова назва мікроархітектури процесора Intel, наступник Core мікроархітектури. Nehalem процесори використовують 45-нм техпроцес. Система з двома процесорами Nehalem була представлена на Форумі Intel для розробників у 2007 році. Перший процесор, випущений з архітектурою Nehalem в листопаді 2008 року, був десктоп-процесор Core i7. Nehalem докорінно відрізняється від Netburst, зберігаючи при цьому деякі з незначних особливостей останнього. Мікропроцесори на основі Nehalem використовують більш високі тактові частоти і є більш енергоефективними, ніж Penryn мікропроцесори. Знову вводиться Hyper-threading, поряд зі зниженням обсягу кеш-пам'яті L2, а також збільшенням кеш-пам'яті L3, що є загальним для всіх ядер. Nehalem була замінена на мікроархітектуру Sandy Bridge, випущену в січні 2011 року. Процесори Nehalem містять не менш 731 млн транзисторів, що на 10% менше, ніж у процесорів Yorkfield. Але площа кристала значно збільшилася в порівнянні з попередником - з 214 до 263 мм2. Архітектура Nehalem побудована на базі Core, але містить такі кардинальні зміни, як: - Вбудований контролер пам'яті, що підтримує 2 або 3 канали DDR3 SDRAM або 4 канали FB-DIMM - Нова шина QPI, що прийшла на зміну шині FSB (тільки в процесорах для LGA 1366; процесори для LGA 1156 використовують шину DMI) - Можливість випуску процесорів з вбудованим графічним процесором (в бюджетних рішеннях на базі 2-х ядерних процесорів) - На відміну від Kentsfield і Yorkfield, які складаються з двох кристалів по 2 ядра в кожному, всі 4 ядра Bloomfield знаходяться на одному кристалі - Додано кеш 3-го рівня - Додана підтримка SMT (організація 2-х логічних ядер з 1 фізичного) Згідно зі стратегією «тік-так», якій компанія намагається слідувати останнім часом, щороку оновлюється чи архітектура процесорів, або використовуваний техпроцес. Першими процесорами «ери» архітектури Nehalem були Bloomfield. Bloomfield - сімейство, що складається з десктопних (Core i7) і серверних (Xeon) процесорів. Так, серверні Xeon були повністю сумісні з десктопними материнськими платами і функціонально відрізнялися від Core i7 тільки наявністю підтримки ECC-пам'яті. Всі ці процесори встановлювалися в роз'єми Socket 1366 і використовували чипсети з кодовою назвою Tylersburg. Для десктопних процесорів доступний один чипсет - X58, дорогий і гарячий. Були й спеціальні серверні чипсети. Одночасно було випущено сімейство серверних процесорів, що підтримують роботу в двопроцесорних системах - Gainestown. Принциповою відмінністю цих процесорів була наявність двох шин QPI. Одна з'єднувала його з чипсетом, а друга - з іншим процесором. Потім у Intel було «позачергове» оновлення. Справа в тому, що Bloomfield були дорогими процесорами, і увійти навіть до mainstream-сегменту з ними було дуже скрутно. Одним з нововведень Bloomfield відносно більш старих процесорів Intel стала інтеграція в процесор контролера пам'яті. У нових процесорах було вирішено спростити цей контролер (з трьохканального до двоканального) і перемістити в кристал контролер PCI Express 2.0. Таким чином позбулися північного мосту і шини QPI, що істотно знизило вартість систем на базі нових процесорів за рахунок невеликих втрат у швидкості. Нове сімейство десктопних і серверних процесорів називалося Lynnfield. Зрозуміло, настільки серйозні зміни зажадали розробки нового процесорного роз'єму і нового чипсета; відповідно, з'явився роз'єм Socket 1156 і чипсет P55. Двопроцесорні сервери поки при цьому залишилися долею Gainestown. Також інновації, вироблені при створенні Lynnfield, нарешті дозволили перенести архітектуру Nehalem в мобільний сегмент. Вийшло сімейство мобільних процесорів під назвою Clarksfield. Вони теж називаються Core i7 і від десктопних моделей їх можна відрізнити за суффиксом M в кінці. Intel вирішила продавати всі процесори архітектури Nehalem під брендом «Core iNo», розділяючи таким чином моделі по продуктивності і позиціонуванню. Відповідно, Core i3 - low-end, Core i5 - mainstream, Core i7 - performance. Плюс, для самих бюджетних моделей все ще буде використовуватися бренд Pentium. Таким чином, під одним і тим же брендом може ховатися як процесор Bloomfield, так і Lynnfield, або навіть мобільний Clarksfield[1].


