text: РЕГУЛЯЦІЯ ФУНКЦІЙ В ОРГАНІЗМІ. Для регуляції фізіологічних процесів відповідно до потреб організму і змін навколишнього середовища існує два механізми: гуморальний і нервовий. Гуморальна регуляція фізіологічних процесів здійснюється за допомогою хімічних речовин, які поступають із різних органів і тканин тіла у кров і розносяться нею по всьому організму. Нервова регуляція фізіологічних процесів можлива завдяки взаємодії органів тіла з нервовою системою. На відміну від гуморальної регуляції нервові впливи завжди призначені конкретним органам і тканинам і поширюються у багато разів швидше. Нервовий і гуморальний способи регуляції функцій тісно між собою пов'язані. З одного боку, на діяльність нервової системи постійно впливають принесені з током крові хімічні речовини, з іншого — утворення більшості хімічних речовин і виділення їх у кров знаходяться під постійним контролем нервової системи, тому регуляція фізіологічних функцій в організмі завжди забезпечується єдиним нейрогуморальним механізмом. Крім того, окремі органи і системи органів взаємно впливають один на одного, завдяки чому досягається саморегуляція усіх фізіологічних процесів організму. БУДОВА НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ І ЇЇ ВЛАСТИВОСТІ. У нервовій системі виділяють дві частини: центральну і периферичну. До складу центральної нервової системи входять головний і спинний мозок, що складаються з сірої (скупчення тіл нейронів) і білої (скупчення відростків нейронів) речовин. Периферична нервова система утворена нервовими вузлами — тілами нервових клітин, що лежать поблизу внутрішніх органів або в їхніх стінках, і нервами — пучками довгих відростків нейронів, які виходять за межі центральної нервової системи і пронизують усі органи. За функціями усі нервові клітини (нейрони) діляться на три типи: чутливі (передають нервові імпульси від органів чуттів і внутрішніх органів до мозку), рухові (по яких нервові імпульси передаються до відповідних робочих органів) і вставні (здійснюють зв'язок між чутливими і руховими нейронами). Рухові нейрони, що керують діяльністю людського тіла, є двох типів. Одні з них посилають нервові імпульси до скелетних м'язів, викликаючи їх скорочення; інші — контролюють діяльність внутрішніх органів, тому периферична нервова система поділяється на соматичну (що керує діяльністю скелетних м'язів) і вегетативну (регулює роботу внутрішніх органів) нервову системи. Найважливішою функцією нейрона є генерація збудження і передача нервових імпульсів іншим клітинам. Нервовий імпульс, що виник у тілі нейрона, проходить по всьому довгому відростку. Закінчення довгих відростків, підходячи до інших нервових клітин, утворюють спеціалізовані контакти, функція яких полягає у передачі впливів від однієї нервової клітини до іншої. Цей вплив може бути як збудливим, так і гальмуючим. При збудженні нервової клітини в нейроні виникає свій імпульс, який, поширюючись по довгому відростку, здатний, у свою чергу, збудити цілу групу нейронів, що знаходяться з ним у контакті. При гальмуванні нервовий імпульс утруднює або тимчасово блокує розвиток у нейроні збудження, перешкоджаючи його поширенню в нервовій системі. Завдяки взаємодії збудження і гальмування в певний момент часу нервові імпульси можуть виникати тільки у строго визначеній групі нервових клітин, що забезпечує координовану діяльність нервових клітин. РЕФЛЕКС. Рефлексом називається реакція організму у відповідь на подразнення чутливих утворень рецепторів, яка здійснюється за участю нервової системи. Рецептори мають високу чутливість до специфічних для них подразників і перетворюють їх енергію на нервовий імпульс. Рефлекси здійснюються завдяки наявності в нервовій системі рефлекторних дуг — ланцюжків нервових клітин (нейронів), які з'єднують чутливі клітини з м'язами або залозами, що беруть участь у здійсненні рефлекторної реакції. Прості рефлекторні дуги можуть складатися усього з двох нейронів — чутливого і рухового. Складні рефлекторні дуги утворені чутливим, вставним (одним або декількома) і руховим нейронами. Частина рефлекторної дуги, що розташовується у визначеній ділянці центральної нервової системи (вставні і рухові нейрони), називається нервовим центром даного рефлексу. Нервовий центр керує діяльністю якогось органа або системи органів. Рефлекторний принцип діяльності характерний для роботи як спинного, так і головного мозку. Багато простих рефлексів є вродженими. Людина має строго визначений набір вроджених рефлексів, для здійснення яких організм використовує готові рефлекторні дуги. Ці рефлекси називаються безумовними. Однак більшість складних поведінкових реакцій є результатом пристосування організму людини до конкретних умов існування; нервові шляхи для їхньої реалізації формуються протягом життя. Ці рефлекси називаються умовними. Завдяки умовним рефлексам можливе навчання людини різним навикам і її пристосування до змін середовища. Точність виконання рефлекторної реакції контролюється нервовим центром даного рефлексу за принципом «зворотного зв'язку»: у процесі діяльності рецептори, розташовані у виконавчих органах, посилають у мозок сигнал — інформацію про хід виконання рефлекторного акту, що дозволяє нервовим центрам у разі потреби вносити термінові зміни в роботу виконавчих органів. СПИННИЙ МОЗОК. Спинний мозок розташований усередині хребетного стовпа. Він починається від головного мозку і має вигляд білого шнура діаметром близько 1 см. Всередині спинного мозку, по всій його довжині, проходить вузький центральний канал, заповнений спинномозковою рідиною. Спинний мозок складається з розташованої у центрі сірої і навколо неї білої речовин. У сірій речовині знаходяться тіла рухових і вставних нейронів, а в білій -— їх