text: |главнаяреклама на сайтезаработоксотрудничество||База знаний Allbest| Розробка малопотужного тиристорного електроприводу Особливості розробки малопотужного тиристорного електроприводу постійного струму. Аналіз існуючих тиристорних електроприводів постійного струму. Розрахунок техніко-економічних показників систем електроприводу. Можливі несправності і методи їх усунення. Отправить свою хорошую работу в базу знаний просто. Используйте форму, расположенную ниже. 1. Синтез систем з підпорядкованим регулюванням Розрахунок двигуна постійного струму. Складання рівняння тиристорного перетворювача. Розрахунок здавачів струму. Синтез системи підпорядкованого регулювання управління електроприводу. Умови налаштування зовнішнього контуру, моделювання поведінки. курсовая работа [1001,4 K], добавлен 02.01.2014 2. Розрахунок параметрів і вибір елементів тиристорних електроприводів постійного струму Розрахунок параметрів силового трансформатора, тиристорів та уставок захисної апаратури. Переваги та недоліки тиристорних перетворювачів. Вибір електродвигуна постійного струму і складання функціональної схеми ЛПП, таблиці істинності і параметрів дроселя. курсовая работа [374,8 K], добавлен 25.12.2010 3. Електроємність. Конденсатори. Закони постійного струму Поняття, склад та електроємність конденсаторів. Характеристика постійного електричного струму, різниці потенціалів та напруги постійного струму. Сутність закону Ома в інтегральній та диференціальній формах. Особливості формулювання закону Джоуля-Ленца. курс лекций [349,1 K], добавлен 24.01.2010 4. Розрахунок складного електричного кола постійного і змінного струму Загальні відомості та схема електричного ланцюга. Розрахунок електричного кола постійного струму. Складання рівняння балансу потужностей. Значення напруг на кожному елементі схеми. Знаходження хвильового опору і добротності контуру, струму при резонансі. курсовая работа [915,3 K], добавлен 06.08.2013 5. Аналіз складного кола постійного струму і розгалуженого кола синусоїдального струму Перетворення у схемі; заміна джерела струму на еквівалентне; система рівнянь за законами Кірхгофа. Розрахунок струмів холостого ходу методами двох вузлів, вузлових потенціалів і еквівалентного генератора; їх порівняння. Визначення показань вольтметрів. курсовая работа [85,3 K], добавлен 30.08.2012 6. Технологія монтажу та ремонту машин постійного струму Способи збудження і пуск двигунів постійного струму, регулювання їх швидкості обертання та реверсування. Вимірювальні і контрольні інструменти, такелажні механізми, матеріали, що застосовуються при виконанні ремонтних робіт. Правила техніки безпеки. курсовая работа [5,2 M], добавлен 25.01.2011 7. Машини постійного струму Побудова схеми з'єднань силового ланцюга трифазного тиристорного перетворювача, його регулювальна характеристика. Принцип дії трифазного автономного інвертора напруги з постійними кутами провідності ключів. Формування напруги на навантаженні АІН. контрольная работа [3,1 M], добавлен 13.03.2013 8. Розрахунок регулювальних та тягових характеристик асинхронного електроприводу Обґрунтування силової схеми тягового електропривода для заданого типу локомотива. Вибір схеми автономного інвертора напруги. Розрахунок струму статора для зон регулювання та електрорухомої сили ротора. Обчислення зони пуску та постійної потужності. курсовая работа [503,1 K], добавлен 10.11.2012 9. Розробка системи електроприводу механізму циклічної дії Класифікація електроприводів промислових механізмів. Основні положення щодо розрахунку і вибору електродвигунів. Розрахунок і побудова механічної характеристики асинхронного двигуна. Вибір й описання резервної релейно-контактної схеми управління приводом. курсовая работа [1,3 M], добавлен 28.02.2012 10. Моделювання режимів роботи двигуна постійного струму з незалежним збудженням Режим прямого пуску двигуна постійного струму з незалежним збудженням (ДПС НЗ). Прямий пуск ДПС НЗ зі ступінчастою зміною напруги якоря. Режим прямого пуску ДПС НЗ з динамічним гальмуванням. Прямий пуск з противмиканням і введенням опору противмикання. контрольная работа [656,5 K], добавлен 13.06.2013 Другие документы, подобные Розробка малопотужного тиристорного електроприводу Страница: 1 2 Размещено на http://www.allbest.ru/ 56 Размещено на http://www.allbest.ru/ Розробка малопотужного тиристорного електроприводу Вступ Розвиток наукових і технічних тенденцій у галузі сучасного електроприводу електричних машин, утому числі й у галузі побутової техніки. Невпинне зростання вимого до якості та розширення сфери використання керованого електроприводу та відповідних систем автоматизації вимагають детального дослідження та вивчення малопотужного тиристорного електроприводу. Підвищення надійності, якості виробництва, техніко-економічних показників систем електроприводу зумовлює розширення сфери застосування електроприводів із двигунами змінного струму, впровадження систем керування на основі безконтактних логічних пристроїв, напівпровідникової цифрової електричної техніки та ін. 1. Розробка технічного завдання та технічних умов Згідно завдання на курсове проектування необхідно розробити малопотужний тиристорний електропривод постійного струму. Даний електропровід буде використовуватись при підготовці спеціалістів електромеханіків з метою отримання ними практичних навичок, по збиранню і регулюванню схеми електроприводу, а також дослідження його регулювальних і стабілізуючих властивостей. Живлення електропривода здійснюється від однофазної мережі зміного струму частою 50або 60 Гц. Зворотній зв'язок здійснити по електрорушійній силі обмотки якоря Стенд служить для дослідження електропривода із зворотнім зв'язком по електрорушійній силі обмоток якоря. 1.1 Основні технічні характеристики Напруга мережі живлення однофазна з частотою 50 Гц і напругою 220В з допустимим відхиленням від мінус 15 до плюс10%. Потужність споживання, В·А не більше 500. Маса стенда, кг, не більше 20. Габаритні розміри, мм, не більше 500x200x300. 1.2 Умови експлуатації Електропривод призначений для роботи в наступних умовах дії температури і вологи навколишнього повітря: - температура повітря, С від 5до 50; - відносна вологість, %, не більше 80. - установку, монтаж і експлуатацію електропривода проводити згідно «Правилам техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» - навколишнє середовище - невибухонебезпечна, така, що не містить пилу в кількості, що знижує параметри електроприводу в неприпустимих межах. 2. Літературний огляд та аналіз існуючих тиристорних електроприводів постійного струму 2.1 Короткі відомості про двигуни постійного струму (ДПС), що застосовуються в сучасних електроприводах (ЕП) Електричний привод з тиристорним перетворювачем і двигуном постійного струму (ДПС) є в теперішній час основним типом привода побутової електротехніки. В силу цілого ряду експлуатаційних переваг він практично витіснив гідравлічний регулювальний привод, а також електрогідравлічний привод з кроковими двигунами. Основні характеристики вказаного електропривода визначаються головним чином типом вживаного ДПС. Основною перевагою ДПС, що визначає їх широке застосування в регульованих і слідкуючих приводах, є висока лінійність механічних характеристик, що дозволяє плавно регулювати частоту обертання вала двигуна в дуже широких межах (діапазон регулювання частоти обертання сучасних ДПС складає 10 000 і більше). До недоліків ДПС, з порівнянням з асинхронними електродвигунами змінного струму, відносять великі габарити, менший к.к.д., необхідність в щітках і колекторі для підводу струму в обмотку якоря. Останнє істотно знижує їх перевантажувальну здатність із-за ряду обмежень, пов'язаних з процесами комутації і небезпекою утворення кругового вогню на колекторі [1-3]. Не дивлячись на ці недоліки, ДПС продовжують удосконалюватись в напрямку підвищення швидкодії і збільшення перевантажувальної здатності, підвищення к.к.д., рівномірності обертання на малих швидкостях та інше. Потреби удосконалення технічних характеристик регулюючих і слідкуючих електроприводів призвели до розробки спеціальних ДПС. Загальними особливостями двигунів для слідкуючих приводів є можливість довгої роботи на малих швидкостях при повному моменті, що потребує і спеціальних заходів для їх охолодження, а також можливість багатократним перевантаженням по струму в перебіг невеликого часу, що пов'язані з необхідністю досягнення високої швидкодії приводу 4. Були розроблені також спеціальні мало інерційні двигуни з гладким якорем серії ПГ (ПГТ - із вмонтованим тахогенератором). Зменшення моменту інерції, отже і постійного часу (в 5-6 раз менше, чим у звичайних) досягається за рахунок діаметра і збільшення довжини якоря. Якір такого двигуна має без пазову конструкцію. Провідники обмотки якоря із міді прямокутного перерізу наклеюються на гладку зовнішню поверхню якоря(шихтованого із тонких сталевих кружків), закріплюються склотканиною і заливаються епоксидною смолою. Така конструкція обмотки забезпечує малу індуктивність якірного ланцюга, що дозволяє забезпечити жорстку комутацію струму при великих навантаженнях двигуна. Збільшення перевантажувальної здатності таких двигунів спиняє хороше охолодження обмотки якоря, розміщеної на його поверхні, що забезпечене за рахунок вимушеної вентиляції. Двигуни з гладким якорем забезпечують обробку максимальних прискорень порядку (26)-104 рал. Проте із-за складності виготовлення, високої собівартості і малої надійності такі двигуни не знайшли широкого застосування. Застосування для електроприводів набули високомоментні електродвигуни із збудженням від постійних магнітів. Відносно малі значення номінальної частоти таких електродвигунів (500-1000 об/хв.) і здатність довгої роботи на малих обертах з великими моментами дозволяє обходитись без редукторів і зв'язувати такий двигун безпосередньо із ведучим гвинтом робочого органа. При цьому значно покращується надійність і точність роботи. Головні конструктивні особливості ВМД такі. - збудження здійснюється від високоенергетичних магнітів; - збільшено число пазів якоря і число колекторних пластин: - застосування ізоляційних матеріалів з високою допустимою температурою; посилена конструкція вала і підшипників; - уже сточена конструкція корпуса; - підвищене відношення довжини якоря до його діаметра; - використовуються спеціальні щітки з великою перевантажувальною здатністю здатність; - велике значення електромагнітного руху моменту. Як правило, ВМД виготовляються із вмонтованими: тахогенератором (з малим рівнем пульсацій при малих частотах обертання), датчиком шляху високої точності і електромагнітним гальмом. Дуже важливо для підвищення якості і стійкості слідкуючого відсутність люфтів в з'єднаннях двигуна і датчиком швидкості і шляху що забезпечується в ВМД наявності вмонтованого тахогенератора і трезольвера. ВМД володіє наступними технічними характеристиками (1): - відносно малі номінальні (до 1000 об/хв) і максимальні частоти обертання (до 1500-2000 об/хв); - високі перевантажувальні моменти (б-10 кратні) при малих частотах із значним їх зменшення (1.5-3 кратні) при номінальних і особливо максимальних частотах обертання; - велика термічна постійна часу (60- і 20 хв); - забезпечення рівномірного обертання якоря на малих швидкостях (до 0,1 об/хв.) - момент інерції ВМД порівняємо з моментом ДПС нормального