text: Нідерланди Плануєте поїздку до Європа? Можливо ви хотіли би відвідати деякі найбільш популярні місця, як Нідерланди. Agoda.com пропонує кращі ціни на готелі в Нідерланди, 5842 готелів доступні для бронювання через нашу безпечну онлайн-форму бронювання. Поки ви тут, не забудьте ознайомитися з різними регіонами, в тому числі Північна Голандія, Південна Голандія, Північний Брабант. Ви можете знайти ідеальний готель за найнижчою ціною у таких містах як Амстердам, Роттердам, Гаага. З гарантією найкращої ціни ми впевнені, що запропонуємо вам найкращі готелі по найкращих цінах.


text: Досліджувалась проблема навчання розповіді дітей старшого дошкільного віку за ілюстраціями; визначено педагогічні умови, розроблено й експериментально апробовано лінгводидактичну модель і методику її реалізації. 1. Зв’язне мовлення – це таке мовлення, яке організоване за законом логіки, граматики й композиції, має тему, виконує певні функції (найчастіше комунікативну), має відносну самостійність і завершеність, розчленовується на більш чи менш значущі структурні компоненти. У центрі побудови зв’язного висловлювання перебуває навчання вміння використовувати різноманітні засоби зв’язку, формування уявлень про структуру різних типів висловлювання – опис, розповідь, міркування. 2. Одним із ефективних засобів навчання дітей різних типів розповіді є художні ілюстрації, під якими розуміють освітлення, наочне зображення, малюнок у книзі чи журналі, який надрукований разом із літературним текстом, відтворює його зміст і пов’язаний з ідеєю, фабулою твору. Дослідження психологів (Ельконін Д.Б., Запорожець О.В., Леонтьєв О.М., Люблінська Г.О., Теплов Б.М.) свідчать про те, що діти по-різному сприймають і розуміють різні види малюнка, якими виконані ілюстрації: лінійний, світлотіньовий, умовний (найкраще з них сприймається світлотіньовий малюнок); повнота сприймання ілюстрації залежить від доступності змісту зображеного, художньої форми передачі змісту. 3. У процесі дослідження було визначено критерії і показники рівнів розвитку зв’язного мовлення дітей старшого дошкільного віку в процесі складання розповідей за ілюстраціями: 1) когнітивний критерій із показниками: обізнаність із ілюстраціями, розуміння дітьми ілюстрацій, сприймання різних видів ілюстрацій; 2) репродуктивно-мовленнєвий критерій із показниками: повнота відтворення змісту ілюстрації, відповідність розповіді за ілюстрацією художньому тексту, наявність образних виразів і засобів художньої виразності, адекватних змісту художнього тексту; 3) творчо-мовленнєвий критерій із показниками: самостійність розповіді, творча імпровізація тексту за ілюстраціями, малювання і розповіді за власними малюнками. 4. За результатами констатуючого етапу експерименту було визначено рівні обізнаності із ілюстраціями та рівні розвитку зв’язного мовлення у процесі складання розповідей за ілюстраціями. Виявилося, що переважна більшість дітей (68% - в експериментальній і 64% - контрольній групах) перебували на середньому рівні обізнаності. Щодо рівнів розвитку звязного мовлення у процесі складання розповідей за ілюстраціями, то більшість дошкільників (56% - експериментальної і 50% - контрольної груп) знаходилися на середньому рівні розвитку зв’язного мовлення. 