відростки. Спинний мозок складається із 31 сегмента. Від кожного сегмента відходять пари спинномозкових нервів, що починаються двома корінцями — переднім і заднім. У передніх корінцях проходять рухові волокна, а чутливі волокна входять у спинний мозок череззадні корінці і закінчуються на вставних і рухових нейронах. Спинномозкові нерви підходять до відповідних м'язів і органів тіла. Спинний мозок виконує дві основні функції: рефлекторну і провідникову. Рефлекторна функція полягає у тому, що спинний мозок забезпечує здійснення найпростіших рефлексів і бере участь, разом із головним мозком, у більш складних рефлекторних реакціях. Провідникова функція спинного мозку полягає у проведенні нервових імпульсів від рецепторів шкіри, м'язів і внутрішніх органів у головний мозок (через білу речовину спинного мозку) і передачі імпульсів із головного мозку до рухових нейронів спинного мозку. Пошкодження спинного мозку і периферичних нервів призводить до порушення провідникової функції, що проявляється або у втраті чутливості у відповідних ділянках тіла, або в паралічі певних м'язів. ГОЛОВНИЙ МОЗОК. Головний мозок — найбільший відділ центральної нервової системи — розташовується у порожнині черепа. Виділяють задній, середній і передній відділи головного мозку. Задній мозок складається з довгастого мозку, моста і мозочка. Довгастий мозок — безпосереднє продовження спинного. У ньому знаходяться нервові центри, що регулюють життєво важливі функції (дихання, травлення, діяльність кровоносної системи, ряд захисних реакцій). Звідси відходять нерви, які керують діяльністю язика, глотки, гортані, щитовидної залози, великих кровоносних судин, внутрішніх органів. Міст утворюється продовженням довгастого мозку; від нього відходять лицьові і слухові нерви. Через міст проходять нервові шляхи, що зв'язують передній і середній мозок із довгастим і спинним мозком. За довгастим мозком і мостом, у потиличній частині, розташований мозочок, що бере участь у координації рухів, підтримці пози і рівноваги тіла, керуванні багатьма функціями внутрішніх органів. Середній мозок з'єднує передній мозок із заднім; тут розташований цілий ряд важливих чутливих і рухових центрів, у тому числі центри зору і слуху. Передній мозок складається з двох відділів: проміжного мозку і великих півкуль. У проміжному мозку знаходиться безліч центрів, що керують функціями внутрішніх органів, регулюють температуру тіла, відповідають за відчуття спраги, голоду і насичення. Великі півкулі переднього мозку зверху вкриті сірою речовиною — корою великих півкуль, що має складчасту будову. Під корою у глибині півкуль скупчення сірої речовини утворюють підкіркові ядра. Кора великих півкуль відповідає за сприйняття інформації, що надходить до мозку, керує складними формами поведінки, бере участь у процесах пам'яті, розумової і мовної діяльності людини. Вона складається з чотирьох долей — лобової, тім'яної, скроневої і потиличної, у кожній з яких знаходяться центри, відповідальні за прийняття певного виду інформації. У кожну півкулю ці сигнали поступають із протилежної сторони тіла. Специфічною особливістю людського мозку є наявність у ньому мовних центрів і спеціалізація півкуль. Ліва півкуля відповідає за здійснення математичних операцій і процесу мислення; тут знаходяться слуховий і руховий центри мови, що забезпечують сприйняття усної та формування усної і писемної мови. Права півкуля бере участь у процесах образного мислення, виконує головну роль в упізнаванні людських облич і відповідальна за музичну та художню творчість; відповідає вона і за впізнавання людей по голосу і сприйняття музики. Для нормального існування організму необхідне збереження цілісності усіх відділів центральної і периферичної нервової системи. Пошкодження окремих ділянок мозку, пов'язане з загибеллю нервових клітин, призводить до порушення різних функцій. ВЕГЕТАТИВНА (АВТОНОМНА) НЕРВОВА СИСТЕМА. Вегетативна нервова система — частина нервової системи, що керує діяльністю внутрішніх органів у процесі їхнього пристосування до умов зовнішнього середовища і власних потреб організму. Вегетативна нервова система поділяється на симпатичний, парасимпатичний і метасимпатичний відділи. Збудження симпатичного відділу дозволяє організму мобілізувати усі наявні резерви для подолання раптового навантаження, стимулюючи необхідні і гальмуючи непотрібні для даної діяльності функції. У свою чергу, парасимпатичний відділ змінює діяльність внутрішніх органів у протилежному напрямку, забезпечуючи поновлення життєво важливих ресурсів організму. Метасимпатична система знаходиться в самому органі і бере участь у процесах його саморегуляції. У внутрішніх органах нашого тіла закінчуються різні вегетативні нерви, що забезпечує всебічний контроль і регуляцію їхньої діяльності. Вегетативна нервова система бере участь у всіх поведінкових актах, здійснюваних під керуванням головного мозку. Вона дозволяє організму зосередити діяльність усіх його фізіологічних систем на виконанні головних у даний момент форм діяльності і пристосовує роботу внутрішніх органів до змін навколишнього середовища. ЗАЛОЗИ ВНУТРІШНЬОЇ СЕКРЕЦІЇ І ГОРМОНИ. Залози — органи, що синтезують і виділяють специфічні речовини. У залозах зовнішньої секреції (травні, молочні, слізні, потові та ін.) утворюються речовини, які через спеціальні протоки виводяться на поверхню тіла або в порожнини органів. Залози внутрішньої секреції (гіпофіз, підшлункова залоза, статеві залози та ін.) виробляють гормони — біологічно активні речовини, що з током крові розносяться по всьому організму. Підшлункова залоза містить два типи секреторних клітин. Одні клітини виробляють травний сік, що бере участь у процесі перетравлення їжі, інші — гормон інсулін, який відіграє