text: Інформа́тика (, ; ) — наука про інформацію, методи та засоби її опрацювання, у тому числі за допомогою обчислювальних систем. Інформатика охоплює як теоретичні дисципліни — алгоритми, теорію обчислюваності, теорію інформації та автоматизацію, так і практичні — розробку та впровадження апаратного та програмного забезпечення. Інформатика, як наука, зазвичай вважається областю академічних досліджень, на відміну від комп'ютерного програмування. Алгоритми та структури даних займають ключове місце в інформатиці, теорія обчислюваності стосується абстрактних моделей обчислень і загальних класів задач, які можна розв'язати з їх допомогою. Криптографія та комп'ютерна безпека передбачають вивчення засобів безпечного збереження даних, зв'язку та запобігання вразливостям безпеки інформаційних систем. Комп'ютерна графіка та обчислювальна геометрія спрямовані на створення зображень та їх опрацювання. Теорія мов програмування розглядає різні способи опису обчислювальних процесів, теорія баз даних стосується управління сховищами даних. Вивчення взаємодії людина-комп'ютер спрямоване на дослідження інтерфейсів, через які взаємодіють люди та комп'ютери, а інженерія програмного забезпечення зосереджується на дизайні та принципах розробки програмного забезпечення, в таких областях, як операційні системи, мережі та вбудовані системи, досліджують принципи та дизайн складних систем. Архітектура комп'ютера описує конструкцію компонентів комп'ютера та обладнання, що керується комп'ютером. Штучний інтелект і машинне навчання спрямовані на реалізацію за допомогою комп'ютерів таких процесів. як вирішення проблем, прийняття рішень, адаптація до навколишнього середовища, планування та навчання. У рамках досліджень штучного інтелекту комп'ютерний зір спрямований на розпізнавання й опрацювання даних із зображень і відео, обробка природних мов спрямована на розпізнавання й опрацювання текстових і лінгвістичних даних. Основне завдання інформатики полягає в тому, щоб визначити класи задач та типи процесів, які можна автоматизувати. Основні принципи Виконання поставлених перед нею завдань обчислювальна машина може забезпечувати за допомогою переміщення певних механічних частин, руху потоків електронів, фотонів або завдяки використанню ефектів від інших добре вивчених фізичних явищ. На сьогодні більшість найпоширеніших типів використовуваних обчислювальних машин — електронні обчислювальні машини. Архітектура обчислювальних машин може безпосередньо моделювати розв'язувану проблему, максимально близько (у значенні математичного опису) відображаючи досліджувані фізичні явища. Так, електронні потоки можуть використовуватися як моделі потоків води при моделюванні гребель або дамб. Сконструйовані таким чином аналогові обчислювальні машини були звичними у 1960-х роках, проте сьогодні є достатньо рідкісним явищем. У більшості сучасних обчислювальних машин задачу спочатку описують у математичних термінах, при цьому всю необхідну інформацію представляють у двійковому вигляді (у вигляді одиниць і нулів), після чого дії з її обробки зводяться до застосування простої алгебраїчної логіки. Оскільки практично всю математику може бути зведено до виконання булевих операцій, достатньо швидку електронну обчислювальну машину може бути застосовано для розв'язання більшості математичних завдань (а також і більшості таких завдань з обробки інформації, які може бути легко зведено до математичних). Цитата, яку приписують Едсгеру Дейкстрі, стверджує, що «вважати, що інформатика вивчає комп'ютери — це те ж саме, як вважати, що астрономія вивчає телескопи». Розробка комп'ютерів і комп'ютерних систем, як правило, вважається областю інших інженерних дисциплін, наприклад, розробка комп'ютерного обладнання вважається частиною комп'ютерної інженерії, а створення комерційних комп'ютерних систем та їх розгортання називають інформаційними технологіями або інформаційними системами. Між різними комп'ютерними дисциплінами відбувається обмін ідеями, дослідження в галузі інформатики також часто перетинаються з іншими дисциплінами, такими як когнітивістика, лінгвістика, математика, фізика, біологія, науки про Землю, статистика, філософія та логіка. Багато хто вважає, що інформатика має набагато тісніший зв'язок з математикою, ніж інші наукові дисципліни. На ранню інформатику сильно вплинули роботи таких математиків, як Курт Ґеделя, Алана Тюрінга, Джона фон Неймана і Алонзо Черча. Девід Парнас, беручи приклад зі зв'язків між іншими інженерними та науковими дисциплінами, стверджував, що основним в інформатиці є вивчення властивостей обчислень загалом, тоді як основним у розробці програмного забезпечення є створення конкретних алгоритмів для досягнення практичних цілей. Етимологія Походження назви Термін ввів німецький кібернетик, інженер з телекомунікацій, спеціаліст з теорії інформації Карл Штайнбух у статті Informatik: Automatische Informationsverarbeitung (Інформатика: Автоматична обробка інформації) 1957 року. В німецьких джерелах вважають, що слово інформатика (Informatik) утворено злиттям слів інформація (Information) та автоматичний (Automatik); інший погляд полягає в тому, що інформатика (Informatik) — це неологізм, утворений зі слова інформація (Information) за аналогією зі словом математика (Mathematik). Англомовний термін «Computer science» («Комп'ютерна наука») з'явився в 1959 році в науковому журналі Communications of the ACM, в якому Луї Фейн (Louis Fein) виступав за створення Graduate School in Computer Sciences (Вищої школи в галузі комп'ютерних наук) аналогічної Гарвардській бізнес-школі, створеній 1921 року. Обґрунтовуючи таку назву, Луї Фейн посилався на Management science («Наука управління»), яка так само, як і інформатика має прикладний та міждисциплінарний характер, при цьому має ознаки, характерні для наукової дисципліни. Французький термін «informatique», який також використовується у кількох європейських мовах, було запропоновано у 1962 році Філіпом Дрейфусом. У 1965 році членом-кореспондентом АН СРСР Олександром Харкевичем в книзі «Основи наукової інформації» було використано термін «інформатика». Незважаючи на свою англомовну назву (Computer Science — комп'ютерна наука), більшість наукових напрямів, пов'язаних з інформатикою, не включає вивчення самих комп'ютерів. Внаслідок цього було запропоновано кілька альтернативних назв. Деякі університети віддають перевагу терміну обчислювальна наука (computing science), щоб підкреслити різницю між термінами. У скандинавських країнах використовують термін датологія (datalogy). В інших країнах Європи часто використовуються терміни, похідні від скороченого перекладу фраз «інформація та автоматика» (наприклад informazione automatica італійською мовою) і «інформація та математика» (information and mathematics), наприклад, informatique (Франція), Informatik(Німеччина), informatica (Італія, Нідерланди), informática (Іспанія, Португалія), informatika (у слов'янських мовах) або pliroforiki (πληροφορική, що означає інформатика) — в Греції. Філософія Епістемологія інформатики Незважаючи на слово «наука» в назві, точаться дискусії щодо того, чи є інформатика науковою, математичною чи інженерною дисципліною. Аллен Ньюелл і Герберт А. Саймон стверджували в 1975 році,Інформатика є емпіричною дисципліною. Ми б назвали це експериментальною наукою, але, як і астрономія, економіка та геологія, деякі з її унікальних форм спостереження та досвіду не відповідають вузькому стереотипу експериментального методу. Тим не менш, це експерименти. Кожна нова машина, яка будується, є експериментом. Насправді створення машини ставить питання перед природою; і ми вислуховуємо відповідь, спостерігаючи за роботою машини та аналізуючи її всіма доступними аналітичними та вимірювальними засобами. З тих пір стверджується, що інформатику можна класифікувати як емпіричну науку, оскільки вона використовує емпіричне тестування для оцінки правильності програм, але залишається проблема у визначенні законів і теорем інформатики (якщо такі існують) і визначення характер експериментів в інформатиці. Прихильники класифікації інформатики як інженерної дисципліни стверджують, що надійність обчислювальних систем досліджується так само, як мости в цивільному будівництві та літаки в аерокосмічній інженерії. Вони також стверджують, що в той час як емпіричні науки спостерігають за тим, що існує зараз, інформатика спостерігає за тим, що можливо існувати, і хоча вчені відкривають закони на основі спостережень, в інформатиці не було знайдено відповідних законів, і вона натомість займається створенням явищ. Прихильники класифікації інформатики як математичної дисципліни стверджують, що комп'ютерні програми є фізичними реалізаціями математичних сутностей і програми можуть бути дедуктивно обґрунтовані за допомогою математичних формальних методів. Вчені Едсгер Дейкстра та Тоні Гоар вважають інструкції для комп'ютерних програм математичними реченнями та інтерпретують формальну семантику для мов програмування як математичні аксіоматичні системи. Багатозначність Вчені-фахівці у галузі інформатики стверджують, що в інформатиці існують три окремі парадигми. Наприклад, Пітер Вегнер виділяв науку, технологію та математику, Пітер Деннінг — теорію, абстракцію (моделювання) та дизайн. Амнон Х. Еден описував ці парадигми, як: раціоналістичну парадигму, у якій інформатика є розділом математики, яка домінує в теоретичній інформатиці і використовує алгебру логіки; технократичну парадигму, яка використовується в інженерних підходах, найбільш важливих у програмній інженерії; наукову парадигму, яка розглядає інформатику яке галузь природничих (емпіричних) наук, з тією різницею, що в ній досліджуються штучні об'єкти (програми та комп'ютери). У різні періоди розвитку інформатики у поняття «інформатика» вкладався різний зміст. Інформатика — це : Теорія науково-інформаційної діяльності. У рамках бібліотечної справи під терміном «науково-інформаційна діяльність» розуміється «практична робота зі збору, аналітико-синтетичної переробки, зберігання, пошуку та надання вченим та фахівцям закріпленої в документах наукової інформації». Третє видання «Великої радянської енциклопедії» (1970-і рр.) фіксує інформатику як дисципліну, що вивчає «структуру та загальні властивості наукової інформації, а також закономірності її створення, перетворення, передачі та використання у різних сферах людської діяльності». Наука про обчислювальні машини та їх застосування (обчислювальна техніка та програмування). 1976 року професори Мюнхенського технічного університету Ф. Л. Бауер та Г.