text: Габбл (телескоп) Телескоп «Габбл» після сервісного обслуговування 1997 року, під час відокремлення від шатлу «Дискавері» |Загальна інформація| |Інші назви||LST (Large Space Telescope)| |NSSDC код||1990-037B| |Організація||NASA & ЄКА| |Виготовлено з участю||Lockheed Martin, Perkin-Elmer| |Дата запуску||24 квітня 1990| |Засіб запуску||шатл «Діскавері»| |Тривалість місії||триває| |Маса||13,3 тонн| |Тип орбіти||низька навколоземна| |Висота орбіти||612 км[1]| |Тип телескопа||Рефлектор Річі-Кретьєн[1]| |Довжина хвилі||120 нм — 1 мм[1]| |Поле зору||18’[1]| |Інструменти| |WFC (WFC2, WFC3)||Ширококутна планетна камера| |GHRS (STIS)||Спектрограф із високою роздільною здатністю| |FOC (ACS)||Камера зйомки тьмяних об'єктів (Вдосконалена оглядова камера)| |FOS (NICMOS)||Спектрограф тьмяних об'єктів (Камера та спектрометр ближнього інфрачервоного діапазону)| |COS||ультрафіолетовий спектрограф| |Fine Guidance Sensors||датчики точно наведення| |Зовнішні посилання| |Інтернет сторінка||hubble.nasa.gov| Космічний телескоп «Габбл» (англ. Hubble Space Telescope, HST) — американський оптичний телескоп, розташований на навколоземній орбіті 1990 року. Спільний проект NASA і Європейського космічного агентства (ЄКА). Телескоп названо на честь Едвіна Габбла. Телескоп «Габбл» — унікальна багатоцільова орбітальна обсерваторія, найбільша серед запущених у космос у XX сторіччі. Є першим апаратом із серії «Великі обсерваторії». Незважаючи на невдалий початок роботи (телескоп було запущено на орбіту із дефектом головного дзеркала) зусиллями космічної експедиції дефект вдалося майже повністю компенсувати, що надало змогу наблизитися до розрахункових характеристик[1]. Подальші експедиції вдосконалили телескоп і за його допомогою здійснено багато важливих спостережень. Історія [ред.] Передісторія, концепції, ранні проекти [ред.] 1946 року американський астрофізик Лаймен Спітцер опублікував статтю «Астрономічні переваги позаземної обсерваторії» (англ. Astronomical advantages of an extra-terrestrial observatory). У статті зазначено дві головні переваги такого телескопа: - його кутова роздільна здатність обмежена лише дифракцією, а не турбулентними потоками в атмосфері; на той час роздільна здатність наземних телескопів була від 0,5 до 1,0 кутової секунди, тоді як теоретична межа роздільної здатності за дифракцією для телескопа із дзеркалом 2,5 метри становить близько 0,1 кутової секунди. - космічний телескоп міг би здійснювати спостереження в інфрачервоному та ультрафіолетовому діапазонах, в яких поглинання випромінювання земною атмосферою вельми значне[2]. Спітцер присвятив значну частину своєї наукової кар'єри просуванню проекту. 1962 року Національною академією наук США опубліковано доповідь, яка рекомендувала внести розробку орбітального телескопа до космічної програми, і 1965 року Спітцера було призначено головою комітету, до компетенції якого входило визначення наукових завдань для великого космічного телескопа. Космічна астрономія стала розвиватися після закінчення Другої Світової війни. 1946 року вперше було отримано ультрафіолетовий спектр Сонця. Орбітальний телескоп для досліджень Сонця було запущено Великобританією 1962 року в рамках програми «Аріель», а 1966 року NASA запустила в космос першу орбітальну обсерваторію OAO-1 (англ. Orbiting Astronomical Observatory). Місія не здобула успіху через відмову акумуляторів через три дні після старту. 1968 року було запущено OAO-2, яка здійснювала спостереження ультрафіолетового випромінювання зірок і галактик аж до 1972 року, значно перевищивши розрахунковий термін експлуатації в 1 рік. Місії OAO послужили наочною демонстрацією ролі, яку можуть відіграти орбітальні телескопи, і 1968 року NASA затвердила план будівництва телескопа-рефлектора з дзеркалом діаметром 3 м. Проект отримав умовну назву LST (англ. Large Space Telescope). Запуск планувався на 1972 рік. Програма підкреслювала необхідність регулярних пілотованих експедицій для обслуговування телескопа з метою забезпечення тривалої роботи дорогого приладу. Програма Спейс Шатл, що розвивалася паралельно, давала надію на відповідну можливість[3]. Боротьба за фінансування проекту [ред.] Завдяки успіху програми ОАО в астрономічному співтоваристві склався консенсус щодо того, що будівництво великого орбітального телескопа має стати пріоритетним завданням. 1970 року NASA заснувало два комітети: один — для вивчення і планування технічних аспектів, завданням другого була розробка програми наукових досліджень. Наступною серйозною перепоною було фінансування проекту, витрати на який мали перевершити вартість будь-якого наземного телескопа. Конгрес США поставив під сумнів багато статей запропонованого кошторису і істотно скоротив асигнування, спочатку припускаючи масштабні дослідження інструментів і конструкції обсерваторії. 1974 року, у межах ініційованої президентом Фордом програми скорочень витрат бюджету, Конгрес повністю скасував фінансування проекту. У відповідь на це астрономи розгорнули широку кампанію лобіювання. Багато вчених особисто зустрілися з сенаторами і конгресменами, було також проведено кілька значних розсилок листів на підтримку проекту. Національна Академія Наук опублікувала доповідь, в якій було підкреслено важливість створення великого орбітального телескопа, і, в результаті, сенат погодився виділити половину коштів за бюджетом, затвердженим Конгресом спочатку. Фінансові проблеми привели до скорочень, головним з яких було рішення зменшити діаметр дзеркала з 3 до 2,4 метра, для скорочення витрат і отримання компактнішої конструкції. Також було скасовано проект телескопа з півтораметровим дзеркалом, який передбачалося запустити з метою тестування і налагодження систем, і ухвалено рішення про кооперацію з Європейським космічним агентством. ЄКА погодилася брати участь у фінансуванні, а також надати деякі інструменти і сонячні батареї для обсерваторії, натомість за європейськими астрономами резервувалося не менше 15 % часу спостережень. 1978 року Конгрес затвердив фінансування у розмірі 36 мільйонів доларів і відразу після цього почалися повномасштабні роботи з проектування. Запуск планувався на 1983 рік. На початку 80-х телескоп отримав ім'я Едвіна Габбла. Організація проектування і будівництва [ред.] Роботу зі створення космічного телескопа було поділено між багатьма компаніями і установами. Космічний центр Маршалла відповідав за розробку, проектування і будівництво телескопа, Центр космічних польотів Годдарда здійснював загальне керівництво розробкою наукових приладів і його було обрано як наземний центр керування. Центр Маршалла уклав контракт з компанією Перкін-Елмер (англ. Perkin-Elmer) на проектування і виготовлення оптичної системи телескопа (англ. Optical Telescope Assembly (OTA)) і датчиків точного наведення. Корпорація Локхід отримала контракт на будівництво космічного апарату для телескопа[4]. Виготовлення оптичної системи [ред.] Дзеркало і оптична система в цілому були найважливішими частинами конструкції телескопа, і до них висувалися особливо жорсткі вимоги. Зазвичай дзеркала телескопів виготовляють з допуском приблизно в десяту частину довжини хвилі видимого світла, але оскільки космічний телескоп призначався для спостережень у діапазоні від ультрафіолетового до інфрачервоного, а роздільна здатність мала бути вдесятеро вищою, ніж у наземних приладів, допуск для виготовлення його головного дзеркала було встановлено в 1/20 довжини хвилі видимого світла (приблизно 30 нанометрів). Компанія «Перкін-Елмер» мала намір застосувати нові верстати із числовим програмним керуванням для виготовлення дзеркала заданої форми. Компанія «Кодак» отримала контракт на виготовлення запасного дзеркала із використанням традиційних методів полірування, на випадок непередбачених проблем з неапробованими технологіями (дзеркало, виготовлене компанією «Кодак» наразі міститься в експозиції музею Смітсонівського інституту[5]). Роботи над основним дзеркалом почалися 1979 року, для виготовлення застосовано скло з наднизьким коефіцієнтом розширення. Для зменшення ваги дзеркало складалося з двох поверхонь — нижньої та верхньої —, сполучених гратчастою конструкцією стільникової структури. Роботи з полірування дзеркала тривали до травня 1981 року, при цьому було порушено початкові терміни та значно перевищено бюджет. У звітах NASA того періоду висловлюються сумніви в компетентності керівництва компанії «Перкін-Елмер» та її здатності успішно завершити проект такої важливості і складності. З метою економії коштів NASA скасувала замовлення на резервне дзеркало і перенесла дату запуску на жовтень 1984 року. Остаточно роботи завершилися до кінця 1981 року після нанесення відбиваючого покриття з алюмінію завтовшки 75 нм і захисного покриття з фториду магнію завтовшки 25 нм. Не зважаючи на це, сумніви в компетентності «Перкін-Елмер» залишалися, оскільки терміни закінчення робіт над рештою компонентів оптичної системи постійно зсувалися, а бюджет проекту зростав. Графіки робіт, що надавалися компанією, NASA охарактеризувала як «невизначені і такі, що змінюються щодня», і запуск телескопа було відкладено до квітня 1985 року. Однак терміни продовжували зриватися, затримка зростала кожного кварталу в середньому на місяць, а на завершальному етапі — на день щодня. NASA була вимушена ще двічі перенести старт, спочатку — на березень, а потім — на вересень 1986 року. На той час загальний бюджет проекту зріс до 1,175 млрд. доларів США[4]. Космічний апарат [ред.] Іншою складною інженерною проблемою було створення космічного корабля для телескопа і решти приладів. Основними вимогами були захист устаткування від постійних перепадів температур (через нагрів від прямого сонячного освітлення та охолодження в тіні Землі), а також особливо точне орієнтування телескопа. Телескоп змонтовано усередині легкої алюмінієвої капсули, яку вкрито багатошаровою термоізоляцією, що забезпечує стабільну температуру. Жорсткість капсули і кріплення приладів забезпечує внутрішня просторова рама з вуглецевого волокна. Хоча роботи зі створення космічного апарату здійснювалися успішніше, ніж виготовлення оптичної системи, Локхід також припустилася деякого відставання від графіка і перевищення бюджету. До травня 1985 року перевитрата коштів склала близько 30 % від початкового обсягу, а відставання від плану — 3 місяці. У підготовленій Космічним центром Маршалла доповіді наголошувалося, що під час проведення робіт компанія не виявляє ініціативи, вважаючи за краще покладатися на вказівки NASA[4]. Координація досліджень і управління польотом [ред.] 1983 року, після деякого протистояння між NASA і науковою спільнотою, було засновано Науковий інститут космічного телескопа[6]. Інститут керується Асоціацією університетів з астрономічних досліджень (англ. AURA) і розташовується в кампусі університету Джона Гопкінса в Балтіморі, штат Меріленд. Університет Гопкінса — один серед 32 американських університетів та іноземних організацій, що входять до асоціації. Науковий інститут космічного телескопа відповідає за організацію наукових робіт і забезпечення доступу астрономів до отриманих даних — функції, які NASA хотіла залишити під своїм контролем, але вчені вважали за краще передати їх академічним установам. Керування польотом було покладено на Центр космічних польотів Годдарда (en:Goddard Space Flight Center), розташований у місті Грінбелт, Меріленд за 48 кілометрів від Наукового інституту космічного телескопа. За функціонуванням телескопа ведеться цілодобове позмінне спостереження чотирма групами фахівців. Технічний супровід здійснюється NASA і компаніями—контакторами через Центр Годдарда. Запуск і початок роботи [ред.] Запуск телескопа на орбіту планувався на жовтень 1986 року, але 28 січня катастрофа «Челленджера» припинила програму «Спейс Шатл» на декілька років, і запуск довелося відкласти. Вимушена затримка дозволила здійснити низку вдосконалень: сонячні батареї було замінено на ефективніші, модернізовано бортовий обчислювальний комплекс і системи зв'язку, а також змінено конструкцію кормового захисного кожуха з метою полегшити обслуговування телескопа на орбіті[7]. Весь цей час частини телескопа зберігалися в приміщеннях зі штучно очищеною атмосферою, що збільшило витрати на проект. Після відновлення польотів шатлів 1988 року запуск було остаточно призначено на 1990 рік. Перед запуском