виконання. Необхідність значного зниження допустимого максимального моменту по мірі збільшення частоти обертання при відсутності додаткових полюсів. При цьому слід використати нелінійні схеми струмообмеження. Електродвигуни серії ПВ призначені для використання в приводах із керуванням від тиристорних або транзисторних перетворювачів. Конструктивно двигуни цієї серії мають флянцове виготовлення, допускають експлуатацію при любому положенні в просторі. Для електродвигунів ПВ допустима в межах 1 хвилини перевантаження по струму на 50% понад номінальної, а в межах 0,2 з можливим струмом, відповідним струму максимального пускового моменту, в межах 3 хвилин підвищення частоти обертання на 30% понад максимальної. Залежність між величиною обертання моменту і струму якоря і стуму якоря М=f(In) практично лінійна до М=0,7-0,8Ммах. Допускається тривалість роботи двигунів при частоті обертання 0,1 хв-1 з моментом не менше номінального,при цьому нерівномірність обертання моменту не перевищує 6-8%. Електродвигуни серії ПВ комплектуються тахогенератором ТС-1М із наступними технічними характеристиками: крутизна вихідної характеристики,В/об/хв. - 0,02; опором навантаження, кОм, не менше4; опір обмотки якоря при 15°С, Ом - 138; індуктивність обмотки якоря, Гн - 0.6. Датчик положення типу ПМБ-1, яким комплектується двигуни серії ПВ, мають наступні характеристики - число пар полюсів - 10, число фаз - 2; здвиг фаз джерела живлення, ел. град. - 0 або 90; напруга живлення, В - 5*0,25: частота живлення, Гн - 50; споживаний струм, мА, не менше - 10: вихідна частота при опорі навантаження 10 кОм, В - 0,5; похибка в статичному режимі при опорі навантаження 10 кОм, не більше - 20. Технічні дані використовуючи в електродвигунах серії ПВ електромагнітних гальмів серії ЕТДВ із напругою живлення 24 В (на ЕТДВ41УЗ - 110 В) Електродвигуни серії ПВ комплектуються температурним датчиком, який забезпечує подачу сигналу в ланцюг керування при недопустимих для ізоляції перегрівів. Електродвигуни серії ПВ без гальма і датчика положення характеризуються наступними показниками надійності: середній ресурс роботи електродвигуна - не менше 20 000 годин; середній термін роботи неменше - 15 років; наявність безвідмовної роботи за період 10000 годин складає не менше 0.9 при довірчій вірогідності 0.8. Електродвигуни серії КД1 призначені для експлуатації в групі слідкуючо-регулювальних електроприводів ( переважно типу ПРП). Двигуни мають флянцове виготовлення М300 по СТ СЕВ 246-76. ступінь захисту ІР44поГОСТ 14254-69(закриті), природне охолодження і допускають експлуатацію при різному положенні в просторі. Конструкція ВМ серіїКД1 близька до конструкції ВМД серії ПВ, при зменшені діаметра якоря,настільки це можливо, з ціллю максимального зниження моменту його інерції. Збудження приводиться від литих постійних магнітів із сплавуЮНДК35Т5, забезпечуючи підвищену (до 0,6 Т) індукцію в повітряному зазорі і зниження діаметра і моменту інерції двигуна. Виконання індуктора - чотириполюсне. Електродвигуни серії КД1 можуть знаходитись у загальному стані при нормальному струмі не більше 3 год,, а в межах хвилини витримують 1,5 кратну перевантаження по струму. Допускається робота електродвигуна в межах 2 хвилини при підвищені до 2000 об/хв. Частоті обертання при номінальному моменті[6]. Двигуни серії КДІ мають наступні показники надійності: - мінімальне напрацювання із замінною щіток в процесі експлуатації - 16 000 годин; строк роботи з урахування строку зберігання -12 років. В комплект електродвигуна можуть входити тахогенератор типу ТГ1, гальмо типу ЕТДВ12У3 і датчик положення типу ПМБ-1. Технічні дані тахогенератора ТГ1 наступні: крутизна вихідне характеристики-0,03:0,0015 В/об/хв.., опір навантаження - 2000 Ом, момент інерції ротора тахогенератора не перевищує 000.4 кг*м2. Електроприводи, в яких для живлення кола якоря та обмотки збудження використовуються напівпровідникові перетворювачі називаються тиристорними. Тиристорний перетворювач ТП, який працює на навантаження у вигляді ДПС, складається з двох частин (рис. 2.1) : силової схеми імпульсне--фазного керування[7]. Основне призначення силової схеми перетворення трифазної змінної напруги мережі в постійну напругу Uтп для живлення якірного ланцюга ДОС, величина якого залежить від величини керуючої напруги Uкер, що подається на вхід ТП. У відмінності від звичайного керуючого випрямляча силова схема ТП в конкретних режимах роботи ДПС здійснює зворотне перетворення напруги постійного струму в напругу змінного струму. Рисунок 2.1 - Блок схема тиристорного перетворювача Для регулювання величини випрямленої напруги змінюють тривалість провідного стану тиристора шляхом змінення фазного кута відкривання тиристора а відносно початку додатної на півхвилі анодної напруги. Це завдання вирішує система імпульсно-фазного керування СІФУ, здійснює перетворення неперервного вхідного сигналу керування Uкер у фазний зсув що відмикає імпульс а, це показано на рис 2.2. Тут для фази А показана пилкоподібна опірна напруга із лінійно - збільшеною робочою ділянкою a-d. Значення початкового кута керування апоч, відраховано від моменту відкривання тиристора, керується напругою зміщення Uзм. При збільшені діючого назустріч зсуву вхідної керуючої напруги Uкер кут керування а зменшується. В залежності від кута а від Uкер може бути визначена із наступних вимірювань. Нехай зміні щt=р/2 (щ-кутова частота напруги живлення) відповідає змінній напруги на вході генератора пилкоподібної напруги, дорівнює тоді на основі відношення, яке безпосередньо показане на рисунку 2.2, Рисунок 2.2 - Принцип фазування імпульсів СІФУ (2.1) Можна записати вираз, зв'язуючи кут керування на вході СІФУ: = (2.2) Практично в СІФУ у якості опорної напруги може використовуватися не тільки пилкоподібна напруга, але і синусоїдальна, косинусоїдальна, сформована із відрізків синусоїд напруги декількох фаз мережі живлення. Опорна напруга повинна бути синхронною із відповідною фазою мережі живлення. Структурна схема СІФУ для керування тиристором фази А1 показана на рисунку 2.3. Вона складається із фазозсуваючого пристрою ФСП і підсилювача формування імпульсів ПФІ. ФСП складається із блоку опорної напруги БОН, вузла додавання опорної напруги Цуп з вхідною керуючою напругою і нуль-органа НО. Формування опорної напруги в БОН, що утворюється із напруги аі, жорстко прив'язаного по фазі до напруги мережі живлення А1. Напруга з виходу вузла додавання подається на вхід НО, який формує імпульс у момент порівняння напруги иуп і икер або в момент протікання через нуль сумарної напруги. Далі цей імпульс після підсилення і формування подається на керуючий електрод тиристора для його відкривання. Керуючі імпульси повинні мати достатню потужність і високу крутизну, необхідну для чіткого відкривання тиристорів. Струм в імпульсі повинен перевищувати струм керування спрямлення тиристора, а тривалість імпульсу повинна перевищувати час зростання силового струму тиристора до величини струму затримки. Рисунок 2.3 Структурна схема СІФУ Тиристорні перетворювачі виконуються однофазними і багатофазними. При невеликій потужності навантаження і високих вимог до якості керування застосовують прості однофазні ТП. Всі багатофазові прості схеми ТП поділяються на нульові і мостові. В нульових схемах (рис 2.4 а) навантаження, наприклад якоря ланцюга ЕД під'єднується до нульової точки вторинної обмотки трансформатора і до загальної точки в якій, об'єднуються тиристори, під'єднанні до вторинних обмоток трансформатора. Якщо тиристори з'єднані своїми катодами, таке включення називається катодною групою тиристорів, якщо ж анодами то анодною групою тиристорів. Для згладження пульсацій виправленого струму послідовно з навантаженням вмикається реактор, який представляє собою дросель з великою індуктивністю L. Мостова схема (рис 2.4 б) виконується шляхом послідовного з'єднання двох нульових схем: анодної і катодної. При цьому використовують обидва півперіоди змінної напруги, відтак число тиристорів в такій схемі в 2 рази більше, ніж у нульовій. Мостові схеми забезпечують високу випрямлену напругу, меншу величину і більшу частоту пульсацій, краще використання силового трансформатора. Приведені схеми відносяться до нереверсивних ТП. Рисунок 2.4 Схеми ТП: а - нульова; б - мостова В керуючий електрод який подається керуючим імпульсом, зсунутий відносно точки природного відкривання на фазовий кут а, який називається кутом запізнення запалення, так як він характеризує запізнення відкривання тиристора із порівнянням з моментом природного запалення (рис 2.5). Рисунок 2.5 - Комутація струмів в керуючому випрямлячі При цьому зміщається в часі момент вступу у роботу наступного тиристора і затягується робота попереднього. Видно також процес комутації. Середнє значення випрямленої напруги буде пропорційна cos а. (2.3) Ефект керування ТП показано нарис 2.8 на якому показано графіки вихідної напруги при зміні кута керування а від 0 до 90°. Тут же показано мінімальний кут при якому ТП втрачає керування, так як ЕРС двигуна в зоні більше миттєвого значення напруги фази, і напруги на тиристорі стає від'ємною. Рисунок 2.6 - Вихідні напруги ТП при різних кутах керування Також слід зазначиш, що при роботі ТП напруга на його зажимах буде менша, ніж середнє значення вихідної напруги випрямляча. Це пов'язано із падінням напруги на тиристорах, на активному опорі силового ланцюга, а також із процесом комутації тиристорів. Падіння напруги на тиристорах можна прийняти постійним = 0,5 - 1,0 В. Падіння напруги на активному опорі силового ланцюга пропорційно струму навантаження Тоді на зажимах ТП середнє випрямлена напруга дорівнює: (2.4) або (2.5) Останній вираз являє собою зовнішню характеристику ТП (рис.2.7), із якої видно, що збільшення кута напруга на клемах ТП зменшується,а при постійному значені зменшення цієї напруги здійснюється із збільшенням струму навантаження. Нахил зовнішньої характеристики відражає внутрішній опір ТП, яке визначається відношенням: (2.6) Рисунок 2.7 - Зовнішня характеристика ТП Можна побачити, що в області великих струмів навантаження відносно мало, проте із зменшенням струму навантаження нахил характеристик збільшується, що говорить про збільшення внутрішнього опору ТП. Останнє пов'язано із тим, що ТП переходить із режиму «неперервного струму» в режим «переривистого струму». Фізична картина появи проривного струму пояснюється рисунок 2.8. При зменшені струму навантаження зменшується кількість енергії, що запасається в індуктивності силового ланцюга. Зменшення енергії, що запасається в індуктивності силового ланцюга при зміщені струму навантаження видно на рис. 2.1 зменшення заштрихованої площі, відповідно провідному стану вентиля при негативній напрузі на його аноді. В промінах при відсутності струму в ланцюгу навантаження на клемах ТП рівне ЕРС двигуна В процесі гальмування двигуна наступить момент часу, коли в результаті зменшення Ед вона знову порівняється з . При цьому встановиться нове значення частоти обертання двигуна. Такий процес гальмування виявляється, як правило, неприпустимо тривалим, а - режим неперервного струму; б - режим перервного струму Рисунок 2.8 - Криві Випрямленої напруги: З метою його скорочення застосовують динамічне гальмування ДПС, при якому якір двигуна підключається за допомогою силових ключів (в яких також можуть використовуватися тиристори) до