Гооз написали книгу «Інформатика. Вступний курс», переведену того ж року В. К. Сабельфельдом, учнем відомого радянського вченого Андрія Петровича Єршова, російською мовою. Він переклав «Informatik» словом «інформатика» і визначили як «науку, що займається розробкою теорії програмування та застосування ЕОМ». Термін «Informatik» Ф. Л. Бауер та Г. Гооз пояснюють як «німецьку назву для computer science — галузі знання, яка склалася в самостійну наукову дисципліну в шістдесяті роки, насамперед у США, а також у Великій Британії. ... В англійській мові, мабуть, залишиться „computer science“ (обчислювальна наука), причому цей термін має ухил у сферу теорії». Фундаментальна наука про інформаційні процеси в природі, суспільстві та технічні системи. На початку 1989 року М. І. Жалдак, використовуючи тлумачення інформатики, дане академіком А. П. Єршовим, писав, що «інформатика — фундаментальна наукова дисципліна, яка має вивчати закони природи, інформаційні процеси і відповідні технології» Історія Найперші основи того, що згодом стане інформатикою, передують винаходу сучасного цифрового комп'ютера. Машини для розрахунку кількох арифметичних завдань, такі як рахівниці, існували з давніх-давен, допомагаючи в таких обчисленнях як множення та ділення. Блез Паскаль спроектував і зібрав перший робочий механічний калькулятор, відомий як калькулятор Паскаля, в 1642 році. У 1673 році Готфрід Лейбніц продемонстрував механічний калькулятор (арифмометр), названий «Stepped Reckoner». Його можна вважати першим ученим у галузі комп'ютерних наук і фахівцем у галузі теорії інформації, оскільки, серед іншого, він ще описав двійкову (бінарну) систему числення. У 1820 році Томас де Кольмар запустив промисловий випуск механічного калькулятора після того, як він створив свій спрощений арифмометр, який був першою лічильною машиною, досить міцною і надійною для щоденного використання. Чарлз Беббідж почав проектування першого автоматичного механічного калькулятора, Різницевої машини, що в 1822 році подало йому ідею першого програмованого механічного калькулятора, Аналітичної машини. Він почав роботу над цією машиною в 1834 році і менш ніж за два роки було сформульовано багато основних рис сучасного комп'ютера. Важливим кроком стало використання перфокарт від ткацького верстату Жаккарда, що відкривало нескінченні простори для програмування. В 1843 році під час перекладу французької статті щодо Аналітичної машини, Ада Лавлейс написала для неї алгоритм для обчислення чисел Бернуллі, який вважається першою комп'ютерною програмою. Близько 1885 року Герман Голлеріт винайшов табулятор, який використовував перфокарти для обробки статистичної інформації; зрештою його компанія стала частиною IBM. У 1937 році, через сто років після нездійсненної мрії Беббіджа, Говард Ейкен переконав керівництво IBM, що виробляла всі види обладнання для перфорованих карт і залученої в бізнес зі створення калькуляторів, розробити свій гігантський програмований калькулятор ASCC/ Harvard Mark, заснований на принципах машини Беббіджа, яка, у свою чергу, використовувала перфокарти та центральний обчислювач (central computing unit). У 1940-х з появою нових і потужніших обчислювальних машин термін комп'ютер став позначати ці машини, а не людей, котрі займаються обчисленнями (тепер слово «computer» у цьому значенні вживається рідко). Коли стало ясно, що комп'ютери можна використовувати не тільки для математичних розрахунків, область досліджень інформатики розширилася для того, щоб вивчати обчислення в цілому. Інформатика набула статусу самостійної наукової дисципліни в 1950-х і на початку 1960-х років. З розповсюдженням комп'ютерів виникло багато нових самодостатніх наукових напрямів, що ґрунтуються на обчисленнях за допомогою комп'ютерів. Мало хто спочатку міг припустити, що самі комп'ютери стануть предметом наукових досліджень, але наприкінці 1950-х років ця думка поширилася серед вчених. Нині відомий бренд IBM на той час був одним із учасників революції в інформатиці. IBM (скорочення від International Business Machines) випустила комп'ютери IBM 704 і пізніше — IBM 709, які вже широко використовувалися одночасно з вивченням та апробацією цих пристроїв. Сучасний етап розвитку інформатики характеризується глибоким розумінням загальнонаукового значення науково-інформаційної діяльності та все ширшим застосуванням у ній електронних обчислювальних машин. Основні досягнення Незважаючи на коротку історію як офіційну наукову дисципліну, інформатика внесла фундаментальний внесок у науку і суспільство. По суті, інформатика поряд з електронікою є однією з основоположних наук поточної епохи людської історії, яка називається інформаційною епохою. При цьому інформатика є літером інформаційної революції та третім великим кроком у розвитку технологій, після Промислової революції (1750—1850 рр. н. е.) та Неолітичної революції (8000—5000 рр. до н. е.). Внесок інформатики: Початок «цифрової революції», що включає інформаційну епоху та інтернет. Дано формальне визначення обчислень та обчислюваності, і доказ того, що існують алгоритмічно нерозв'язні завдання. Введено поняття мови програмування, тобто засоби для точного вираження методологічної інформації на різних рівнях абстракції. У криптографії розшифрування коду «Енігми» стало важливим чинником перемоги союзних військ у Другій світовій війні. Обчислювальні методи забезпечили можливість практичної оцінки процесів та ситуацій великої складності, а також можливість проведення експериментів виключно за рахунок програмного забезпечення. З'явилася можливість поглибленого вивчення розуму та картування геному людини завдяки проекту «Геном людини». Проекти розподілених обчислень, такі як Folding@Home, досліджують згортання молекул білка. Алгоритмічна торгівля підвищила ефективність та ліквідність фінансових ринків за допомогою штучного інтелекту, машинного навчання та інших статистичних та чисельних методів на великих діапазонах даних. Часте використання алгоритмічної торгівлі може посилити волатильність. Комп'ютерна графіка (CGI) повсюдно використовуються в сучасних розвагах, особливо в галузі телебачення, кіно, реклами, анімації та відео-ігор. Навіть фільми, в яких немає (явного) використання CGI, як правило, знято на цифрові камери і згодом оброблено або відредаговано в програмах обробки відео. Моделювання різних процесів, наприклад у гідродинаміці, фізиці, електриці, електронних системах і ланцюгах, а також для моделювання суспільства та соціальних ситуацій (зокрема, військових ігор), враховуючи довкілля та ін. Сучасні комп'ютери дозволяють оптимізувати, наприклад, такі конструкції, як проект цілого літака. Відомим програмним забезпеченням є симулятор електронних схем SPICE і програмне забезпечення для фізичної реалізації нових (або модифікованих) конструкцій, що включає розробку інтегральних схем. Штучний інтелект набуває все більшого значення, водночас стаючи складнішим і ефективнішим. Існує безліч застосування штучного інтелекту (ШІ), наприклад роботи-пилососи, які можна використовувати вдома. ШІ також є у відеоіграх, роботах вогневої підтримки та протиракетних системах. Структура інформатики Інформатика поділяється на низку розділів. Як наукова дисципліна, інформатика охоплює широке коло тем від теоретичних досліджень алгоритмів та меж обчислень до практичної реалізації обчислювальних систем у галузі апаратного та програмного забезпечення. Комітет CSAB, «Рада з акредитації обчислювальних наук», що включає представників Асоціації обчислювальної техніки (ACM) та Комп'ютерного товариства IEEE (IEEE-CS) — визначив чотири області, найважливіші для дисципліни інформатика: теорія обчислень, алгоритми та структури даних, методологія програмування та мов, комп'ютерні елементи та архітектура. На додаток до цих чотирьох напрямків, комітет CSAB визначає такі важливі галузі інформатики: розробка програмного забезпечення, штучний інтелект, комп'ютерні мережі та телекомунікації, системи управління базами даних, паралельні обчислення, розподілені обчислення, взаємодії між людиною та комп'ютером, комп'ютерна графіка, операційні системи, числові та символьні обчислення. Теоретична інформатика Величезне поле досліджень теоретичної інформатики включає як класичну теорію алгоритмів, і широкий спектр тем, що з абстрактними логічними і математичними аспектами обчислень. Теоретична інформатика займається теоріями формальних мов, автоматів, алгоритмів, обчислюваності та обчислювальної складності, а також обчислювальною теорією графів, криптологією, логікою (включаючи логіку висловлювань та логіку предикатів), формальною семантикою та закладає теоретичні основи компіляторів мов програмування. Теорія алгоритмів За словами Пітера Деннінга, до фундаментальних питань інформатики належить таке запитання: «Що може бути ефективно автоматизовано?» Вивчення теорії алгоритмів сфокусовано пошуку відповідей на фундаментальні питання у тому, що можна обчислити і скільки ресурсів необхідне цих обчислень. Для відповіді перше питання теорії обчислюваності розглядаються обчислювальні завдання, розв'язувані різних теоретичних моделях обчислень. Друге питання присвячене теорії обчислювальної складності; у цій теорії аналізуються витрати часу та пам'яті різних алгоритмів при вирішенні безлічі обчислювальних завдань. Знаменита задача «P = NP?», одна із Задач тисячоліття, є невирішеним завданням у теорії алгоритмів. Інформація та теорія кодування Теорія інформації пов'язані з кількісної оцінкою інформації. Цей напрямок отримав розвиток завдяки працям Клода Е. Шеннона, який знайшов фундаментальні обмеження на обробку сигналу в таких операціях, як стиснення даних, надійне збереження та передача даних. Теорія кодування вивчає властивості кодів (системи перетворення інформації з однієї форми в іншу) та їх придатність для конкретної задачі. Коди використовуються для стиснення даних, у криптографії, для виявлення та корекції помилок, а останнім часом також і для мережного кодування. Коди вивчаються з метою розробки ефективних та надійних методів передачі даних. Алгоритми та структури даних Алгоритми і структури даних, як розділ інформатики, пов'язані з вивченням обчислювальних методів, що найчастіше використовуються, і оцінкою їх обчислювальної ефективності. Теорія мов програмування У теорії мов програмування, як підрозділ інформатики, вивчають проектування, реалізацію, аналіз та класифікацію мов програмування в цілому, а також вивчають окремі елементи мов. Ця галузь інформатики, з одного боку, великою мірою покладається досягнення таких наук як математика, програмна інженерія і лінгвістика, з іншого боку, сама дуже впливає з їхньої розвиток. Теорія мов програмування активно розвивається, багато наукових журналів присвячені цьому напряму. Формальні методи Формальні методи — це свого роду математичний підхід, призначений для специфікації, розробки та верифікації програмних та апаратних систем. Використання формальних методів розробки програмного і апаратного забезпечення мотивовано розрахунком те що, що, як та інших інженерних дисциплінах, належний математичний аналіз забезпечить надійність і стійкість проєкту. Формальні методи є важливою теоретичною основою розробки програмного забезпечення, особливо у випадках, коли справа стосується надійності чи безпеки. Формальні методи є корисним доповненням до тестування програмного забезпечення, оскільки вони допомагають уникнути помилок, і є основою для тестування. Для широкого використання потрібна розробка спеціального інструментарію. Однак висока вартість використання формальних методів вказує на те, що вони, як правило, використовуються тільки при розробці високоінтегрованих і життєво важливих систем, де надійність і безпека мають першорядне значення. Формальні методи мають досить широке застосування: від теоретичних основ інформатики (зокрема, логіки обчислень, формальних мов, теорії автоматів, програм та семантики) до систем типів і проблем алгебраїчних типів даних у задачах специфікації та верифікації програмного та апаратного забезпечення. Прикладна інформатика Прикладна інформатика спрямовано застосування понять і результатів теоретичної інформатики до вирішення конкретних завдань у конкретних прикладних областях. Штучний інтелект Це область інформатики, нерозривно пов'язана з такими цілеспрямованими процесами, як вирішення завдань, прийняття рішень, адаптація до навколишніх умов, навчання та комунікація, властивими і людям, і тваринам. Виникнення штучного інтелекту (ШІ) пов'язане з кібернетикою та веде свій відлік з Дартмутської Конференції (1956). Дослідження в галузі штучного інтелекту (ШІ) з необхідністю були міждисциплінарними, і ґрунтувалися на таких науках, як: прикладна математика, математична логіка, семіотика, електротехніка, філософія свідомості, нейрофізіологія та соціальний інтелект. У обивателів штучний інтелект асоціюється в першу чергу з робототехнікою, але крім цього ШІ є невід'ємною частиною розробки програмного забезпечення в різних областях. Відправною точкою наприкінці 1940-х років стало питання Алана Тюрінга: «Чи можуть комп'ютери думати?», і це залишається фактично без відповіді, хоча "тест Тюрінга " досі використовується з метою оцінки результатів роботи