пил, що накопичився на дзеркалі, було видалено за допомогою стиснутого азоту, здійснено ретельне тестування всіх систем. Від початку проектування до запуску було витрачено 2,5 млрд. доларів США (за початкового бюджету в 400 млн). Загальні витрати на проект за станом на 1999 рік оцінюються у 6 млрд. доларів з американської сторони та 593 мільйони євро, які було сплачено ЄКА[8]. Прилади, встановлені на час запуску [ред.] На момент запуску на борту було встановлено п'ять наукових приладів: - Ширококутна і планетарна камера (англ. Wide Field and Planetary Camera, WFPC). Камеру було сконструйовано в Лабораторії реактивного руху NASA. Її було оснащено набором із 48 світлофільтрів для виділення ділянок спектру, що становлять особливу цікавість для астрофізичних спостережень. Прилад мав 8 ПЗЗ-матриць, розподілених між двома камерами (кожна мала по 4 матриці). Ширококутна камера мала великий кут огляду, тоді як Планетарна камера мала більшу фокусну відстань, і, отже, давала збільшене зображення. - Спектрограф високої роздільної здатності Годдарда (англ. Goddard High Resolution Spectrograph (GHRS)). Спектрограф призначався для роботи в ультрафіолетовому діапазоні. Прилад було створено у центрі космічних польотів Годдарда, його спектральна роздільна здатність досягала 90 000 ліній[9]. - Камера зйомки тьмяних об'єктів (англ. Faint Object Camera (FOC)). Прилад розроблено ЄКА. Камера призначалася для зйомки об'єктів в ультрафіолетовому діапазоні з високою роздільною здатністю (до 0,05"). - Спектрограф тьмяних об'єктів (англ. Faint Object Spectrograph (FOS)). Призначався для дослідження особливо тьмяних об'єктів в ультрафіолетовому діапазоні. - Високошвидкісний фотометр (англ. High Speed Photometer (HSP)). Розроблений в університеті Вісконсіна, призначався для спостережень за змінними зірками та іншими об'єктами з яскравістю, що змінюється. Міг виконувати до 10000 вимірів на секунду із точністю близько 2 %. - Датчики точного наведення (англ. Fine Guidance Sensors) можуть застосовуватися з науковою метою, забезпечуючи астрометрію з точністю до кутової мілісекунди. Це дозволяє обчислювати паралакс і власний рух об'єктів із точністю до 0,2 кутової мілісекунди і спостерігати орбіти подвійних зірок із кутовим діаметром до 12 мілісекунд[10]. Дефект головного дзеркала [ред.] Вже в перші тижні після початку роботи отримані зображення продемонстрували серйозну проблему в оптичній системі телескопа. Хоча якість зображень була кращою, ніж у наземних телескопів, «Габбл» не міг досягти заданої чіткості, і допуск знімків був значно гірший від очікуваного. Зображення точкових джерел мали радіус понад одну кутову секунду замість фокусування в коло діаметром 0,1 секунди, згідно зі специфікацією[11][12]. Аналіз зображень виявив, що джерелом проблеми є неправильна форма головного дзеркала. Попри те, що його було розраховано, мабуть, найточніше з будь-коли створених, а допуск не перевищував 1/20 довжини хвилі видимого світла, його було виготовлено занадто пласким по краях. Відхилення поверхні від заданої форми становило лише 2 мікрометри, але результат виявився катастрофічним — сильна сферична аберація (оптичний дефект, коли світло, відбите від країв дзеркала, фокусується в іншій точці, ніж світло, відбите центральними ділянками дзеркала). Вплив дефекту на астрономічні дослідження залежав від типу спостережень — характеристики розсіювання були достатні для здійснення унікальних спостережень яскравих об'єктів із досить високою роздільною здатністю, також практично не постраждала і спектроскопія. Проте, втрата значної частини світлового потоку через розфокусування значно зменшила придатність телескопа для спостережень тьмяних об'єктів і отримання зображень з високою контрастністю. Отже, практично всі космічні програми стали просто нездійсненними, оскільки вимагали спостережень тьмяних об'єктів. Причини дефекту [ред.] Аналізуючи зображення точкових джерел світла, астрономи встановили, що конічна постійна дзеркала становить −1,0139 (замість потрібної −1,00229). Таке ж число було отримано шляхом перевірки нуль-коректорів (приладів для виміру кривизни полірованої поверхні з високою точністю), застосованих компанією «Перкін-Елмер», а також з аналізу інтерферограм, отриманих у процесі наземного тестування дзеркала. Комісія, очолювана Лю Алленом (англ. Lew Allen), директором Лабораторії реактивного руху, встановила, що дефект виник внаслідок помилки під час монтажу головного нуль-коректора, польову лінзу якого було зсунуто на 1,3 мм щодо правильного розташування. Зсув стався з вини техніка, що збирав прилад. Він помилився під час роботи з лазерним вимірювачем, що застосовувався для точного розташування оптичних елементів приладу, а коли після закінчення монтажу помітив непередбачену щілину між лінзою та конструкцією, що підтримує її, то просто вставив звичайну металеву шайбу[13]. В процесі полірування дзеркала його поверхня перевірялася за допомогою двох інших нуль-коректорів, кожен з яких правильно вказував на наявність сферичної аберації. Ці перевірки було передбачено саме для запобігання серйозних оптичних дефектів. Не зважаючи на чіткі інструкції з контролю якості, компанія проігнорувала результати вимірювань, вважаючи за краще вірити, що два нуль-коректори менш точні, ніж головний, виміри якого свідчили про ідеальну форму дзеркала. Комісія поклала провину за подію в першу чергу на виконавця. Стосунки між оптичною компанією і NASA серйозно погіршилися в процесі роботи над телескопом через постійний зрив графіка робіт і перевитрати коштів. NASA встановила, що компанія не ставилася до робіт над дзеркалом як до основної частини свого бізнесу, і перебувала в упевненості, що замовлення не може бути передано іншому підрядникові після початку робіт. Хоча комісія піддала компанію суворій критиці, частину відповідальності покладено також на NASA, в першу чергу за нездатність виявити серйозні проблеми з контролем якості та порушення процедур з боку виконавця[14]. Пошуки рішення [ред.] Оскільки дизайн телескопа від початку передбачав обслуговування на орбіті, учені негайно почали пошук потенційного рішення, яке можна було б застосувати під час першої технічної місії, запланованої на 1993 рік. Хоча Кодак завершив виготовлення запасного дзеркала для телескопа, заміна його в космосі не видавалася можливою, а знімати телескоп з орбіти для заміни дзеркала на Землі було б надто довго і дорого. Той факт, що дзеркало було відполіровано до неправильної форми з високою точністю, привів до ідеї розробити новий оптичний компонент, який би виконував зворотне перетворення, еквівалентне помилці. Новий пристрій працював би для телескопа подібно до окулярів, коригуючи сферичну аберацію. Через різницю в конструкції приладів потрібно було розробити два різні коригуючі пристрої. Один призначався для Широкоформатної і Планетарної камери, яка мала спеціальні дзеркала, що спрямовували світло на її сенсори, і корекція могла здійснюватися за рахунок використання дзеркал особливої форми, які б компенсували аберацію. Відповідну заміну було передбачено в конструкції нової Планетарної камери. Інші прилади не мали проміжних відзеркалюючих поверхонь, і, таким чином, потребували зовнішнього коригуючого пристрою. Система оптичної корекції (COSTAR) [ред.] Система, призначена для коригування сферичної аберації, отримала назву COSTAR і складалася з двох дзеркал, одне з яких компенсувало дефект[15]. Для встановлення COSTAR на телескоп необхідно було демонтувати один з приладів, і вчені ухвалили рішення пожертвувати високошвидкісним фотометром. Протягом перших трьох років роботи, до встановлення коригуючих пристроїв телескоп здійснив велику кількість спостережень. Зокрема, дефект не дуже впливав на спектроскопічні виміри. Незважаючи на скасовані через дефект експерименти, було отримано безліч важливих наукових результатів, зокрема, створено нові алгоритми поліпшення якості зображень за допомогою деконволюції. Технічне обслуговування телескопа [ред.] Обслуговування «Габбла» здійснюється під час виходів у відкритий космос з космічних кораблів багаторазового використання типу «Спейс Шатл». Всього було здійснено чотири експедиції з обслуговування телескопа. Перша експедиція [ред.] У зв'язку з виявленим дефектом дзеркала значення першої експедиції з обслуговування було особливим, оскільки вона мала встановити на телескоп коригуючу оптику. Політ «Індевор» STS-61 відбувся 2-13 грудня 1993 року, роботи на телескопі продовжувалися протягом десяти днів. Експедиція була однією з найскладніших за всю історію, протягом неї було здійснено п'ять тривалих виходів до відкритого космосу. Високошвидкісний фотометр була замінено на систему оптичної корекції, Ширококутну і планетарну камеру було замінено на нову модель (англ. Wide Field and Planetary Camera 2 (WFPC2)) із системою внутрішньої корекції. Окрім того було замінено сонячні батареї і системи управління рушіями батарей, чотири гіроскопи системи наведення, два магнетометри, оновлено бортовий обчислювальний комплекс. Також було здійснено корекцію орбіти, необхідну через втрату висоти внаслідок тертя об повітря під час руху у верхніх шарах атмосфери. 31 січня 1994 року NASA оголосило про успіх місії і продемонструвало перші знімки значно вищої якості[16]. Успішне завершення експедиції було великим досягненням як для NASA, так і для астрономів, які отримали в своє розпорядження повноцінний інструмент. Друга експедиція [ред.] Друге технічне обслуговування було здійснено 11-21 лютого 1997 року, в рамках місії «Дискавері» STS-82. Спектрограф Годдарда і Спектрограф тьмяних об'єктів було замінено на Реєструючий спектрограф космічного телескопа (англ. Space Telescope Imaging Spectrograph (STIS)) і Камеру та мульти-об'єктний спектрометр ближнього інфрачервоного діапазону (англ. Near Infrared Camera and Multi-Object Spectrometer (NICMOS)). Було також замінено бортовий реєстратор, зроблено ремонт теплоізоляції та виконано корекцію орбіти. Третя експедиція (А) [ред.] Експедиція 3А («Дискавері» STS-103) відбулася 19-27 грудня 1999 року, після того, як було ухвалено рішення про дострокове проведення частини робіт за програмою третього сервісного обслуговування. Це було викликано тим, що вийшли з ладу три з шести гіроскопів системи наведення. Четвертий гіроскоп відмовив за декілька тижнів до польоту, зробивши телескоп непридатним для спостережень. Експедиція замінила всі шість гіроскопів, датчик точного наведення і бортовий комп'ютер. Новий комп'ютер містив процесор Intel-486 особливого виробництва — із підвищеною стійкістю до радіації. Це дозволило за допомогою бортового комплексу здійснювати частину обчислень, що раніше виконувалися на Землі. Третя експедиція (B) [ред.] Експедицію 3В (четверта місія) було здійснено 1-12 березня 2002 року, політ «Колумбії» STS-109. Протягом експедиції Камеру зйомки тьмяних об'єктів було замінено на Вдосконалену оглядову камеру (англ. Advanced Camera for Surveys (ACS)), і відновлено функціонування Камери і спектрометра ближнього інфрачервоного діапазону (NICMOS), в системі охолодження яких 1999 року скінчився рідкий азот[17]. Було вдруге замінено сонячні батареї. Нові панелі були на третину меншими за площею (що значно зменшило втрати на тертя в атмосфері), але виробляли на 30 % більше енергії, завдяки чому стала можливою одночасна робота всіх приладів, встановлених на борту обсерваторії. Також було замінено вузол розподілу енергії, що вимагало повного вимкнення електроживлення на борту — вперше з часу запуску. Здійснені роботи істотно розширили можливості телескопа. Два введені в дію прилади, ACS і NICMOS, дозволили отримати зображення глибокого космосу. Четверта експедиція [ред.] Чергову експедицію з обслуговування з метою заміни акумуляторів і гіроскопів, а також встановлення нових вдосконалених інструментів, було призначено на лютий 2005 року, але після катастрофи космічного корабля «Колумбія» 1 березня 2003 було відкладено на невизначений термін, що поставило під загрозу подальшу роботу «Габбла». Навіть після відновлення польотів шатлів, місію було скасовано, оскільки було ухвалено рішення, що кожен човник, що прямує в космос, повинен мати можливість дістатися МКС у разі виявлення несправностей. Проте, через велику різницю в нахилі та висоті орбіт, шатл не може вийти на орбіту станції після відвідин телескопа. Під тиском Конгресу і громадськості, що вимагали заходів з порятунку телескопа, 29 січня 2004, Шон О'Кіф (англ. Sean OKeefe), що був тоді адміністратором NASA, оголосив, що вивчить рішення про відміну експедиції до телескопа ще раз. 13 липня 2004 року, офіційна комісія Академії наук США ухвалила рекомендацію, що телескоп має бути збережено, незважаючи на очевидний ризик. 