5. На формуючому етапі дослідження було розроблено лінгводидактичну модель навчання дітей старшого дошкільного віку розповіді за ілюстраціями, яка обіймала три взаємопов’язаних етапи: художньо-ознайомлювальний, мовленнєво-комунікативний і мовленнєво-творчий. На першому етапі – художньо-ознайомлювальному – знайомили дітей із різними видами ілюстрацій, з художниками-ілюстраторами, збагачували мовлення дітей засобами ілюстрацій. Провідною формою навчання виступили заняття з художньої літератури. Метою другого, мовленнєво-комунікативного етапу було навчання дітей різних за структурою розповідей відповідно до кожного виду ілюстрацій (лінійні – описова розповідь, світлотіньові – сюжетна розповідь, умовні – розповідь-міркування, книжка-картинка – творча розповідь). Провідною формою навчання були заняття з розвитку мовлення. Третій етап, мовленнєво-творчий був спрямований на збагачення і уточнення знань про художників-ілюстраторів, їхні твори; стимулювання дітей до самостійного складання розповідей за власними малюнками, створення самодіяльних книжок-картинок, влаштування виставок-дитячих робіт за змістом художніх творів. Провідними формами навчання виступили заняття з розвитку мовлення, художньої літератури і малювання. 6. Нами було визначено педагогічні умови навчання дітей старшого дошкільного віку розповіді за ілюстраціями: наявність інтересу та зацікавленості дітей до наочно-образного зображення змісту художнього тексту; забезпечення взаємозв’язку щодо сприймання і розуміння художнього тексту дітьми та його зображення в ілюстраціях; наявність емоційно-позитивних стимулів у розповіданні дітей за ілюстраціями; раціональне поєднання занять з різних розділів програми і розважальної роботи в повсякденному житті; поетапне навчання дітей розповіді за ілюстраціями. 7. Як засвідчили результати прикінцевого етапу дослідження, діти експериментальної групи досягли високого (26%) і достатнього (44%) рівнів обізнаності із ілюстраціями. Щодо рівнів розвитку зв’язного мовлення у процесі складання розповідей за ілюстраціями, то до високого рівня піднялося 20% дітей, на достатньому рівні знаходилося 42% старших дошкільників. Щодо контрольної групи, то значних позитивних змін у дітей щодо рівнів розвитку зв’язного мовлення у процесі складання розповідей за ілюстраціями та їхньої обізнаності з ними не спостерігалося. Переважна більшість дошкільників знаходилася на середньому (60%) і низькому (20%) рівнях обізнаності із ілюстраціями. Щодо рівнів розвитку зв’язного мовлення у процесі складання розповідей за ілюстраціями, то більшість дітей перебувала на середньому (56%)і низькому (22%) рівнях. 8. У дослідженні було визначено тенденції розвитку зв’язного мовлення : 1) темпи розвитку зв’язного мовлення у процесі складання розповіді обумовлюються адекватним використанням різних видів ілюстрацій відповідно до типу розповіді; 2) змістовність розповіді дітей залежить від адекватного сприймання і розуміння художнього тексту дітьми та його зображення в ілюстраціях; 3) підтримання інтересу дітей до наочно-образного зображення змісту художнього тексту обумовлюється доцільною частотністю планування різних його видів; 4) міцність засвоєння дітьми вмінь і навичок розповідати за ілюстраціями залежить від раціонального поєднання занять з різних розділів програми і розважальної роботи в повсякденному житті. 9. У дослідженні було встановлено, що навчання дітей розповіді за ілюстраціями відбувається за такими послідовними стадіями: 1) ознайомлення дітей із різними видами ілюстрацій, художниками-ілюстраторами; 2) збагачення словника дітей засобами ілюстрацій; 3) навчання дітей різних типів розповіді відповідно до певного виду ілюстрацій; 4) закріплення набутих навичок у процесі виконання творчих завдань (малювання за змістом художнього твору, літературні вікторини, вечори-розваги); 5) залучення дітей до створення самодіяльних книжок-картинок, влаштування виставок за власними малюнками до змісту художнього твору. Перспективу подальшого дослідження вбачаємо у вивченні і розробці проблеми наступності в навчанні першокласників розповідання за ілюстраціями.