важливу роль у регуляції обміну, сприяючи підтриманню балансу глюкози у крові. При підвищенні рівня глюкози у крові відбувається посилення секреції інсуліну. Під його впливом починається більш активне використання глюкози всіма тканинами тіла і перетворення частини глюкози у глікоген, що відкладається в печінці і м'язах. Щитовидна залоза виробляє гормони (основний із них — тироксин) що регулюють обмін речовин. Від їхньої кількості у крові залежить рівень використання кисню всіма органами і тканинами організму. Посилення діяльності гормонів щитовидної залози призводить до підвищення інтенсивності обміну речовин. Статеві залози виробляють статеві гормони двох видів — чоловічі і жіночі. Чоловічі статеві гормони регулюють ріст і розвиток організму, відповідають за утворення у чоловіків вторинних статевих ознак. Жіночі статеві гормони регулюють розвиток у жінок вторинних статевих ознак, стимулюють розвиток грудних залоз, керують статевими циклами, протіканням вагітності і пологів. Обидва види гормонів виробляються як у чоловіків, так і в жінок. Наднирники виробляють гормони двох типів: гормони коркового шару регулюють обмін Натрію, Калію, білків і вуглеводів; гормони мозкового шару (норадреналін і адреналін) регулюють обмін вуглеводів і жирів, діяльність серцево-судинної системи, скелетної мускулатури і мускулатури внутрішніх органів. Гіпоталамус і гіпофіз — відділи мозку — виробляють особливі речовини — нейрогормони, що забезпечують сталість складу крові і необхідний рівень обміну речовин. Гіпофіз — мозковий придаток на нижній поверхні головного мозку — відіграє найважливішу роль у гуморальній регуляції функцій внутрішніх органів: він керує діяльністю всіх інших залоз внутрішньої секреції. Діяльність гіпофіза регулює гіпоталамус — особливий відділ проміжного мозку, що виконує функцію мозкового контролю над внутрішніми органами. Гіпоталамус і гіпофіз, тісно пов'язані у своїй діяльності, утворюють єдину гіпоталамо-гіпофізарну систему — типовий приклад тісного взаємозв'язку нервового і гуморального способів регуляції функцій нашого організму. ostriv.in.ua


source: fineweb

text: Герат |Герат هرات |Основні дані| |Країна||Афганістан| |Регіон||Герат| |Населення||394 000 чол.| |Телефонний код||40| |Географічні координати||Координати:| |Висота над рівнем моря||925 м. м| |Міська влада| Гера'т (перс. هرات, дав.-гр. Αλεξάνδρεια εν Αρίοις, Αλεξάνδρια εν Αρείοις)) — місто, центр однойменної провінції на північному заході Афганістану на кордоні з Іраном, у долині річки Геріруд. За данними перепису 2006 року населення становило 394 000 чоловік. У давнину — один із центрів караванної торгівлі на маршруті Великого шовкового шляху. Зміст Історія міста умовно поділяється на доісламський та ісламський періоди. На місці, де нині стоїть місто, з 500 років до н. е. існувало поселення Арея. Так як власне місто було прикордонним, то населення становили переважно вихідці з Ірану та Персії. До наших часів про цей регіон дійшли згадки періоду правління Ахаменідів (550—330 роки до н. е.). Геродот зазначав, що арейці були у складі військ Ксеркса у його війнах з Грецією (близько 480 року до н. е.). В 330 році до н. е. Олександр Македонський захоплює місто, назвавши його Артакоаною. - В 1221 був узятий монгольськими військами, а потім зруйнований майже дощенту. - В 1236 місто знову відновлене і заселене. - В XIII - XIV століттях історія Герата пов'язана з династією Куртів. У зв'язку з руйнуванням монголами Мерву і Балху торгові шляхи з Персії в Індію та Китай йшли через Герат. - В XV столітті при Тимуридах Герат досягає найбільшого розквіту. У цей час Герат став найбільшим торговельним, ремісничим і культурним центром регіону, мав зв'язки з Індією, Китаєм, Московською державою та іншими країнами. У цей період місто і його передмістя забудовуються чудовими мечетями, палацами, частина яких збереглася до наших днів. - В XVI столітті місто було підпорядковане Сефевідам, проти яких населення міста неодноразово піднімало повстання, одне з них завершилося утворенням в 1716 році Гератського князівства. - В 1732 Герат був захоплений Надир-шахом. - В 1747 увійшов до складу Дурранійської держави, а після її розпаду на початку XIX століття Герат знову став незалежним. - Оволодіти Гератом прагнули Іран, який користувався підтримкою Росії, і Афганістан, підтримуваний Великобританією. В 1837 війська іранського шаха Мохаммеда обложили Герат. Це викликало різке невдоволення Англії, вона вимагаючи виведення іранських військ з території Гератського князівства, ввела свій флот у Перська затока. У березні 1841 іранські війська були виведені. В 1851 помер правитель Герата Яр Мохаммед-хан і за владу в Гераті боролися правителі сусіднього Кандагару, емір Афганістану, шах Ірану і Англія. У зв'язку з включенням Кандагара до складу Афганістану в 1855 іранські війська знову рушили до Герат під приводом захисту його від захоплення Афганістаном, це послужило для Англії приводом для нападу на Іран. Місто сильно постраждало від англійської артилерії. - В 1863 Герат був остаточно приєднаний до Афганістану. - В 1979 місто сильно постраждало від бомбардування радянською авіацією. - Александр Македонський - Нізамаддін Мір Алішер Навої - Джамі - Гохаршад - Шахрух - Аббас I Великий - Шейхзаде - Алішер Навої - Цитадель Герату. Найстаріші споруди датуються часом Олександра Македонського. Перебудована в XV столітті. - Соборна мечеть Джума-Масджид (XVI століття) - Мавзолей Гохаршад (перша половина XV століття) - Мінарети, що входили в грандіозний ансамбль Мусалла, зруйнованого в 1885 англійцями. - Музей моджахедів — музей, створений у 2010 році, присвячений Інтервенції Радянського Союзу в Афганістан (1979—89) та опору моджахедів проти радянських загарбників.