11 серпня того ж року О'Кіф доручив Центру Годдарда підготувати детальні пропозиції про обслуговування телескопа за допомогою робота. Після вивчення цей план було визнано «технічно нездійсненним»[18]. 31 жовтня 2006 року новим адміністратором NASA Майклом Гріффіном було офіційно оголошено про підготовку останньої місії з ремонту і модернізації телескопа[19]. Експедицію до телескопа було призначено на середину 2008 року, її тривалість — 11 днів. На борту була низка несправностей, усунути які без відвідин телескопа було неможливо: - 3 серпня 2004 року відмовила резервна система живлення Реєструючого спектрометра (основна вийшла з ладу ще в травні 2001), прилад перебував у неробочому стані - З шести гіроскопів системи орієнтації працювали лише чотири, і з 31 серпня 2005 року телескоп було переведено в режим орієнтації на двох гіроскопах, два залишалися в резерві. У нормальному режимі використовуються три гіроскопи, у разі орієнтації на двох зону огляду обмежено, а точне наведення ускладнене. - 29 січня 2007 року вийшла з ладу резервна система живлення Вдосконаленої оглядової камери. Основна система була частково несправна з 2006 року. Перемикання на неї було можливим, але камера працювала лише в ультрафіолетовому діапазоні. Місія «Атлантіса» STS-125 почалася 11 травня 2009 року, коли космічний човник стартував із космодрому на мисі Канаверал у штаті Флорида. На борту корабля перебував екіпаж із 7 астронавтів. Як рятувальний корабель було підготовлено і встановлено на стартову позицію шатл «Дискавері». Протягом місії астронавти «Атлантіса» п'ять разів виходили до відкритого космосу і виконали всі поставлені перед ними завдання. Вони встановили на телескоп новий стикувальний пристрій; встановили нову камеру Wide Field Camera 3, яка є основним робочим інструментом телескопа, і замінили Wide Field Planetary Camera 2, що експлуатувалася протягом 16 років. Крім того астронавти замінили комп'ютерну систему обробки й передачі даних телескопа, що відповідає за роботу всіх компонентів «Габбла» і передачу даних з телескопа на Землю; частково відремонтували основну камеру (Advanced Camera for Surveys), оснастили «Габбл» Чутливим ультрафіолетовим спектрографом (Cosmic Origins Spectrograph), замінили гіроскопи й акумулятори телескопа, встановили новий сенсор для орієнтації апарата в просторі та нове захисне покриття для телескопа. Що стосується телескопа у цілому, то за результатами здійснених четвертою експедицією робіт термін його роботи було збільшено на 5-10 років. Передбачається, що «Габбл» працюватиме на орбіті до 2013 року, коли його має змінити космічний телескоп «Джеймс Вебб», після чого «Габбл» буде затоплено в Тихому океані. Інших ремонтних місій для нього не планується. Технічні дані [ред.] Параметри орбіти [ред.] Космічний апарат [ред.] - Довжина космічного апарата — 13,3 м, діаметр — 4,3 м, дві сонячні батареї мають розміри 2,6×7,1 м, маса 11 000 кг (із встановленими приладами близько 12 500 кг). Досягнення [ред.] За 15 років роботи на навколоземній орбіті «Габбл» отримав 700 тисяч зображень 22 тисяч небесних об'єктів — зірок, туманностей, галактик, планет. Потік даних, які він щоденно генерує в процесі спостережень, становить близько 15 Гб. Загальний їхній обсяг, накопичений за весь час роботи телескопа, перевищує 20 терабайт. Близько 4000 астрономів дістали можливість застосовувати його для спостережень, опубліковано близько 4000 статей у наукових журналах. Встановлено, що в середньому індекс цитування астрономічних статей, заснованих на даних телескопа, удвічі вищий, ніж статей, заснованих на інших даних. Щорічно у списку 200 найцитованіших статей не менше 10 % посідають роботи, виконані на основі матеріалів «Габбла». Нульовий індекс цитування мають у цілому близько 30 % робіт з астрономії і лише 2 % робіт, виконаних за допомогою космічного телескопа[21]. Проте ціна, яку доводиться платити за досягнення «Габбла», вельми висока: спеціальне дослідження, присвячене вивченню впливу на розвиток астрономії телескопів різних типів, встановило, що хоча роботи виконані за допомогою орбітального телескопа мають сумарний індекс цитування в 15 разів більший, ніж у наземного рефлектора з 4-метровим дзеркалом, вартість їхнього змісту вища в 100 і більше разів[22]. Найзначиміші спостереження [ред.] - За допомогою вимірювання відстаней до цефеїд у Скупченні Діви було уточнено значення сталої Габбла. До спостережень орбітального телескопа похибка визначення сталої оцінювалася в 50 %, спостереження дозволили підвищити точність до 10 %. - «Габбл» надав високоякісні зображення зіткнення комети Шумейкера—Леві 9 з Юпітером 1994 року. - Вперше отримано карти поверхні Плутона і Ериди. - Вперше спостерігалися ультрафіолетові полярні сяйва на Сатурні[23], Юпітері і Ганімеді. - Отримано додаткові дані (зокрема, спектрометричні) про планети поза сонячною системою. - Знайдено велику кількість протопланетних дисків навколо зірок у Туманності Оріона[24]. - Доведено, що процес формування планет відбувається у більшості зірок Чумацького Шляху. - Частково підтверджено теорію про надмасивні чорні діри в центрах галактик, на основі спостережень висунуто гіпотезу, що пов'язує масу чорних дір із властивостями галактики. - За наслідками спостережень квазарів побудовано сучасну космологічну модель: Всесвіт розширюється з прискоренням і заповнений темною енергією, уточнено вік Всесвіту — 13,7 млрд. років. - Виявлено еквіваленти гамма-спалахів в оптичному діапазоні (1995 р). - 2004 року було сфотографовано ділянку, розміром одну тридцятимільйонну частину площі неба (Hubble Ultra Deep Field), з ефективною витримкою близько 106 секунд (11,3 діб). Отримане зображення містить декілька тисяч тьмяних галактик, що дозволило продовжити вивчення віддалених галактик аж до епохи утворення перших зір. Вперше було отримано зображення протогалактик, перших згустків матерії, які сформувалися менш, ніж через мільярд років після Великого Вибуху. Порівняння цієї ділянки з другою, розташованою в іншій частині неба (Hubble South Deep Field), підтвердило гіпотезу про ізотропію Всесвіту. - відкрито понад 1500 нових галактик. Уточнення сталої Габбла [ред.] Астрономи виконали найточніше на сьогоднішній день обчислення сталої Габбла — величини, що характеризує залежність швидкості віддалення об'єкта та його відстані від спостерігача. Робота астрофізиків буде опубліковано в журналі The Astrophysical Journal[25]. У цьому дослідженні учені вивчали близько 240 цефеїд у семи галактиках. На першому етапі вони обчислили середню світність цефеїд у галактиці NGC 4258. Для цього їм знадобилася видима зоряна величина цих об'єктів, а також відстань до цієї галактики, яка була відома зі спостережень NGC 4258 за допомогою радіотелескопів. Цефеїди — це змінні зорі, які відзначаються відомою залежністю між періодом коливання та світністю. Спостерігаючи перший показник, астрономи можуть визначити другий. Порівнюючи світність із видимою зоряною величиною вчені здатні обчислити відстань до цефеїди. Саме цим методом скористалися дослідники для обчислення відстаней до решти шести галактик за видимими в них цефеїдами. Нарешті, отримані відстані було застосовано для калібрування даних спостережень наднових типу Ia (зокрема, залежності їх світності від часу), спалахи яких незадовго до того спостерігалися саме в цих скупченнях. Отримані дані про світність наднових вчені застосували для визначення відстаней до ще віддаленіших зоряних скупчень, у яких теж спостерігалися наднові. Обчисливши відстань, а також вимірявши червоний зсув у їхньому спектрі випромінювання, який визначає швидкість віддалення, астрофізики обчислили нове значення сталої Габбла. Виявилося, що вона дорівнює 74,2 (±3,6) км/сек на один мегапарсек. Наприклад, це означає, що об'єкт, розташований на відстані 10 мегапарсеків (близько 33 мільйонів світлових років) від Землі, віддаляється зі швидкістю близько 742 кілометрів на секунду (±36 кілометрів на секунду). Спеціально для досягнення такої точності всі вимірювання здійснювалися за допомогою одного приладу — телескопа «Габбл». Це було зроблено, щоб зменшити систематичну похибку, яка виникає в результаті вимірювань, зроблених кількома приладами. Окрім того, спостереження здійснювалися в діапазоні хвиль, близькому до інфрачервоного, оскільки випадкові відхилення коливань світності цефеїд мінімальні саме в цьому діапазоні. Доступ до телескопа [ред.] Будь-яка людина або організація може подати заявку на роботу з телескопом, не існує обмежень за національною або академічною належністю. Конкуренція за час спостережень дуже висока, зазвичай сумарно запитаний час у 6—9 разів перевищує реально доступний[26]. Конкурс заявок на спостереження оголошується приблизно раз на рік. Заявки поділяються на кілька категорій: - Звичайні спостереження (англ. General observer). До цієї категорії потрапляє більшість заявок, що вимагають звичайної процедури і тривалості спостережень - Бліц-спостереження (англ. Snapshot observations) для тих спостережень, що вимагають не більше 45 хвилин (включаючи час наведення телескопа). Вони дозволяють заповнити паузи між загальними спостереженнями - Термінові спостереження (англ. Target of Opportunity), для вивчення явищ, які можна спостерігати протягом обмеженого, заздалегідь відомого проміжку часу. Крім того, 10 % часу спостережень залишається в так званому «резерві директора інституту космічного телескопа». Астрономи можуть подати заявку на використання резерву у будь-який час, зазвичай він використовується для спостережень незапланованих короткострокових явищ, таких, як спалахи наднових. Зйомки глибокого космосу за програмами Hubble Deep Field і Hubble Ultra Deep Field також було здійснено за рахунок директорського резерву. Протягом перших декількох років частина часу з резерву виділялася астрономам-аматорам. Їхні заявки розглядалися комітетом, що також складався з видатних астрономів-непрофесіоналів. Основними вимогами до заявки були оригінальність дослідження і незбіг теми із поданими запитами професійних астрономів. У цілому в період між 1990 і 1997 роком було здійснено 13 спостережень за програмами, які запропонували аматори. Надалі, через скорочення бюджету інституту, надання часу непрофесіоналам було припинено. Планування спостережень [ред.] Планування спостережень є надзвичайно складним завданням, оскільки необхідно враховувати вплив багатьох чинників: - Телескоп перебуває на низькій орбіті, що необхідно для забезпечення обслуговування, і значну частину астрономічних об'єктів затінено Землею трохи менше половини часу обертання. Існує так звана «зона тривалої видимості» (у напрямку приблизно 90° до площини орбіти), однак через прецесію орбіти цей напрям змінюється з восьмитижневим періодом - Через підвищений рівень радіації спостереження неможливі, коли телескоп пролітає над Південно-Атлантичною аномалією - Мінімальне відхилення від Сонця становить 45°, щоб запобігти потраплянню прямого сонячного світла до оптичної системи, що, зокрема, робить неможливими спостереження Меркурія; прямі спостереження Місяця і Землі припустимі при відключених датчиках точного наведення - Оскільки орбіта телескопа пролягає у верхніх шарах атмосфери, щільність яких змінюється із часом, неможливо точно передбачити розташування телескопа. Помилка шеститижневого прогнозу може складати до 4 тис. кілометрів. У зв'язку з цим точний розклад спостережень складається всього на декілька днів наперед, щоб уникнути ситуації, коли обраний для спостереження об'єкт буде невидимим у визначений час. Передача, зберігання і обробка даних телескопа [ред.] Передача на Землю [ред.] Дані «Габбла» спочатку накопичуються на борту. На час запуску для цього застосовувалися котушкові магнітофони, протягом експедицій 2 та 3А іх було замінено на твердотільні диски. Потім, через систему комунікаційних супутників TDRS, дані передають до Центру Годдарда. Бортове обладнання розраховано на передавання даних зі швидкістю 1 Мбіт/с[1]. Архівація і