text: Суглоби - це місця з'єднання двох або більше кісток. В організмі людини в середньому 206 кісток. Всі вони, за винятком під'язикової кістки в області шиї, з'єднуються різними видами суглобів. Суглоби з'єднують скелет людини в єдину систему, дозволяючи тілу рухатися як єдине ціле. Завдяки їм людина може виконувати різноманітні руху. Вони також захищають кінці кісток від пошкоджень і працюють своєрідними амортизаторами для тіла. Типи суглобів. Суглоби можуть бути як простий - що з'єднують всього дві кістки (наприклад, фаланга пальця), так і складними - що поєднують кілька кісток (наприклад, ліктьовий суглоб). Крім того, зустрічаються комбінації з декількох суглобів, наприклад, скронево-нижнечелюстной. Всі суглоби можна умовно розділити на три групи:. Рухливі суглоби складаються з кісток, хрящів, зв'язок і сухожиль і синовіальної рідини. Таких суглобів у тілі людини досить багато. Вони забезпечують:. - повороти голови,. - обертання стегна і плеча,. - згинання колін і ліктів,. - стиснення та розтискання кистей рук і захоплення предметів,. - складні рухи в гомілкостопі і зап'ястя. Малорухливі суглоби. Приклад - хрящові соединения костей хребців, кісточки, зап'ястя. Нерухомі суглоби. До них відносять місця нерухомого соединения костей за допомогою хрящової тканини. Так, наприклад, з'єднані кістки черепа. Як суглоби амортизують?. Здорова людина може безболісно тупнути ногою про стать. Швидше за все, йому навіть не прийде в голову, що сила м'язів здатна зламати кістки гомілки, вдаривши їх про кістки стегна. Цього не відбувається тому, що від ударного навантаження кістки захищені суглобами. Вони працюють як амортизаторів, тобто поглинають енергію, що передається від однієї кістки до іншої. Амортизуючі властивості суглобів обумовлені спільною роботою хряща, який покриває головки кісток, і рідини, що заповнює простір суглоба. Внутрішньосуглобовий хрящ - це жорстка і гладка тканина. Вона складається з води, колагену і інших речовин. Для кращого ковзання тканина хряща харчується і змазується синовіальної рідиною, що складається з білка і цукрів. Вона проводиться шаром клітин, які вистилають суглоб зсередини. Синовіальна рідина не тільки живить хрящ. Ця густа, як патока, рідина працює як амортизатор, не допускаючи зіткнення між собою головок кістки. Щоб синовіальна рідина і головки кісток залишалися на місці, суглоб оточений оболонкою з жорсткою сполучної тканини - суглобової капсулою. Вона приєднується до кісток в безпосередній близькості від хряща і утворює порожнину суглоба. Як суглоби допомагають руху?. Щоб скелет міг рухатися в суглобах, кістки повинні бути пов'язані один з одним. Це з'єднання має бути одночасно гнучким і жорстким, щоб кістки вільно рухалися в строго обмеженому діапазоні. Для дотримання цих умов кістки в районі суглоба з'єднаються зв'язками. Крім того, в районі суглоба до кістки кріпляться і м'язи - за допомогою сухожиль. Зв'язки і сухожилля достатньо міцні, щоб утримувати суглоб на місці, але при цьому і еластичні, щоб не порвати під час звичайного руху. Розміщення зв'язок і сухожиль визначає, яким чином різні суглоби будуть рухатися. Наприклад, коліно може згинатися тільки вперед, а не назад. Від чого страждають суглоби?. Зайва вага. Надмірна вага надає надмірні навантаження на суглоби і призводить до їх руйнування. Неправильне харчування. Недолік мінеральних речовин і білка в раціоні не дає суглобової тканини відновлюватися. Неправильна поза. Сидячий спосіб життя й монотонні одноманітні руху призводять до руйнування суглобів. Незручне взуття. Неправильно підібрана взуття підвищує навантаження на суглоби ніг і викликає їх захворювання. Надмірне фізичне навантаження. Ударні навантаження, травми і порушення техніки безпеки при заняттях спортом призводять до руйнування суглобів. Крім того, суглоби уражаються артрит - наслідками запалення або вікового руйнування тканин суглобових. Дізнайтеся більше, як зберегти суглоби здоровими, і що можна зробити для цього прямо зараз. Найважливіше. Суглоби виконують кілька відразу функцій. Вони утримують кістки разом, працюють амортизаторами і забезпечують необхідну рухливість різних відділів людського тіла. Найчастіше суглоби страждають від травм і остеоартриту - найбільш поширеної форми артриту. http://www. takzdorovo. ru.