резистора динамічного гальмування Проте при цьому найбільш інтенсивне гальмування спостерігається тільки в початковий момент. Далі, у міру зменшення струму якірного ланцюга двигуна, гальмуючих момент також зменшується, що затягує процес гальмування. Найбільш раціональним з погляду скорочення часу гальмування і економічності є так званий режим рекуперативного гальмування, при якому частина енергії повертається в мережу, а електродвигун в процесі такого гальмування працює як генератор. Таким чином, необхідно реалізувати зворотне перетворення енергії з ланцюга постійного струму в живлячу мережу змінного струму. Такий процес називається інвертуванням, в пристрій, за допомогою якого здійснюється цей процес, - інвертором. Розглянемо, за яких умов ТП може працювати в режимі інвертора. Перш за все, необхідно, щоб Едв стала більша, саме з цієї умови починається процес гальмування. Проте, як ми бачили вище при розгляді цього процесу на прикладі схеми ТП (рис 2.4, а), в цьому випадку відбувається замикання тиристорів і відключення двигуна від ТП. Для здійснення інвертування енергії необхідно, щоб проходив струм по силовому ланцюгу, що безпосередньо не може бути реалізоване у наслідок односторонньої провідності тиристорів. Для того, щоб з'явилася можливість створити струм через вентиль в процесі гальмуванні необхідно змінися полярність підключення якоря електродвигуна до тиристорів, що можна зробити, наприклад, за допомогою контактної схеми. В цьому випадку ЕРС двигуна і «напруги ТП співпадають по напряму і струм силового ланцюга проходитиме через вентиль, тобто в тому ж напрямі, як і в руховому режимі. Двигун опиняється в режимі проти вмикання і почне гальмуватися, віддаючи енергію в силовий ланцюг. Проте рекуперації енергії в мережу змінного струму відбуватися не буде. Це пояснюється тим що фазові співвідношення між струмами вторинної обмотки трансформатора, струмом вентилів в ЕРС вторинної обмотки залишилася ті ж, що і в рухомому режимі. Таким чином для отримання режиму рекуперації необхідно змінювати фази струму або напруги у вторинній обмотці трансформатора в протилежну. Таким чином для здійснення режиму інвертування необхідно виконати 2 умови: - поміняти полярність ЕРС двигуна на протилежну - забезпечити подачу відкриваючих імпульсів на тиристори таким чином, щоб струм більшу частину часу протікав би по негативній півхвилі живлячу напругу (). При виконані цих вимог двигун працює в режимі рекуперативного гальмування генератором, вентиль і трансформатор - в інвертному режимі передачі енергії в мережу. В інвертному режимі напрямок струму співпадає з напрямком , полярності ТП і ЕРС двигуна протилежні в порівнянні з виправленням режиму. Протікання струму при негативних значеннях споживаної напруги забезпечується завданням кута керування більшим, чим на 90 електричних градусів (). Криві напруги силової схеми в інверторному режимі показані на рис. 2.9. Рисунок 2.9 - Вхідна напруга ТП інвертному режимі Кут регулювання а в інвертному режимі більше 90°. Для зручності його зазвичай замінюють кутом випередження запалення в, який зв'язаний з кутом співвідношенням: (2.7) і також не буде перевищувати 90°. Назва «кут випередження запалення» пов'язано із тим, що в інверторному режимі цей кут показує, наскільки момент подачі відкриваючого тиристор імпульсу випереджає момент природного запалення тиристора в цьому режимі (рисунок 2.9, наприклад в=60°). Зовнішня характеристика інвертора буде визначатися виразом (2.8) Для того, щоб мати можливість здійснити рекуперативне гальмування електродвигуна із використанням режиму інвертування і не робити перемикання з силовому ланцюгу, застосовують схеми з двома комплектами тиристорів. Перевага таких схем є можливість реверсування двигуна. Тому Найбільше застосування силові схеми реверсивних тиристорних перетворювачів із двома комплектами тиристорів показані на рис 2.10: перехресна (а); нульова (б) і мостова (в). Ці схеми легко виходять, об'єднанням двох нереверсивних ТП. При цьому в залежності від направлення обертання електродвигуна один комплект ТП працює у випрямленому режимі, а другий - в інвертному. Рисунок 2.10- Реверсивні схеми силових ланцюгів: а - перехресна; б - нульова; в - мостова При згоджені регулювальних характеристик вентильних груп в 90°результуюча регулювальна характеристика має вигляд, який показано на рисунок 2.11, а суцільною прямою. При згодженому керуванні комплектами тиристорів виникає так званий урівнюючий струм, який замикається всередині випрямленої інвертної групи вентилів, пропустивши ланцюг навантаження, і може бути неперервним або гранично ~ неперервним. В цьому випадку даже при відсутності струму навантаження усувається зона перервних струмів і зовнішні характеристики стають лінійними. Якщо знехтувати падінням напруги в вентилях то зовнішні характеристики будуть прямими лініями, проходячи без згину із режиму випрямлення в режими інвертування (рисунок 2.11,б). Рисунок 2.11-Статичні характеристики реверсивного ТП: а - регулювальна; б - зовнішня При реверсах електроприводу може з'являтися динамічний зрівняльний струм, що пояснюється рисунку 2.12 для перехресної схеми,тобто коли анодна напруга знаходиться у фазі. Нехай у момент часу подана команда на реверс. При цьому група вентилів, що працювала в інверторному режимі (пунктирна лінія), переходить у випрямний режим миттєво (при граничній швидкодії системи управління перетворювачем), тоді як група вентилів працювала у випрямному режимі (безперервна лінія), може переходити в інший режим лише по відрізку синусоїдної анода тиристора, що приводив струм у момент подачі команди на реверс. При цьому, як видно з кривих, невідповідність напруги двох груп вентилів в перехідному режимі виникає поштовх динамічного зрівняльного струму, який потім зменшуватиметься до значення статичного зрівняльного струму. Очевидно, що найбільший динамічний зрівняльний струм буде у разі подачі команди на реверс у момент відкриття червоного вентиля. Слід зазначити, що величину зрівняльного струму можна значно зменшити і навіть виключити зовсім за рахунок нелінійного узгодження груп вентилів. Рисунок 2.12- Природа динамічного керування струмом Зрівняльних струмів не буде при так званому роздільному управлінні вентильними групами, коли відмикаючи імпульси подаються тільки на одну з груп залежно від необхідного режиму роботи ТП в даний момент. Оскільки одна з груп вентилів завжди замкнута,, контур для протікання зрівняльного струму відсутній. Такий спосіб управління, не дивлячись на значне ускладнення схеми управління групами вентилів, порушення безперервності управління і появи зони неоднозначності в регулювальній характеристиці,знаходить в даний час все більше і більше застосування. Це стало можливим за рахунок мініатюризації цифрових в аналогових схем, що дозволяють усунути багато недоліків даного способу керування кричи збереженні прийнятних габаритних розмірів перетворювачів. Економія ж в силовій частині (виключення зрівняльних дроселів, повне використання габаритної потужності силового трансформатора і т, д.) очевидна. 2.2 Аналітичний огляд ЕП постійного струму Тиристорний перетворювач БТУ360, який розглянутий у (11) призначений для регулювання швидкості обертання звичайних двигунів постійного струму з незалежним збудженням, так і високо моментальних електродвигунів. Силова частина перетворювача складається із двох трифазних мостових комплектів тиристорів, які працюють по принципу роздільного керування. Підключення перетворювачів до силової мережі відбувається через погоджувальний трансформатор. Керування швидкості обертання здійснюється двоконтурною системою автоматичного регулювання ПІ- регуляторами струму і швидкості. Для підвищення термостабільності і збільшення діапазону регулювання електропривода використовують попередній підсилювач регулятора швидкості, виконаний по схемі регулятор - підсилювач- демодулятор. Перетворювач складається із двох друкованих плат Е1 і Е2. Плата Е1 включає функціональні вузли, необхідні для курування неперервним електроприводом: - систему імпульсно-фазового керування (СІФУ); - регулятор швидкості і струму (РШ і РС); - функціональний перетворювач ЕРС двигуна (ФПЕ); - нелінійна ланка (НЛ); - блок живлення (БЖ); - вузол захисту і блокування (ВЗ і Б). Плата Е2 виконується в двох модифікаціях в залежності від діапазону регулювання швидкості. Для діапазону регулювання 1:10000 плата Е2 включає наступні функціональні вузли: - вузол залежного від швидкості струмообмеження ВЗС; - попередній підсилювач регулятора швидкості ППРШ. Для діапазону регулювань 1:10000 плати Е2 виключається вузол ППРШ. Взаємодія вузлів електропривода показано на функціональній схемі. Вихідна напруга регулятора швидкості РШ обмежується рівнем насичення операційного підсилювача і з допомогою змінного резистора дільника, підключеного до виходу підсилювача, може плавно регулюватися, задаючи установку струму обмеження. Паралельно вузлу обмеження струму під'єднаний вузол залежного від швидкості струмообмеження, який здійснює додаткове обертання струму у функції швидкості. Регулятор струму формує напругу, пропорційній різниці сигналів задаванням на струм і негативному зворотному зв'язку по струмові. При переключені комплектів тиристорів В і Н одночасно ключами В і Н проходить зміна полярності вихідної напруги датчика струму для зберігання негативного знаку зв'язку по струмові. Нелінійна ланка додає вихідну напругу регулятора струму , пропорційної струму двигуна і напруги зворотного зв'язку по ЕРС із різними коефіцієнтами передачі. Коефіцієнт передачі НЗ по входу є нелінійним, маючи залежність, зворотному коефіцієнту передачі тиристорного перетворювача в зоні переривистого струму. Коефіцієнт передачі НЗ по входу є постійним. Сигналом формується функціональним перетворенням ЕРС що має характеристику, близьку до арксинусної, тобто зворотно регулювальній характеристиці тиристорного перетворювача. Цим здійснюється переведення сигналу тахогенератора, постійного ЕРС, до входу СІФУ. Різнополярна напруга керування нелінійної ланки перетвориться перемикачем характеристик у одно полярне. Таким чином, в статичному режимі роботи приводу на орган СІФУ, що управляє, подається тільки негативна полярність напруги, незалежно від працюючого комплекту тиристорів. Орган СІФУ що управляє, забезпечує обмеження мінімального і максимального кутів регулювання, установку початкового кута регулювання. СІФУ виробляє імпульси керування для тиристорів. Фазове зрушення імпульсів щодо силової напруги на тиристорах пропорційне напрузі, що поступає на СІФУ від УО. Підсилювачі імпульсів погоджують по потужності вихід СІФУ з імпульсними трансформаторами. Окрім цього, на УО відбувається здвоювання імпульсів. Логічний пристрій роздільного керування служить для формування сигналів кл. У і кл. Н, керівників ключами В і Н в датчику струму, перемикачі характеристик і ланцюга імпульсний трансформаторів. Командою для УЛ на перемикання комплектів є зміна полярності сигналу , пропорційного напрузі і коефіцієнту передачі НЗ. Контроль відсутності струму через тиристори проводиться датчиком провідності вентилів. Елемент І здійснює логічне множення блокувальних сигналів і і має на виході логічний сигнал одиничного рівняння в той проміжок часу, коли відсутні струм через тиристор і імпульс, що керує на тиристорі. При появі команди на перемикання