доступ до даних [ред.] Протягом першого року з моменту отримання дані надаються тільки основному дослідникові (заявнику спостереження), а потім розміщуються в архіві з вільним доступом. Дослідник може подати прохання про скорочення або збільшення річного терміну. Спостереження, здійснені за рахунок часу з резерву директора, стають суспільним надбанням негайно, як і допоміжні та технічні дані. Дані в архіві зберігаються у форматі FITS, зручному для астрономічного аналізу. Проект «Спадщина Габбла» публікує невелику, візуально найефектнішу частину даних у форматах TIFF і JPEG для широкого загалу. Аналіз і обробка інформації [ред.] Астрономічні дані, зняті з ПЗЗ-матриць приладів, мають пройти низку перетворень, перш ніж стануть придатними для аналізу. Інститут космічного телескопа розробив пакет програм для автоматичного перетворення і калібровки даних. Перетворення виконуються автоматично за запитом даних. Через великий обсяг інформації і складність алгоритмів обробка може тривати добу і більше. Астрономи можуть отримати також необроблені дані і виконати процедуру обробки самостійно, що зручно, коли процес перетворення відрізняється від стандартного. Дані може бути оброблено за допомогою різних програм, але Інститут телескопа надає пакет STSDAS (Система аналізу наукових даних космічного телескопа, англ. Space Telescope Science Data Analysis System). Пакет містить всі необхідні для обробки даних програми, оптимізовані для роботи з інформацією «Габбла». Пакет працює як модуль популярної астрономічної програми IRAF. Зв'язки з громадськістю [ред.] Для проекту космічного телескопа завжди було важливо привернути увагу і уяву широкого загалу, і, особливо, американських платників податків, що зробили найбільший внесок до фінансування «Габбла». Одним з найважливіших для зв'язків із громадськістю є проект «Спадщина Габбла» (англ. The Hubble Heritage). Його завданням є публікація візуально та естетично найефектніших зображень, отриманих телескопом. Галереї проекту містять не тільки оригінальні знімки, але й створені на їхній основі колажі та малюнки. Проекту виділено невелику кількість часу спостережень для отримання повноцінних кольорових зображень об'єктів, фотографування яких у видимій частині спектру непотрібне для досліджень. Крім того, Інститут космічного телескопа підтримує декілька веб-сайтів із зображеннями і вичерпною інформацією про телескоп. У Європі з 1999 року зв'язками з громадськістю опікується Європейський інформаційний центр (англ. Hubble European Space Agency Information Centre (HEIC)), заснований Європейським координаційним центром космічного телескопа. Центр також відповідає за освітні програми ЄКА, пов'язані з телескопом. Габбл відсвяткував своє 20-річчя [ред.] 24 квітня 2010 р. виповнилося 20 років від часу виведення космічного телескопа «Габбл» на навколоземну орбіту. З цього приводу НАСА підготувало спеціальний фільм[27], де розповідається про найзначніші відкриття, що здійснено за допомогою телескопа «Габбл» протягом усього періоду його активної роботи. Особлива увага приділяється останьому відкриттю «Габблом» джерел зореутворення в туманності Кіля, де добре видно викиди газу з акреційного диску навколо протозорі[27]. Див. також [ред.] Виноски [ред.] - Хаббла космічний телескоп // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів: ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 506—507. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031) - Історичний огляд на офіційному сайті, ч.2 - Spitzer, Lyman S (1979), «History of the Space Telescope», Quarterly Journal of the Royal Astronomical Society, v. 20, p. 29 - Dunar A.J., Waring S.P. (1999), Power To Explore—History of Marshall Space Flight Center 1960–1990, U.S. Government Printing Office, ISBN 0-16-058992-4 (Chapter 12, Hubble Space telescope: [1]) (англ.) - Інформація з сайту НАСА(англ.) - Chapter Three: Exploring the Universe: Space-Based Astronomy and Astrophysics // Exploring the unknow. Selected Documents in the History of the U.S. Civil Space Program / John M. Logsdon, Editor with Amy Paige Snyder, Roger D. Launius, Stephen J. Garber, and Regan Anne Newport. — Washington, D.C.: National Aeronautics and Space Administration, NASA History Office, Office of Policy and Plans, 2001. — Т. V: Exploring the Cosmos. — С. 536. - Історичний нарис на офіційному сайті, ч.3 - «The European Homepage for the NASA/ESA Hubble Space Telescope - Frequently Asked Questions». Процитовано 2007-01-10. (англ.) - Brandt J.C. et al (1994), «The Goddard High Resolution Spectrograph: Instrument, goals, and science results», Publications of the Astronomical Society of the Pacific, v. 106, p. 890–908 - Benedict, G. Fritz; McArthur, Barbara E. (2005), High-precision stellar parallaxes from Hubble Space Telescope fine guidance sensors, Transits of Venus: New Views of the Solar System and Galaxy, Proceedings of IAU Colloquium #196, Ed. D.W. Kurtz. Cambridge University Press, p.333-346 - Burrows C.J. et al (1991), The imaging performance of the Hubble Space Telescope, Astrophysical Journal, v.369, p.21 - Порівняння реальних і розрахованих графіків точкових об'єктів(англ.) - Звіт комісії Аллена The Hubble Space Telescope Optical Systems Failure Report, 1990, Lew Allen, Chairman, NASA Technical Report NASA-TM-103443 (англ.) - Selected Documents in the History of the U.S. Civil Space Program Volume V: Exploring the Cosmos, (2001), John M. Logsdon, Editor - Jedrzejewski R.I., Hartig G., Jakobsen P., Crocker J.H., Ford H. C. (1994), «In-orbit performance of the COSTAR-corrected Faint Object Camera», Astrophysical Journal Letters, v. 435, p. L7-L10 - Trauger J.T., Ballester G.E., Burrows C.J., Casertano S., Clarke J.T., Crisp D. (1994), The on-orbit performance of WFPC2, Astrophysical Journal Letters, v. 435, p. L3-L6 - STSci NICMOS pages (англ.) - Gugliotta, Guy (2005-04-12). «Nominee Backs a Review Of NASA's Hubble Decision». Washington Post. Процитовано 2007-01-10. (англ.) - NASA Press-release: «NASA Approves Mission and Names Crew for Return to Hubble» (31 жовтня 2006 року)(англ.) - «HST Orbit data» (en). heavens-above. - STSCi newsletter, v. 20, issue 2, Spring 2003 - Benn C.R., Sánchez S.F. (2001), Scientific Impact of Large Telescopes, Publications of the Astronomical Society of the Pacific, v. 113, p.385 - Інформація на сайті телескопа - Астрономічний сайт К.Гамільтона (англ.) - Ray Villard, Adam Riess (7 травня 2009). «Refined Hubble Constant Narrows Possible Explanations for Dark Energy». Процитовано 14 квітня 2011. (англ.) - Hubble Space Telescope Call for Proposals for Cycle 14, (2004), eds. Neill Reid and Jim Younger - «Starry-Eyed Hubble Celebrates 20 Years of Awe and Discovery». 11 квітня 2010. Процитовано 14 квітня 2011. (англ.) Зовнішні посилання [ред.] |ВікіСховище має мультимедійні дані за темою:| - Сайт NASA про проект «Габбл»(англ.) - Офіційний сайт Інститута космічного телескопа(англ.) - Архів зображень, отриманих телескопом: - Проект Hubble Heritage(англ.) |Ця стаття належить до переліку добрих статей україномовного розділу Вікіпедії.|


source: fineweb

text: Розташований у самому серці Шарлоттенбург, Hotel Augusta є ідеальним місцем для знайомства з Берлін. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Рай для відпочинку та релаксації, готель запропонує вам повне оновлення всього в декількох кроків від найвидатнших пам"яток міста, таких як Зеверін & Кюн, Залізнична станція Уландштрасе, Музей Кете-Кольвітц. Hotel Augusta пропонує також багато можливостей для покращення вашого перебування в Берлін. Декілька характеристик готелю - автостоянка, екскурсії, пральне обслуговування/хімчистка, бездротовий доступ WiFi , ліфт. Високоякісні послуги номера, такі як кімнати для некурців, письмовий стіл, бездротовий доступ до Інтернету (безкоштовний), кондиціювання, кавоварки/чаєварки, допоможуть вам зарядитися енергією після тривалого дня. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Незалежно від мети вашого візиту до Берлін, Hotel Augusta є відмінним місцем для вашого перебування.


text: Нещодавно, в Каталозі меблів з’явились новинки від декількох фабрик! Передивляйтесь і вибирайте потрібне саме Вам! Надаємо можливість нашим клієнтам оформити розстрочку на придбання меблів на 6 місяців, 8 місяців та 10 місяців. За детальною інформацією звертайтесь з 9.00 до 18.00 за телефоном 099-940-99-46 чи у магазинах мережі. Оскільки наша торгова мережа є представником багатьох фабрик, виробників — формуємо дилерську мережу. Якщо дана пропозиція Вас зацікавила -телефонуйте чи пишіть (координати у розділі «Контакти».) Комментарии отключены / Добавити коментарій Звертаємо Вашу увагу на те, що на сторінці «Акції» Ви можете знайти фото та вартість меблів, на які знижено ціну. Якщо Вас зацікавить будь-яка позиція -телефонуйте до нас щоб дізнатися про деталі чи замовити меблі. Майже щодня публікуватимуться нові акційні вироби. Отож, слідкуйте за новинками.


text: Отто Єсперсен |Єнс Отто Гаррі Єсперсен| |дан. Jens Otto Harry Jespersen| |Єнс Отто Гаррі Єсперсен| |Народився||16 липня 1860 Раннерс Данія |Помер||30 квітня 1943 (82 роки) Копенгаген Данія |Галузь наукових інтересів||мовознавство, лінгвіст| |Заклад||Копенгагенський університет| |Alma mater||Копенгагенський університет| |Відомі учні||Луїс Леонор Хаммер| |Відомий завдяки:||Створив проект штучної мови новіаль брав участь у розробці ідо Зміст Біографічні відомості [ред.] Закінчив Копенгагенський університет, потім продовжував навчання в Оксфордському університеті. У 1893—1925 роках професор англійської мови у Копенгагенському університеті. Автор підручника англійської мови (1895, витримав 19 видань), в основу якого покладена жива розмовна мова. Своє розуміння граматики як цілого, що розвивається, він відобразив у «Філософії граматики» (1924). Єсперсен — автор «теорії прогресу» у мові, за якою всі мовні зміни спрямовані на полегшення спілкування і тому є прогресивними. Створив проект міжнародної штучної мови новіаль, раніше брав участь у розробці ідо. Вперше питаннями лінгвістики Єсперсен зацікавився в Копенгагенському університеті, де в подальшому став професором англійської мови. Він посвятив низку праць питанню загальному мовознавству («Мова», «Система граматики», «Підручник фонетики»), питанням історії та теорії англійської мови («Прогрес у мові, в спеціальному застосуванні до англійської мови», "Зростання і лад англійської мови", "Граматика сучасної англійської мови на історичній основі [в 7 томах]", "Основи англійської граматики"), а також питанням методики викладання іноземних мов («Як викладати іноземну мову»). Нерівноцінною в окремих своїх частинах виявляється його праця «Філософія граматики» (1924). Заголовок цієї праці слід розуміти в тому сенсі, що в ній розглядаються взаємини між граматичними і логічними категоріями, тобто зв'язок між мовою і мисленням. Єсперсен ставить собі за мету з'ясувати, які категорії мислення знаходять відображення в граматичних категоріях, і в якій мірі граматичні категорії відповідають логічним або розходяться з ними. Виходячи з такої постановки питання, Єсперсен висуває, наприклад, проблему взаємовідносин між граматичною категорією часу (англ. tense) і категорією реального часу (англ. time) та ряд інших подібних проблем. Така постановка питання не викликає заперечень і може при правильному і вдумливому аналізі матеріалу призвести до дуже плідних результатів. Роботи Єсперсена мали значний вплив на розвиток лінгвістики XX століття. Сприяв становленню данської лінгвістичної школи (серед його учнів, зокрема, Луїс Леонор Хаммер). 