text: Зручно розташований у Сурін, Be My Guest Hip Hotel є ідеальної відправною точкою для екскурсій в Пхукет. Готель знаходиться недалеко від центру міста: всього 35 km, і дорога до аеропорту займає близько 30 хвилин. Дуже просто діястатися від готелі до таких визначних пам"яток міста, як Сурін Біч, Лем Сін Біч, Лем Сінг, мис. Be My Guest Hip Hotel пропонує також багато можливостей для покращення вашого перебування в Пхукет. Готель надає магазини, екскурсії, трансфер готель/аеропорт, пральня, бездротовий доступ WiFi щоб забезпечити гостям максимальний комфорт. В готелі є 18 розкішно обладнаних номерів, в кожному з яких є бездротовий доступ до Інтернету (безкоштовний), in room safe, безкоштовна бутильована вода, кондиціювання, кавоварки/чаєварки. Готель пропонує вам прекрасні місця для відпочинку та розваг, такі як поле для гольфу (у межах 3 км), сад , щоб зробити ваше перебування тут дійсно незабутнім. Be My Guest Hip Hotel є розумним вибором дл туристів до Пхукет, пропонуючи спокійно перебувати тут в будь-який час.


text: ВОЛЬТЕР (1694 — 1778) ВОЛЬТЕР - творчість письменника ВОЛЬТЕР, (Voltaire; автонім: Аруе, Марі Франсуа — 21.11.1694, Париж - 30.05 1778, там само) — французький письменник, історик і філософ. Батько Вольтера був багатим буржуа, нотаріусом. Вольтер здобув освіту в єзуїтському колежі Людовіка XIV, а поті1., у школі правознавства. За сатиру на регента Франції герцога Орлеанського був ув'язнений у Бастилії, де провів майже рік. Там він створив трагедію «Едіп» («Edipe», 1718), яка мала гучній успіх. Вольтер (саме цим іменем він підписав п'єсу) вже тоді пророчили славу Корнеля. Волелюбні настрої поета відображені в поемі «Ліга, або Генріх Великий» («La ligue ou Henri le Grand», 1723), надрукованій за кордоном. За виклик на дуель аристократа де Рогана Вольтера ув'язнили в Бастилію, а потім вигнали з Франції. Три роки він провів в Англії, де вивчав праці Дж. Локка та І. Ньютона, творчість В. Шекспіра. Після повернення у Париж опублікував «Лисро англійську націю» («Letters concerning the english nation», 1731), засуджені паризьким парламентом до спалення, оскільки в книзі прославлявся англійський державний устрій і засуджувалася система французького абсолютизму. Близько п'ятнадцяти років Вольтер прожив у Сіреї своєї приятельки маркізи де Шатле. Тут він створив праці з історії, трактати з математики та філософії, трагедії, комедії, поеми, повісті. Прусський король Фрідріх II писав: «Ні, звичайно, це не одна людина здійснює ту подиву гідну роботу, яку приписують пану Вольтеру. В Сіреї проживає ціла академія, складена з найобраніших людей. Там живуть філософи, котрі перекладають Ньютона, епічні поети, Корнелі, Катулли, Фукідіди, і праці цієї Академії публікуються у світ під ім'ям Вольтера, так само як перемоги цілої армії приписуються одному полководцю». У Сіреї Вольтер написав цикл філософських повістей, знамениті трагедії «Заїра»(«Zaire», 1732) і «Фанатизм, або Пророк Магомет» («Le fanatisme ou le Prophete Mahomet», 1742), сатиричну поему «Орлеанська діва» («La pucelle d'Orleans», 1730-1735) та ін. Після смерті в 1749 р. Емілії дю Шатле Вольтер прийняв запрошення Фрідріха II, мріючи втілити ідеал просвітників — створити модель освіченого абсолютизму. Проживаючи в Потсдамі, він написав ряд статей для «Енциклопедії» Д. Діцро і Ж. Д'Аламбера. Перебування у Пруссії закінчилося скандалом, і Вольтер залишив двір Фрідріха. У 1755 р. він купив маєток Ферней на кордоні Франції та Швейцарії. Дім Вольтера став місцем паломництва інтелектуальної еліти Європи. У Фернеї він продовжив цикл філософських повістей, написав «Історію Росії за царювання Петра Великого» («L'Histoire de la Russie sous Pierre le Grand», 1759—1763), декілька філософських лоєм і трагедій, створив «Філософський словник» «Dictionnaire philosophique», 1764) і т. д. Звідси він звертався до суспільної думки Європи, захищаючи безневинно засуджених Ж. Каласа і юного де Ла Бара. У Європі