комп'ютера масштабах людського інтелекту. Архітектура комп'ютера та комп'ютерна інженерія Архітектура комп'ютера або організація цифрового комп'ютера є концептуальною структурою комп'ютерної системи. Вона зосереджена в основному на способі, при якому центральний процесор виконує внутрішні операції та звертається до адрес у пам'яті. Вона часто включає дисципліни обчислювальної техніки та електротехніки, вибір і з'єднання апаратних компонентів для створення комп'ютерів, які задовольняють функціональним, продуктивним і фінансовим цілям. Комп'ютерна інженерія пов'язана з апаратною частиною обчислювальної техніки, наприклад, основами мікропроцесорної техніки, комп'ютерних архітектур і розподілених систем. Таким чином, вона забезпечує зв'язок з електротехнікою. Аналіз продуктивності комп'ютера Аналіз продуктивності комп'ютера — це вивчення роботи комп'ютерів з метою підвищення пропускної спроможності, управління часом відгуку, ефективного використання ресурсів, усунення вузьких місць та прогнозування продуктивності при передбачуваних пікових навантаженнях. Комп'ютерна графіка та візуалізація Комп'ютерна графіка є вивчення цифрового візуального змісту і включає синтез і маніпуляцію даними зображення. Цей напрямок пов'язаний з багатьма іншими областями інформатики, у тому числі з комп'ютерним зором, обробкою зображень та обчислювальною геометрією, також він активно застосовується в галузі спецефектів та відео-ігор. Комп'ютерна безпека та криптографія Комп'ютерна безпека — це напрямок досліджень комп'ютерних технологій, націлених на захист інформації від несанкціонованого доступу, руйнування або модифікацію при збереженні доступності та зручності використання системи для передбачуваних користувачів. Криптографія ж є наукою про шифрування та дешифрування інформації. Сучасна криптографія значною мірою пов'язана з інформатикою, оскільки при розробці та використанні багатьох алгоритмів шифрування та дешифрування враховується їхня обчислювальна складність. Комп'ютерне моделювання та чисельні методи Комп'ютерне моделювання та чисельні методи є областями досліджень у задачі побудови математичних моделей, методів кількісного аналізу, використання комп'ютерів для аналізу та вирішення наукових проблем. Насправді, це, зазвичай, застосування комп'ютерного моделювання та інших форм обчислень, які застосовують у завдання різних наукових дисциплін. Комп'ютерні мережі Ще одним важливим напрямом є зв'язок між машинами. Вона забезпечує електронний обмін даними між комп'ютерами і, отже, є технічною базою для Інтернету. Крім розробки маршрутизаторів, комутаторів та міжмережевих екранів, до цієї дисципліни належать розробка та стандартизація мережевих протоколів, таких як TCP, HTTP або SOAP для обміну даними між машинами. Паралельні та розподілені системи Паралелізм — це властивість систем, у якому кілька обчислень виконуються одночасно, і навіть, можливо, взаємодіють друг з одним. Було розроблено ряд математичних моделей для загального виду паралельних обчислень, у тому числі мережі Петрі, процеси обчислення та модель машини з паралельним довільним доступом. Розподілена система розширює ідею паралелізму на кілька комп'ютерів, пов'язаних за допомогою мережі. Комп'ютери в межах однієї розподіленої системи мають власну пам'ять і часто обмінюються інформацією між собою для досягнення спільної мети. Бази даних База даних — організована відповідно до певних правил і підтримувана в пам'яті комп'ютера сукупність даних, що характеризує актуальний стан певної предметної області та використовується для задоволення потреб користувачів. Управління базами даних відбувається з допомогою систем управління базами даних (СУБД). Інформатика у охороні здоров'я Інформатика охорони здоров'я розглядає обчислювальні методи для вирішення завдань у сфері охорони здоров'я. Наукова інформатика Наукова інформатика — це міждисциплінарна область, пов'язана з аналізом, збором, класифікацією, маніпулюванням, зберіганням, пошуком, розповсюдженням та захистом інформації[ уточнити ]. Програмна інженерія Програмна інженерія — це додаток систематичного, дисциплінованого, вимірного підходу до розробки, функціонування та супроводу програмного забезпечення, а також дослідження цих підходів; тобто, додаток дисципліни інженерії до програмного забезпечення Природнича інформатика Природна інформатика - це напрям природничих досліджень, що вивчає процеси обробки інформації в природі, мозку і людському суспільстві. Вона спирається на такі класичні наукові напрями, як теорії еволюції, морфогенезу та біології розвитку, системні дослідження, дослідження мозку, ДНК, імунної системи та клітинних мембран, теорія менеджменту та групової поведінки, історія та інші. Кібернетика, що визначається, як «наука про загальні закономірності процесів управління та передачі інформації в різних системах, чи то машини, живі організми чи суспільство» є близьким, але дещо іншим науковим напрямом. Так само, як математика та основна частина сучасної інформатики, воно навряд чи може бути віднесено до галузі природничих наук, оскільки різко відрізняється від них своєю методологією, (незважаючи на широке застосування у сучасних природничих науках математичного та комп'ютерного моделювання). Див. також Біоінформатика Гідроінформатика Економічна інформатика Історична інформатика Медична інформатика Наукова інформатика Нейроінформатика Правова інформатика Прикладна інформатика Соціальна інформатика Викладання інформатики Інформаційна економіка Примітки Література Глушков, В. М. Кибернетика, вычислительная техника, информатика: избран. труды: в 3 т. Т. 1. Математические вопросы кибернетики / В. М. Глушков; отв. ред. В. С. Михалевич; Ин-т кибернетики АН УССР. — К. : Наукова думка, 1990. — 263 с. Глушков, В. М. Кибернетика, вычислительная техника, информатика: избран. труды: в 3 т. Т. 2. ЭВМ — техническая база кибернетики / В. М. Глушков; отв. ред. В. С. Михалевич; Ин-т кибернетики АН УССР. — К. : Наукова думка, 1990. — 268 с. Глушков, В. М.. Кибернетика, вычислительная техника, информатика: избран. труды: в 3 т. Т. 3. Кибернетика и ее применение в народном хозяйстве / В. М. Глушков; отв. ред. В. С. Михалевич; Ин-т кибернетики АН УССР. — К. : Наукова думка, 1990. — 224 с. Сергієнко, І. В. Наукові ідеї В. М. Глушкова та розвиток актуальних напрямів інформатики: [монографія] / І. В. Сергієнко; Ін-т кібернетики ім. В. М. Глушкова НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — 287 с. Лавріщева, К. М. Технології комп'ютерів, систем і програм від академіка Глушкова / К. М. Лавріщева // Інженерія програмного забезпечення. — 2013. — No 2. — С. 7-17. Тадевосян, Р. Г., Яцковська, Р. О. Інформатика. Алгоритмічний підхід / Р. Г. Тадевосян. — Вінниця: ВНАУ, 2010. — 210 с Глибовець М. М. Основи комп'ютерних алгоритмів: монографія / М. М. Глибовець. — К.: КМ Академія, 2003. — 450,[2] с. Спеціалізовані комп'ютерні технології в інформатиці / під загальною редакцією Я. М. Николайчука. — Тернопіль: ТзОВ «Терно-граф», 2017.- 913 с. Николайчук Я. М., Возна Н. Я., Пітух І. Р. Проектування спеціалізованих комп'ютерних систем. — Тернопіль: ТНЕУ, 2010.- 392c. Цимбалюк В. С. Інформаційне право: концептуальні положення до кодифікації інформаційного законодавства: монографія /В. С. Цимбалюк. — К.: «Освіта України», 2011, — 426 с. Точні науки Інформатика Комп'ютерні технології Надпопулярні статті


source: wikipedia

text: Матема́тика ( — наука, знання, вивчення) — наука, яка первісно виникла як один з напрямків пошуку істини (у грецькій філософії) у сфері просторових відношень (землеміряння — геометрії) і обчислень (арифметики), для практичних потреб людини рахувати, обчислювати, вимірювати, досліджувати форми та рух фізичних тіл. Пізніше розвинулась у доволі складну й багатогранну науку про абстрактні кількісні та якісні співвідношення, форми й структури. Загальноприйнятого визначення математики немає. Початково її використовували для підрахунку, вимірювання, а також для вивчення форм і руху фізичних об'єктів через дедуктивні розмірковування і абстракції. Математики формулюють нові висновки та намагаються з'ясувати їхню правдивість, зважаючи на вдало вибрані аксіоми і означення. Визначення математики Чим займається математика, як не порядком і відношенням (Арістотель) До математики належать лише ті науки, у яких розглядається порядок чи міра, і несуттєво, чи перебувають вони в цифрах, фігурах, зірках, звуках чи в чомусь іншому, де шукають цей порядок і міру. Отож має бути якась спільна загальна наука, яка пояснює те, що стосується порядку і міри, не розглядаючи ніяких окремих предметів, і не треба придумувати нове ім'я цієї науки, а використати старе, вже постійно вживане ім'я Математика універсальна (Рене Декарт) Математика — це наука, що розглядає кількість у матеріальних об'єктах, або, на думку інших, наука, що вивчає кількість абстрактну, не зачіпаючи того, чи вона міститься в матеріальних тілах чи поза ними (Феофан Прокопович) Математика — це мова, якою написано книгу природи (Галілео Галілей) Математика — цариця наук, арифметика — цариця математики (Карл Фрідріх Гаусс) Математика — це мистецтво називати різні речі тим самим ім'ям (Анрі Пуанкаре) Математика — це наука, що не тільки показує в кожному окремому випадку співвідношення, але й визначає причини, від яких вони залежать за природою самих речей (Леонард Ейлер) Математика — наука про кількісні співвідношення і просторові форми дійсного світу (Фрідріх Енгельс) Математика — це єдиний досконалий метод водити самого себе за ніс (Альберт Ейнштейн) Подати зміст математики — це завдання непосильне; сказати, що це наука про величини та їхні взаємні відношення, це буде лише невелика частина, яка не вичерпує її змісту, бо ж до математики — побіч чисел і геометричних величин, побіч величин тяглих і нетяглих (неперервних і дискретних) — входить і наука про комбінаторику, і про групи, і вищі числа і їхні комплекси, і про вищі простори і т. д., до яких назву величини можна прикладати лише з деякими застереженнями (Володимир Левицький) Математика — це наука про математичні структури (Ніколя Бурбакі) Походження слова і його вживання в різних мовах Слово «математика» походить від грецького слова μάθημα, що означає «наука, знання, вивчення», і грецького μαθηματικός, що означає «любов до пізнання», у підсумку приводить до більш вузького і технічного (прикладного) значення «математичне дослідження», яке використовувалося і в античні (класичні) часи. Зокрема, грецьке μαθηματική τέχνη, латиною ars mathematica, означає математичне мистецтво. Історія математики Математика виникла з давніх-давен з практичних потреб людини, її зміст і характер із часом змінювались. Від початкового предметного уявлення про ціле додатне число, від уявлення про відрізок прямої, як найкоротшу відстань між двома точками. Математика пройшла довгий шлях розвитку, перш ніж стала абстрактною наукою з точно сформованими вихідними поняттями і специфічними методами дослідження. Нові вимоги практики розширюють обсяг понять математики, наповнюють новим змістом старі поняття. Поняття математики абстраговані від якісних особливостей специфічних для кожного даного кола явищ і предметів. Ця обставина дуже важлива в застосуванні математики. Так, число 2 не має якогось певного предметного змісту. Воно може відноситися і до двох книг, і до двох верстатів, і до двох ідей. Воно добре застосовується і до цих, і до багатьох інших об'єктів. Так само геометричні властивості кулі не змінюються від того, зроблено її зі сталі, міді чи скла. Звичайно, абстрагування від властивостей предмета збіднює наші знання про цей предмет і його характерні матеріальні особливості. Водночас саме це абстрагування надає математичним поняттям узагальненості, даючи можливість застосовувати математику до найрізноманітніших за природою явищ. Це означає, що ті самі закономірності математики, той самий математичний