1938 року опублікував автобіографію «Життя одного лінгвіста» (дан. En sprogmands levned). Категорія часу [ред.] Наприклад, розглядаючи граматичну категорію часу в її взаєминах з реальним часом, Єсперсен вивчає не тільки дієслівні часи, які є граматичним засобом вираження часу, але і вираз часових понять у лексичних значеннях слів і словотворчих афіксів. Він говорить: «Розглянувши таким чином часові відносини, що виражаються часом особистих форм дієслова, ми перейдемо тепер до питання про те, чи немає схожих граматичних явищ за межами цієї області», — і розглядає такі чисто лексичні явища, як значення префікса ех — в слові ex-king, значення прикметника late в поєднанні the late Lord Mayor, значення прикметника future, наприклад у поєднанні a future Prime Minister і т. д., хоча ці факти не мають ніякого відношення до граматики. Самі по собі такі явища, безумовно, заслуговують ретельного вивчення, але це повинно бути справою лексикології. «Формули» та «вільні висловлювання» [ред.] Щось подібне можна знайти і під час розгляду істотного питання про відмінність між «формулами» і «вільними виразами» або «вільними словосполученнями». Зіставляючи два речення сучасної англійської мови — How do you do? «Здрастуйте!» і I gave the boy a lump of sugar «Я дав хлопцеві шматок цукру», — Єсперсен справедливо зауважує, що перше з них, як і речення «Good morning», «Thank you» та інші, є незмінною формулою. "Таку формулу, — говорить він, — можна проаналізувати й показати, що вона складається з декількох слів, але вона сприймається і трактується як ціле, значення якого може бути абсолютно відмінним від значень складових його слів, взятих окремо... Легко помітити, що речення I gave the boy a lump of sugar має інший характер. У ньому можна виділити наголосом будь-яке з повнозначних слів, зробити паузу, наприклад після boy, замінити займенник I займенником he або she, а дієслово gave — дієсловом lent або замість the boy поставити Tom і т. д. Можна вставити в речення слово never і провести інші зміни. У той час як при вживанні формул вся справа в пам'яті та у відтворенні засвоєного, вільні висловлювання вимагають розумової діяльності іншого роду; мовець повинен створювати їх у кожному конкретному випадку заново, включаючи в речення необхідні для цього випадку слова. Отримане таким чином речення може в тому або іншому відношенні збігатися з тим, що мовець чув чи вимовляв раніше, це не міняє суті справи. Важливо те, що, створюючи речення, мовець спирається на певний зразок. Незалежно від того, які слова він підбирає, він будує речення за цим зразком. І навіть без спеціальної підготовки в області граматики ми відчуваємо, що речення John gave Mary the apple «Джон дав Мері яблуко», My uncle lent the joiner five shillings «Мій дядько позичив столярові 5 шилінгів» є аналогічними, тобто що вони створені за єдиним зразком. В обох випадках у наявності один і той же тип речення. Слова, з яких складаються ці речення, різні, але тип один і той же. Таке розрізнення «формул» і «вільних виразів» вміло використовується надалі викладі для характеристики сутності граматичного ладу. При цьому, однак, слід було б відзначити, що «формули» у всіх випадках представляють собою результат лексикалізації того чи іншого явища синтаксису або морфології цієї мови. Єсперсен цього не зазначає. Таким чином, межі граматики і тут залишаються неясними. Теорія трьох рангів [ред.] Чільне місце в граматичній системі Єсперсена займає його теорія «трьох рангів», яка спочатку була викладена в його «Граматиці сучасної англійської мови» і в дещо зміненому вигляді включена в «Філософію граматики». Відповідно до цієї теорії, слід розрізняти слова трьох «рангів»: 1) слова первинні, 2) слова вторинні, або ад'юнкти, 3) слова третинні, або суб'юнкти. Це розрізнення засноване на принципі: первинні слова стоять, так би мовити, «самі по собі» і не визначають будь-якого іншого слова, слова вторинні стоять при якому-небудь первинному слові і визначають його; слова третинні стоять при якому-небудь вторинному слові і визначають його. Зрозуміло, зауважує далі Єсперсен, бувають слова, які стоять при третинних (їх можна було б назвати четвертинними); бувають і слова, які стоять при четвертинних (їх можна було б назвати пятічнимі), і т. д., а проте у встановленні подальших градацій немає необхідності, оскільки четвертинні, пятічние і т. д. слова нічим не відрізняються від третинних; тому можна обмежитися трьома рангамі. Для ілюстрації своїх положень Єсперсен наводить такі англійські приклади: extremely hot weather (extremely — третинне слово, hot — вторинне слово, weather — первинне слово). Таким чином, теорія «трьох рангів» має своє значення в певній вузькій сфері, але не може замінити ні теорію частин мови, ні теорію членів речення. Нексус і юнкції [ред.] Інший суттєвий пункт у граматичній теорії Єсперсена представлений теорією «нексус»у та «юнкції». Під цими термінами маються на увазі явища, давно знайомі лінгвістичній науці. Розрізнення «нексус» і «юнкції» — це розрізнення предикативних і непредикативних сполучень слів. Елементарні приклади, які наводить — «собака гавкає» і «гавкаючий собака», — ілюструють явища, які позначалися різними термінами. Само собою зрозуміло, що звичайним випадком «Нексус» є пропозиція: зв'язок між підметом і присудком буде, якщо користуватися термінологією Єсперсена, «нексусной зв'язком», оскільки у всякому пропозиції в наявності акт предіцірованія — твердження чи заперечення зв'язку між підметом і присудком. Проте «нексус» може зустрітися і в іншому граматичному оформленні. «Нексус» буде, за Єсперсеном, і таке предикативное поєднання, яке складається не з підмета і присудка, а з інших елементів пропозиції, напр.: Заходів поєднання her sing в пропозиції I heard her sing (стор. 133). Таким чином, під поняття Нексуса підійдуть всі ті явища, які отримали у нас назву «вторинної предикативного» — поєднання «об'єктний відмінок з інфінітивом», «абсолютна конструкція» тощо У всіх цих випадках поняття Нексуса трактується як поняття синтаксичне: дві окремі мовні одиниці утворюють нексус, якщо між ними існують предикативні відношення. У такому розумінні термін «нексус» цілком прийнятний: він узагальнює цілий ряд мовних явищ, об'єднуючи їх по одному істотному ознакою. Однак Єсперсен розширює це поняття настільки, що воно виходить за межі синтаксису і проникає в лексикологию. Так, наприклад, іменники — імена дії (arrival «прибуття» тощо) він називає «нексуснимі іменниками» на тій підставі, що вони позначають не окремо існуючий предмет, а опредмеченное дію предмета, вираженого іншим іменником або займенником, наприклад: the doctor's arrival «прибуття лікаря» Подібну тенденцію виявляє Єсперсен і при розгляді інших явищ мови. Характерною є в цьому відношенні його трактування термінів «активний» і «пасивний». Ці терміни мають цілком ясне і певний зміст у застосуванні до заставної системі дієслова. У такому значенні вживає ці терміни, і Єсперсен. Однак виразний граматичний зміст цих термінів у нього починає стиратися, тому що він застосовує їх (притому без усяких застережень) до явищ зовсім іншого порядку, а саме — до лексичних значень прикметників та іменників. У якості прикладів «активних прикметників» наводяться англійські прикметники troublesome «неспокійний», talkative «балакучий» тощо, а в якості прикладів «пасивних прикметників» — eatable «їстівний», credible «ймовірний» та інші. Активні іменники: fisher «рибалка», liar «брехун» і т. д., пасивні: lessee «наймач» («той, кому здають в оренду»), referee «рефері» («той, кого питання направлений на розгляд») тощо. Морфологія і синтаксис [ред.] Також, ми повинні перш за все зупинитися на досить своєрідне трактування відмінності між морфологією і синтаксисом. На думку Єсперсена, це розходження засноване не на якому-небудь відмінності об'єктів вивчення, а тільки на відмінності в підході дослідника до цих об'єктів. Матеріал, з яким має справу морфологія, за Єсперсеном, нічим не відрізняється від матеріалу, з яким має справу синтаксис. Як морфологія, так і синтаксис вивчають всю сукупність граматичних явищ мови. Різниця ж між ними полягає, за Єсперсеном, в тому, що морфологія підходить до явищ ззовні, тобто йде від форми до значення, а синтаксис — зсередини, тобто від значення до форме. Подлінное відмінність між морфологією і синтаксисом у Єсперсена стирається. Оскільки праця Єсперсена називається «Філософія граматики» (а не «Філософія мови» в цілому), питання про лексичні значення слів, що залежать від значень словотворчих суфіксів, не повинно було б взагалі розглядатися, якщо ж допустити розгляд цього питання, то лише з метою чітко відмежувати граматичні явища мови від неграмматичних. На початку II глави («Систематична граматика») Єсперсен заявляє: "За останні сто років старі методи лінгвістичного дослідження були замінені новими методами історичної граматики — і цим лінгвістика вправі пишатися. Історична граматика не тільки описує явища, але і пояснює їх. Але хоч які величезні успіхи нових методів дослідження, не можна забувати, що ми не все ще сказали, якщо витлумачили факти мови у світлі його історії. Навіть після того, як багато неправильні освіти були зведені до більш ранніх правильним, інші все-таки залишилися неправильними, як би далеко в минуле ми ні заглиблювалися ... Багато неправильності можна пояснити, але пояснення не усуває їх: для мовців на сучасній мові вони залишаються настільки ж неправильними, як якщо б їх походження не було пояснено ... У всякому разі, історична лінгвістика не може зробити непотрібною описову, оскільки історична лінгвістика завжди повинна базуватися на описі тих етапів у розвитку мови, які нам безпосередньо доступні " Виходячи з такого розуміння, Єсперсен будує свою граматичну систему в описовому плані. Очевидне розрізнення двох підходів до мовних фактами становить, безумовно, одну з сильних сторін «Філософії граматики». Висновок [ред.] Якщо висновки, до яких приходить Єсперсен, не завжди виявляються обгрунтованими і переконливими, це відбувається з тієї причини, що в ряді випадків йому заважає, з одного боку, поверхневий підхід до мовних явищ, з іншого — недостатньо чітке розмежування різних сфер мови — граматики і лексики. На думку професора Б. А. Ільіш слід зазначити, що Єсперсеном не вдалося створити цілісну і струнку систему: в його працях цікаві спостереження та приватні висновки нерідко поєднуються з поверхневими та необгрунтованими узагальненнями, що не відповідають тій великій попередньої роботі, яку виконав автор по збиранню і аналізу матеріалу з різних мов земної кулі. Ставлячи собі за мету дослідити «філософію граматики», необхідно, очевидно, перш за все встановити, що таке граматика і чим вона відрізняється від лексики. Однак Єсперсен не дає чіткого відмежування. Не визначивши попередньо специфіку граматики, він у цілому ряді випадків залучає до розгляду такі мовні явища, які зовсім не є граматичними, причому не робить з цього приводу жодних застережень, і в результаті створюється враження, що виклад нібито весь час залишається в межах "філософії граматики ", хоча насправді це зовсім не так. Можна було б відзначити і цілий ряд інших проблем, за якими Єсперсен висловлює своєрідні, іноді свіжі і цікаві, іноді спірні і навіть неприйнятні судження: проблему частин мови (гл. IV—VI), проблему дієслівних часів у зв'язку з категорією виду (гол. XIX—XX), проблему класифікації висловлювань (гл. XXII), проблему заперечення (гол. XXIV) та ін Навіть у тих випадках, коли концепція Єсперсена викликає серйозні заперечення, вона цікава тим, що будить думку читача і змушує його глибше вдуматися в проблему, щоб розкрити коріння єсперсенових концепцій і спростувати їх. Таким чином, ми знаходимо в книзі Єсперсена безліч думок, далеко не рівноцінних. У ній чергуються правильні спостереження та плідні приватні висновки з довільними, а в ряді випадків упередженими узагальненнями. Доводиться констатувати, що Єсперсен нерідко змішує граматичні явища з неграмматіческімі, а в багатьох випадках не вдумується досить глибоко в сутність мовних категорій, які він розглядає. Цілий ряд серйозних недоліків в цьому відношенні впадає в очі мало-мальськи підготовленому читачеві. При всьому тому «Філософія граматики», безсумнівно, представить інтерес для кожного, хто займається вивченням лінгвістики. Велика кількість і різноманітність мовного матеріалу, оригінальні і в ряді випадків несподівані роздуми автора зацікавлять читача-мовознавця і змусять його глибше замислитися над сутністю багатьох мовних явищ.. Твори [ред.] - Lehrbuch der Phonetik. — (нім.) — , 1904. - Modern English grammar. — Vol. 1—7. — (англ.) , 1909-49. - Language, its nature, development and origin. — (англ.) , 1922. - An international language. — (англ.) , 1928. - Essentials of English Grammar. — [place unknown]., 1933. (англ.) - Linguistica. — (англ.) , 1933. Джерела [ред.] |Це незавершена стаття про лінгвіста. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її. |Це незавершена стаття з мовознавства. Ви можете допомогти проекту, виправивши або дописавши її.