text: Гіпоксія плоду 23 Тра 2010 Вагітність – складний період, під час якого як жінку, так і плід можуть підстерігати багато небезпек. Одна з таких небезпек – недостатнє надходження кисню до тканин плоду. При такому стані найчастіше страждає головний мозок, внаслідок чого в організмі дитини можуть відбутися різні порушення. Що таке гіпоксія і чому вона розвивається в плоді Гіпоксія (киснева недостатність, кисневе голодування) – стан, який розвивається при недостатньому постачанні тканин організму киснем або при порушенні його засвоєння. Гіпоксія може виникнути на фоні порушення будови плаценти і її кровообігу при пізньому токсикозі вагітності, дії лікарських препаратів і інших шкідливих чинників. Це приводить до хронічного кисневого голодування плоду, що супроводжується зниженням вмісту кисню в крові, що викликає порушення функції центральної нервової і серцево-судинної систем, регуляції гомеостазу (постійність середовища усередині організму), підвищення проникності судин і так далі. Гіпоксія плоду є основною причиною пошкодження центральної нервової системи у плоду і новонародженого з різними порушеннями фізичного і нервово-психічного розвитку дитини, при цьому ступінь вираженості відхилень від норми залежить від тривалості і тяжкості внутрішньоутробної гіпоксії. Для того, щоб виключити згубну дію гіпоксії на плід, вагітна повинна регулярно спостерігатися в жіночій консультації. В процесі огляду і додаткових методів діагностики гіпоксія плоду буде своєчасно виявлена і пролікована. Розрізняють гостру і хронічну гіпоксію плоду. Гостра гіпоксія плоду частіше виникає при пологах. Хронічна гіпоксія плоду, яка триває більше тижня, виникає звичайно на фоні тривало протікаючого захворювання вагітної жінки. Діагностика гіпоксії плоду Сама вагітна жінка може не відчувати яких-небудь неприємних відчуттів при гіпоксії плоду. Але під час огляду акушер-гінеколог може запідозрити гіпоксію, вислуховуючи серцеві скорочення плоду. Для підтвердження гіпоксії плоду в даний час найбільш ширше застосовується метод кардіотокографії – моніторне спостереження за серцевою діяльністю плоду. При цьому оцінюється частота серцевих скорочень (ЧСС, норма – 120-160 уд./хв) плоду, швидкі зміни ЧСС від удару до удару (осциляції, в нормі їх амплітуда не повинна перевищувати 3-6 циклів в хвилину) і повільні зміни ЧСС (акцелерації – в нормі можуть бути одиничні і децелерації – не повинно бути взагалі). В даний час для підвищення точності діагностики гіпоксії плоду застосовується комп’ютерна розшифровка кардіотокограм. Для визначення рухової активності плоду застосовується актографія – реєстрація рухів за допомогою ультразвуку. З метою підвищення діагностичної точності і точності прогнозу для плоду дані всіх досліджень оцінюються в комплексі, внаслідок чого обчислюється біофізичний профіль плоду (БФП). Нормальному стану плоду відповідає оцінка 8-10 балів. Оцінка 7 балів вимагає повторного дослідження. При оцінці 4-6 балів починають лікування гіпоксії плоду. При оцінці менше 3 балів прогноз для плоду несприятливий. В даний час розробляється і впроваджується в практику роботи жіночих консультацій дослідження об’єму і швидкості кровообігу з кровоносних судинах матки, пуповини і плоду методом ультразвукової допплерометрії. Про наявність гіпоксії плоду говорять і деякі біохімічні показники крові. Ознаки гіпоксії плоду Основні ознаки гіпоксії плоду: порушення частоти серцевих скорочень (ЧСС спочатку швидшає, а потім сповільнюється), тони серця плоду спочатку стають дзвінкішими, а потім все більш глухими, порушується ритм серцевих скорочень. Крім того, можна відзначити зниження рухливості плоду. Лікування гіпоксії плоду Лікування хронічної гіпоксії плоду повинне починатися з лікування захворювання, що викликало такий стан (гострих і хронічних захворювань, ускладнень вагітності). Вагітна жінка обов’язково повинна відмовитися від вживання будь-яких негативно діючих на плід речовин (куріння, алкоголю, наркотиків, самостійного прийому будь-яких ліків і так далі). Велике значення мають раціональне харчування з достатнім змістом білків, жирів, вуглеводів і вітамінів, охоронний режим (а іноді і постільний), здоровий сон, прогулянки на свіжому повітрі. Для зняття кисневої недостатності застосовують інгаляції кисню, препарати, поліпшуючі потік крові, зокрема кровотік в системі мати-плацента-плід. Для поліпшення обмінних процесів призначають препарати, що не мають токсичної дії на плід, наприклад, актовегил. Краща профілактика гіпоксії плоду – правильний спосіб життя і регулярне спостереження в жіночій консультації вагітної жінки. Джерело: womenhealthnet


text: Шрі-Ланка Шрі-Ланка є популярним місцем у туристів в Азія. Agoda.com розуміє, що мандрівник хоче отримати найкраще. Ось чому ми пропонуємо вам найкращі ціни на 2162 готелів по всьому світі. Ми охоплюємо всі основні регіони, в тому числі район Гейл, Район Бадулла, район Монерагала, з великою кількістю рекламних акцій, таких як раннє бронювання та пропозиції останньої хвилини. Коломбо, Канді, Негомбо - великі міста для візиту. Виберіть дати вашої подорожі і нехай Agoda.com знайде вам найкращий готель в Шрі-Ланка. Гарантія низьких цін означає, що ви знайдете найкращі ціни в будь-якому місці.