комплектів (напруга змінила знак) і наявності на виході елементу І сигналу одиничного рівня УЛ формує сигнал нульового рівня, який запускає елемент відліку витримки часу. На період витримки, часу імпульсні трансформатори обох комплектів знаходяться у відключеному стані, додаткового сигналу забороняє формування імпульсів керувань в СІФУ. Після закінчення витримки часу відбувається підключення імпульсних трансформаторів до заданого комплекту, одночасно сигналом UP=1 вирішується формування імпульсів в СІФУ. 2.3Силова частина Принципова схема силової частини електроприводу приведена на креслені. Реверс виправленої напруги досягається за рахунок антипаралельного з'єднання двох трифазних мостів комплектів тиристорів. При роботі одного комплекту, пристрій логіки забороняє подачу імпульсів керування на інший. Специфікою роботи трифазної мостової схеми виправлення в області переривистого струму є необхідність формування здвоєних імпульсів для керування тиристорами. Один імпульс відкривання пари визначає кут відкриття тиристора в положенні півхвилі, другої - в негативній півхвилі фазової напруги. Зрушення між парами на тиристорах протифаз моста-180 ел. Град., на тиристорах однієї групи (анодною або катодною)-120 ел. Град. У мостовій схемі повинні одночасно знаходитись в провідному стані мінімум 2 тиристора. Напруга на анодах зрушена щодо один одного 60 ел. Град. Тому щоб спочатку отримати провідне багатство тиристорів, необхідно хоч би на один тиристор подати два зрушених на 60 ел. Град., імпульси. Для режиму безперервний струм цей буде досить, щоб все подальші, вступаючи в роботу тиристори підтримували провідний стан перетворювача при управлінням одночасними імпульсами, оскільки в режимі безперервного струму включений раніше тиристор знаходиться в провідному стані до приходу імпульсів на подальший тиристор. У області переривистого струму перетворювач починає і припиняє роботу шість разів за період, а кожен тиристор двічі, тому здвоєні імпульси необхідно подавати на всі тиристори. Електропривод постійного струму серії ЕТ6 [1З] призначений для регулювання частоти обертання електродвигуна постійного струму в широкому діапазоні і застосовується як привід подач металоріжучих верстатів. Електропривод складається з тиристорного перетворювача ТП, електродвигуна постійного струму з вбудованим тахогенератором, силового трансформатора ТС, що погоджує, струмообмежувальних дроселів РТП і за датчика частоти обертання. Як ДПТ у складі приводу ЕТ6 можуть застосовуватися електродвигуни типів:2П, ПБСТ, ГТГТ і ПБВ. Електроприводи ЕТ6 забезпечують роботу у всіх 4 квадрантах механічної характеристики при зміні напруги, що керує, в межах ±10 В. Електропривод конструктивно є комплектним пристроєм, виконаним у відкритого виконання (ступінь захисту ІР00). Тиристорний перетворювач призначений для вмісту в шафу і має блокову конструкцію, що забезпечує оперативну заміну блоків, а також можливість ремонту або заміни окремих елементів. 2.4Будова і опис роботи електропривода Структурна схема електроприводу серії ЕТ6 приведена на рис 3. Електропривод виконаний по двоконтурній структурі підлеглого регулювання з регуляторами струму РС і швидкості РШ. РС і РШ і ПІ - регулятори. Робота електроприводу відбувається таким чином. За наявності розузгодження за швидкістю між сигналами завдання Uзад і зворотному зв'язку по частоті обертання Uтг на виході РШ з'являються напруга Uрс, шо управляє, яка порівнюється з напругою Uдт, пропорційною поточному значенню струму якоря електродвигуна. Напруга розузгодження по струму ?U2 поступає на вхід PC, що викликає появу на його виході відповідної напруги Uрт, що керує, яка управляє системою імпульсне фазового єднання (СІФУ). СІФУ забезпечує формування в розподіл імпульсів керуванню силовими тиристорами керованого випрямляча КВ. СІФУ 5 КВ входять до складу тиристорного перетворювача ТП. У міру зменшення розузгодження (за рахунок дії негативного зворотного зв'язку за швидкістю) відбуваються стабілізація частоти обертання електродвигуна n на рівні, пропорційному значенню напруги завдання Uзад. Коефіцієнт посилення системи регулювання забезпечує необхідний діапазон регулювання і точність підтримки частоти обертання електродвигуна при різних обурюючих діях. ТП - тиристорний перетворювач; СІФУ - система імпульcно-фазного керування; Upад - задана напруга; UIT - напруга датчика швидкості; - напруга розузгодженого контура швидкості; Uрв - напруга на виході регулятора швидкості; Uдт - напруга датчика струму; - напруга розу згодженого контура струму; Uрт- напруга на виході регулятора струму; n-частота обертання електродвигуна. Для забезпечення надійної і безпечної роботи електропроводу передбачена наявність: схеми обмеження струму якоря двигуна в динамічних режимах, схеми обмеження мінімального кута регулювання КВ; схеми захисту від неправильного чергування фаз живлячої мережі або їх обриву, зникнення напруги стабілізованого джерела живлення і т.д. Силова частина приведена на рис 4 є керованим випрямлячем, виконаним по шестиімпульсній реверсній зустрічно паралельній схемі, і складається з силового трансформатора, що погоджує, власне випрямляча і струмообмежувальних дроселів. Трифазний трансформатор Т13 здійснює узгодження напруги електродвигуна з напругою живлячої мережі і містить первинну, дві силові вторинні обмотки і окрему обмотку для живлення ланцюгів керування. Обмотка керування відокремлена від силових обмоток екраном. Первинна обмотка сполучена в трикутник, вторинні - в шестифазну зірку з кульовим висновком, обмотка керування -- в зірку. Випрямляч виконаний на тиристорах VS1-VS12. Для захисту тиристорів від перенапружень включені захисні RC - ланцюжки. Керування групами тиристорів сумісне узгоджене. Для обмеження зрівняльного струму включені дроселі L1 і L2. Електроприводи типу «Мезомагік» виробництва ЧССР випускаються в одно-, двух- і трьохосьового виконання[15]. Типорозміри приводу охоплюють ряд номінальних моментів двигунів від10 до 125 Нм. У комплект приводу входять: - тиристорний перетворювач типу RTT; - високомоментний двигун постійного струму типу 3SHAT з вбудованими тахогенератором, резольвером і електромагнітним гальмом; - силовий трансформатор типу TNC, загальний незалежно від числа координат; - зрівняльні дроселі типу IJE; - комутаційні дроселі типу LTE. У разі однокоординатного виконання комутаційний дросель не поставляється. Тиристорний перетворювач конструктивно виконаний на єдиній рамі,, що вимагає двостороннього обслуговування. 2.5Опис роботи перетворювача Перетворювач виконаний по одноконтурній схемі регулювання тільки з регулятором швидкості. Характерною особливістю приводу є робота в зоні переривистих струмів при навантаженні вплету до номінального струму у всьому діапазоні частот обертання, що виключає вплив електромагнітною постійною часу і, як наслідок, дозволяє створити просту о дно контурну схему без регулятора струму. Керування приводом -- узгоджене нелінійне в зоні робочих частот обертання і роздільне в зоні прискорених переміщень. Блок - схема приведена на рис.1 де РШ регулятор швидкості; ІНВ - інвертор; СІФУ - схема імпульсно-фазного керування; БНСТО - блок нелінійного струмообмеження; ТП - тиристорний перетворювач; ТР - силовий трансформатор; Lуд - керуючий дросель: Lюм - комутаційний дросель; М - електродвигун; ТГ - тахогенератор; Т - електромагнітне гальмо; Р - револьвер; БЖ - блок живлення. Силова схема приведена на мал. З перетворювача виконана по реверсній трьохімпульсній одноперіодічній схемі випрямлення. Навантаженням перетворювача є спеціальний високомоментний електродвигун постійного струму із збудженням від постійних магнітів типу «Альніко», вододіючий високими перевантажувальними властивостями. Двигун має дві додаткові обмотки, що здійснює його підмагнічування По цій причині він має три виходи: загальний А2 (червоного кольору) і роздільні 1Д (чорний) і 2Д (білий). Переключення останніх недопустимо, в такому випадку буде розмагнічення двигуна. При необхідності зміни напрямку обертання двигуна при незмінній полярності задаючої напруги виконується переключення каналів СІФУ. Силовий трансформатор включений по схемі «трикутник-зигзаг», що дозволяє виключити потік примусового намагнічення і дає економію в січені магнітопроводу. Комутаційні дроселі виключають вплив дротів один на одного у випадку багатокоординатного виконання при роботі від одного загального силового трансформатора. Вмонтований електромагнітне гальмо призначене тільки для роботи у аварійних випадках. Електроприводи типу «Кемрон» виробництва НРБ знаходять широке застосування в приводах подач металоріжучих верстатів завдяки високим статичним і динамічним характеристикам, а також великій кількості типоразмерів (від 1,5 Нм до 170 Нм)[14]. У комплект приводу входять: - тиристорний перетворювач; - високомоментний двигун постійного струму з вбудованими тахогенератором, резольвером, електромагнітним гальмом і позистором; - силовий трансформатор; - зрівняльні дроселі; - швидкодіючі силові запобіжники. Наявність гальма, резольвера і величини передавального відношення до нього визначаються замовником, так само як і кількість координат при одному загальному силовому трансформаторі. Основні технічні характеристики приводу повністю відповідають вимогам «Інтерелектро». 2.6 Опис роботи перетворювача Перетворювач виконаний по двоконтурній схемі підлеглого регулювання з регуляторами швидкості і струму. Керування перетворювачем узгоджене нелінійне на низьких швидкостях і роздільне на високих швидкостях (більше 300 об/хв). Передбачено адаптивне керування коефіцієнтами посилення контура швидкості на низьких швидкостях. Велике число електронних захистів виключає виходи з ладу елементів перетворювача в аварійних ситуаціях. Блок-схема приводу приведена на рис. 3 де РШ --регулятор швидкості; РС --регулятор струму; РЗС -- регулятор зрівняльного струму; ШВ - інвертор; СІФУ система імпульсний - фазового керування; АР - адаптивний регулятор; КЗ -- коректуюча ланка; ФП -- функціональний перетворювач нелінійного струмообмеження; ПЕ -- пороговий елемент; НТО -- нелінійне струмообмеження; ОС --захист від перевищення максимального струму;OL-- захист від тривалого перевантаження; ОS --захист від перевищення максимальної частоти обертання; ТG --захист від обриву ланцюга тахогенератора; СР --захист від обриву фази і неправильного чергування фаз; БЗ -- блок захисту; ТР -- силовий трансформатор; ТП -- тиристорний перетворювач; М -- двигун; ТГ --тахогенератор; L-- зрівняльні дроселі; Sh--шунт (датчик струму); БЖ -- блок живлення. Силова схема рис. 4 перетворювача виконана по реверсивній шестиімпульсній однонапівперіодній схемі випрямляння із зрівняльними дроселями. Така схема забезпечує високу смугу пропускання приводу (до 40 Гц) я високі динамічні властивості, що і виправдовує її підвищену складність. Силовий трансформатор здійснює узгодження напруги електродвигуна з напругою мережі живлення. Обмотки трансформатора включені посхемі «трикутник -- подвійний зигзаг», чим досягається виключення потоку вимушеного намагнічення і, як наслідок, економія стали. Серії електроприводів типу ТNР виробництва ПНР [16] виготовляється в двох виконань: а). У вигляді окремих модулів і під вузлів, у склад яких для однієї координати входять: - тиристорний перетворювач типу ТКРІМ; - блок контактної апаратури керування, захисту і сигналізації типу BS; - силовий трансформатор типу TЗ; - керуючі дроселі типу ДРО; - високомоментний електродвигун постійного струму серії «5680» із вмонтованим тахогенератором, револьвером і електромагнітним гальмом. Встановлення гальма і револьвера, а також величина передавального відношення мультиплікатора визначається замовником. в).