його шанобливо величали «королем Вольтером». У 1778 р. письменник приїхав у Париж, де його зустріли з тріумфом. Проте через три місяці Вольтер помер, з тіло його за наказом уряду було перевезено з Шампань і поховано в абатстві Сельєр. У1791 р. прах Вольтера перенесено в Пантеон, а на його могилі викарбовано: «Він підготував нас до свободи». В. Гюґо зауважив якось: «Вольтер не тільки людина, це ціла епоха». І в цих словах криється значна частка істини. Невипадково французи часто називають XVIII ст. «століттям Вольтера». Він з повним правом вважався патріархом просвітників. Як ніхто інший, Вольтер освітив своїм генієм вік Просвітництва, заледве чи не всі тогочасні мислителі вважали себе його учнями. Будучи некоронованим королем буржуазії, і до того ж не лише французької, але й всеєвропейської, Вольтер боровся проти станової нерівності, за право людини на власну думку і людську гідність. Його творчість безмежна, а кількість творів вражає. Вже у XVIII ст. П.О.К. де Бомарше видав два зібрання його творів — у 70 і 90 томах! Особисто Вольтер жартував, що не віддає переваги жодній з муз, а любить усіх. Став хрестоматійним вислів Вольтера: «Усі жанри добрі, крім нудного», і здається, що він віддав данину любові усім «ненудним» жанрам. Вольтер — один із творців сучасної історіографії. З його іменем пов'язане виникнення понять історичного факту та історизму, що відобразилось на подальшому розвитку не лише науки, а й літератури. Своїм завданням він вважав — створити історію народів. Історію він вважав наукою моральною, оскільки віковічний процес — це боротьба розуму та забобонів. Сучасники називали Вольтера королем поетів. Він виступав у різних поетичних жанрах, створюючи епічні, іроїкомічні, філософські поеми, оди і політичні сатири, епіграми та ліричні вірші. Як ліричний поет, Вольтер менш значний. Набагато талановитіший він в епіграмах, сатирах, комічних поемах. І невипадково вершиною його поетичної творчості стала поема «Орлеанська діва» — своєрідна пародія на твір офіціозного поета XVII ст. Ж. Шаплена «Діва, або Визволена Франція» (1656). Твір В. спрямований перш за все супроти офіційної церкви. Проте водночас поет карикатурно змалював національну героїню Франції Жанну Д'Арк. Вольтер був також першим драматургом епохи, створивши понад 50 трагедій, комедій, дивертисментів, оперних лібрето. Як і в поезії, в галузі драматургії він був послідовним класицистом, хоча й враховував досвід англійського театру. Визнаними шедеврами Вольтера стали трагедії «Заїра» і «Магомет», у яких йдеться про людські долі, зневажені релігійною нетерпимістю і деспотизмом. У певному плані театр Вольтера — це трибуна його ідей. Одним із перших він звернувся до змалювання Сходу, що для романтиків стане вже одним із основоположних принципів. З величезної художньої спадщини Вольтера найвідомішими є «Філософські повісті» («Romans et contes philosophiques»), які він писав упродовж тривалого часу — з 1747 по 1775 pp. До них, зокрема, ввійшли «Задіг, або Доля» («Zadig ou la Destinee», 1747), «Мемнон, або Людська розсудливість» («Memnon ou La sagesse humaine», 1747), «Мікромегас» («Le micromegas», 1752), «Кандід, або Оптимізм» («Candide, ou l'Optimisme», 1759), «Простак» («L'Ingenu», 1767), «Вавилонська царівна» («La princesse de Babylone», 1768). Перша філософська повість Вольтера «Задіґ» «побачила світ у 1747 р. Умовно орієнтальний колорит повісті цілком відповідав смакам людей XVIII ст., які зачитувалися знаменитими арабськими казками. Східна тема цікавила й родоначальника французького Просвітництва Ш. Монтеск'є («Перські листи») і багатьох інших авторів. Звернення до Сходу, окрім наміру показати екзотичний колорит, що так вабив читачів, давало Вольтеру можливість говорити «езоповою мовою» про проблеми сучасної Франції. Створення жанру філософської повісті спричинене прагненням поєднати образно-сатиричне змалювання дійсності з філософським змістом. Класицист за вихованням і смаками, Вольтер