text: 15/09/2008 Відвага і мужність. Може ніколи ще в жодній добі і не повторювали ми так часто ці вирази, як повторюємо їх тепер. На високий п’єдестал ставимо героїв визвольних змагань, присвячуємо їм віршем і прозою безліч друкованих сторінок і влаштовуємо на їх честь щороку десятки академій. Творимо культ героїзму, культ тих людей, що не побоялися віддати своє життя зі зброєю в руках під час зриву, в повній нервового напруження підпільній праці, чи, як Великий Шевченко, у боротьбі цілого свого життя проти московської влади з небезпечними вибухами-бомбами в руках – своїми динамічними творами. Академії, ювілеї на честь наших героїв – так, і це все потрібно. Може, не так буденно часто, але все ж потрібно. Бо чим вищий п’єдестал побудуємо для тих, що стали символом наших визвольних змагань, тим далі падатиме роз’яснююче світло від цього символу – тим ширші маси будуть бачити яскравий дороговказ для свого життя і для своєї боротьби. І тому в мільйони рупорів мусимо кричати про наших героїв і на найвищих висотах різьбити їх імена і чини, щоб у найдальших закутинах наших земель усім було видно незабутні постаті у весь їх величний зріст. Але поза масами, що лише здалеку дивляться на недосяжні взірці, маємо ми цілі ряди людей, які можуть безпосередньо стикатися з ними або їх чинами та творчістю, і тому мають власне це важне і відповідальне завдання: насвітлювати яскраво і правдиво ці постаті і, перебираючи від них їх думки і ідеї, закріплювати їх у житті і в масі. Та звичайно ті, що стоять тут же у підніжжі небосяжної вежі або ще ліпше – вигідно лежать коло неї, ніколи не в стані побачити її найвищого шпиля. Для цього вони мусять не лише випростуватися і підняти догори голови, а часом і зійти на якесь підвищення. Так, для того щоб вміти бачити справжнє обличчя велетнів, людям, що можуть стикатися з ними, – треба бодай трохи піднятися до їх рівня і мати в собі хоч щось з їх відваги. Бо недаремно сказав Т.Карляйль у своїх нарисах «Герої і героїчне в історії», що «потрібний не лише герой, а й світ вартий його, який не виглядав би як одна суцільна маса льокаїв. У протилежному випадку герої перейдуть для світа, а що найважніше – і для нації – майже безслідно». Ці слова великого англійця є для нас завжди актуальними. Бо ніде, як у нас, не було стільки поодиноких героїв, найсміливіші вчинки яких зависали в повітрі, бо довкола стояла суцільна маса льокаїв, яка кидалася помагати не їм, а «правдивим панам» в знаках наведення. Маса, яка не могла їх зрозуміти, і сміливі вчинки яких видавалися цій масі не героїчними, а дикими і безглуздими, нечемними і небезпечними. Бо льокай, по словах того ж Карляйля, не пізнає правдивого героя, хоч і дивиться на нього. Це ж цілком ясно. З професійною прецизністю він правильно оцінить його клясове походження і маєтковий стан, зауважить непоголене обличчя, стоптані черевики чи навіть відірваний вішак, але ніколи не зуміє побачити якоїсь риси вийнятковости, яка перекреслює всі ці дрібниці, і ніколи не зуміє, стоючи коло нього, побачити його головокружної височини. Тому були у нас лицарі абсурду і власне така маса, що ідею цих лицарів обертала в абсурд своєю байдужістю до неї і чемністю та терпимістю супроти ворогів. Тому-то тими лицарями абсурду були у нас не лише герої Базару, Крут, Білас і Данилишин, а й такі постаті, як Шевченко, Міхновський, Олена Пчілка, Франко і Леся Українка, сучасники яких, – і то не темна маса, а найближче оточення, інтелігенти, – або не розуміли цілої їхньої величі, або – що було ще далеко гірше – навіть розуміли і, захоплюючися ними, не могли позбутися своєї льокайської психіки. Завдяки їй вони боялися одвертою підтримкою цих героїчних і адорованих ними одиниць викликати недовір’я і охолодження до себе свого зненавидженого «пана». І та порода хитрих льокаїв, що широко розчиняла двері перед героєм і била йому земні поклони, коли того не бачили пани, та не пізнавала його і гнала в шию, коли хтось з тих панів був присутній, – була, безперечно, більш огидна і більш небезпечна, аніж ті виразно окреслені, тупі раби, що справді не відчували, з ким мають до діла і, незалежно від ситуації, дерев’яно, але щиро виконували свій обов’язок – не звертати уваги, гнати. Отже, коли ми так часто називаємо Шевченка і кількох йому подібних проповідниками або творцями повного життя нації і людини, то як же можна назвати тих, що перешкоджають на шляху до творення цього життя, що не раз свідомо, по чужому наказу, валять вже його збудовані підвалини, навіть розуміючи їх цінність, як не тими, що його руйнують і псують, себто, кажучи коротко і без куртуазії, – партачами життя. Партачі життя. Так, це для них найбільш відповідна назва. Це ж вони є ті, «що все дивились, та мовчали, та мовчки чухали чуби», в той час коли не раз одним словом, одним посуненням могли б підтримати якусь велику правду або, навпаки, знищити якесь велике зло, дати сатисфакцію людині, що має рацію, а передусім, одним словом, так чи ні, залежно від своїх переконань, – врятувати свою людську гідність. Партачі життя, це є ті люди, що не мають звичайної, не геройської, а буденної цивільної відваги, без опертя якої найвищий героїзм зависав у повітрі, не пустивши коріння ані в землю, ані в маси. Тому власне тепер, коли стільки слів присвячується героїзмові, мусимо сказати собі одверто: культ героїзму є не до подумання без культу цивільної відваги, про яку чомусь – забуваємо цілковито. Коли ми придивимося ближче і докладніше до постаті Шевченка, то побачимо, що він мусить бути для нас найяскравішим подвійним символом – і героїзму, і цивільної відваги. Бо не лише в творах Шевченка, а майже на кожній сторінці його «Щоденника» і в усіх спогадах і працях про нього бачимо ми докази його особистої цивільної відваги, гаряче бажання бачити таку відвагу у своєму оточенні та найбільшу погорду, яку диктувала йому його шляхетна прямолінійна вдача до всіх партачів життя, з усіма їх крутійствами, яких він вважав більшими ворогами, як ворогів явних. Не так тії вороги, як добрії люди - І окрадуть жалуючи, плачучи осудять, - обурювався Шевченко. Бо сам він не міг не лише, жалуючи, окрадати, а й дивитися, як