У вигляді комплектних станцій керування типу ZSO на одну, дві або три координати. 2.7Описання принципової схеми привода Блок-схема електропривода показана на рисунку 2.13, де РІП - регулятор швидкості; ІНВ - інвертор; К1,К2 - ключі; СІФУ - система імпульсний - фазового керування; БНСО - блок нелінійного струмообмеження; ПС - підсилювач струму; БИ --шунт; РВС - регулятор максимальної величини струму; БЗ -- блок захисту; ТП -- тиристорний перетворювач; ТР -- силовий трансформатор; L-- зрівняльний дросель; М -- двигун; ТГ --тахогенератор. Перетворювач виконаний по одно контурній схемі з регулятором швидкості і працює в зоні переривчастих струмів. Передбачено нелінійне струмообмеження, обмеження максимальна величина струму якоря, захист від пропажі фаз силової споживаної напруги. Рисунок 2.13 - Блок-схема привода ТМР Силова схема (рис. 2.14) виконана по реверсивній триполюсній проти паралельній схемі випрямлення. Навантаження перетворювача є високомоментний електродвигун з сегментними ферит-барієвими постійними магнітами. Передбачені урівноважуючи і дроселі. Силові тиристори захищені КС-цепочками. Обмотки силового трансформатора включені по схемі «трикутник -зигзаг», Це виключає постійне підмагнічування і дозволяє зменшити січення магнітопроводу. Первинний і вторинний ланцюги трансформатора захищені запобіжниками. Передбачений ланцюг динамічного гальмування при аварійному відключенні привода, а також для контролю величини якірного струму. Рисунок 2.14 -Силова схема 3. Аналіз технічного завдання і побудова варіантів функціональної схеми тиристорного електропривода. 3.1 Функціональна схема по першому варіанту В якості приводу постійного струму для дослідження можна взяти електропривод типу функціональна схема якого представлена на рисунку 3.1 [18]. БК - блок керування; РЧ - регулятор частоти; СО - пристрій струмообмеження; СІФУ - система імпульсно-фазового керування; КТВ - керований тиристорний випрямляч; ДЖ - джерело живлення; СОЗ - стабілізатор напруги обмотки збудження; БР - блок розв'язки; БВ - блок вводу. Рисунок 3.2 - Функціональна схема малопотужного електроприводу із зворотнім зв'язком по частоті обертання У цій схемі для зворотного зв'язку застосовується тахогенератор, який видає сигнал, пропорційний частоті обертання електродвигуна, і розташований з ним на одному валу. Для ЕПУ2-1...М пристрій СО виконане на елементах VI8, R40, R42, R43, R44, СІ8 з блоком розв'язки БР, виконаному на оптроні ВЗ. Сигнал, пропорційний струму якоря, знімається з компенсаційної обмотки реактора 2L2 і через резистор R52 поступає на оптрон ВЗ і далі через резистор R40 на YT18. Необхідна вставка по струму встановлюється резистором R42. 3.2 Функціональна схема по другому варіанті Функціональна схема якого представлена на рис.-З.2 [18]. БК - блок керування; РЕ - регулятор ЕРС; СО - пристрій струмообмеження; ДЕ - датчик ЕДС; СІФУ - система імпульсно-фазового керування; КТВ - керований тиристорний випрямляч; ДЖ - джерело живлення; СОЗ - стабілізатор напруги обмотки збудження; Ф - згладжуючий фільтр; БВ - блок вводу. Рисунок 3.1- Функціональна схема малопотужного електропривода із зворотнім зв'язком по ЕРС В даній схемі ЕРС (РЕ) призначений для віднімання з сигналу завдання сигналу зворотного зв'язку знімається з датчика ЕРС для ЕПУ2...1Е. Вхідний сигнал (РЕ) керує системою імпульсно-фазового керування. Датчик ЕРС призначений для здійснення зворотного зв'язку і виділяє сигнал, пропорцій ЕРС електродвигуна, який виходить в результаті підсумування алгебри сигналів, пропорційних напрузі і струму електродвигуна. Сигнал, пропорційний напрузі електродвигуна знімається з ділянки напруги R7,R8,R9,включеного паралельно якорю, згладжується фільтром (Ф) і на виході підсилювача А2.1 з нього віднімається струмовий сигнал, що знімається з додаткової (компенсаційної) обмотки якоря 2L2. При правильному налаштувань датчика ДЕ за допомогою резисторів R16 R17 його вхідна напруга рівна ЕДС електродвигуна. Вузол струмообмеження СО призначений для обмеження максимального струму електродвигуна. Для вузол СО виконане на елементах VT18, R40, R42, R43, R44, c18. Висновок: Оскільки для дослідження буде використовуватись двигун типу ЕП-110/245У31Р44 потужністю 250Вт, напругою живлення 110В, номінальним струмом 3.3А, номінальною частотою обертання 4000 об/хв у якого немає вбудованого тахогенератора, то використовуємо функціональну схему за другим варіантом із зворотнім зв'язком по ЕРС обмотки якоря. 4. Схема електрична принципова та принцип її дії 4.1 Вузол стабілізатора напруги обмотки збудження (СОЗ) Схема електрична принципова вузла представлена на рис. 4.1 Рисунок 4.1-Стабілізатор напруги обмотки збудження Стабілізатор напруги обмотки збудження призначений для живлення постійною напругою обмотки збудження електродвигуна. Випрямляч стабілізатора зібраний по однофазній мостовій схемі з одному тиристором. Сигнал зворотного зв'язку з обмотки збудження через фільтр R63, C27, подається на підсилювач постійного струму (ППС), зібраний на транзисторі V36. На цей же вихід подається сигнал зворотної полярності від джерела опорної напруги, зібраної на діоді VD28,резисторах R57, R58 і стабілітроні VD34. ППС керує зарядним струмом генератора пилкоподібної напруги, зібраної на транзисторі VT35, резисторах R62, R64 конденсаторі С26. Величина зарядного струму визначає час заряду накопичувального конденсатора С26, а, значить, і момент спрацьовування генератора імпульсів,зібраного на одноперехідному транзисторі УТЗЗ. Так здійснюється управління імпульсами на фазі. Блокування імпульсу в наступний на півперіод здійснюється тим, що напруга на стабілітроні відсутня. 4.2 Вузол керування тиристорного випрямляча (КТВ) Схема електрична принципова вузла представлений на рис. 4.2 Рисунок 4.2 - Керований тиристорний випрямляч (КТВ) Керований тиристорний випрямляч призначений для перетворення змінної напруги в регульовану випрямлену напругу і є однофазним мостом, виконаним на діодних модулях VD25, VD26 і симетричному тиристор! VD27, включеному на вході моста в одну з фаз. Керування VD27 здійснюється через імпульсний трансформатор Т2 імпульсами негативної полярності. Переходу VD27, що паралельно керує, включені елементи R53, С24, які призначені для усунення можливих перешкод по каналу управління. Захист елементів VD27, VD25, VD26 від перенапружень виконується варисторами R54, R55. У даній схемі симістор VD27 працює як "ключ" змінної напруги, яка потім випрямляється мостом і подається на якір електродвигуна. 4.3 Вузол системи імпульсно-фазового управління(СІФУ) Схема електрична принципова вузла представлений на рис. 4.3 Рисунок 4.3 - Система імпульсно-фазового управління(СІФУ) Система імпульсний фазового управління призначена для вироблення і видачі в певні моменти часу імпульсу, що управляє, на VD27, СІФУ має одноканального виконання і управляється однополярною напругою за принципом вертикального управління. Синхронізуюча напруга поступає на генератор пилкоподібної напруги ГПН від джерела синхронізуючої напруги ДСН виконаного на двох напівобмотках трансформатора Т1. Фазозсувного ланцюга С1, R3, діодному мостуVD6... VDі резисторахR11..R13. За допомогою ключа VTII розряджається конденсатор С7 в ті моменти часу, коли напруга зсуву, що поступає через резистор R13, більше напруги пульсації, що поступає з мостівVD6, VD7, VD8, VD9. Таким чином, формується "пила" з частотою 2 f мережі. Напруга з ГПН подається на вхід нуль-органа (АЛЕ) - підсилювач А1.2. На вході АЛЕ відбувається порівняння трьох сигналів: напруга керування (-Uк).напруга зсуву (+Uсм) і напруги ГПН (-Uсм). Позитивний зсув (+Ucv), який подається через резистори R19, R22, визначає максимальний кут регулювання, тобто мінімальна напруга на якорі електродвигуна. При подачі сигналу керування (-Uк) з виходу РЧ сума Uк+Uгпр перевищує і Uсм, і напруга нуль-органа міняє знак з "плюса” па "мінус”, і по цьому фронту виробляється робочий імпульс. У формувачі тривалості імпульсів ФТІ, виконаному на елементах R27, С1З, А1.2, вони формуються тривалістю до чотирьох електричних градусів і подаються на підсилювач імпульсів і через імпульсний трансформатор Т2 на перехід симістораVD27, що управляє. У блоці керування є джерело синхронізуючої напруги, виконане на двох напівобмотках трансформатора ТІ і елементах С1, R3,VD6..VD9. R11...R13, за допомогою якого формується зона дозволу видачі імпульсів що управляють. 4.4 Вузол струмообмеження (СО) Схема електрична принципова вузла представлений на рис. 4.4 Рисунок 4.4 - Вузол струмообмеження Пристрій струмообмеження СО призначене для обмеження максимального струму електродвигуна. Для ЕПУ2-1...М пристрій ТО виконане на елементах VI8, R40, R42, R43, R44, С18 з блоком розв'язки БР, виконаному на оптроні ВЗ. Сигнал, пропорційний струму якоря, знімається з компенсаційної обмотки реактора 2L2 і через резистор R52 поступає па оптрон ВЗ і далі через резистор К40 наV18. Необхідна вставка по струму встановлюється резистором R42. 4.5 Вузол блоку вводу (БВ) Схема електрична принципова вузла представлений на рис. 4.5 Страница: 1 2 Рекомендуем! © ООО "Олбест" 2000 – 2013 Все права на базы данных защищены. |база знанийглобальная сеть рефератов||


source: fineweb

text: Рінґтон Рінґтон (англ. ring - дзвінок, tone - мелодія, мотив) або сигнал дзвінка — музичний мотив, мелодія що відтворюється на стільниковому телефоні під час отримання вхідного виклику[1]. Різні моделі телефонів можуть відтворювати в ролі рінґтона звуки або мелодії — від простих одноголосий до поліфонічних мелодій або будь звукового запису у вигляді файлу. Продаж рінґтонів і завантаження їх на телефони користувачами стільникових мереж перетворилася в один з прибуткових напрямків електронного бізнесу. Власний рінґтон можна створити, використовуючи музику в різних форматах, яка є у користувача на його персональному комп'ютері. Програми для створення рінґтонів зазвичай поєднують функції редагування музики, конвертації в формат рінґтона і відправки створеного рінґтона на мобільний телефон. - Редагування. У мінімальний набір функцій зазвичай входять можливості визначення меж рінґтона, швидкості наростання гучності звуку на початку фрагмента і загасання в кінці. - Конвертація — для зручності конвертації у формат рінґтона деякі програми мають базу телефонів. Знайшовши в цій базі свій телефон, користувач далі може вибрати один з форматів, які підтримує його модель. - Відправлення — створений рінґтон може бути відправлений на телефон різними способами: використовуючи USB-кабель, bluetooth або IrDA з'єднання, за допомогою e-mail або через Інтернет. - Монофонічні — телефон відтворює набір нот, не більше однієї ноти за раз. - Поліфонічні — телефон відтворює кілька нот одночасно. Один з форматів такого рінгтона — MIDI. - Реалтон — відтворюється записана в цифровому форматі музика. Приклади форматів цього типу рингтонів: AAC, WMA, MP3, Ogg та інші. - «Definition of “ringtone”» [Значення "рінґтон"]. Collins Dictionary (англійською). Collins. 2013. Процитовано 2013-07-09.