апарат можуть бути достатньо успішно застосовані до біологічних, технічних, економічних та інших процесів. Розвиток математики опирається на писемність і вміння записувати числа. Напевно, стародавні люди спочатку висловлювали кількість через малювання рисок на землі або видряпували їх на деревині. Стародавні інки, не маючи іншої системи писемності, представляли і зберігали числові дані, використовуючи складну систему мотузяних вузлів, так звані кіпу. Існувало безліч різних систем числення. Перші відомі записи чисел були знайдені в папірусі Райнда, створеному єгиптянами Середнього царства. Індська цивілізація розробила сучасну десяткову систему числення, що включає концепцію нуля. Абстрагування в математиці не є її винятковою особливістю, оскільки всілякі загальні поняття містять у собі деякий елемент абстрагування від властивостей конкретних речей. Але в математиці цей процес іде далі, ніж у природничих науках. У ній широко використовують процес абстрагування різних ступенів. Наприклад, поняття групи виникло внаслідок абстрагування від деяких властивостей чисел та інших уже абстрактних понять. У математиці специфічним є також метод одержання результатів. Якщо природознавець, доводячи будь-яке твердження, завжди використовує дослід, то математик доводить свої результати лише на основі логічних міркувань. Жодний результат у математиці не можна вважати доведеним, поки йому не дано логічного обґрунтування, хоч спеціальні досліди і підтвердили його. Водночас істинність математичних теорій перевіряється на практиці, але ця перевірка має особливий характер. Висуваються математичні теорії реальних явищ, а висновки з цих теорій перевіряються на досліді. Однак зв'язки математики з практикою є ширшими, бо поняття математики: теореми, задачі, математичні теорії пов'язані із запитами практики. З часом ці зв'язки стають глибшими і різноманітнішими. Математику можна застосувати до вивчення будь-якого типу руху. Проте насправді її роль у різних галузях наукової і практичної діяльності неоднакова. Особливо великою є роль математики у вивченні тих явищ, для яких навіть значне абстрагування від їхніх специфічних якісних характеристик не змінює істотно притаманних цим явищам кількісних і просторових закономірностей. Наприклад, у небесній механіці тіла вважають матеріальними точками (тобто абстрагуються від реальності); обчислені таким способом рухи небесних тіл збігаються з дійсними рухами цих тіл. Користуючись математичним апаратом, можна не тільки дуже точно передобчислювати небесні явища (затемнення, положення планет тощо), але й за відхиленням істинних рухів від обчислених зробити висновок про наявність невидимих неозброєним оком небесних тіл. Саме так було відкрито планети Нептун (1846) і Плутон (1930). У зв'язку з бурхливим розвитком космічних польотів небесна механіка набула все більшого значення. Механіка і фізика стали, по суті, математичними науками. Менше, але все ж значне місце посідає математика в економіці, біології, медицині, мовознавстві. Для цих наук особливого значення набула математична статистика. Якісна своєрідність явищ, що вивчаються, наприклад, у біології, настільки значна, що роль математичного аналізу під час дослідження їх поки що є підпорядкованою. Процес математизації наук, що почався з 18 ст., тепер набув винятково інтенсивного розвитку. Історію математики вчені зазвичай поділяють на чотири періоди: період зародження математики як самостійної дисципліни — тривав приблизно до 6– У цей період формувалися поняття цілого числа і раціонального дробу, поняття відстані, площі, об'єму, створювалися правила дій із числами та найпростіші правила для обчислення площ фігур і об'ємів тіл. Математика не мала ще форми дедуктивної науки, вона являла собою збірник правил для виконання певного роду дій. У всіх математичних текстах (єгипетських, вавилонських), що дійшли до нас, математичні знання викладалися саме в такій формі. період елементарної математики — тривав від 6– до середини 17 століття. У цей період на основі невеликої кількості вихідних тверджень — аксіом, будувалася геометрія як дедуктивна наука. Математика перестала бути безіменною наукою. З історії математики відомі імена багатьох вчених давньої Греції (Фалес, Піфагор, Гіппократ Хіоський, Демокріт, Евдокс, Евклід, Архімед та ін.), Китаю (Чжан Цан, Ген Шоу-чан, Цзу Чунчжи та ін.), Середньої Азії (Джамшид ібн-Масуд аль-Каші, Мухаммад ібн Муса аль-Хорезмі та ін.), Індії і пізніше Західної Європи (Лодовіко Феррарі, Нікколо Тарталья, Джироламо Кардано, Сімон Стевін та ін.), що зробили значний вклад у математику. Третій період (середина 17 ст. — початок 20 ст.) — період дослідження змінних величин. Природознавство і техніка дістали новий метод вивчення руху і зміни — диференціальне числення та інтегральне числення. Створилася низка нових математичних наук — теорія диференціальних рівнянь, теорія функцій, диференціальна геометрія, варіаційне числення та ін., що значно розширили предмет і можливості математики. Велику роль у розвитку математики цього періоду відіграли й українські математики. Микола Лобачевський відкрив неевклідову геометрію, Михайло Остроградський зробив визначні відкриття в механіці, математичному аналізі, математичній фізиці, Пафнутій Чебишов поклав початок новому напряму в теорії функцій, зробив значні відкриття в теорії чисел, теорії ймовірностей, механіці, наближеному аналізі. До цього ж періоду відноситься діяльність таких видатних вчених, як Олександр Ляпунов, Андрій Марков (старший), Георгій Вороний та багатьох інших. Четвертий період — період сучасної математики — характеризується свідомим і систематичним вивченням можливих типів кількісних співвідношень і просторових форм. У геометрії вивчається вже не лише тривимірний простір, а й ін. подібні до нього просторові форми. Характерними напрямами розвитку математики цього періоду є теорія множин, функціональний аналіз, математична логіка, сучасна алгебра, теорія ймовірностей, топологія тощо. Із 17 століття розвиток математики істотною мірою взаємокоординується з розвитком фізики, механіки, низки технічних дисциплін, зокрема гірництва. Математика широко застосовується, наприклад, для складання та опрацювання математичних моделей технологічних процесів. Цілі та методи Математика вивчає уявні, ідеальні об'єкти та співвідношення між ними, використовуючи формальну мову. Однак усі досліджувані математикою об'єкти мають прообрази в реальному світі, більш-менш схожі на свої математичні моделі. Модель об'єкта враховує не всі його риси, а тільки найпотрібніші для мети дослідження. Наприклад, вивчаючи фізичні властивості апельсина, ми можемо абстрагуватися від його кольору та смаку і подати його (нехай не ідеально точно) у вигляді кулі. Якщо ж нам потрібно зрозуміти, скільки апельсинів ми отримаємо, якщо складемо докупи два і три, — то можна абстрагуватися і від форми, залишивши в моделі тільки одну характеристику — кількість. Абстракція та встановлення зв'язків між об'єктами в найзагальнішому вигляді — це є ціль математики. Вивчення об'єктів у математиці відбувається за допомогою аксіоматичного методу: спочатку для досліджуваних об'єктів формулюється список аксіом і вводяться необхідні означення, а потім з аксіом за допомогою логічних правил виведення одержують теореми. Основні теми математики Числа Вивчення кількості починається з чисел, спочатку зі знайомих нам натуральних чисел та цілих чисел та арифметичних операцій з ними, які вивчаються в арифметиці. Глибші властивості цілих чисел вивчає теорія чисел, до якої належить знаменита Велика теорема Ферма. До невирішених задач теорії чисел належать припущення щодо простих чисел-близнюків та гіпотеза Гольдбаха. У процесі розвитку числової системи, цілі числа виявились підмножиною раціональних чисел (додалися дроби). А ці так само входять до множини дійсних чисел, які використовуються для відображення неперервних величин. Дійсні числа є окремим випадком від комплексних чисел. А вони є першим кроком в ієрархії чисел, яка включає кватерніони та октоніони. Вивчення натуральних чисел призвело до появи трансфінітних чисел, які формалізують поняття нескінченності. Іншою галуззю дослідження є розмір множини чисел, який призвів до появи кардинальних чисел, а потім до нової концепції нескінченності: чисел алеф, які дають змогу значимо порівняти розмір нескінченно великих множин. Перетворення Арифметика — Векторне числення — Математичний аналіз — Теорія міри — Диференціальні рівняння — Динамічні системи — Теорія хаосу — Список функцій Структури Абстрактна алгебра — Теорія груп — Алгебричні структури — Алгебрична геометрія — Теорія чисел — Топологія — Лінійна алгебра — Універсальна алгебра — Теорія категорій — Теорія послідовностей Просторові відношення Дослідження простору викликало виникнення геометрії, зокрема евклідової геометрії. Тригонометрія — це розділ математики, що має справу з відношеннями між сторонами та кутами в трикутнику та з тригонометричними функціями; тут простір виражений у числах, до цього розділу входить знаменита теорема Піфагора. Сучасні дослідження простору узагальнюють ці ідеї та включають багатовимірну геометрію, неевклідові геометрії (які грають центральну роль у загальній теорії відносності) та топологію. Кількісні та просторові характеристики разом досліджуються в аналітичній геометрії, диференціальній геометрії та алгебричній геометрії. Опукла геометрія та дискретна геометрія були розроблені, щоб розв'язати задачі в теорії чисел та функціональному аналізі, але тепер знайшли своє застосування в оптимізації та інформатиці. Геометрія — Тригонометрія — Алгебрична геометрія — Топологія — Диференціальна геометрія — Диференціальна топологія — Алгебрична топологія — Лінійна алгебра — Фрактальна геометрія Дискретна математика Дискретна математика містить засоби, які застосовуються до об'єктів, що можуть приймати лише специфічні, окремі значення (не неперервні). Комбінаторика — Теорія множин — Математична логіка — Теорія обчислюваності — Криптографія — Теорія графів Дисципліна в закладах освіти В Україні утрадиційнені терміни «Математика елементарна» та «Математика вища», які відповідно позначають курс «Математики» в загальноосвітній середній школі (арифметика, алгебра, геометрія, тригонометрія) та вищій (вища алгебра, аналітична геометрія, математичний аналіз, диференціальні рівняння, теорія ймовірностей, математична статистика тощо). Аксіома Аксіоматика Аксіоматичний метод Елементарна математика Історія математики Математична константа Математична статистика Математична фізика Математичний аналіз Функціональний аналіз Геометрія Лінійна алгебра та аналітична геометрія Логіка Теорія графів Теорія ймовірностей Теорія міри Теорія множин Теорія функції комплексної змінної Теорія чисел Системи числення Римська система числення Індо-арабська система числення Кирилична система числення Математика і освіта У школі вивчається елементарна математика — арифметика, функції, алгебра; у ЗВО — вища математика: диференціальне, інтегральне числення, топологія, теорія операторів та все інше, що не входить в елементарну математику. Вища математика зазвичай базується на вищому рівні абстракції, ніж елементарна математика, та менш просто виводиться з властивостей навколишнього світу. Онлайнові сервіси Існує велика кількість вебсайтів, що надають сервіс для математичних розрахунків. Найбільшої уваги заслуговує WolframAlpha. Більшість з них англомовні. З російськомовних можна відмітити сервіс математичних запитів пошукової системи Нігма. Поступово з'являються й українськомовні системи онлайн-освіти, наприклад: математика.