text: Задумано було красиво – спробувати притягти громадянина Януковича В.Ф., котрий зараз декотрими вважається і вже точно вважає себе самого президентом України, до юридичної відповідальности за невиконання на цій посаді обіцянок, даних у його передвиборчій програмі. Навіть не за казкове "покращення життя вже сьогодні", котре ще тоді зробило з Януковича посміховисько, а сьогодні – об'єкта ненависти і прокльонів з боку значної частини навіть колишнього власного електорату, а, кажучи зрозумілою пацанам мовою, "чисто конкретно": за невиконання обіцянок: - щодо запровадження податкових канікул для малого бізнесу терміном на п`ять років, - щодо зниження ПДВ до 17%, - щодо переходу на контрактну службу в армії. Гр-н Янукович тоді своїм виборцям просто кажучи, набрехав. І тепер інший громадянин спробував примусити брехуна відповісти за набрехане. Не вийшло - Вищий адміністративний суд України рішучо став на захист "гаранта"1. Власне, я не знаю, на що сподівався позивач пан Д. Ільченко юридично: з цілком формально-правового боку законодавство і справді не передбачає ні відповідальности за невиконання передвиборчих обіцянок (електоральне шахрайство), ні обов'язку "гаранта" подавати до Верхоради ті чи інші закони. Кандидатам на владні посади в Україні брехати не заборонено. Походивши свого часу до низки судів адміністративної юрисдикції з позовами до найвищих органів влади і посадовців з позовами щодо прямих і незаперечних порушень ними Конституції України та законів2, я давно припинив дивуватися феєричній вигадливости тутешньої тьоті Феміди навіть у випадках, здавалося б, найочевидніших – судді, захищаючи беззаконня влади, владців і системи, виявляють дива маніпулювання фактами, документами, нормами тощо. Так що шансів виграти цю справу, тим більш у судовій системі, зовсім не призвичаєній шукати і відшукувати право навіть там, де букви закону хором мовчать, у позивача, слід визнати, не було. Але, повторюся, було і правильно, і красиво, принаймні з таких міркувань: а) якщо ми не можемо сьогодні змусити владу відповісти, ми можемо змусити її виправдовуватися і демонструвати тим, хто того ще не зрозумів, її сутність, як, втім, і сутність цього "судочинства", нескінченно далекого від правосуддя, б) "правонапад" – не найгірший чинник правозахисту, в) комплекс одночасних (себто не в одну мить, а у певному періоді), несиметричних і різноманітних (від ненасильницьких вуличних акцій до цілком обгрунтованих і доречних судових позовів) координованих дій українців могли б дати кумулятивний ефект, подібний до ефекту DDoS-атаки – тільки не на комп'ютерний сервіс, а на теперішню регіональну владу та її фетишизовану "стабільність". На певному рівні навантаження системи, як відомо, не витримують і стають нестабільними. В сьогоднішній Україні мета консервації "стабільної" влади пацанів цілком органічно виправдовує засоби (зокрема - брехливі обіцянки-цяцянки). У дискурсі постсовкового неофеодалізму брехати – гарно. А за свіжим рішенням суду – і правомірно, навіть кандидатам на найвищі державні посади. Ми це, звичайно, знали і раніше, але добре, що тепер підтверджено офіційно, для усунення можливих когнітивних дисонансів у деяких виборців. А скоро – 2012 рік, апріорі інфернальний не фантазіями давніх майя чи скорше дослідників давніх майя, а поєднанням в одному році "потьомкінсько-деревенського" європейського чемпіонату з "копаного м'яча", виборами президента у США і виборами до Верховної Ради. І, цілком можливо, нам невдовзі натхненно збрешуть про доконечну необхідність перенести верховнорадянські вибори на 2015 рік – з метою, скажімо, економії бюджетних коштів, оптимізації діяльности органів влади, забезпечення демократії і, ясна річ – стабільности. А далі – 2015 рік, і я здивуюся, якщо невсипуща і невтомна, слід вважати, діяльність3 "науково-експертної групи з підготовки Конституційної асамблеї" ім.Л.Кравчука не призведе у підсумку до спроби провести вибори Януковича-2 не прямим загальним голосуванням, а у Верхораді, під густим соусом казкової брехні про, знов-таки, демократизацію, наближення до Європи, Венеціанську комісію і, ясна річ – стабільність. В обох цих випадках резистентність суспільства до брехні і камуфльованої нею сваволі визначатиме чи справді український народ заслуговує на таку владу, або вона – це все ж таки є патологією, своєчасно ліквідованою. Напевно, в усіх країнах влада бреше, а політики не становлять найчеснішої групи населення. Проте не усюди брешуть так нахабно, так безсоромно, так натхненно і так безкарно, і не усюди пафосна брехня, загострюючись у періоди "політичної доцільности" є, поряд з винятковим жлобством, сутністю політики. Було б добре нам це врахувати. Якщо ж українці не врахують і ковтатимуть майбутню брехню і беззаконня в обгортці "доцільности" так саме, як раніше майже мовчки проковтнули саботаж (у той чи інший спосіб) владою аж трьох виборів4, то не те що нацією, а навіть електоратом зватися буде мабуть якось недоречно. Олександр Северин, к.ю.н. Примітки: 1http://www.pravda.com.ua/news/2011/08/3/6446852/ 2Для прикладу: справи про: - протиправність довготривалого неприйняття регламенту ВРУ у вигляді закону, - протиправність скасування місцевих виборів 30.05.10, - протиправність непризначення виборів до ВРУ, котрі мали відбутися 27.03.11 3http://maidanua.org/static/news/2011/1311862082.html 4Окрім зірваних владою виборів 30.05.10 та 27.03.11, ще і вибори до ВРУ 2008-го року, призначені Ющенком і саботовані ("вибори – злочин проти народу") урядом Тимошенко. Увага!!! Сайт "Майдан" надає всім, хто згадується у розділі "Статті", можливість розмістити свій коментар чи спростування, за умови належного підтвердження особи. Будь ласка, пишіть нам на email@example.com і вказуйте гіперлінк (URL) новини, на яку ви посилаєтся.


text: Початок Різдвяного посту Середа, 24 листопада 2010, 21:22 28 листопада 2010 року - Початок Різдвяного посту Хто ближче приглянеться до нашого церковного року, той чітко завважує, що наша Східня Церква до великих і світлих празників завжди приготовляється коротшим чи довшим постом. Маємо великий і святий піст перед празником Пасхи. Маємо одноденні пости перед деякими празниками. Маємо багатоденні пости перед празником св. Апостолів Петра й Павла та празником Успіння Преч. Діви Марії. Маємо вкінці довгий піст перед празником Христового Різдва. Цей празник, як і празник Пасхи, належить до найбільших празників у році, тому і його піст творився на взір пасхального посту, і навіть носить назву Чотиридесятниці. Колиска цього посту це давня Галлія, а сьогоднішня Франція. Тут від 5-го віку маємо згадки про підготівний піст до Христового Різдва. Єпископ Григорій з Тур (+ 594 р.) говорить, що св. Перпетуус, єпископ Турський (+ 491 р.), починаючи від дня св. Мартина, це є 11 листопада, аж до Христового Різдва постив у понеділок, середу й суботу. Собор Турський II (567 р.) приписує монахам постити кожного дня в місяці грудні аж до Христового Різдва. Дещо пізніше цей піст переходить до Риму й Італії, а відтак до Англії. Різдвяний піст на Заході з часом дістає назву "адвенту", що з-латинської значить "приходу", це є приходу Христа. Первісно слово "адвент" = прихід означало празник Христового Різдва, а пізніше почало означати час перед Христовим Різдвом. В 9-му рoці перша неділя адвенту стає на Заході початком церковного року. Тоді, коли на Заході різдвяний піст у 6-му столітті стає вже загальним, то на Сході під впливом Заходу він у тому часі щойно починається. Першу згадку про різдвяний піст від 14 листопада подає Коптійський календар з 8-го сторіччя. Іванові Постникові (582-595), патріярхові Царгороду, приписують таке правило: "Годиться, щоб миряни здержувалися від м'яса в дві Чотиридесятниці, це є піст св. Пилипа і піст св. Апостолів Петра й Павла". В 9-му віці різдвяний піст стає загальним по цілому Сході. На Руси-Україні в домонгольській добі, як це київський митрополит Георгій у своїм "Білеческім Уставі" дає знати, були крім пасхального ще три інші річні пости. Вони починалися в тому самому часі, що й сьогодні, тільки Успенський піст не був усюди і був коротший. Митрополит Георгій називає Різдвяний піст Пилипівкою, то значить, що він починався від св. Пилипа, 27 (14) листопада. В часі Пилипівки він приписує такий самий піст і поклони, як у Петрівку, це є їда раз на день без молока і без м'яса, а в суботу й неділю дозволяє на рибу два рази денно (§4). Київський митрополит Максим (1283-1305) називає різдвяний піст Чотиридесятницею. В наших часах Церква із-за різних причин досить злагіднила колись дуже строгі пости й залишила їх радше добрій волі вірних. Та це не значить, що ми не зобов'язані до практики духа жертви, покути й посту. Проповідь на 1-й день Різдвяного посту Приготуймося нині духом і поспішімо зустрінути добрими ділами Того, хто своїм чудесним народженням хотів прийти до всіх. Стихира не вечірні Якщо якась країна має намір прийняти високого державного діяча чи президента іншої держави, то жителі цього краю заздалегідь домовляються про місце і час зустрічі. Вони прикрашають вулиці міста, до якого має прибути гість. На рівнині, де може поміститися багато людей, роблять підвищення, з якого він буде виголошувати промову. За кілька годин до його прибуття люди збираються на призначеному для зустрічі місці, щоб зайняти перші ряди та зблизька побачити дорогу для всіх особу і почути її голос. Щось подібне відбувається у нашому житті. Від сьогоднішнього дня всі віруючі люди готуються до приходу на землю самого Бога-Ісуса Христа. Сьогодні він залишає престіл свого Отця і в оточенні ангелів поспішає на Землю. Прийшовши, Він перетворить ясла, в яких має народитися, у небо, а людські серця — у храми Святого Духа і замешкає в них після своєї смерті. Володар Вселенної стане слугою людей. Він, найвищий ідеал досконалості, суддя живих і мертвих — буде несправедливо засуджений і помре від катувань тих, яких зробив вінцем своїх творінь і поставив володарем видимого світу. Для свого втілення, Він створив матір та перетворив її лоно в ковчег Нового Заповіту і в ньому знайде відпочинок. У видіннях старозавітніх пророків Він повстає як Син Чоловічий (Дан. 7, 1). Месія-Слуга Божий і Світло Народів. (Іс. 49, 1). Його вчення почують погани, індуси та римляни, єгиптяни та асирійці, перси та греки, вавилонці та скіфи залишать свої грішні дороги і стануть спадкоємцями Його небесних володінь. У п'ятому столітті до народження Христа грецький драматург Есхіл написав твір «Прометей прикутий». В цій драмі розповідається про великого доброчинця Прометея, що, співчуваючи мешканцям Землі, викрав вогонь із Олімпу і приніс його людям на Землю. За цей вчинок любові і милосердя Зевс, батько грецьких богів, наказав прикувати його до скелі у Кавказьких горах. Голодний орел щодня роздирав йому груди і клював його печінку. Вночі рани чудесно гоїлися, тому терпіння Прометея продовжувались вічно. Христос, подібно як Прометей, приходить сьогодні до нас. Він постає перед світом не через фантазії поганських мрійників, не в прообразах Старого Заповіту, а як живий Бог, що приходить з неба на Землю у вигляді малої дитини. Ще сімсот років до його народження старозавітній пророк Ісая дасть Йому ім'я: «Чудний порадник, отець Довічний, Князь миру » (Іс. 9, 5). Непорочний Агнець приходить, щоб поєднати небо з землею, і приносить на землю вічний вогонь своєї любові, яка змінить ворожих Богу людей на лагідних Його послідовників. Він збудує нову Церкву, яку не зможуть побороти пекельні сили. Це дивне Дитятко принесе на землю духовний мир. Він оздоровить хворих, нагодує голодних, потішить засмучених і поблагословить всіх людей планети. Тому Він обмине королівські двори, а для свого народження обере печеру, щоб дати можливість кожній людині вільно прийти до Нього. Сьогодні, ще до свого народження, Він є серед нас і запрошує всіх до вертепу, бо хоче поблагословити всіх тих, хто почув Його і, взявши свій хрест, прийшов зустрітися з Ним і привітати Його. Щоб зробити щасливою нашу зустріч, церква успадкувала сорокаденний різдвяний піст, протягом якого вона готує всіх вірних до зустрічі з новонародженим Дитятком. Цей піст має ту саму ціль, що й піст святої чотиридесятниці. Різниця лиш в тому, що під час Великого посту віруючі проводжали Христа на Голгофу, співчуваючи Його стражданням, а сьогодні вони готуються до приходу Христа на землю. Цей піст бере початок від дня вшанування пам'яті апостола Пилипа. Життя цього святого церква ставить як приклад для наслідування і допомагає вірним віднайти шляхи поєднання з Богом. Цей апостол був такою самою людиною, як всі інші люди. Працював, молився, боровся зі спокусами, вчився в інших, як служити Богу, грішив і каявся. Коли зустрівся з Христом, то так Його полюбив, що вже ніколи не залишав Його. Після смерті свого Вчителя він подався у далекі світи і дійшов аж до Індії. Все своє життя він усім, від малого до великого, розказував про Христа. Кров застигає в жилах, коли, перечитуючи життя святого, дізнаємося про його великі страждання, приниження і муки, що він їх витерпів від варварів. Коли йому сповнилось дев'яносто років, він почав сумувати за небом та загорівся бажанням зустрітися зі своїм Богом. Поки це станеться, погани виведуть його на площу і на очах кількох тисяч людей здиратимуть з нього шкіру і соленим розчином обливатимуть його рани. Апостол терпеливо переніс ці муки. Він не нарікав на своє життя, а молився за своїх ворогів. Саме цим довів усім, що житимуть після його смерті, що шлях до Бога веде через випробування і глибоку віру. Знаю, дорогі у Христі, що в цю мить, коли слухаємо ці слова, подумаємо: «Хіба можливо вести життя подібне життю святого апостола. Напевно, ні один чернець із найстрогішого чину, не зміг би витримати таких випробувань». Це правда. Але погодьтеся зі мною, що ні Христос, ні церква не вимагає цього від нас. На прикладі життя святих Церква