text: Цей вид зустрічається по всій низовині острова Нова Гвінея (Індонезія та Папуа-Нова Гвінея), на острові Салаваті (Індонезія), і островах Ару, (Індонезія). Зазвичай живе нижче 500 м над рівнем моря. Цей вид був записаний з декількох типів низовинного середовища проживання, включаючи як первинні, так і вторинні тропічні вологі ліси, мусонні ліси, сухі ліси, савани, ліси, плантації, сади, дуже поширений в прибережних мангрових лісах.


text: На сьогодні MSD належить до числа загальносвітових лідерів у галузі охорони здоров'я та спрямовує свої зусилля на покращення життя людей. Ми пропонуємо споживачам ліки, вакцини, біологічні засоби терапії, медичні препарати загального використання та ветеринарні засоби та ведемо бізнес у більш ніж 140 країнах, впроваджуючи інноваційні рішення для підтримки та відновлення здоров'я. Ми також засвідчуємо нашу прихильність до підвищення доступності медицини, підтримуючи міжнародні програми, в рамках яких ми безкоштовно надаємо наші продукти тим, хто має найбільшу потребу у них.


text: Інструкція - - 1 Як правило, пінетки в'яжуть гачком. Хоча традиційно вважається, що хлопчачі пінетки повинні бути блакитні, а дівочі - рожеві, ви можете зробити взуття будь-якого кольору: білої чи бежевої - такі відтінки виглядають дуже ніжно на маленьких ніжках, або, навпаки, веселою і яскравою. Головне, щоб пряжа була натуральною. Віддайте перевагу бавовняним ниткам, ніж вовняним або синтетичним. - 2 Починати в'язання слід з підошви. Наберіть 15 повітряних петель, які і будуть становити основу, плюс ще одну - для підйому ряду. Ланцюжок повинна діставати від підстави пальців до середини п'яти немовляти. - 3 Почніть обв'язувати ланцюжок по колу, рівномірно додаючи стовпчики на початку і наприкінці підошви. У другому ряду пров'яжіть по два стовпці в трьох петельках спереду і в трьох - ззаду, на наступному колі по два стовпчики необхідно додати вже в чотири петельки. Якщо ви хочете, щоб у вас вийшла більш товста і міцна підошва, в'яжіть стовпчиками без накиду, хочете більш легку і ажурну - виберіть стовпці з накидом. - 4 Для того щоб перейти з підошви на основну частину пінетки, пров'яжіть ряд стовпців без накиду, простягаючи нитку через виворітні петлі попереднього ряду. Зробіть три-чотири ряди звичайних стовпчиків без накиду, і можете переходити до завершальної частини черевичок. - 5 Щоб пінетки взяли форму черевиків, починайте зменшувати кількість стовпчиків спереду, пропускаючи петлі. Приблизно з середини провязивают один стовпчик у дві петлі. Зробивши таким чином два-три ряди, ви досягнете потрібної форми. - 6 На цьому можна зупинитися. Проте при бажанні ви можете пов'язати ажурний верх пінетки, який додасть їм миловидності. Для цього почніть чергувати кілька стовпчиків з накидом, пов'язаних із однієї петлі, з повітряними петельками. - 7 Ви можете прикрасити готові пінетки. Найчастіше для декорування використовуються в'язані шнури, атласні стрічки, намистини, мережива і навіть стрази. - 1 Вибір редакції: - Додайте в соц. мережі - Читати @ehow_com_ua


text: |"Енергетик" - "Титан": 0-2. Микола Пристай йде у відставку... "Енергетик" - "Титан" 0:2 Голи: Візьонок 13, Радіонов 71 Вилучення: Жеребцов 67 ("Енергетик") Попередження: Бочкур Роман 11, Чернов Андрій 78, Семенюк Олександр 90+1 - Візьонок Костянтин 64, Ішмаков Вадим 65. "Енергетик": Хомин, Лазорик, Срібний, Бочкур (Слука 46), Мельник, Микуш (Януш 63), Жеребцов, Миліщук (Афанасьєв 60), Долотко, Чернов, Семенюк. "Титан" Армянськ: Кошельов, Світличній, Ішмаков, Момотенко, Столярчук, Субочєв (Кадимян 89), Мацак, Камерцель (Маслов 84), Довжик, Яровенко (Мартишов 88), Візьонок (Родіонов 69). Вже давно на матчі «Енергетика» в Бурштині не приходило так мало людей. Звичайно можливо далось взнаки святкування першого вересня, але гра команди останнім часом все більше розчаровує вболівальників. За перші три домашні матчі бурштинська команда набрала всього одне очко після нічиєї з «Чорноморцем». Початок гри нічим не здивував. «Енергетик» пішов вперед, захопив ініціативу і почав створювати небезпечні моменти. Здавалось, що гравцям не вистачає лише миті, щоб відкрити рахунок. Небезпечні моменти створювали також все ті ж виконавці Семенюк та Микуш. На 10-й хвилині свій шанс втратив також Ігор Долотко, коли його удар з штрафного воротар в блискучому стрибку відправив на кутовий. Але неприємну тенденцію пропускати після контратак бурштинці так і не переламали. На 13-й хвилині Візьонок розстріляв ворота з кількох метрів після флангової передачі. Через кілька хвилин Долотко пройшов також флангом, віддав на Семенюка, але Олександру знов не поталанило. Гості одразу ж остудили бурштинців своєю контратакою, коли Візьонок мав нагоду зробити дубль. Микола Хомин аж з другої спроби зафіксував м’яч. Титани почали заспокоювати гру і перевели всі події в центр поля. Створити наступний момент «Енергетик» зміг аж на 36-й хвилині, але Семенюк після індивідуального прориву в штрафний суперника пробив знову неточно. Складалося враження, що команди чекають перерви і подальших вказівок тренерів, хоча зрівняти рахунок міг ще Андрій Чернов, коли удар з штрафного влучив у стійку. Другий тайм активніше почали гості. Непоганий момент створив Ішмаков. Бурштинці намагалися створювати небезпеку, але якось невпевнено в них це виходило. Можливо занадто сильно давила на команду тишина на стадіоні, бо підтримки від своїх вболівальників гравці так і не почули. І все ж Чернов намагався розбудити всіх активною грою та ударами, але Кошельов не підвів «Титан». Микола Федоренко випустив Радіонова і той майже зразу, скориставшись помилкою Срібного пробив, але знову виручив Хомин. На 67-й хвилині арбітр вилучив Жеребцова, який провів провальний матч за кивок головою в сторону суперника. Це вилучення просто добило команду. На 71-й хвилині Радіонов подвоїв рахунок і матч можна було вже завершувати, а деякі глядачі почали покидати стадіон. Проте варто відзначити, що бурштинці бились до кінця. Зокрема роль лідера взяв на себе захисник Богдан Слука, який ефектно проходив гравців суперника і гнав команду вперед. Він же на 80-й хвилині потужно пробив зльоту після кутового, але м’яч в кількох сантиметрах пролетів коло стійки. На останній хвилині матчу Семенюк прорвався в штрафний, обігрував захисника і був зупинений недозволеним прийомом, але арбітр замість пенальті дав жовту карточку за симуляцію. Після матчу тренер «Енергетика» Микола Семенович Пристай подав у відставку... Схожі матеріали:


text: Латинські війни Латинські війни — серія збройних конфліктів Римської республіки та Союзу латинських міст. Конфлікти завершились на користь Рима та сприяли розповсюдженню його впливу на весь Апеннінський півострів. Цим було закладено фундамент на утворення Римської імперії. Союз латинських міст заснований у 6 ст до н. е. включав у себе біля 30 міст, сіл та племен на Апеннінському півострові. У 498 р. до н. е. напруження у домінуванні в союзі досягли критичної точки і вилились у військовий конфлікт. Очевидно йшлося про ведучу роль Риму у союзі. Неоднозначну роль у розпалюванні конфлікту зіграв також і останній цар Риму — Луцій Тарквіній Гордий, якого вигнали перед тим з Рима. Вирішальною була битва Регільському озері, що датується 509, 496 або 493 роками до н. е. Римляни перемогли спільні війська Лавініума та Тускулума й уклали у 498 р. до н. е. з ними мирний договір, що врегульовував питання спільної оборони та розподілу військової здобичі. Три наступні роки не було потім ні міцного миру, ні війни. Близько 495 до н. е. Вольскі, готуючись до війни з римлянами, направили в Лацій послів з пропозицією укласти союз проти Рима, проте латиняни видали послів Риму, за що з ними було укладено новий договір, а 6 000 полонених були повернуті назад. У подяку Риму латиняни послали Юпітеру Капітолійському золотий вінець. За період після Першої Латинської війни Рим стає ведучою силою у Союзі латинських міст. З 343 р. до н. е. тривали Самнітські війни. Общини Латинського союзу вимагали рівніших прав та незалежності від Рима. У 340 році делегація послів від інших міст у Римі вимагає створення з ним спільної рівноправної держави. Оскільки римляни відкинули цю пропозицію, дійшло до війни. Рим швидко закінчує війну з самнітами та об'єднується з ними. У битві біля Везувію у 339 році латинські війська було розбито. Рік по тому у наступній битві при Тріфані (338 р. до н. е.) Римляни знову розбивають війська Союзу латинських міст. Після наступного наступу римських військ окремі латинські міста було захоплено та перетворено у Муніціпії чи частково колонізовано. З захопленої території (бл. 6000 м2) утворено провінцію Лаціо. - Теодор Моммзен Історія Риму на Classic Literature (англ.) - William C. Morey, Outlines of Roman History, New York, Cincinnati, Chicago: American Book Company (1901) на Forum Romanum (англ.) - Тіт Лівій AB VRBE CONDITA LIBRI 18-22(лат.) - Тіт Лівій AB VRBE CONDITA LIBRI 18-22 (рос.)