відійшов у «Філософських повістях «від правил класицизму. Створивши новий жанр, він втілив один із основних принципів просвітників: «Повчати, розважаючи». Витоки жанру філософської повісті Вольтер знаходять у «Перських листах» ПІ. Монтеск'є і в творах англійського Просвітництва, особливо у творах Дж. Свіфта — не лише автора «Мандрів Гуллівера», а й «Казки про бочку». Проте Вольтер і сам є надзвичайно оригінальним прозаїком: наслідуючи чужі традиції, він проявив себе справжнім новатором. За основу він брав жанр популярного в XVII—XVIII ст. любовно-авантюрного роману. Книжковий ринок XVIII ст. наповнили сотні слізливих романів про пригоди бідних закоханих. Це була своєрідна «масова культура» епохи Просвітництва. Звертаючись до цього жанру, Вольтер розв'язував дві задачі: по-перше, він залучив до своїх творів широкий читацький загал, а по-друге, своїм сміхом він знищував цей жанр, позбавляв його права на існування. Взявши за основу такий популярний, але цілковито безідейний жанр, Вольтер наповнив його філософським змістом. Зі старими філософськими та соціальними системами, літературними жанрами Вольтеррозправлявся з допомогою сміху. За словами літературознавця О. Михайлова, «героями цих творів при всьому їхньому розмаїтті, наповненні найрізноманітнішими подіями та діючими особами виявляються не звичні нам персонажі, з індивідуальними характерами, власними долями, неповторними портретами і т. д., а та чи інша політична система, філософська доктрина, кардинальне питання людського буття.» Головне питання, яке хвилює письменника, це співвідношення добра і зла у світі, вплив цих сил на людські долі. Чітка поляризація добра і зла призводить до певного схематизму і спрощення характерів. Це, звичайно, не свідчить про якусь творчу «неміч» Вольтера, а підтверджує те, що перед письменником постали зовсім інші художні завдання, які він вирішував згідно з вимогами створеного ним жанру. Творча та просвітницька спадщина Вольтера не пройшла повз увагу й української літератури та культури. У книгах «Історія Карла XII» (1731) та «Історія Росії за Петра Великого» Вольтер згадував про Україну. Т. Шевченко у повісті «Прогулка с удовольствием и не без морали» іронізував з приводу книги «Листування Катерини Великої з Вольтером» (1803), де виявилися суперечливі філософські й історичні погляди Вольтера. І. Франко, зокрема, захоплювався сарказмом, іронічним скептицизмом та цинізмом, якими пройняті дотепні епіграми, шаржі, каламбури письменника. Леся Українка радила членам «Плеяди» перекладати твори Вольтера. Окремі епіграми та вірші Вольтера переклали П. Грабовський, X. Алчевська. Комедію «Наніні» у 1885 — 1896 pp. було поставлено на сцені Харківського Вільного театру. Українською мовою повість «Кандід» у 1927 р. переклав В. Підмогильний, а в 1955 р. — М. Терещенко; «Вибрані твори» (1932) — Л. Івченко. «Орлеанську діву» (1937) — М. Рильський. В. Пронін Конспекти уроків російською мовою загрузка... загрузка... загрузка...


text: У скільки обійдеться модернізація економіки України?п'ятниця, 19.03.10 12:48 "Якщо ми це зможемо забезпечити, то зможемо вийти на розвиток економіки", - сказав прем\'єр-міністр України. Він також відзначив, що конкуренція у світі сильно загострилася і боротьба ведеться за переділ ринків. М.Азаров також відзначив, що в Україні створені сприятливі умови для проведення реформ, існує єдність Президента, Кабміну, більшості парламенту. "Три гілки влади вперше можуть працювати як єдина команда", - сказав він, повідомляє РБК-Україна. Додамо, що раніше заступник директора державного Центру сприяння іноземному інвестуванню InvestUkraine Максим Іванов заявив, що приплив прямих іноземних інвестицій (ПІІ) в економіку України цього року може досягти 5-6 млрд дол. Він зазначив, що цей прогноз базується на показниках січня ц.р., а також припливу ПІІ в минулому році. "Попередні дані щодо ПІІ за минулий рік - 4,4 млрд долл.", - повідомив М.Іванов на початку березня ц.р..