хтось когось окрадає, і не зареагувати на це відразу ж – що він вважав нормальною прикметою правдивої людини. «На те й лихо, щоб з цим лихом битись». І з дрібним, і з великим. «Бачити щось злого і не втручатися, – пише про Шевченка у «Вістнику» його дослідник Арак, – цього він не міг уявити. Бо це ж було б дивно, щоб побачити – і не покарати». Те, що для партачів життя є звичайною річчю, навіть просто добрим вихованням, мовчати там, де вони бачать зло, що не зачіпає безпосередньо їхнього добробуту, – те є не до подумання у Шевченка. Він швидше вибачить образу, нанесену собі, бо тут він має право прощати. «Прощати ж за когось, маючи можливість стати в його оборону, це вже шляхетність чужим коштом» (Арак – «Проповідник повного життя»). Не гідна правдивої людини, отже – передусім Шевченка. Партачі ж життя ображаються лише за себе і то там, де ця образа принесе їм якусь користь, а не погіршить стосунків з потрібними людьми і їхнього матеріяльного стану. Натомість образу іншого, навіть свого приятеля чи однодумця, вони вибачають щедро і легко, цілою душею, не раз поспівчуваючи в очі ображеному, але на цьому те співчуття і кінчається. Вони вважають, що лихо є не на те, щоб з ним битися, лише на те, щоб його тактовно обминати. А б’ються хай інші, яких вони вважають за дурнів, і то б’ються в якийсь такий спосіб, щоб їх спокій від цього не терпів. Партачі життя не раз мають вистачальну кількість розуму, щоб зрозуміти, хто має рацію, але ніколи не мають настільки відваги і чесности, щоб стати по боці проповідника якоїсь правди, доки він не став загальнознаним і так би сказати усанкціонованим проповідником. Вони не стають ні обіч, ні проти, але вони і не сидять спокійно, продовжуючи свою «незалежну» роботу. Вони, як соняшники, хилять свої голови то в один, то в другий бік, залежно від того, в який саме бік падає сонце загальної опінії чи чийогось успіху і де саме можна витягнути максимум матеріяльної користи для себе. Під час бурі, під час боротьби, під час гострого напруження двох сторін, коли невідомо, кого чекає перемога, вони нездецидовано плутаються між одними і другими, кажучи компліменти то одним, то другим, готові стати кожної хвилини при боці все одно якого переможця, помагаючи йому лише в його останньому ударі, щоб цим дешевим коштом купити собі право бути пізніше в перших рядах коло нього. І в той час, коли переможці, поконавши ворога, відразу ж рвуться до нової боротьби з живим, це власне вони ще довго дотоптують своїми чобітками поконаного противника, щоб крутнути закаблуком вже на його трупі – і з глибоким версальським поклоном схилитися перед новим сходячим сонцем. І найцікавіше, що те, що не дається багатьом героїчним зусиллям, це завжди вдається партачам життя. Псуючи життя, поборюючи не живе, а мертве, заплутуючи правду, удосконалившися просто в цьому мистецтві, партачі життя зробили собі з нього свій фах. Руйнуючи все живе, гаряче і незалежне, руйнуючи свою власну гідність, самі вони завжди живуть з цього і завдяки цьому – якнайліпше. Бо в той час, як інші переживають всі злети і неповодження своєї ідеї, разом з нею виходячи на сонце або усуваючися в найглибшу тінь, партачі життя є завжди елітою, незмінно, після всіх завірюх виринаючи біля нових тронів – все одно яких володарів – і з енергією, не зужитою на абсурд якоїсь ідеї, відштовхуючи навіть тих, що всі свої сили віддали власне цьому, нарешті тріюмфуючому, абсурду. Річ зрозуміла, що люди такого типу не змогли зрозуміти Шевченка й інших йому подібних, а Шевченко стояв у морі своїх земляків, мов велетенська скеля, яку це море обіймало і цілувало під час припливу, але під час відпливу відкочувалося так далеко, що навіть пісок коло скелі робився сухим і шорстким. Всі ми знаємо, що багато сучасників Шевченка плакали над його поезіями і в приватних розмовах називали його пророком. Всі ми знаємо, скільки рефератів, ювілеїв, віршів і розвідок було присвячено Шевченкові по смерті, але ось прочитаємо у «Вістнику» за 1939 рік статтю Арака «Шевченко і його оточення», і ми відчуємо не лише те, яким він був самітним серед своїх сучасників, а – що важніше – відчуємо, що й тепер, коли ми з перспективи століття могли побачити в цілий зріст його велетенську постать і оцінити його феноменальну спадщину, коли б він воскрес і почав жити між нами, його самітність не змінилася б. Дарма, що вогненне слово Шевченкової творчости зуміло створити цілі когорти героїв, але навіть воно не в силі було прищепити нашій масі, головним чином її провідній верстві, тієї цивільної відваги, яка б підтримувала й оцінювала очайдушні чини цих героїв, і бодай у скромний спосіб, не ризикуючи життям, лише – найбільше – добробутом, затверджувала б в цьому житті і їх вчинки, і їх авторитет. Тому так легко уявити собі, якби Шевченко зі своїм бунтівничим характером, незалежною та блискучою думкою і гострим язиком жив у наші часи і серед нашого суспільства, в додаток, коли тепер нема моди на хлопоманство і нема колишньої безжурної степової гостинности, які не раз змушували оточувати Шевченка бодай поверховною увагою еліти. Можна уявити, як обминало б його багато людей, не знаючи, чи захоплюватися його товариством, чи боятися його, чи хвалити його твори, чи лаяти їх, а головне – коли і перед ким що казати, не ставлячи себе в прикре положення. Адже ж Шевченко завжди був абсолютно невихований в очах багатьох зі свого оточення, людина, що завжди загострювала боротьбу з ворогами свого народу, завзято билася з лихом і інших, що відмахувалися, хотіла втягати в цей бій. Одним словом – безперечно, не був скромним і лагідним паном, побажаним в тактовному товаристві. Адже ж, по словах його дослідника, деякі люди почували себе, перебуваючи в його товаристві, так, немов з запаленою свічкою в руках стояли в пороховім льоху. Так почувало б себе багато людей і тепер коло нього. Наприклад, у Києві в 1846 році Шевченко був у домі одного пана, де перед кількома гостями читав свої полум’яні вірші, і то читав з чуттям і запалом. Як пізніше той пан оповідав про це читання і про почування, які він мав тоді? Думаєте, що це було захоплення і схвилювання? Може, велика радість почути нові