укр та cubens.com. Примітки Література Біографічний словник діячів у галузі математики / О. І. Бородін, А. С. Бугай. — К. : Радянська школа, 1973. — 551 с. Вебер Г., Вельштейн И. (ред.) Энциклопедия элементарной математики. Том 1. Элементарная алгебра и анализ. Одесса: Матезис, 1906 Вебер Г., Вельштейн И. (ред.) Энциклопедия элементарной математики. Том 2. Энциклопедия элементарной геометрии. Книга 1. Основания геометрии. Одесса: Матезис, 1909 Вебер Г., Вельштейн И. (ред.) Энциклопедия элементарной математики. Том 2. Энциклопедия элементарной геометрии. Книга 2 и 3. Тригонометрия, аналитическая геометрия, стереометрия. Одесса: Матезис, 1910 Довідковий математичний словник: Для студ. вузів екон. спрямування / Г. Я. Дутка; Нац. банк України. — Л., 1998. — 95 c. Довідник з елементарної математики. Арифметика, алгебра / К. І. Швецов, Г. П. Бевз. — К.: Наукова думка, 1967. — 408 с. Довідник з елементарної математики. Геометрія, тригонометрія, векторна алгебра / П. Ф. Фільчаков. — К.: Наукова думка, 1967. Довідник з елементарної математики, механіки та фізики / Галушка І. М. та ін. Ред.: Максимова С. Г. — K.: Наукова думка, 1996. — 192 c. — ISBN 966-00-0014-6 Енциклопедичний довідник у таблицях. Алгебра. Геометрія. Інформатика : 7-мі—11-ті кл. : пер. з рос. / Іваниця С. В. — Донецьк: ВКФ «БАО», 2012. — 431 с. : іл., табл. — 15 000 пр. (1-й з-д 1—3 000). — ISBN 978-966-481-574-8. — ISBN 978-966-481-525-0 (у паліт.) Короткий тлумачний математичний словник / Бугай А. С. — К.: Радянська школа, 1964. — 428 с. Курант Р., Роббинс Г. Что такое математика? — 3-e изд., испр. и доп.—М.: МЦНМО, 2001. — 568 с. Математика : навч. посіб. / Л. І. Блавацька, В. М. Кирилич, В. Є. Кревс, В. Д. Мохонько ; М-во освіти і науки, молоді та спорту України, Львів. нац. ун-т ім. І. Франка. – Л. : Вид. центр ЛНУ, 2011. – 613 с. : іл. – Бібліогр.: с. 584 (17 назв). – ISBN 978-966-613-825-8 Математика: навч.-практ. довід. : повний курс / О. І. Каплун. — Харків: Торсінг плюс, 2012. — 252, [1] с. : іл., табл.; 24 см. — Алф. покажч.: с. 243—248. — 2 000 пр. — ISBN 978-617-030-473-5 Математика. Тлумачний словник-довідник / Тадеєв В. О. — Тернопіль: «Навчальна книга — Богдан», 1999. — 160 с. — ISBN 966-7437-51-5 Систематичний словник української математичної термінології / Чайковський М. — Берлін: Видавництво української молоді, 1924. — 116 с. (PDF ) Див. також Довідка:Математичні формули та спецсимволи Таблиця математичних символів Математична картографія Математична основа карт Математична статистика Математика в Україні Українські математики Principia Mathematica Посилання Онлайн-довідник з математики Об'єднання вчителів математики Королева всіх наук: про математику і математиків «Математика» в Академічному тлумачному словнику української мови в 11 томах. Т. 4, С. 644. EqWorld — фізико-математична бібліотека. Math.ru Библиотека — математична бібліотека, архіви математичних журналів. Арбуз — математичний вернісаж. Видання з математики Точні науки


text: Інформація (від «роз'яснення, уявлення, поняття про що-небудь» ← informare «надавати вигляд, форму, навчати; мислити, уявляти») — відомості незалежно від форми їх подання. Незважаючи на широку поширеність, поняття інформації залишається одним із найбільш дискусійних у науці, а термін може мати різні значення у різних галузях людської діяльності .Норберт Вінер: Інформація — це не матерія і не енергія, інформація — це інформація. Визначень інформації існує безліч: відомості про предмети, факти, ідеї і т. ін., якими можуть обмінюватися люди в рамках конкретного контексту (ISO/IEC 10746-2:1996); відомості щодо фактів, подій, речей, ідей та понять, які у певному контексті мають конкретний зміст (ISO/IEC 2382:2015); відомості про суб'єкти, об'єкти, явища та процеси (ДСТУ 2226-93); документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі (Закон України «Про інформацію»). Хоча інформація має набути деякої форми подання (тобто перетворитися на дані), щоб її можна було зберігати або обмінюватися, інформація є в першу чергу інтерпретація (сенс) такого подання (ISO/IEC/IEEE 24765:2010), тому в строгому сенсі інформація відрізняється від даних, хоча у неформальному контексті ці два терміни дуже часто використовують як синоніми. У своєму первісному значенні «інформація» — відомості, що передаються людьми усним, письмовим або будь-яким іншим способом (за допомогою умовних сигналів, технічних засобів і т. ін.); з середини XX століття термін «інформація» перетворився на загальнонаукове поняття, що включає обмін відомостями між людьми, людиною та автоматом, автоматом та автоматом; обмін сигналами в тваринному та рослинному світі; передачу ознак від клітини до клітини, від організму до організму (наприклад, генетична інформація); одне з основних понять кібернетики. Суть та межі явища Згідно з сучасними уявленнями, інформація вважається нематеріальною, а те, що міститься в структурі об'єктів, прийнято називати даними (representation form — ISO/IEC/IEEE 24765:2010). На найфундаментальнішому рівні інформація стосується інтерпретації того, що можна відчути. Можна сказати, що будь-який природний процес, який не є повністю випадковим, і будь-який спостережуваний об'єкт чи явище у будь-якому середовищі передають певну кількість інформації. Інформація — це не знання саме по собі, а значення, яке можна отримати з представлення через інтерпретацію. Інформація у багатьох випадках обробляється ітеративно — дані, доступні на одному кроці, обробляються в інформацію для інтерпретації та обробки на наступному кроці. Наприклад, у письмовому тексті кожен символ або літера передає інформацію, що стосується слова, частиною якого він є, кожне слово передає інформацію, що стосується фрази, частиною якої воно є, кожна фраза передає інформацію, що стосується речення, частиною якого воно є, і так далі поки на останньому кроці інформація не буде інтерпретована і не стане інформацією у даній області. У цифровому сигналі біти можуть бути інтерпретовані як символи, літери, цифри або структури, які передають інформацію, доступну на наступному рівні. Ключовою характеристикою інформації є те, що вона підлягає інтерпретації та обробці. Концепція інформації актуальна в різних контекстах, включаючи обмеження, комунікацію, контроль, дані, форму, освіту, знання, значення, розуміння, розумові стимули, шаблон, сприйняття, пропозицію, репрезентацію та ентропію . Отримання інформації з сигналу чи повідомлення можна розглядати як вирішення двозначності чи невизначеності, що виникає під час інтерпретації шаблонів(паттернів) у сигналі чи повідомленні. Інформація може бути структурована як дані . Надлишкові дані можна стиснути до оптимального розміру, який є теоретичною межею стиснення. Інформація, доступна через збір даних, може бути отримана шляхом аналізу. Інформація може передаватися в часі, через сховище даних, і в просторі, через зв'язок і телекомунікації. Інформація виражається або як зміст повідомлення, або через пряме чи непряме спостереження. Те, що сприймається, можна витлумачити як повідомлення саме по собі, і в цьому сенсі вся інформація завжди передається як зміст повідомлення. Інформація може бути закодована в різні форми для передачі та інтерпретації (наприклад, інформація може бути закодована в послідовність знаків або передана через сигнал). Вона також може бути зашифрована для безпечного зберігання та зв'язку. Для досліджень самоорганізації динамічних систем Генрі Кастлер запропонував таке визначення: «Інформація є запам'ятований вибір одного варіанта з кількох можливих та рівноправних». М.Амосов вважав, що «інформація — це відомості про систему, про її структуру та функції, виражені моделлю», а «переробка інформації полягає в перетворенні одних моделей на інші». Сам термін «інформація» байдужий до істинності вмісту. Інформація може бути правдивою, хибною або відвертою брехнею. Від даних інформація відрізняється доступністю отримувачу. Наприклад, нерозшифрований рукопис Войнича, можливо, містить якийсь зміст, а отже, потенційно може стати інформацією, але до розшифрування він — лише набір символів і картинок, дані, над якими можуть працювати дешифрувальники. Інформація може бути товаром, тобто купуватися й продаватися як будь-який інший товар. Розвідувальні служби здійснюють збір інформації про потенційного або наявного супротивника. На початку XXI століття інформація посідає дедалі значніше місце в житті людини як члена суспільства. Засоби масової інформації поширюють її, інформаційні технології переймаються її обробкою. Висувається ідея інформаційного суспільства, до якого, можливо, прямує людство. Основою такого суспільства було б виробництво й споживання не товарів і послуг, а інформації. Етимологія Слово «інформація» походить від середньофранцузького enformacion/informacion/information «кримінальне розслідування» та його етимона, лат.informatiō(n), яке має декілька значень: роз'яснення; виклад фактів, подій; витлумачення; представлення, поняття; ознайомлення, просвіта. В англійській мові слово «information» (в написанні «informacioun») вперше з'явилось у 1387 році. Сучасного написання це слово набуло у XVI ст. У східнослов'янські мови слово «інформація» прийшло із Польщі у XVII ст. З середини XX століття термін «інформація» широко використовується в різних галузях науки та в повсякденному житті. Історія поняття Поняття інформації розглядалося ще античними філософами — старогрецькі мислителі багато розмірковували про форму і про знання, але не про спосіб існування знання та про його передачу. Аналогічно, емпірики Нового часу вважали, що ми отримуємо відомості про світ через відчуття, але ще не намагалися знайти кількісну характеристику для цих відомостей. Латинські слова «de saxis informibus» з Вульгати Ієроніма (342—419) перекладаються як «з каміння цілісного» (Втор. 27:6), а слова «informem adhuc me», які перекладаються як «Зародок мій» (Пс.138: 16), можна перекласти і як «безформного ще мене», тому що саме як «ще безформна» перекладаються слова «adhuc informem» зі Сповіді Августина (354—430). Італійським словом «informa» у Божественній комедії Данте (1265—1321) позначається не просто безформне, а процес формування, освіти, творіння(ч. XVII 16-18, ч. XXV 40-42, ч. VII 133—138). У сучасному світі інформація є одним з найважливіших ресурсів і, водночас, однією з рушійних сил розвитку людського суспільства. Інформаційні процеси, що відбуваються в матеріальному світі, живій природі та людському суспільстві, вивчаються (або принаймні враховуються) усіма науковими дисциплінами від філософії до маркетингу . Історично склалося так, що дослідженням безпосередньо інформації займаються дві комплексні галузі науки — кібернетика та інформатика . Інформатика, що сформувалася як наука в середині XX століття, відокремилася від кібернетики та займається дослідженнями в галузі способів та засобів отримання, зберігання, передачі та обробки інформації. Дослідження змістового інформації ґрунтуються на комплексі наукових теорій під загальною назвою семіотика, зокрема її розділ — семантика, зосереджена на розумінні отриманої інформації, на змісті сигналу чи повідомлення. У колишньому СРСР філософська проблематика поняття «інформація» розроблялася, починаючи з 1960-х років, коли вийшла стаття А. Д. Урсула «Природа інформації». З того часу, явно чи неявно, розглядаються в основному дві концепції інформації: атрибутивна , за якою інформація властива всім фізичним системам та процесам (А. Д. Урсул, І. Б. Новик, Л. Б. Баженов, Л. А. Петрушенко та інші), і функціональна — інформація притаманна лише системам, що самоорганізуються (П. В. Копнін, А. М. Коршунов, В. С. Тюхтін, Б. С. Українцев та інші) . Теорія інформації Основна стаття: Теорія інформації Теорія інформації — наукове дослідження кількісного визначення, зберігання та передачі інформації. Ця галузь була фундаментально заснована роботами Гаррі Найквіста та Ральфа Гартлі в 1920-х роках і Клода Шеннона в 1940-х роках. Область досліджень знаходилась на перетині теорії ймовірностей, статистики, інформатики, статистичної механіки, інформаційної інженерії та електротехніки. Теорія інформації вивчає межі можливостей систем передачі