text: Завершальним етапом тренінгу було надання учасникам інформації про діяльність різноманітних інституції, які допомагають за кордоном, а також як кожен з нас може допомогти у боротьбі з торгівлею людьми. У навчальному заході взяло участь близько 20 учнів. Всі учасники отримати інформаційні посібники «Навчання за кордоном», «Консульський захист громадян України закордоном», «Особливості шлюбно-сімейних відносин у міжнародному законодавстві», «Що потрібно знати про Шенгенську візу», «Навчання за кордоном», а також інформаційні листівки. Навчальний тренінг було проведено в рамках проекту «Розвиток мережі консультативних центрів соціальної допомоги жертвам торгівлі людьми» (Єпархія Грац, Австрія) та за сприяння відділу освіти Долинської райдержадміністрації. Читати статті на сайті Карітас Івано-Франківськ УГКЦ www.caritas.if.ua


text: Скачати 386.72 Kb. |Розділ 2. основні філософські школи та ідеї у стародавній греції| 2.2 Атомістичне та ідеалістичне трактування буття в філософських концепціях Левкіппа і Демокріта. Філософія Геракліта Темного з Філософія Геракліта Темного з Ефесу 2.3 Філософські вчення Сократа, Платона та Аристотеля Філософські вчення Платона та Аристотеля ^ 2.1 Мілетська школа: життя та характер філософствування Античні філософи прагнули відшукати причину всіх явищ, що привертали до себе увагу. Поступово серед них формується уявлення про співвідношення великого світу природи (макрокосмосу) і малого людського світу (мікрокосмосу). Представники однієї з перших у Стародавній Греції філософських шкіл, що виникла наприкінці VII ст. до н. є. на західному узбережжі Малої Азії в місті Мілеті, – Фалес (бл. 625-547 до н. е.), Анаксімандр (бл. 610-546 до н. е.) і Анаксімен (бл. 585-525 до н. е.) уявляли першоречовину буття в конкретно-речовій формі води (Фалес), повітря (Анаксімен), «апейрона», що в перекладі з давньогрецької мови означає «невизначене», «безмежне» (Анаксімандр) [23, с. 202]. Учнем і послідовником Фалеса був Анаксімандр (611-546 pp. до н.е.). Він першим серед старогрецьких філософів створив прозову філософську працю «Про природу» [36, c. 311]. Саме назви цієї та інших праць свідчать, що перші старогрецькі філософи, на відміну від староіндійських і старокитайських, були передусім натурфілософами. Анаксімандр першим дійшов до категоріального визначення начала, тобто того, що лежить в основі існування речей. Таке начало Анаксімандр назвав «апейроном». «Апейрон», за Анаксимандром, — це щось безконечне, всеохоплююче і безмежне, незнищуване і таке, що перебуває у вічній активності і русі [31, с. 176]. Анаксимандр першим серед філософів висуває ідею еволюційного походження людини. Він вважає, що людина зароджується і розвивається до дорослого стану у череві величезної риби. Народившись дорослою, бо дитиною вона не змогла б самостійно вижити, людина виходить на суходіл і починає новий період свого існування. Небесні світила Анаксимандр вважав не окремими тілами, а «віконцями» в непрозорих оболонках, які приховують вогонь. Земля має вигляд частини колони - циліндра, діаметр основи якого у три рази перевищує висоту: «з двох (плоских) поверхонь по одній ходимо ми, а інша їй протилежна». Земля ширяє у центрі світу, ні на що не спираючись. Землю оточують велетенські трубчасті кільця-тори, наповнені вогнем. У самому близькому кільці, де вогню трохи, є невеликі отвори - зірки. У другому кільці з більш сильним вогнем знаходиться один великий отвір - Місяць. Воно може частково або повністю перекриватися (так Анаксимандр пояснює зміну місячних фаз і місячні затемнення). У третьому, далекому кільці є саме великий отвір, розміром із Землю, крізь нього сяє самий сильний вогонь - Сонце. Всесвіт Анаксимандра замикає небесний вогонь [9, с. 263]. Учень і послідовник Анаксимандра Анаксимен (585-524 pp. до н.е.) бачив першоосновою всього сущого повітря, яке він вважав найбільш безликим із чотирьох стихій. Анаксимен називає повітря безмежним, тобто «апейрон» [13, c. 205]. Таким чином, апейрон перетворюється із субстанції в її властивість. Апейрон, за Анаксименом, — властивість повітря. Повітря, за Анаксименом, всюди сутнє і перебуває в стані вічного руху. Всі речі, за Анаксименом, утворюються з повітря завдяки його згущенню і розрідженню. Анаксимен уперше розрізнив планети і зірки та зробив спробу дати природничо-наукове пояснення затемнення Сонця і Місяця, а також явища випадання снігу і граду. Найцікавішим у філософії Анаксимена є розуміння ним душі. Загальновідомо, що Фалес і Анаксимандр мало говорили про душу і свідомість. А от Анаксимен бачив у безмежному повітрі начало і тіла, і душі. Душа є повітряне явище, і, маючи властивості повітря, вона здатна до творіння, творчості. ^ Значним етапом у розвитку античної філософії було атомістичне вчення. Антична атомістична філософія виникає на терені проблематики елеатів, але це самостійне вчення, в центрі якого: 1) уявлення про світобудову, 2) трактування людини і людського суспільства. Започаткували атомістичну філософію в античності Левкіпп (бл. 500-440 pp. до н.е.) і Демокріт (бл. 460-370 pp. до н.е.) [17, с. 135]. Атомістична теорія - це подальша раціоналізація на шляху звільнення філософського і наукового мислення від міфологічних уявлень. Треба вважати, що атомістична математика Демокріта являє собою «грубу» конструкцію реально існуючих фізичних речей, і в цій атомістичній математиці не виконувалися всі вимоги класичної математики, де не було розроблене поняття граничного переходу, знаходження межі функції і інші положення. Мислителі того часу інтуїтивно підходили до цих положень, вдаючись до крайнощів і вивчаючи проблеми дискретної і континуальної математики окремо, а там, де вони перетиналися в своїх дослідженнях, виходили різного роду проблеми, казуси. Над проблемами неправильних ліній працював Архіт Тарентський (428-365 до н.е.), його учень Евдокс Кнідський (408-355 до н.е.) розробив теорію пропорцій і метод вичерпання, в якому відрізки розглядаються як величини, що безперервно змінюються. Проблемами ірраціональних величин займався Теетет Афінський (410-368 до н.е.), наочним прикладом є математичні побудови і дослідження Архімеда [15, с. 110]. Його методи безпосередньо випливають з атомістичних методів Демокріта. У Архімеда методи Демокріта досягли більшої досконалості. Демокріт сам зазначав, що є два методи пізнання: один «істинний», інший – «темний». Під «істинним» він розумів умоглядні побудови це конструкції розуму; під «темним» - пізнання за допомогою відчуттів. Але, враховуючи, що наші органи почуттів не в змозі глибоко пізнати суть речей, на зміну «темному» методу повинен прийти умоглядний метод. Користуючись методом Демокріта, Евдокса, суворими доказами Евкліда, Архімед досяг видатних успіхів у галузі математики круглих тіл [26, c. 218]. Але атомістична математика Демокріта не отримала свого визнання в античні часи, класична математика Евкліда, побудована на класичних принципах Платона-Аристотеля, отримала визнання. Важко знайти однозначні причини невизнання натурфілософських матеріалістичних ідей Демокріта. Умами їх сучасників оволоділи згодом ідеї Платона і Аристотеля. Це невизнання ідей Демокріта було трагедією для його найбагатшої наукової спадщини, вся його наукова спадщина загинула, залишилися окремі фрагменти. Але збереглися майже повністю праці Платона і Аристотеля, хоч математичний атомізм Платона безпосередньо випливає з фізичного атомізму Демокріта [22, c. 127]. Атомістичні ідеї Демокріта розвивалися в атомістичних уявленнях Епікура-Лукреція. У період Відродження атомістичні ідеї Демокріта і механіко-математичні методи Архімеда набули подальшого розвитку у працях Джордано Бруно, Галілео Галілея, в математичних побудовах Банавентура Кавальєрі. У Новий час ці ідеї отримали завершення в диференціальних та інтегральних обчисленнях Ісаака Ньютона і Готфріда Лейбніца. В епоху Відродження і Новий час сталася реставрація і реконструкція ідей Левкіппа-Демокріта в математиці і природничих теоріях фізики, хімії, космології та космогонії, ідеї древніх атомістів набули різного роду реконструкції та подальшого розвитку [26, c. 346]. Отже, як бачимо з вищесказаного, багато філософських шкіл брали свої початки у міфологічному ґрунті, що так чи інакше пояснювали природні та інші аспекти життя людини. З часом міфологічні впливи на філософію значно зменшуються і на сьогоднішній день практично не відбиваються на сучасній філософській думці. Однак у часи зародження філософії – міфологія була одним із наріжних каменів філософів того часу. ^ Гераклітові належить філософський прозовий твір «Про природу» (не плутати з однойменною працею Анаксимандра). На жаль, виклад думок у цьому творі затемнений стилістично, якоюсь загадковістю, тому думки його невидимі, темні (недарма Геракліта називали «темним»). Але його мова, на відміну від Анаксимена, проста й невимушена, багата метафорами і порівняннями. Це міфологізована мова. У Геракліта міфології більше, ніж у мілетських філософів [17, c. 138]. Проте у вченні Геракліта основою наук вважається логос. Саме Геракліт вперше вводить у філософську мову термін «логос», який у нього означає загальний закон буття, основу світу. Геракліт стверджує: все здійснюється за логосом, який є вічним, загальним і необхідним, вища мета пізнання — це пізнання логосу, а разом з тим пізнання вищої єдності світобудови і досягнення вищої мудрості, бо ознака мудрості — це здатність погодитися із твердженням логосу, що все єдине. При цьому Геракліт вказує, що пізнання логосу, мудрості дається не всім, хоча всі люди від природи розумні.» Розуміння логосу як об'єктивного закону світобудови, як принципу порядку і міри приводить Геракліта до відкриття субстанційно-генетичного начала всього існуючого у вогні. Вогонь у Геракліта є не тільки те, що лежить в основі всього існуючого, а й те, з чого все виникає. Все існуюче, вказує Геракліт, завжди було, є і буде вічно живим вогнем, який з часом то спалахує яскравіше, сильніше, то згасає [20, с. 61]. Геракліт — один із перших філософів, хто помітив, що одне й те саме є водночас відмінне і навіть протилежне. Він вказував, що суттєва зміна — це зміна в свою протилежність, що одна протилежність виявляє цінність іншої, а суперечливість зближує протилежності. Гераклітівський вогнелогос притаманний не тільки всій світобудові, а й людині, її душі. Душа має при цьому два аспекти: речово-натуральний і психічно-розумовий. Завдяки тому, що душа вогняна, вона має самозростаючий логос. У соціальній філософії Геракліта закладаються основи демократії. Він підкреслює, що народ у державі вище за все і має ставити закон, він має боротися за нього, як за свій власний дім. Це необхідно робити тому, що всі людські закони живляться від єдиного божественного закону — логосу [23, с. 276]. Логос у Геракліта — це закон Всесвіту. У відповідності з цим законом все абсолютно змінне, у світі нічого не повторюється, все минуще і одноразове — «все тече» [30, с. 371]. Геракліт є одним із перших філософів, хто помітив, що одне і те саме є водночас відмінне і навіть протилежне. Він вказував, що суттєва зміна — це зміна в свою протилежність, що одна протилежність виявляє цінність іншої, суперечливість зближує протилежності [30, с. 375]. У соціальній філософії Геракліта закладаються основи демократії. Він підкреслює, що народ у державі вище за все має ставити закон, він має боротися за нього, як за свій власний дім. А це необхідно робити тому, що всі людські закони живляться від єдиного Божественного Закону – Логосу [28, с 254]. ^ Величезний вплив на античну і світову філософію справив Сократ (469-399 рр. до н.