глибокі думки, в прекрасній формі з уст самого пророка? Нічого подібного. Ось як виглядали почування добродія, що тремтів за свій спокій. «Я весь час дивився на двері, бо боявся, щоб хто-небудь сторонній не підслухав, і потиху наказав льокаєві, щоб він прийшов і голосно сказав, що мене кличе генерал-губернатор. Льокай виконав це доручення. Гості, звичайно, поспішили розійтися. А з ними – хвала Богу – і Шевченко». Цілком натурально, що ті, для яких найважливішим був власний спокій і згода з усіма впливовими людьми, боялися стикатися з таким динамітом. Недаремно той же дослідник стверджує, що серед численних прихильників і друзів Шевченка буквально ні один не дав йому ніколи ідейної підтримки. Йому співчували, його жаліли, дехто допомагав, але не було ні однієї людини, що принципово похвалила б сам Шевченків вчинок, взятий ним тон або тактику і позицію в боротьбі і не рахували б в данім разі його, Шевченка, заблудшою неслухняною овечкою. Дивні відношення заіснували по суті між Шевченком і його оточенням. З нелюдською силою перебрав Шевченко з ослабілих рук того оточення і взагалі з рук цілого свого народу весь гнів, всю ненависть до ворога. Але в його творчих руках ці розкидані колись дрібні й заіржавілі стріли обернулися в таку тяжку і небезпечну зброю, що цієї зброї злякалися всі вороги, тому що вона була скерована проти них, а свої тому, що він осмілився витягнути на світ те, що у них лише переховувалося в замкнених кімнатах. Тому, що він кричав ворогам від їх імени про те, про що вони могли лише шепотіти між собою, поглядаючи на двері. Одним словом, для них він був занадто небезпечним приятелем, який не лише пожалів їх, а почав і битися за них, щоправда, сам, але вживаючи і їхню зброю, яку грізний ворог міг пізнати. Тому ніхто до нього не писав з наляканих приятелів, коли він був на засланні в Кос-Аральськім форті, тому він був таким самітним у своїй столиці Києві, переїздом через неї у 1859 році, коли абсолютно ніхто з його численних адораторів не відвідав і не вшанував його, бо просто таки боялися увійти до цього льоху з динамітом з запаленими свічками підтримки і зрозуміння. Чим же ризикували ті люди, коли б відвідали Шевченка? Смертю? Засланням? Тортурами? Нічого подібного. Лише кривим оком якогось зверхника чи впливового приятеля, доганою якогось перестрашеного вуйка й охолодженням кількох знайомих московських патріотів. В крайньому випадку, якимсь трусом і коротким арештом. І страх перед такими дрібницями зупинив людей, що розуміли всю велич і відвагу Шевченка, перед відданням належної пошани людині, що для свободи і щастя свого народу ризикувала весь час своїм життям. Отже, чи може бути правдиве розуміння геройства без звичайної цивільної відваги? На це можна дати тільки одну відповідь. Ні, тисячу разів ні. Що ж то є ця цивільна відвага, яка необхідна для тріюмфу будь-якої ідеї? Які її основні прикмети? То є передусім вміння сказати «ні», коли від тебе вимагаються речі, противні твоїй гідності і твоїм переконанням. Те вміння сказати ні, про яке так блискуче писав Донцов і за яке йому колись будуть ставити пам’ятники і влаштовувати ювілеї, але якого ніяк не хотіли зрозуміти. То є вміння бути собою у всіх обставинах і перед людьми різних поглядів і різних становищ, одверто маніфестувати і боронити свої власні переконання і людей, думки яких ти ділиш. То є вміння підтримувати людей, яких ти шануєш, ризикуючи навіть з цього приводу різними неприємностями та охолодженням з боку інших. І то є, зрештою, вміння сказати в очі гірку правду тим, кому ця правда належиться, а не шепотіти її по кутах іншим, нагороджуючи при зустрічі об’єкт своїх шепотінь дружнім поглядом і сердечним стиском руки. Але вміння говорити в очі гірку правду – це зовсім не значить, що ми маємо ще більше культивувати у себе рису, в якій вже і так являємося недосяжними віртуозами. Себто це не значить, що треба при зустрічі зі старим симпатичним приятелем, якого ми давно не бачили, півгодини розводитися над тим, як він постарівся і знищився, з диявольською сатисфакцією приглядатися, по скінченій зустрічі, як замість людини, повної енергії, що підійшла до нас, відходить похилена руїна, з почуттям, що вже стоїть однією ногою в труні. Або під час якогось великого прийняття не варто голосно лаяти нової сукні і цілого, вас незадовольняючого, вигляду вашої милої сусідки, не звертаючи уваги на благальні погляди господині дому. Ця цивільна відвага жодної ідеї не підтримає і нічому не поможе, отже, ліпше дати їй раз назавжди спокій і перейти до тієї правдивої, яка таки існує в нашому житті і яка не раз найяскравіше виявляється в якомусь буденному факті. Цивільну відвагу мав Міхновський. Під час якогось процесу, де він виступав як оборонець з блискучою промовою, до нього підійшов Володимир Короленко, один з наймодніших московських письменників того часу, адорований тодішнім суспільством, по походженню українець, із висловами захоплення і простягнув свою руку, щоб познайомитися. Міхновський не розтанув від проміння сонця слави пануючої нації і – сховавши свою руку за спину – коротко і ясно заявив: «я зрадникам свого народу руки не подаю», чим глибоко образив Короленка. Щоправда, лагідне оточення обурювалося таким нетактовним захованням Міхновського, але і вони пізніше визнали, що Короленко часто вертався до цього випадку і почав цікавитися українськими справами. Річ майже певна, що якби в своєму житті він натрапив би на ще кілька таких нетактовних заховань, українська література збагатилася б ще одним талановитим письменником. Цивільну відвагу завжди мала Олена Пчілка, виявляючи її на кожному кроці, викликаючи здивування оточення і, здається, іноді навіть чоловіка. Це вона з подиву гідною впертістю перекладала підручники своїх дітей на українську мову і сама вчила їх, в той час коли всі найбільші українські патріоти користалися російською школою, яка калічила душі молоді. Це вона завзято говорила в очі правду усім двоєдушним землякам, переслідуючи їх за моральне фарисейство. Це вона в Полтаві, на святі Котляревського, зігнорувала заборону наддніпрянцям виступати з українськими привітаннями і лише одна говорила у своїй