хоче переконати нас у тому, що пізнати Христа можливо тільки через побожне життя. Чи знаємо ми, що старозавітній пророк Мойсей, коли почув голос Бога, що промовляв до нього з куща, що горів, роззувся і босоніж пішов туди, де сяяло надприродне світло. Самі ангели зійшли з неба і навчили пастушків, що темної ночі йшли до вертепу, як вони мають поводити себе біля Нього, а перські астрологи, коли побачили Його зорю, то залишили свої володіння, вирушили у небезпечну подорож і принесли Йому в дари пахуче миро і золоті прикраси. Може, хто розказував нам про цю щасливу жінку хананеянку, як вона йшла за Христом. Коли дізналася про чудотворну силу, що скривалася в Його одежі, то з вірою доторкнулася її. Після того впала перед Ним на коліна і довго притискала до своїх грудей Його ноги. Закхей, щоб побачити Христа, виліз на високе дерево і з гори милувався Його красою, а Марія із Магдалі віднайшла стежку до Бога через сльози свого каяття. Роблячи висновки із наведених прикладів, неважко здогадатися, чого домагається церква через різдвяний піст. Вона хоче, щоб всі, хто вірує у Христа, краще пізнали Бога, дотримувалися Його заповідей, наслідували життя святих і молилися до них. Протягом сорока днів Церква не перестає закликати своїх дітей, щоб вони викинули зі своєї душі все гріховне і зробили її місцем народження Божої Дитинки. Можливо, ти, брате і сестро, коли слухаєш ці слова, станеш виправдовуватися і скажеш: «Я не почуваю себе винним перед Богом, зберігаю стародавні традиції: кожного Святого вечора готую дванадцять страв, з молитвою розпочинаю вечерю, колядую і не забуваю про церкву». Дай Господи, щоб твоя праведність засяяла перед Богом. Але погодься зі мною, що все це лиш зовнішня сторона твого життя. Через піст Церква хоче застерегти вірних від прихованих гріхів, які дуже часто ховаються у людській душі і загороджують дорогу до святості. Може, ти чув історію з життя Давида, як цей ізраїльський цар щиро молився до Бога, приносив Йому жертви всепалення і написав святі псалми. Він зібрав матеріали для будівництва храму, але не збудував його, бо Господь не дав на це благословення. А знаєш чому? Цар не міг побороти тілесних задоволень. Він таємно вбив чоловіка, а його дружину забрав до свого гарему. За це Господь покарав царя. Люди збунтувалися проти нього: «Він, накрив голову свою, плакав і босоніж втікав через гору оливну, на якій часто молився» (2 Сам. 16, 6-8). „Проклинали царя , кидали на нього камінням і говорили: геть, геть мерзотнику, тепер впало на тебе нещастя, бо ти чоловік крові !» (2 Сам. 16, 6-8). Не сумніваюся, дорогі у Христі, що всі ви знаєте Історію про багатого книжника, якого Христос не назвав по імені, який увійшов в храм, щоб помолитися. Цей чоловік вважав себе дуже побожним, бо постив двічі на тиждень та давав на храм десятину зі всього набутого маєтку, але він мав гордовиту вдачу, йому бракувало жалю за гріхи, тому Христос обминув його увагою і він не одержав нагороди, якої сподівався. Не в кращій ситуації опинився юнак, що від юності зберігав всі заповіді Божі і запитував у Христа, що йому робити, щоб осягнути вічне життя. Коли Христос порадив йому продати маєток і роздати гроші вбогим, він залишив Його, сховався між людьми, бо був занадто прив'язаний до багатства. Таке буває і в нашому житті. Один важкий гріх віддаляє нас від Христа і загороджує дорогу до вічного життя. Тому не легковажмо нашим спасінням, а ще сьогодні у нашій молитві запитаймо Христа: «Вчителю, чого мені не вистачає, щоб пізнати Тебе, Надприродну мудрість, і злучитись з Тобою навіки?» Якщо совість не докоряє нам за прожите життя і ми переконані, що всім серцем любимо нашого Спасителя та відчуваємо Його присутність у нашій душі. Якщо ми сповідалися, Напередодні різдвяного посту і через покаяння очистились від гріхів. Якщо ніколи не пропускали молитву, знаходили час для читання Святого Письма, виховали дітей у Божому страху і сьогодні вони поруч з нами стоять у храмі, з пошаною ставимось до наших батьків, ніколи не злостились на них, не cлyxaли поганих розповідей, ніколи не гнівались на ближніх і не заздрили їм. Якщо так було, то ми — молодці, бо дотримувались посту і знаходимось на дорозі до вічного життя. Якщо, дорогий брате і сестро, Христос не відповість на твоє запитання і ти відчуєш у своїй душі порожнечу, то це означає, що на твою поведінку не вплинули проповіді священиків і зразкове життя побожних людей. Тебе не зворушили страждання мучеників і сльози Христа. Це означає, що в твоїй душі не відбулось духовної переміни, ти залишився тим, ким був вчора, і тим самим ти відібрав у своєї душі вічне життя. Закінчуючи свої роздуми про різдвяний піст - Пилипівку — хочу сказати наступне слово. Якщо ти, брате і сестро, хочеш прийти до Христа, принести йому в дари свою віру і разом з пастушками привітатися з Ним, то не чекай доки Він залишить ясла і піде до Єгипту, а вже з цієї хвилини вирушай у подорож, та не забувай, що найкоротший шлях до Бога лежить через покаяння та жаль за гріхи. Тому не ховайся у тінь своєї гріховності, а вже сьогодні зроби іспит совісті. Якщо відчуєш, що надмірне захоплення земним життям, гордість чи пристрасті обтяжують тебе в дорозі до Виф-леєму, то зайди до сповідальниці і очисти свою душу від цих гріхів. Після цього стань в куточку, щоб тебе не бачили інші, заплач, як мала дитина, і скажи: «Ісусе! Не йди до вертепу, бо я приготував для Твого помешкання свою душу і прошу Тебе, щоб з цієї хвилини ми жили разом, працювали, молилися, постили, тішилися і вже ніколи не сварилися». Погодься зі мною, що Христос не обмине тебе увагою, як він це зробив з книжником, про якого ішла мова, а прийме твоє запрошення, поселиться в твоїй душі, почне тобі служити, потішати у смутку, лікувати твої недуги і стерегти, щоб ти «... не спіткнувся об камінь ногою своєю» (Пс. 90, 12). Він буде перебувати у твоїй душі доти, доки ти знову не почнеш бичувати Його своїми гріхами і не проженеш на Голгофу помирати між розбійниками у важких муках. Амінь. о. Іван Залуцький "Сівач", листопад 2003 11 (48) рік 5 Для створення сторінки використано такі видання: Катрій Ю. Пізнай свій обряд. - Видавництво Отців Василіян, 2004; Збірник проповідей "Сівач".


text: Головні спонсори Надає гранти на вирішення найбільш серйозних соціальних і екологічних проблем, що стоять перед суспільством, в якому капітал, інвестований відповідально, може змінити ситуацію. Незалежне федеральне агентство, створене Конгресом в 1950 році для сприяння прогресу науки. Королівський Університет Сауда прагне стати лідером в області освітніх і технологічних інновацій, наукових відкриттів і творчості шляхом заохочення інтелектуального натхнення і партнерства на благо суспільства. О'Доннелл Фонд присвячений створенню програм для підвищення якості освіти.


text: Кашмір Кашмір (कश्मीर). Суперечна область на північному-заході півострова Індостан, історичне князівство у Гімалаях. Поділ Кашміру не фіксований офіційними угодами про кордони, а сам регіон є місцем напруги між Індією та Пакистаном. Сьогодні Кашмір поділений на індійський штат Джамму і Кашмір (разом з провінцією Ладакх) загальною площею 101 387 км2 и населенням 10,1 млн. осіб; напівавтономну пакистанську провінцію Азад Кашмір («вільний Кашмір») площею 85 846 км2 і населенням 1,3 млн. осіб; і терени під владою Китаю площею 37 555 км2 і декількома тисячами мешканців. Загальна площа Кашміру становить 222 236 км2. Більшість населення Кашміру довгий час було мусульманським . За переписом 1901 року який проводила Велика Британія мусульмани становили 74,16 % населення, індуси 23,72 %, буддисти 1,21 %. Індуси мешкали головним чином в Джамму, де вони складали трохи менше 50 % населення. У Кашмірський долині, мусульмани становили 93,6 % населення і індуси 5,24 %. Це співвідношення збереглося понад 100 років. Згідно з переписом 1941 року мусульмани становили 93,6 % населення Кашмірської долини й індуси 4 %. У 2003 році, відсоток мусульман в Кашмірський долині був 95 %[4] індусів 4 %;в той же самий час, в Джамму, відсоток індусів був 66 % і мусульман 30 %. Площа окупованої зони — 30445 км2 Населення — 1,5 млн. мешканців Міста — Гілгіт, Скарбу Територія «Азад Кашмір» («Вільний Кашмір»; на заході провінції) має власні законодавчі збори, які засідають у Музаффарабаді, тоді як Гілгіт і Балтістан (на півночі) перебувають під прямим правлінням з Пакистану. Зміст Географія [ред.] Природа [ред.] Кашмір умовно поділений на декілька природних областей, кожна з яких характеризується своїми геологічними і кліматичними особливостями. Крайній південний захід Кашміру займає невелику частину Пенджабської рівнини, де є бідні ґрунти, практично непридатні для землеробства. На північному сході рівнину змінюють пасма Передгімалаїв (Сиваликський хребет) висотою до 600–700 м над рівнем моря, а далі Малі Гімалаї, представлені хребтом Пір-Панджал з найвищою точкою — горою Татакуті (4743 м). Між Пір-Панджалом та Головним Гімалайським хребтом (найвища точка — гора Нункун, 7135 м) простягається Кашмірська долина — велика міжгірська улоговина довжиною близько 200 км, завширшки більш ніж 40 км і висотою днища біля 1600 м над рівнем моря. Вона є найбільш заселеною областю Кашміру. Долина багата озерами, найбільші з яких — Вулар і Дал. Там же є судноплавна ріка Джелам, на березі якої знаходиться Сринагар — столиця і найбільше місто індійського штату Джамму і Кашмір. Каракорум — друга за висотою гірська система світу (середня висота біля 5500 м) — нараховує вісім вершин вище 7500 м. З них восьмитисячник Чогорі, відомий також як К-2 (8611 м), по висоті менший тільки за Еверест. Історія [ред.] Кашмір довгий час був важливим центром індуїзму, а пізніше буддизму. Протягом багатьох століть місто було перехрестям караванних шляхів між Далеким Сходом, Середньою Азією, Близьким Сходом і Південною Азією. У 1349 Шахах Мірзах став першим мусульманським керманичем Кашміру і розпочав династію Салатін. Наступні п'ять сторіч Кашміром керували мусульманські керманичі, серед них Султан Сікандар (також відомий як Бутшикан, або «бунтар»), який керував з 1398 року, Заін-ул-Абідін з 1420 року, Мугалс Mughals, котрий керував до 1751 року, та Дерраніс Афганський, при владі з 1752 до 1820.[1] У 1820 році сикхи під головуванням Ранжа Сінгх захопили Кашмір. У 1846 Гулаб Сінгх заснував династію Дограс яка під контролем Великої Британії керувала Кашміром до 1947 року. Північ Кашміру була заселена переважно прибічниками ісламу, південь — індуїстами, а схід — буддистами. Мусульманське населення не раз бунтувало проти влади махарадж, але повстання кожен раз криваво придушувалося. Кашмірська проблема — територіальний спір щодо приналежності території колишнього князівства Джамму і Кашмір між Республікою Індія та Ісламською Республікою Пакистан. Початок конфлікту з приводу Кашміру пов'язаний зі спровокованим Пакистаном вторгненням пуштунських племен з Північно Західної прикордонної провінції Пакистану і Смуги Племен на територію князівства. В умовах військового краху магараджа звернувся по допомогу до Індії. Як передумову надання такої допомоги індійський уряд висунув вимогу приєднання Кашміру до Індійського Союзу. З ініціативи колишнього віце короля Індії, лорда Маунтбеттена, у січні 1948 року питання Кашміру було передано Пакистаном на розгляд Ради Безпеки ООН. Під наглядом спостерігачів ООН було встановлено лінію припинення вогню, уточнену Угодою про лінію припинення вогню між Індією та Пакистаном у Джамму та Кашмірі, підписаною в Карачі 27 липня 1949 року. Ця угода закріпила позиції армій сторін і тим самим розподілила територію Кашміру на дві частини — індійську та пакистанську. Пакистан протягом 1950 1960 их років неодноразово висловлював протести щодо дій Індії в Кашмірі, апелюючи до положень резолюцій Ради Безпеки ООН і вимагаючи проведення плебісциту (у 1949 1964 роках питання Кашміру піднімалося в ООН 110 разів). Протягом 1970 1980 их років кашмірська проблема залишалася у центрі уваги політичних кіл та громадської думки Індії та Пакистану. Індія послідовно відстоювала позицію, згідно з якою проблему було врегульовано Сімлською угодою, пакистанська сторона продовжувала наполягати на необхідності проведення плебісциту. Ситуація кардинально змінилася після початку наприкінці 1989 року масових антиіндійських виступів у Кашмірі. З 1989 по 1999 рік за офіційною статистикою з обох сторін конфлікту загинуло близько 60 тис. чоловік, поширеною є практика терористичних дій. Після початку глобальної боротьби з тероризмом та нападу на Індійський парламент 13 грудня 2001 року індійський уряд зайняв жорстку позицію щодо кашмірських повстанців і намагається вирішити проблему силовими методами. Місця [ред.] Вайшнодеві — храм, згадки про якого містяться ще в давніх Ведах. Розташований на висоті понад 1600 м над рівнем моря. Тут завжди багатолюдно: люди різного віку, від малого до старого, долають 13 км серпантинової дороги вгору і до храму і назад. Місто Шрінгар — літня столиця Кашміру. Його візитівкою є будинки-кораблики (шікари), розташовані у три ряди на озері Даль. Пояснюють феномен таких будинків тим, що в часи британського правління місцеві закони штату Кашмір не дозволяли чужоземцям селитися на його землях. Європейці вирішили жити на воді. Тепер ці будинки-кораблики перетворилися на комфортабельні готелі. [1]


text: Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії. Тісамен (грец. Τισαμενός) — син Ореста й Герміони, володар Аргосу і Спарти, відомий боротьбою з Гераклідами, під час якої загинув; Тісамен — син Терсандра й Демонасси (доньки Амфіарая), внук Полініка; Тісамен — елідський віщун, який за пророцтвом піфії мав здобути п'ять перемог. Коли Тіссамена перемогли на іграх, спартанці, гадаючи, що піфія мала на увазі військово-політичні перемоги, викликали його з братом під час перського вторгнення і подарували йому громадянські права. Література [ред.]