text: Народна поетика - живлюще джерело інтимної лірики Івана Франка Зіркою незрівнянної яскравості сяє на небосхилі української національної культури ім'я Івана Франка. Світ його поезії сучасний автор Петро Скунць назвав "Країна Франкіана". Це чарівний край ніжності й мудрості, мужності й звитяги, чесності й гідності, високої духовності й щирості, кохання і вірності... Жовкне сонце. Не журись, кохана, Що береться осінню чоло. Є така країна - Франкіана, Де зів'яле листя ожило... У Франка воно дійсно ожило, це зів'яле листя. І "листочок кожен, ніби птах, полетів над синіми снігами, несучи кохання по світах". Країна Франкової поезії надзвичайно образна, дивовижно глибока й мудра. Час не владний над його лірикою. Міняються політики, відходять у небуття суспільні перевороти, зростають нові покоління, а його вірші зігрівають нас все таким же життєдайним теплом, як і півтора сторіччя тому. Жодного не залишать байдужими шедеври інтимної лірики поета, що входять в "ліричну драму" - збірку "Зів'яле листя". "Ліриком високої проби" назвав І. Франка Михайло Коцюбинський, відзначивши при ЦЬОМУ, що його вірші охоплюють "широку гаму чувства і розуміння душі людської". З якого ж джерела, з якої бездонної криниці черпав Франко натхнення? Одвічне й прекрасне почуття любові оспіване поетом так чисто, цнотливо, що аналогії з народопісенною творчістю виникають самі по собі, адже саме фольклорні джерела дають наснагу справжнім великим митцям. Любов до народної творчості була однією з найбільших пристрастей Франка. Великий* Каменяр добре розумів, що наймудрішим учителем був, є і залишається народ з його високою мораллю, неперевершеним оптимізмом, тонким розумінням прекрасного. Змалку, вслухаючись у мамині пісні, малий Іван відчував на собі їхній дивовижний вплив: вони могли розчулити, примусити замислитись над важливими життєвими проблемами, розрадити душу: Тямлю як нині: малим ще хлопчиною В мамині пісні заслухувавсь я. Пісні ті стали красою єдиною Бідного мого, тяжкого життя, У "Зів'ялому листі поет розкриває перед нами чарівний дивосвіт ідей та образів, що корінням своїм сягають у фольклор. З болем вчитуємося в рядки вірша "Червона калино, чого в лузі гнешся?" і уявляємо молоду гарну дівчину, віддану за нелюба, який позбавив її радощів життя. "Червоні ягідки схиляє додолу" калина, а нам здається, що то слізки котяться по дівочому личку. Не має сили калинонька "вгору пнутися", до сонця, до світла, бо той дуб її "отінив, як хмара". Як часто в народних піснях про гірку жіночу долю шумить-плаче тополенька серед поля, зітхає яворина, бідкається горобина, жаліється біла берізка, сумує верба, купаючи довгі коси-віти в річковій воді... Давно вже як народна сприймається пісня "Ой ти, дівчино, з горіха зерня" на музику композитора Кос-Анатольського. Улюблений в народі образ дівчини - ясної зорі виростає у Франковій поезії до символу гордої чарівниці, чиї очі "запалюють серце пожаром", чиї устонька - "тиха молитва", а "слово остре, як бритва". Але така вже любов; ліричний герой, задивившись в тії очі, що "темніші ночі", не хоче вже й сонця, ладен загубити душу, зранити її на "колючому терні" дівочого серденька. Вічна пісня кохання, вічна мелодія страждань! "Ти мої радощі, ти моє горе" - збентежено вигукує герой, добровільно спалюючи себе на гарячому вогнищі пристрасті. Франко майстерно поєднує власні художні знахідки з традиційною системою образів народної поетики. Стежечка, що веде до щастя, інколи приводить до відчаю: Отсе тая стежечка, Де. дівчина йшла, Що з мойого серденька Щастя унесла. Ось туди пішла вона Та й гуляючи, З іншим своїм любчиком Розмовляючи... Доля повінчала Франкову лірику з фольклором, і цей шлюб дав нам дивовижні за своєю красою і художнім оздобленням твори, які роблять нас духовно багатими і безмірно закоханими в життя.