даних, а також основні засади їх проектування та технічної реалізації . Ключовою мірою в теорії інформації є ентропія. Ентропія кількісно визначає величину невизначеності, пов'язану зі значенням випадкової величини або результатом випадкового процесу. Наприклад, визначення результату справедливого підкидання монети (з двома однаково ймовірними результатами) надає менше інформації (нижча ентропія), ніж визначення результату кидання кубика (з шістьма рівно ймовірними результатами). Деякі інші важливі заходи в теорії інформації — це взаємна інформація, пропускна здатність каналу, показник помилки та відносна ентропія. Важливі підгалузі теорії інформації включають вихідне кодування, теорію алгоритмічної складності, теорія алгоритмічної інформації та криптографія. Клод Шеннон визначив інформацію, як комунікація та зв'язок, в процесі якого усувається невизначеність(інформаційна ентропія), Норберт Вінер описує інформацію як позначення змісту, отриманого із зовнішнього світу у ході нашого пристосування до нього і пристосування до нього наших почуттів. Існує й інша думка щодо універсального визначення інформації. Вона полягає в тому, що саме поняття змінювалося разом зі зміною різних історичних епох, і щоб знайти таке визначення, необхідно знайти спільні риси та закономірності цієї трансформації. Наприклад, дослідники в галузі інформації Петриченко Е. А. та Семенова В. Г. на основі ретроспективного аналізу змін у понятті інформації дають таке універсальне визначення: «Інформація — це форма передачі людського досвіду (знань)». На їхню думку, зміна сутності поняття інформації відбувається після різноманітних проривних технологій передачі досвіду(знань), тобто появи писемності, друкарського верстата, перших енциклопедій, телеграфу, розвитку кібернетики, створення мікропроцесора, Інтернету, смартфонів тощо. Кожна нова форма передачі досвіду є синтезом попередніх. Тому ми бачимо таке розмаїття визначень інформації, оскільки, згідно із законом діалектики «заперечення-заперечення», всі попередні уявлення про інформацію містяться в «знятому» вигляді та в її сучасному визначені. Всі зазначені підходи до визначення інформації є різними гранями єдиного складного і багатопланового природного явища, яким є інформаційна реальність. З урахуванням сказаного, інформацію можна вважати природною реальністю, що несе в собі характерні ознаки предметів та явищ природи, які проявляються у просторі та часі. Існують також й інші, переважно несумісні між собою визначення судження «інформація». Але практично всі погляди на сутність інформації групуються навколо двох концепцій — атрибутивної та функціональної. Атрибутивна концепція інформації наголошує на тому, що інформація є атрибутом (невід'ємною властивістю) об'єктів. Функціонально-кібернетична концепція вважає, що головним у інформації є та функція, яку вона виконує. Застосування фундаментальних досліджень в галузі теорії інформації включає кодування джерела/стиснення даних (наприклад, для ZIP-файлів), кодування каналів/виявлення та виправлення помилок (наприклад, для DSL). Його вплив був вирішальним для успіху місій «Вояджера» в глибокий космос, винаходу компакт-диска, можливості використання мобільних телефонів і розвитку Інтернету. Теорія також знайшла застосування в інших сферах, включаючи статистичні умовиводи, криптографію, нейробіологію, когнітивістику, лінгвістику, біоінформатику, теплофізику, квантові обчислення, чорні діри, пошук інформації, збір розвідувальних даних, виявлення плагіату, розпізнавання образів, виявлення аномалій і навіть створення творів мистецтва за допомогою систем штучного інтелекту. Семіотика Семіотика вивчає передачу інформації за допомогою знаків та сигналів. Предметом її розділу — семантики, є значення, зміст інформації, розуміння того, що передається за допомогою знаків. Американський семіотик Майкл Бакленд класифікував «інформацію» з точки зору її використання: «інформація як процес», «інформація як знання» та «інформація як річ». Пол Бейнон-Дейвіс пояснює багатогранну концепцію інформації через знаково-сигнальну систему. Самі знаки можна розглядати на чотирьох взаємопов'язаних рівнях: прагматики, семантики, синтаксису та емпірики. Ці чотири рівні служать містками між соціальним світом з одного боку й фізичним чи технічним з іншого. Нільсен (2008) обговорює зв'язок між семіотикою та інформацією стосовно словників. Він вводить поняття вартості лексикографічної інформації та посилається на зусилля, які повинен докласти користувач словника, щоб спочатку знайти, а потім зрозуміти дані, щоб вони могли генерувати інформацію. Прагматика стосується мети повідомлення. Вона будує місток між знаком та контекстом, у якому використовується цей знак. Вона зосереджує увагу на намірі особи, що передає інформацію і підкреслює її поведінку при спілкуванні. Іншими словами це зв'язок між мовою та дією. Семантика стосується значення, переданого повідомленням, тобто його змісту. Вона вивчає значення знаків, тобто встановлює асоціацію між знаками й діями. Її можна розглядати як науку про місток між символами та тими поняттями, які вони виражають. Синтаксис зосереджений на усталених формах передачі повідомлення. Його поле дослідження — форми, логіка та граматика знакової системи. Тут мова йде тільки про форми, а не про зміст знаків та символів. Зазвичай передача повідомлення відбувається в умовах певної соціальної ситуації. Ця ситуація задає контекст передачі наміру (прагматика) та форму повідомлення. Намір в комунікативній ситуації виражається повідомленнями, що містять набори взаємозв'язаних знаків мови, зрозумілих для всіх сторін спілкування. Взаємне розуміння, означає знання мови на рівні встановлених форм (синтаксису) та встановленого значення цих форм (семантики). Та зі сторін, котрі є джерелом повідомлення, кодує його в знаках мови й передає цей код крізь канали зв'язку (емпірика). Обраний канал зв'язку має характерні для себе властивості, що визначають підсумок спілкування, наприклад швидкість передачі сигналів або відстань, на якій таке спілкування можливе. Характеристики інформації Суб'єктивність Цінність і корисність інформації суб'єктивні, оскільки те, що є інформацією для однієї людини, може не бути інформацією для іншої. Актуальність Здатність інформації відповідати вимогам сьогодення (поточного часу або певного часового періоду). Інформація хороша лише в тому випадку, якщо вона значуща для особи, яка приймає рішення. Своєчасність Інформація має бути надана відповідній особі у відповідний час і у відповідному місці. Вона має містити дійсні на момент запиту дані, щоб сприяти формуванню правильних висновків та прийняттю ефективних рішень. Достовірність Здатність інформації об'єктивно відбивати процеси та явища, що відбуваються в навколишньому світі. Інформація не повинна містити помилок, оскільки помилкова інформація може призвести до неправильних висновків та хибних рішень. Релевантність Надана інформація має відповідати темі запиту. Інформація не має мати додаткових небажаних відомостей, які можуть заплутати тих, хто приймає рішення. Коректність подання Інформація має бути у правильному форматі, щоб бути корисною для особи, яка приймає рішення. Повнота Інформація вважається повною, якщо особа, яка приймає рішення, може задовільно вирішити проблему, використовуючи цю інформацію. Доступність Інформація є марною, якщо вона не є легкодоступною для осіб, які приймають рішення, у бажаному форматі, коли вона потрібна. Надійність Інформація має бути достовірною протягом певного встановленого періоду часу, коли зроблені на її основі висновки або прийняті рішення є правильними. Властивості інформації Фізичні властивості Здатність ідентифікації властивостей предметів і явищ — інформація — це те, що визначає властивості предметів і явищ в просторі та часі. Сама по собі інформація не існує, якщо не існує фізичного носія, який вона представляє речовинам-реціпієнтам через матеріальні канали. Нематеріальність інформації — інформація не має двох головних властивостей матеріальних об'єктів — заряду і маси. Вона не є матерією, але описує матеріальні сутності — об'єктивні реальності: предмети і явища природи. Часові властивості Часові властивості визначають здатність даних передавати динаміку зміни ситуації (динамічність). При цьому можна розглядати або час запізнення появи в даних відповідних ознак об'єктів, або розходження наявних ознак об'єкта і тих же ознак, що передаються даними. Відповідно можна виділити: Актуальність — властивість даних, що характеризує поточну ситуацію; Оперативність — властивість даних, яка полягає в тому, що час їхнього збору та переробки відповідає динаміці зміни ситуації; Ідентичність — властивість даних відповідати стану об'єкта. Властивість недоступності При розгляді захищеності даних можна виділити технічні аспекти захисту даних від несанкціонованого доступу та соціально-психологічні аспекти класифікації даних за мірою їхньої конфіденційності та секретності (властивість конфіденційності). Інші властивості інформації Суспільна природа — джерелом інформації є пізнавальна діяльність людей, суспільства. Явища досліджуються в рамках різних інформаційних систем, оснащених відповідними предметними областями (системами інтерпретацій), а потім застосовуються методи, здатні синтезувати або узгодити висновки. Системний підхід до пізнання полягає у взаємовіднесеності усіх смислових елементів та в інтерпретації їх взаємно обґрунтовуючої значущості всередині певної системи, що є результатом реляціонування. Протилежність реляційності — субстрат. Інформація не існує без матерії, без носія. Інформація не може приводити у дію речовинно-енергетичні процеси, тобто усе є лише взаємодією матерії, де інформація існує лише для спостерігача. За інформацією не стоїть жодна енергетика чи божественна сила на противагу думці, що інформація (тобто «слово, яке було богом») здатна створювати матерію чи приводити її у рух. У протилежному випадку стають цілком обґрунтованими релігійні твердження про те, що інформація здатна створювати, що за нею криється певна твірна енергетика, що фізично неможливо. Мовна природа — інформація виражається за допомогою мови — знакової системи будь-якої природи, яка служить засобом спілкування, мислення, висловлювання думки. Мова може бути природною, що використовується у повсякденному житті та служить формою висловлення думок і засобом спілкування між людьми, а також штучною, створеною людьми з певною метою (наприклад, мова математичної символіки, інформаційно-пошукова, алгоритмічна та ін. мови). Невідривність від мови носія Дискретність — одиницями інформації як засобами висловлювання є слова, речення, уривки тексту, а у плані змісту — поняття, висловлювання, описання фактів, гіпотези, теорії, закони тощо. Незалежність від творців Старіння — головною причиною старіння інформації є не сам час, а поява нової інформації, з надходженням якої попередня інформація виявляється невірною, перестає адекватно передавати явища та закономірності матеріального світу, людського спілкування та мислення. Розсіювання — існування у багатьох джерелах. Кількість інформації Найпростішою одиницею виміру інформації є біт — одиниця виміру кількості інформації, що набирає 2 логічних значення: так чи ні, істинно чи хибно, увімкнено чи вимкнено; 1 або 0 у двійковій системі числення. У сучасних обчислювальних системах використовується величина, що рівна 8 бітам інформації, якам називаються байтом. Байт може приймати одне з 256 (28) різних значень (станів, кодів). Похідні від байта десяткові одиниці виміру, відповідно, називаються кілобайт (103 = 1000 байт), мегабайт (106 = 1 000 000 байт), гігабайт (109 = 1 000 000 000 байт і т. д. Похідні від байта двійкові (бінарні) одиниці виміру називаються кібібайт (210 = 1024 байт), мебібайт (220 = 1 048 576 байт), гібібайт (230 = 1 073 741 824 байт). Також інформацію вимірюють такими