text: Семінар підвищення кваліфікації фахівців із соціальної роботи центрів соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді з питань здійснення соціального супроводу сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах Особистий прийом громадян головою облдержадміністрації Тулубом С.Б. Засідання комісії облдержадміністрації з перевірки знань посадових осіб і спеціалістів з питань охорони праці (Головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації) Зустріч з переможцями інтелектуальних конкурсів (ЧДТУ) Прийом сільських та селищних голів керівництвом облдержадміністрації та обласної ради, керівниками структурних підрозділів облдержадміністрації, місцевих органів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади в області Нарада з розгляду ходу будівництва об’єктів, передбачених заходами з підготовки до відзначення 200-річчя від дня народження Т.Г. Шевченка та 60-річчя утворення області (м. Звенигородка). Засідання регіонального комітету з економічних реформ Заходи до 118-ї річниці з дня народження Т. Осьмачки (с. Куцівка Смілянського району). «Круглий стіл» з нагоди Дня науки Заходи в рамках Європейської акції «Ніч музеїв», присвяченої Міжнародному дню музеїв (Корсунь-Шевченківський державний історико-культурний заповідник) Особистий прийом громадян заступником голови облдержадміністрації Прітченко Т.Ф. Інформаційний день в області: «Україна – держава європейська» (населені пункти області). Обласний мистецький фестиваль «Садок вишневий коло хати» (м. Городище). Нагородження переможців Всеукраїнського конкурсу учнівської творчості у номінаціях «Образотворче мистецтво», «Декоративно-прикладне мистецтво» (м. Канів). Заходи з нагоди Дня Європи та відкриття туристичного сезону у Черкаській області (ТРЦ «Хрещатик Сіті»).


text: Побудований у 1998, Flower's Boardinghouse Mitte є особливим доповненням силуетів міста. Всього 11.0 Km, від цього 3-зіркового готелю дуже легко дістатися до аеропорту. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути. Flower's Boardinghouse Mitte пропонує бездоганний рівень обслуговування та всі необхідні для туристів зручності. Ви можете насолоджуватися у готелі підібраними характеристиками топ-класу, такими як пральне обслуговування/хімчистка, ліфт, бездротовий доступ WiFi . Увійдіть в один із 21 затишних номерів та втечіть від стресу для з широким спектром зручностей, таких як обладнання для прасування, міні-бар, міні-кухня, DVD / CD-плеєр, бездротовий доступ до Інтернету (безкоштовний). Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Якщо ви шукаєте комфортне та зручне місце проживання в Берлін, Flower's Boardinghouse Mitte замінить вам ваш рідний дім.


text: Ракка |Місто Ра́кка (араб. الرقة — ar-Raqqa) — місто на півночі Сирії, адміністративний центр однойменної мухафази. Розташований на північному березі річки Євфрат, за 160 км на північ від Халебу. З середини 1970-х років економіка міста базується на виробленні електроенергії на Євфратській греблі, сільському господарстві та видобутку нафти на прилеглих родовищах. Є невеликий історичний музей, палац Аббасидів, Велика мечеть, побудована в VIII столітті. Зміст Історія [ред.] Елліністичні та візантійські періоди [ред.] Місто Ракка було засноване в 242 до н. е. або 244 до н. е. царем селевкидів Селевком II Каллініком як Каллінікум або Каллінікос. В візантійський період місто було перейменовано в Леонтуполіс, однак частіше місто продовжували називати Каллінікос. У той час місто було економічним та військовим центром. В 542 місто було зруйноване при нападі Сасанідів з Персії на чолі з Хосровом I Анушірваном, але був пізніше було відбудоване візантійським імператором Юстиніаном I. Ранній ісламський період [ред.] В 639 місто було захоплене арабськими мусульманськими племенами. З того часу воно отримало назву Ракка. В 640 будується перша мечеть. Через стратегічного положення, значення міста Ракки ще більше зростає під час воєн при Омейядах та на початку правління Аббасидів. В 771— 772 аббасидський халіф Аль-Мансур будує військовий гарнізон за 200 м від Ракки. В 796 халіф Гарун ар-Рашид приймає рішення зробити Ракку своєю резиденцією в імперії. Протягом тринадцяти років Ракка була формальною столицею Імперії Аббасидів, що тягнеться від Північної Африки до Центральної Азії, в той час як основний адміністративний апарат залишався в Багдаді. Після переїзду двору назад у Багдад в 809 Ракка залишилася столицею західної частини імперії, включаючи Єгипет. Період занепаду [ред.] Наприкінці IX століття Ракка прийшла в занепад через тривалі військові дії між Аббасидами та Тулунідами, а пізніше з радикальними шиїтами карматами. З кінця X століття до XII століття місто перебувало під контролем бедуїнських династій. Період відродження [ред.] Ракка пережила новий підйом в XII та першій половині XIII століття, ставши сільськогосподарським та ремісничим центром при зангідах та Айюбідів. В цей період були побудовані Багдадські ворота. Убитий правитель Імад ад-Дін Зенгі був спочатку похований в Ракка. Ракка була зруйнована під час навали монголів в 1260-ті. Є свідчення про смерть останніх жителів міста в 1288. Османський період та сучасність [ред.] В XVI столітті Ракка знову згадується в історії, цього разу як митний пост Османської імперії на Ефраті, був навіть створений вілайят Ракка, столиця якого, проте, знаходилася не в місті, а за 200 км на північ. Місто Ракка було знову заселено в 1864, спочатку як військова застава, потім як селище для арабських бедуїнів та чеченців, які рятувалися від війн на Кавказі в середині XIX століття. При французькому мандаті було споруджено будинок адміністрації, зараз там знаходиться міський музей. В 1950-ті роки, в розпал Корейської війни, світовий бум на бавовну стимулював безпрецедентне зростання міста та культивацію земель в середній течії Євфрату. Посилання [ред.] - Майкл Майнеке, Ракка на Єфраті. Недавні розкопки в резиденції Харун ер-Рашид, в: Сюзанна Кернер , Близький Схід в давнину. Внески до німецької археології Йорданії, Палестини, Сирії, Лівані та Єгипті II, Амман 1991, pp 17-32. - Майкл Майнеке, ранній штукатурка Аббасидов Прикраса в Bilad аль-Шам. В: Мухаммад Аднан аль-Бахит-Роберт Шик (edd.): Bilad аль-Шам В Аббасидов період (132 AH/750A Д.-451 AH/1059A D. ..). Праці П'ятої Міжнародної конференції з історії Bilad аль-Шам 7-11 Шаабан 1410 AH/4-8 березня 1990 року на англійською та французькою розділі, Амман 1412/1991, стор 226-237. - Майкл Майнеке, примусова праця в ранній ісламської архітектури на прикладі ar-Raqqa/ar-Rafiqa на Ефраті. В: Курси:. Шаблони і стилістичні зміни в ісламської архітектури. Місцеві традиції в порівнянні Перехід художників, Нью-Йорк, Лондон 1996, стор 5-30. - Майкл Майнеке, Ар-Ракка ранку Euphrat: Imperiale унд дер religiöse Strukturen islamischen Stadt, в: Mitteilungen дер Deutschen Orient-Gesellschaft 128 (1996), стор 157-172. - Стефан Heidemann, Die Ренесанс дер Städte в Nordsyrien унд Nordmesopotamien. Städtische Entwicklung унд wirtschaftliche Bedingungen в ар-Ракка унд Харран фон дер Zeit дер beduinischen Vorherrschaft біс цу ден Seldschuken (ісламської історії та цивілізації. Дослідження і тексти 40), Лейден і. . (Brill) 2002 року. - Міріам Ababsa, Les mausolées невидимим: Ракка, Вілле де pèlerinage НУ Pôle étatique ан Джазіра syrienne? В: Анналів де géographie 622 (2002), стор 647-664. - Стефан Heidemann - Андреа Беккер, II-Ракка Die Stadt islamische, Майнц (Філіп фон Zabern) 2003 року.


text: Зручно розташований у Медан, Hotel Polonia є прекрасною базою для вивчення ціього жвавого міста. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Відвідвачі готелю можуть насолоджуватися туром по визначним місцям міста: Консульство Австралії, Боробудур Віхара, Лікарня Сейнт Елізабет. Скористайтеся багатвом чудового сервісу та послуг у цьому Медан готелі. Гості готелю можуть на місці насолоджуватися такими можливостями як поверх з номерами бізнес-люкс, сейфи, пральне обслуговування/хімчистка, бар/паб, зона для паління. Атмосфера Hotel Polonia знаходить своє відображення у кожному номері. душ, супутникове / кабельне телебачення, телебачення, доступ до Інтернету, кімнати для некурців -.лише декілька послуг, що знаходяться у вашому повному розпорядженні. Майданчик для гри в сквош, фітнес-центр, відкритий басейн , сауна, масаж готелю є ідеальним місцем для вдпочинку після напруженого дня. Чудові визначні місця та відмінне місце розташування Hotel Polonia - ідеальна база для приємного перебування в Медан.


text: |RSIBreak піклується про ваше здоров’я регулярно перериваючи роботу з метою запобігти синдрому постійної втоми (RSI)| Якщо ви переймаєтеся здоров’ям ваших рук або очей, вам слід роботи короткі перерви у роботі за комп’ютером, про які так просто забути, якщо ви зайняті. Синдром постійної втоми (Repetitive Strain Injury) виникає у результаті безперервної роботи з мишею та клавіатурою. RSIBreak можна використовувати для нагадування вам, що час від часу слід робити перерви. Програма показує випадкову картинку зі збірки через задані проміжки часу протягом вказаного проміжку часу. Ви можете визначити зображення, які показуватиме програма, і відповідні проміжки часу. Ви можете скористатися перервами, наприклад, для виконання вправ, або скористатися нагадуванням як знаком, що слід на деякий час залишити комп’ютер у спокої. З підручником можна ознайомитися тут.