е.). Сократ – перший афінський (за народженням) філософ, сучасник Демокріта. Сократ цікавий не тільки своїм вченням, а й усім своїм життям, оскільки його життя стало втіленням його вчення [8, c. 274]. У центрі філософії Сократа – людина. Але вона ним розглядається насамперед як моральна істота. Тому філософія Сократа – це етичний антропологізм. Інтересам Сократа були чужі як міфологія, так і метафізика. Філософія Сократа народжувалася під двома основними девізами: «Пізнай самого себе» і «Я знаю, що я нічого не знаю» [11, c. 356]. Перший девіз був написаний над входом у храм Аполлона у Дельфах. другий приписується Сократу. При філософському дослідженні етичних проблем Сократ користувався методом, який він називав майевтикою. Ціль майевтики – всебічне обговорення будь-якого предмету, визначення (дефініція) поняття. Сократ першим підніс знання до рівня понять. Якщо до нього філософи і користувались поняттями, то робили це стихійно. І тільки Сократ звернув увагу на те, що якщо нема поняття, то немає і знання. Метод Сократа переслідував досягнення понятійного знання. Це досягнення відбувалось за допомогою індукції (наведення), сходження від одиничного до загального. Головне для Сократа – процес пошуку понять [32, c. 636]. Переконання Сократа в існуванні об'єктивної істини приводить його до висновку, що існують об'єктивні моральні норми, що відмінність між добром і злом не відносна, а абсолютна. Сократ різко полемізував із софістами, хоча серйозних змістовних підстав для цього в нього не було. Більше того, Сократ фактично продовжив справу софістів, принаймні в утвердженні проблеми людини як головної теми філософських міркувань. Незгоди з софістами мали своїм джерелом в основному позафілософські причини. Наприклад, однією з них було упереджене ставлення до софістів як до людей, що заробляли собі на життя своїм фахом. За свідченням Ксенофонта, Сократ у відповідь на питання, чому він не бере гроші за свої бесіди, відповів так: «З краси і. знань можна рівною мірою робити як благородне, так і мерзотне застосування. Так, красу, якщо хтось за гроші продає кому завгодно, того називають розпусником... Так само, хто продає свої знання за гроші кому завгодно, тих називають софістами» [34, c. 148]. Сократ, будучи первісно софістом, був націлений не тільки на риторику, але й на обґрунтування політики. Як зазначає інший його учень, Ксенофонт (опис якого частіше піддається критиці, ніж платонівська «Апологія», та який сильно відходить від Платона, а там, де ні — вважається, що свідчення переписані із праць Платона), Сократ увесь час був зайнятий проблемою, як привести фахівців до влади. Для цього він займався етичною освітою громадян. Проте Сократ навчав тільки багатих людей — як він зазначає в Платонівській «Апології», вони менш зайняті та мають час вислухати його вчення. Більше того, в (напів-) аристократичному суспільстві такі люди мають більше впливу. Отже, Сократ став першим публічним грецьким філософом: свої заняття він проводив на вулицях міста, заповнених найрізноманітнішим людом: торговцями, солдатами, ремісниками, аристократами та бездомними. Він швидко здобув популярність серед афінян, хоча ексцентричність філософа ставала й предметом глузувань, навіть серед освічених громадян. ^ Платон (427-347до н.е.), учень Сократа, виклав свої погляди на державу, демократію, політичні режими і форми правління у своїй відомій роботі «Держава» [35, c. 486]. У своїх поглядах на державу Платон виходив з того, що існує ідеальна держава, ідеальний зразок і його багаторазові повторення-перекручування в реальному світі речей. На думку Платона, висловлену ним у трактаті «Держава», головною основою ідеальної держави є справедливість. Вона полягає в тому, щоб кожному громадянину було відведено особливе заняття, найбільш відповідну його натурі роботу, тобто справедливість є відповідність реальної речі своїй ідеї, адже держава тоді є ідеальним, коли кожен громадянин діє в згоді зі своєю власною сутністю. А оскільки між людьми існують індивідуальні розходження, Платон пропонує розподіл суспільства на стани: філософів – правителів, воїнів-стражів і ремісників-виробників. Ці стани Платон ототожнює з трьома початками в людській душі, а саме: розумним, лютим і надихаючим. У підкріплення свого аристократичного ідеалу Платон пропонував вселяти громадянам міфи про те, як бог домісив у душі людей частки металів: у душі тих з них, що здатні правити і тому найбільш коштовні, він домісив золота, у душі їхніх помічників – срібла,а в душі хліборобів і ремісників – заліза і міді [28, c. 304]. Якщо ж в останніх народиться дитина з домішкою шляхетних металів, то його переклад у вищі розряди можливий тільки з ініціативи правителів. Для Платона ідеальна будова та, де кожен громадянин тотожний у своїх інтересах суспільному цілому, не являє собою ще особистості, що претендує на індивідуальному самоцінність і повну автономію у вчинках. У нього держава і цивільне суспільство представлені в єдиному, цілісному, нерозчленованому понятті [21, c. 113]. Ідеї Платона (як і атоми Демокріта) були наслідком розвитку принципу індивідуальності, типової для античності, бо ця індивідуальність не містила в собі нічого особистісного. Звідси гуманістична тенденція платонізму, успадкована ним від софістів і Сократа, має вкрай об'єктивістсько-космічний характер. Водночас гуманістичний «заряд» платонізму зберігається в численних його модифікаціях протягом усього середньовіччя, проходячи через Відродження і Новий час аж до наших днів. У 367р. до н.е. слухачем «Академії» Платона стає сімнадцятирічний Аристотель – один із найвидатніших старогрецьких філософів. (384-322 рр. до н.е.). Він прожив стадне і цікаве життя. Двадцять років пробув в «Академії» Платона. Вважаючи себе учнем Платона, Аристотель був самостійно мислячим філософом, саме йому належать відомі слова: «Платон мені друг, але істина дорожча». Аристотель залишив після себе величезну творчу спадщину, яку можна розділити на вісім груп: праці з логіки, загальнофілософські, фізичні, біологічні, психологічні, етичні, економічні та мистецтвознавчі роботи [23, c. 32]. Дітищем Аристотеля є логіка. Наука про мислення і його закони викладена великим вченим у ряді його творів, які об'єднані під спільною назвою «Органон» («Знаряддя»). Головною ж його філософською працею є «Метафізика». При цьому слід пам'ятати, що в часи Аристотеля слова «метафізика» ще не було. Це поняття, як уже зазначалося, вводить систематизатор творів Аристотеля – Андронік Родоський, який, опрацювавши рукописи Аристотеля, почергово укладає після творів із фізики твори з філософії. Звідси «те, що після фізики», тобто «метафізика» [18, c. 61]. Філософія у Аристотеля досить чітко виділяється із усієї сфери знання. Він розрізняє «першу» і «другу» філософії. Фізика для Аристотеля все ще філософія, але «друга». Предметом «першої» філософії є не природа, а те, що існує за нею. «Перша філософія, за Аристотелем, – наука «найбільш Божа» у подвійному розумінні: по-перше, володіє нею скоріше Бог, ніж людина; по-друге, її предметом є «божественні предмети». Тому Аристотель свою філософію називає теологією, вченням про Бога. Однак Бог – це тільки «одне з начал». Тому філософія Аристотеля все-таки ширше теології. Вона вивчає взагалі «начала і причини всього існуючого, оскільки воно береться як існуюче». Філософія Аристотеля – спроба розібратися в існуючому, розкрити його структуру, знайти в ньому головне, визначити його по відношенню до неіснуючого. В цілому ж Аристотель – пан логіст [26, c. 246]. У Аристотеля закони мислення є одночасно і законами буття. У «Метафізиці» Аристотель дає визначення основного закону буття, подаючи його у двох формах: короткій і повній. Коротке формулювання гласить, що одночасно існувати і не існувати не можна, а повне стверджує, що неможливо, щоб одне і те ж одночасно було і не було притаманне одному і тому ж в однаковому розумінні [29, c. 84]. Отже, філософія Аристотеля не завершує ні старогрецької, ні, тим більше, античної філософії. Але вона завершує найбільш змістовний період в історії філософії, який часто називають філософією класичної Греції. Ця філософія високо цінувалась ще в античний період, відігравала визначальну роль в епоху середньовіччя, без неї неможливо уявити європейську філософію Нового часу, як і сучасну філософську культуру. Курсова робота: Методичні вказівки до виконання курсових робіт для студентів спеціальності 030101 “Соціологія” / Укладачі: А. М.... Курсова робота містить: 57 сторінок, 17 малюнків, 15 таблиць, 35 формул, 1 додаток, 4 літературні джерела Курсова робота містить: 67 сторінок, 6 малюнків, 1 таблицю, 5 додатків, 17 літературних джерел Курсова роботи з дисципліни «Алгоритмізація та програмування» на тему: «Мова програмування turbo pascal» являє собою заключний етап... Курсова робота дотримує два завдання. Вихідними даними для виконання завдань є схеми електричних кіл та параметри елементів кола Вступ Вступ


text: Призначений як для ділових поїздок, так і для відпочинку, Best Western Shaftesbury Paddington Court London H ідеально розташований у Гайд-парк; одному з найпопулярніших районів міста. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Рай для відпочинку та релаксації, готель запропонує вам повне оновлення всього в декількох кроків від найвидатнших пам"яток міста, таких як Статуя Пітера Пена, Гайд Парк, Галерея Серпентайн. Простіше кажучи, всі послуги та зручності від Best Western International є насправді такими ж комфортними, як і у вас вдома. Готель надає цілодобова рецепція, екскурсії, хімчистка, конференц-зали , обслуговування в номерах щоб забезпечити гостям максимальний комфорт. Гості можуть обирати серед 200 номерів, кожен з яких випромінює атмосферу гармоніїї та світла. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Best Western Shaftesbury Paddington Court London H є розумним вибором дл туристів до Лондон, пропонуючи спокійно перебувати тут в будь-який час.