одиницями як трит, Хартдит(децит) і Нат. Види інформації Інформацію можна систематизувати на види за різними ознаками(перелік не повний). За формою подання текстова — що передається у вигляді символів, призначених позначати лексеми мови; числова — у вигляді цифр, чисел і знаків, що позначають математичні дії; візуальна — у вигляді нерухомих та рухомих(відео) зображень осіб, об'єктів, подій, предметів, графічного унаочнення даних; звукова — усна або у вигляді запису передачі лексем мови акустичним шляхом; таблична — у вигляді таблиць; електронна — у вигляді записів на електронних носіях. За станом: актуальна/не актуальна; поширена/не поширена; загальнодоступна/конфіденційна; незашифрована/зашифрована; дезінформація За сферою поширення: масова — містить тривіальні відомості і оперує набором понять, зрозумілим більшій частині соціуму спеціальна — містить специфічний набір понять, при використанні відбувається передача відомостей, які можуть бути не зрозумілі основній масі соціуму, але необхідні і зрозумілі в рамках вузької соціальної групи, де використовується дана інформація (юридична, історична, військова, наукова тощо) особиста — набір відомостей про яку-небудь особистість, що визначає соціальний стан і типи соціальних взаємодій всередині популяції. Інформаційні потреби Інформаційні потреби є одним з різновидів нематеріальних потреб людини. Виникає через брак інформації для здійснення людської діяльності і є характерною особливістю, притаманною людині, що відрізняє її від решти живих організмів, які хоч і відчувають потребу в інформації, але винятково для задоволення відносно простих вітальних потреб. Інформаційні потреби людини значно складніші. Процес задоволення інформаційних потреб має ту принципову відмінність порівняно з іншими, що у цьому разі об'єкт споживання — інформація — не тільки не знищується, а, навпаки, на її основі формуються нові інформаційні масиви, призначені для споживання. Див. також Примітки Джерела Pieter Adriaans. Information. // The Stanford Encyclopedia of Philosophy, 2012. Adriaans, Pieter, van Benthem, Johan. Introduction: Information is what information does. // Dov M. Gabbay, Pieter Adriaans, Paul Thagard, Johan van Benthem, John Woods (ред.): Philosophy of Information. Amsterdam. С. 4. Стратонович Р. Л. Теория информации М.: Сов. радио, 1975. — 424 с. Великий тлумачний словник сучасної української мови Телекомунікаційні системи передавання інформації. Методи кодування: навч. посіб. [для студентів напрямів «Телекомунікації», «Інформ. мережі зв'язку»] / Р. А. Бурачок, М. М. Климаш, Б. В. Коваль ; М-во освіти і науки України, Нац. ун-т «Львів. політехніка». — Львів: Вид-во Львів. політехніки, 2015. — 476 с. : іл. — Режим доступу: . — Бібліогр.: с. 461—463 (52 назви). — ISBN 978-617-607-843-2. Камша В. П., Камша Л. С., Камша Ю. В. Про кібернетику другого етапу НТР // Складні системи і процеси. 2010. No 1 (17). С. 25—41. Комунікативні стратегії: навч. посіб. / О. Ю. Бобало ; М-во освіти і науки України, Нац. ун-т «Львів. політехніка». — Львів: Вид-во Львів. політехніки, 2015. — 344 с. : іл. — (Серія «Інформація. Комунікація. Документація» ; вип. 7). — Бібліогр.: с. 335—341 (91 назва). — ISBN 978-617-607-858-6. Теорія інформації та кодування / В. С. Василенко, О. Я. Матов; НАН України, Ін-т пробл. реєстрації інформації. — Київ : ІПРІ НАН України, 2014. — 439 c. Цимбалюк В. С. Інформаційне право (основи теорії і практики). — К. : «Освіта України», 2010. Партико З. В. Теорія масової інформації та комунікації. Львів: Афіша, 2008. 292 с. Партыко З. В. Современная парадигма науки об информации — информологии // Научно-техническая информация. Сер. 2. 2009. No 11. С. 1—9. В. Бебик. Інформація // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К. : Парламентське видавництво, 2011. — с. 300 — ISBN 978-966-611-818-2. Посилання Інформація // ІНФОРМАЦІЯ //ЕСУ Надпопулярні статті


text: Кіберне́тика ( — «мистецтво управління» від — «керманич», «стерновий») — наука про загальні принципи керування в комплексі складними (множинними) системами різноманітної природи походження (наприклад, у технічних, біологічних, соціальних та ін.). Інше значення — наука (чи мистецтво) керування (управління) складними системами різноманітної природи походження на основі знань, що сформовані на зворотних зв'язках. За визначенням Глушкова — наука про загальні закони одержання, зберігання, передавання й перетворення інформації у складних системах управління. Загальна інформація Слово «кібернетика» вперше вжив як термін для управління в загальному розумінні давньогрецький філософ Платон. Кібернетика як наука виникла лише в 40-х роках XX століття. У 1948 році з'явилася перша праця, присвячена питанням кібернетики — «Кібернетика, або Управління та зв'язок у тварині та машині». Автор її — відомий американський учений Норберт Вінер. Основний об'єкт дослідження кібернетики — кібернетичні системи, які розглядаються абстрактно, незалежно від їх матеріальної природи. Приклади кібернетичних систем — автоматичні регулятори в техніці, ЕОМ, людський мозок, біологічні популяції, людство. Кожна така система є множиною взаємопов'язаних об'єктів (елементів системи), які здатні сприймати, запам'ятовувати та переробляти інформацію, а також обмінюватися нею. Початком історії кібернетики вважають 1947 р. — рік виходу у світ книги Н. Вінера «Кібернетика». Сучасна кібернетика складається з ряду розділів, які є самостійними науковими напрямами. Застосування кібернетичного методу досліджень до різного роду систем привело до виникнення таких галузей, як технічна, економічна, біокібернетика(біологічна і медична кібернетика) тощо. Теоретичне ядро кібернетики утворюють теорія інформації, теорія алгоритмів, теорія автоматів, дослідження операцій, теорія оптимального управління, теорія розпізнавання образів. Кібернетика розробляє загальні принципи створення систем управління і систем для автоматизації розумової праці. Основні технічні засоби для вирішення завдань кібернетики — ЕОМ. Внески вчених Українських Значний внесок у становлення та розвиток кібернетики зробили українські вчені М. М. Амосов, П. І. Андон, А. В. Анісімов, Ю. Г. Антомонов, І. Д. Войтович, В. М. Глушков, В. Ф. Губарев, В. С. Дейнека, Ю. М. Єрмольєв, М. З. Згуровський, О. Г. Івахненко, І. М. Коваленко, В. С. Королюк, Ю. Г. Кривонос, В. М. Кунцевич, С. О. Лебедєв, О. А. Летичевський, І. І. Ляшко, А. О. Морозов, О. В. Палагін, В. Н. Редько, Провотар О. І., І. В. Сергієнко, В. В. Скопецький, В. І. Скурихін, К. Л. Ющенко., Вітчизняний «піонер кібернетики» — Сергій Олексійович Лебедєв, який у 1950 році створив перший в СРСР і Європі комп'ютер МЕЛМ (Малу електронну обчислювальну машину). Під керівництвом Віктора Михайловича Глушкова у 1966 році була розроблена електронно-обчислювальна машина (ЕОМ) «МИР» — машина для інженерних розрахунків. Академік В. М. Глушков створив в очолюваному ним Інституті кібернетики НАНУ відділ біокібернетики на чолі з академіком М. М. Амосовим, а також структурний підрозділ — лабораторію математичних методів у біології та медицині, яку очолив професор Ю. Г. Антомонов. Таким чином, у 1962 році було започатковано новий напрямок кібернетики — біокібернетику. Іноземних Абгарян К. А. Фахові наукові видання В Україні видається декілька наукових фахових видань, присвячених загальним та окремим питанням кібернетики: Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка . Заснований у 2000 р. Видається Київським національним університетом імені Тараса Шевченка. Головний редактор — д.ф.-м.н., академік АПН України О. К. Закусило. Збірник наукових праць Вісник Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Серія: Системный анализ, управление и информационные технологии . Заснований у 2001 р. Видається Національним університетом України «Харківський політехнічний інститут». Головний редактор — д.т. н. М. Д. Годлевський. Міжнародний науково-теоретичний журнал Кибернетика и системный анализ. Заснований в 1965 р. Видається Інститутом кібернетики ім. В. М. Глушкова НАН України. Головний редактор — академік І. В. Сергієнко. Науковий журнал «Кибернетика и вычислительная техника» заснований В.Глушковим в 1965 році як збірник наукових праць Кибернетика и вычислительная техника , з 2014 року — науковий журнал Кибернетика и вычислительная техника. Видається Міжнародним науково-навчальним центром інформаційних технологій і систем НАН України та МОН України. Головні редактори — академік НАН України І. В. Сергієнко,— член-кореспондент НАН України В. І. Гриценко, заступник головного редактора — Л. М. Козак. Науковий журнал Економічна кібернетика . Заснований у 2000 р. Видається Донецьким національним університетом. Головний редактор — член-кореспондент НАН України Ю. Г. Лисенко. Науково-технічний журнал Системні дослідження та інформаційні технології . Заснований у 2001 р. Видається Навчально-науковим комплексом «Інститут прикладного системного аналізу» НТУУ «КПІ», МОН та НАН України. Головний редактор — академік М. З. Згуровський. Збірник наукових праць Системні технології . Заснований в 1997 р. Видається Національною металургійною академією України. Головний редактор член-кореспондент НАН України О. Г. Величко. Науковий журнал Складні системи і процеси . Заснований у 2002 р. Видається Класичним приватним університетом. Головний редактор — д. ф.-м. н. О. М. Горбань. Див. також Економічна кібернетика Технічна кібернетика Системний аналіз Енциклопедія кібернетики Джерела ; Посилання Кібернетика //ЕСУ Академік Віктор Глушков: ЕОМ наздоганяє фантазію: Першій у Європі ЕОМ — 25 / Інтерв'ю взяв Віталій Довгич // Робітнича газета. — 1975. — 25 грудня Моев В. Бразды управления: Беседы с академиком В. М. Глушковым. — М.: Политиздат, 1973 Максимович Г. В. Беседы с академиком В. Глушковым. — М.: Мол. гвардия, 1976 Формальні науки Точні науки


text: Події Січень 1 січня — у Санкт-Петербурзі з Неви витягли тіло мертвого Григорія Распутіна, царського радника. 1 січня — Едмунда Шультеса обрано президентом Швейцарії. 25 січня — Сполучені Штати Америки за 25 млн. $ викупили у Данії західну та південну частину Віргінських островів. 27 січня — спроба державного перевороту у Коста-Риці. 31 січня — Перша світова війна: Німеччина оголошує про перехід своїх субмарин до тактики необмеженої підводної війни. Лютий 3 лютого — Перша світова війна: США розірвали дипломатичні стосунки з Німеччиною. 5 лютого — затверджена конституція Мексики. 13 лютого — Мата Харі заарештована за обвинуваченням у шпигунстві. 23 лютого — 2 березня — Лютнева революція у Росії. 24 лютого — Перша світова війна: американський посол у Великій Британії Волтер Пейдж отримав розшифровку т. зв. Телеграми Ціммермана, в якій йшлося про пропозицію Німеччини віддати південно-західні території США Мексиці, у випадку, якщо остання оголосить війну США. Березень 1-2 березня — створення у Києві Ради об'єднаних громадських організацій, що виконувала роль тимчасової влади у перші дні березня 1917 року. 1 березня — засноване японське місто Омута (префектура Фукуока). 2 березня — Тимчасовий український революційний комітет у Петрограді оприлюднив звернення на підтримку революційних подій в Україні. 2 березня — актом Джонса-Шафрота мешканцям Пуерто-Рико надано американське громадянство. 3 березня — зречення престолу російським царем Миколою ІІ Романовим на користь свого брата, Великого Князя Михаїла. 3-4 березня — у Києві створено Українську Центральну Раду. 4 березня — розпочалася друга каденція президента США Вудро Вільсона. 4 березня — Великий Князь Михаїл Олександрович відмовляється від претензій на російський царський престол, влада у Росії переходить до щойносформованого Тимчасового уряду на чолі з князем Львовим. 5 березня — на території України остаточно ліквідовані усі органи царської влади. 7 березня — обрано провід Центральної Ради (Голова — Михайло Грушевський, заступники — Крижанівський, Дорошенко, Антонович). 12 березня — у Петербурзі відбулася 20-тисячна українська маніфестація під національними прапорами. 13 березня — до Києва із заслання повернувся Михайло Грушевський; над будівлею Центральної Ради ухвалено підняти жовто-блакитний прапор. 14-16 березня — відбувся з'їзд кооператорів Київщини. Резолюцією з'їзду було проголошено курс на автономію України та організацію у селах сільських комітетів для забезпечення реалізації політики УЦР на місцях. 16 березня — у Києві відбулася велика маніфестація — День свята революції. 17 березня — зустріч у Петербурзі української делегації на чолі з О. Лотоцьким з Прем'єр-міністром Росії графом Львовим, ухвалення меморандуму з українськими вимогами: запровадження у державних установах України української мови та звільнення з полону галичан та буковинців. 19 березня — У Києві відбулося Свято Свободи — одна з найбільших національних маніфестацій в історії України. 26 березня — Перша світова війна: Перша битва у Газі — вояки Британської армії відступають, не зумівши розгорнути наступ та подолати опір 17-тисячної Турецької армії. 29 березня — за ініціативою Михайла Грушевського створено комісію по розробці статуту Академії Наук України. Квітень 2 квітня — Перша світова війна: президент США Вудро Вільсон надсилає у Конгрес подання про оголошення війни Німеччині. 3 квітня — Володимир Ленін повертається у Петроград з еміграції. 6 квітня — Перша світова війна: США оголосили війну Німеччині. 6-8 квітня — у Києві відбувся Всеукраїнський Національний Конгрес. 11 квітня — Перша світова війна: погіршуються відносини між Бразилією та Німеччиною. 19 квітня — Всеукраїнський національний конгрес визнав Центральну Раду найвищим органом влади в Україні. 25 квітня — Афонсо Коста у третій раз стає прем'єр-міністром Португалії. Травень 2 травня — Перша світова війна: погано підготовлений наступ французів у Шампані призвів до бунту у французькій армії, однак він був придушений. 10 травня — Страйк друкарів у Києві. 13-21 травня — переговори української делегації з російським урядом у Петербурзі. 13 травня — троє дітей побачили образ Діви Марії у містечку Фатіма, Португалія. 19 травня — відбувся візит О. Керенського до Києва. Червень 4 червня — вручено перші Пулітцерівські премії. 5 червня — Перша світова війна: у США розпочалася мобілізація. 10 червня — проголошення Центральною Радою Першого Універсалу. 13 червня — Перша світова війна: Німеччина здійснила перше велике бомбардування Лондона (162-є вбиті, 432 — поранені). 15 червня — створено Генеральний Секретаріат Центральної Ради. Липень 1 липня — масові заворушення у Китаї: одинадцятилітній Пу І оголошений імператором, однак через два тижні імператорське правління було скинуто і Китай знову оголосили республікою. 3 липня — проголошення Центральною Радою Другого Універсалу. 3-4 липня — Виступ полуботківців у Києві з метою проголошення незалежності України. 3—7 липня — Липневі дні 1917 року у Петрограді 6 липня — Перша світова війна: арабське ополчення на чолі з Лоуренсом Аравійським захоплює порт Акаба та вибиває з регіону Турецьке військо. 7 липня — Олександр Керенський став прем'єр-міністром російського Тимчасового уряду. 11-14 липня — відбувся Всеукраїнський робітничий з'їзд. 13 липня — Кайзер Вільгельм ІІ своїм указом звільнив Теобальд Бетман-Гольвег з посади німецького канцлера. 14 липня — новим канцлером Німеччини назначено Георга Міхаеліса. 16 липня — ухвалено ІІ Універсал Української Центральної Ради. Цим актом проголошено взаємне визнання УЦР та Тимчасового уряду Російської республіки. 17 липня — у Великій Британії з титулів вилучені всі німецькі імена. Британський король Георг V опублікував звернення, де ствердив, що спадкоємці Британської королівської родини по чоловічій лінії — Саксен-Кобург-Готська династія носитимуть прізвище Віндзори. 17 липня — В Петрограді розстріляна мирна демонстрация робітників і солдатів. Серпень 1 серпня — Перша світова війна: Папа Римський Бенедикт XV звернувся до правителів воюючих сторін із закликом про припинення військових дій. 4 серпня — опублікована Тимчасова інструкція Тимчасового Уряду, що обмежила компетенцію Генерального Секретаріату УЦР. 5 серпня — відбулося повстання німецьких матросів у Вільгельмсгафені. 9 серпня — Центральна Рада ухвалила рішення про скликання Всеукраїнських Установчих Зборів (Сойму). 18 серпня — Велика Пожежа у Салоніках (Греція) знищила 32 % міста, лишивши 70 тис. людей без даху над головою. 25-31 серпня — у Росії відбувся заколот Корнілова. Вересень 1 вересня — Тимчасовий уряд проголосив Росію республікою. 8-14 вересня — у Києві відбувся З'їзд поневолених народів. Жовтень Жовтень — Перша світова війна: німецький експедиційний корпус на чолі з генералом Паулем фон Летовим-Ворбеком зайняв територію Португальської Східної Африки. 15 жовтня — Перша світова війна: неподалік Парижа страчено Мату Харі. 24 жовтня — Перша світова війна: розпочалася битва при Капоретто між військами Австро-Угорщини та Італії. 25 жовтня — у Петрограді відбувся Жовтневий переворот. 26-28 жовтня — відбулися більшовицькі перевороти у Вінниці, Білій Церкві, Луцьку, Проскурові та Рівному. 26 жовтня — Перша світова війна: Бразилія проголосила стан війни з Німеччиною. 29-30 жовтня — спроба більшовицького перевороту у Києві: після нечисленних вуличних боїв більшовики розбиті. Листопад Листопад — Військо Донське (Донська Республіка) оголосило незалежність від Радянської Росії. 2 листопада — оприлюднена Декларація Бальфура. 7 листопада — проголошення Центральною Радою Третього Універсалу, за яким Україна стає республікою. 9 листопада — Перша світова війна: німецька та австро-угорська армії отримують переконливу перемогу над італійцями у битві під Капоретто. 15 листопада — Фінляндія оголошує про розірвання особистої унії з Росією. 16 листопада — Перша світова війна: британські війська окуповують палестинські міста Тель-Авів та Яффу. 16 листопада — Жорж Клемансо стає прем'єр-міністром Франції. 20 листопада — 6 грудня — Перша світова війна: битва біля Камбре — британські війська вперше застосували великі танкові з'єднання. 29 листопада — повсталі шахтарі Ростова проголошують утворення Донської Радянської Республіки, що проіснувала два тижні. Грудень 2 грудня — Перша світова війна: у Брест-Литовську укладено перемир'я між Радянською Росією та Німеччиною. 4 грудня — ультиматум Раднаркому РСФРР Ценральній Раді з вимогою допустити в Україну більшовицькі військові частини. 5 грудня — Центральна Рада відхилила ультиматум Радянської Росії, Росія оголосила війну УНР. 5 грудня — у Португалії відбувся державний переворот на чолі з Сідоніо Паісом. 6 грудня — В Гельсінкі Фінський парламент проголосив незалежність Фінляндії від Росії. 7 грудня — Перша світова війна: США оголосили війну Австро-Угорській імперії. 8 грудня — внаслідок державного перевороту 5 грудня 1917 року, португальський прем'єр-міністр Афонсо Коста полишає країну та виїжджає до Франції; Сідоніо Паіс очолює владу. 11-12 грудня — Перша українсько-радянська війна: після невдалої спроби у Києві, більшовики збирають альтернативний Всеукраїнський з'їзд Рад у Харкові, де проголошують Радянську Українську Народну Республіку. 11 грудня — Перша світова війна: британський експедиційний корпус у Палестині захоплює Єрусалим та вибиває з регіону турецькі війська. середина грудня — Перша українсько-радянська війна: початок активних бойових дій з боку Росії. середина грудня — визнання УНР Французькою республікою та Великою Британією. кінець грудня — Перша українсько-радянська війна: захоплення більшовиками Катеринослава, Лубнів та Полтави. Події у розвитку Перша світова війна (1914—1918) Етнічні чистки в Османській імперії: Геноцид ассирійців (1914—1922) Геноцид вірмен (1915—1918) Геноцид понтійських греків (1916—1923) Аварії й катастрофи 14 січня — Японський броненосний крейсер Цукуба (Tsukuba) затонув біля Йокосуки (Yokosuka) після вибуху носових льохів. Загинуло 200 чоловік. 21 січня — потужний землетрус на острові Балі (Індонезія) забрав 15 тис. життів. 25 січня — Британський крейсер Лаурентік (HMS Laurentic) підірвався на німецькій міні в Ірландському морі. Загинуло 350 чоловік. 21 лютого — Британський пароплав Менді (SS Mendi) затонув після зіткнення в тумані з пароплавом Дарро (SS Darro). Загинуло 646 чоловік. 9 липня — Британський лінійний корабель Авангард (HMS Vanguard) затонув біля Скапа-Флоу після вибуху льохів боєзапасу. Загинуло 677 чоловік. 30 липня — землетрус у Китаї силою у 6,5 балів за шкалою Ріхтера забрав майже 2 тис. життів. 6 грудня — Вибух у Галіфаксі — французький вантажний корабель Монблан (Mont Blanc) з вантажем боєприпасів, у результаті зіткнення, вибухнув у гавані Галіфакса (провінція Нова Шотландія, Канада), спричиняючи вибух, що до ядерного бомбардування Хіросіми вважався найбільшим в історії вибухом з антропогенним чинником. Загинуло 1635 чоловік. Народились Дивись також :Категорія:Народились 1917 25 січня — Пригожин Ілля Романович, бельгійський фізико-хімік російського походження 11 лютого — Сідні Шелдон, американський письменник 11 лютого — Джузеппе Де Сантіс, італійський кінорежисер 25 лютого — Ентоні Берджес, англійський письменник 10 квітня — Роберт Бернс Вудворд, американський хімік 1 травня — Даніель Дар'є, французька акторка, співачка, лауреат премії «Сезар» ( ). 3 травня — Киро Глигоров, перший президент Північної Македонії 23 травня — Едвард Лоренц, американський математик і метеоролог, один із твореців теорії хаосу. 29 травня — Джон Фіцджеральд Кеннеді, 35-й президент США (1961—1963 рр.) 16 червня — Ірвінг Пенн, американський фотограф 30 червня — Сьюзен Гейворд, акторка 12 липня — Ендрю Ваєт, американський художник 27 липня — Бурвіль, французький комедійний кіноактор 6 серпня — Роберт Мітчем, американський кіноактор 18 серпня — Бородай Василь Захарович, Народний художник України. 21 серпня — Леонід Гурвич, американський економіст, Нобелівський лауреат 2007 року. 22 серпня — Джон Лі Гукер (John Lee Hooker), американський джазовий музикант, піаніст, співак 7 вересня — Джон Корнфорт, австралійський хімік-органік, Нобелівська премія з хімії (1975) 11 вересня — Фердинанд Маркос, президент Філіппін (1966—1986 рр.) 30 вересня — Любимов Юрій Петрович, російський театральний режисер 10 жовтня — Телоніус Монк, американський композитор, джазовий музикант 20 жовтня — Жан-П'єр Мельвіль, французький режисер, сценарист, продюсер, актор 21 жовтня — Діззі Гіллеспі, американський джазовий музикант 7 листопада — Шестопал Матвій Михайлович, український журналіст, публіцист і науковець. 19 листопада — Індіра Ганді, прем'єр-міністр Індії (1966—1977, 1980—1984) 16 грудня — Артур Кларк, англійський письменник-фантаст 20 грудня — Гонсало Рохас, чилійський поет 21 грудня — Генріх Белль, німецький письменник Померли Дивись також :Категорія:Померли 1917 23 лютого — Жан Гастон Дарбу, французький математик. 8 березня — Граф Фердинанд фон Цеппелін (Graf Ferdinand von Zeppelin), німецький офіцер, конструктор (* 1838). 26 вересня — Едґар Деґа, французький художник, графік та скульптор, імпресіоніст (* 1834). 3 серпня — Фердинанд Георг Фробеніус, німецький математик 15 жовтня — Мата Харі (Mata Hari), нідерландська тацюристка і шпигун (* 1876). 15 листопада — Еміль Дюркгейм, соціолог (* 1858). 17 листопада — Огюст Роден, французький скульптор (* 1840). Нобелівська премія з фізики: Чарльз Ґловер Баркла — «За відкриття характеристичного рентгенівського випромінювання елементів». з хімії: не присуджувалися з медицини та фізіології: не присуджувалися з літератури: Карл Адольф Г'єллеруп — «За його різноманітну й багату поезію, натхненну високими ідеалами», та Генрік Понтоппідан — «За його правдивий опис сучасного життя в Данії» премія миру: Міжнародний комітет Червоного Хреста — «За діяльність із поліпшення становища військовополонених» Див. також 1917 у авіації 1917 в кіно Примітки 1910-ті