мові, своєю відвагою фактично заткнувши горло присутній владі. І чи ж дивно, що власне така мати дала своїй нації Лесю Українку, у якої цивільна відвага і погорда до партачів життя теж сягає найвищого шпиля. Великою цивільною відвагою вже була сама тематика її творчости, яку всі тоді не розуміли і переслідували, як екзотичного драпіжного звіря на мертвому полі тодішнього «свійського» народництва і сірого позитивізму. Зрештою, не розуміючи добре її творчости, партачі життя підсвідомо відчували цілу її погорду, що жила в ній, до таких, як вони. Адже ж «Одержима» в поемі Лесі Українки більше, як ворогів Месії, в якого вірує, ненавидить його обережних і пасивних приятелів, не лише тих, що його розпинали, а й тих, що могли спати, коли він готувався до свого хресного шляху. З огидою оглядає вона сплячих учнів Христа в Гетсиманському саду, в тяжку для нього ніч, яку він самітньо переживає, час від часу безрезультатно звертаючися до своїх учнів. І для них у неї є лише такі слова: Ви, сонне кодло. Світло опівночі Не будить вас? Вам заграва кривава Очей лінивих не здола розплющить? Бодай вам вічний сон наляг на груди І зморою душив вас без кінця, Мені сто раз від вас миліші гади, Бо в них таки либонь тепліша кров... Каміння у пустині відкликалось Потрійною луною, але ці Не обізвуться, ні, дарма надія. Людей, що в такий спосіб вірують в якусь ідею, ані Одержима, ані Леся Українка не можуть вважати своїми однодумцями, хоч би Бог, якому вони молились, і був той самий. Мало того, Леся Українка разом з Одержимою не вірить, що найвища самопожертва героя може щось змінити в такій юрбі, де навіть найближчі учні його сплять, коли він має гинути. Для цієї самої юрби воскреснуть? На це, либонь, не стало б і Месії. Міхновський, Олена Пчілка, Леся Українка – великі взірці цивільної відваги. Але майже кожний їхній найдрібніший вчинок відразу ж викликав настороженість або й бурю ворожнечі не лише з боку партачів життя, а й з боку діяльних та лагідних земляків. Коли ми розглянемо спогади Чикаленка, Русової, Королева Старого, то побачимо, що сучасники не зносили їх власне за те, за що ми тепер влаштовуємо їм ювілеї. Адже ж Міхновського за його оригінальний, рішучий спосіб реагування Чикаленко на щодесятій сторінці називає позером і актором, але ці епітети можна ще вважати компліментами в порівнянні з іншими. Характерник в своїх цінних епізодах пише, що за часів нашої революції в українських часописах «Боротьба», «Народна воля» та «Робітнича газета» просто обкидають болотом Міхновського і кількох інших за те, що вони мали свою думку, були самостійниками і до соціялістичної партії не належали. Так само кожний акт цивільної відваги Олени Пчілки відразу ж викликав протиакцію. Чикаленко радив цій людині, що мала вийняткове відчуття потреб нації, далеко глибше і правильніше, як він сам, кинути займатися цими питаннями, сидіти тихо і видавати журнал мод і вишивок. «Поступова» молодь бойкотувала її часопис за жидофобство. Софія ж Русова написала в своєму спомині про неї чесно і одверто: «Ми недоцінювали тих рис прямолінійного її думання. Нас вражала різкість її доган і неприхильне поведення з усіма, кого вона вважала не досить націоналістичних переконань. Ми її вважали шовіністкою в найбільшім значенні цього слова». Але суд історії, історії страждань українського народу, виявив правдиву рацію її «шовінізму», її впертої прямолінійности. Неправильні всі наші мрії та надії на міжнародні зв’язки. Ось перед нами український нарід в абсолютній самоті душиться під московським настирливим знущанням, гине в ім’я ідеалу московської культури. Правду каже Донцов – в історії воюючого українства займе постать Олени Пчілки одне з найперших місць. Приблизно так само більшість сучасників ставилася і до геніяльної дочки Олени Пчілки – Лесі Українки. Королів Старий в своєму спогаді про неї, друкованому в «Краківських вістях» цього року, згадує, як чужа вона була всім і яким незрозумілим був її шлях. Вона їм не подобалася. Не гарна, зле вдягнена, без смаку, і з дивними ідеями: в той час, коли всі хотіли лише трохи освіти для народу, вона висловлювала таку жіночу химерну примху – боротьба за цей нарід і його цілковите визволення. Але оскільки Софія Русова при кінці життя зрозуміла все творче, що колись недоцінювала в Олени Пчілки, то Королів Старий не зрозумів Лесі Українки й досі, кажучи, що вона, цей символ безкомпромісової збройної боротьби за повне життя націй і людини, – лише заперечила старі шляхи, але не вказала нових. В той спосіб приймала наша еліта поступовання і творчість відважних одиниць. Річ зрозуміла, що навіть таке відношення оточення не могло стримати ці одиниці від впертого формування життя і мистецтва на свій спосіб. Бо це ж вони робили в протилежність партачам не для нагород і оплесків юрби, лише з глибокої духової потреби. Але оскільки зрозуміння оточення, головним чином його найвищої верстви, не було необхідним для духового зросту і творчости тих одиниць, то воно було, безумовно, необхідним для того, щоб вся та творчість, весь цей новий, глибокий світогляд міг бути поширеним серед мас. Люди з найближчого оточення, це ж були ті, які могли запалювати тисячі свічок від великого вогню, біля якого вони стояли, і освітлювати тими свічками всі закутки...Могли черпати свіжу воду з самого джерела і давати її пити тим, що стояли далі, а вони не раз старалися всіма силами гасити той вогонь та засипати джерело і тоді змагалися так завзято, що і їм можна було б сказати те, що сказав Данилишин українцям-селянам, коли вони по довгому цькуванню схопили своїх героїв. «Як будете так воювати, не бачити вам України ніколи». Але в той час, коли правдивих пророків наше громадянство цькувало на всі боки, то воно ж не раз найбільшою підтримкою оточувало пророків фальшивих, приймаючи, як нову євангелію, кожну шкідливу дурницю, що від них походила. Олена Пчілка, Леся Українка, Стефаник, врешті Донцов змагалися всіма своїми силами і талантом, аби створити новий тип українця. Вони закликали до чесности супроти своєї нації і своїх товаришів – закликали до боротьби і змагання, до великих пристрастей і почувань. Вони закликали так, що в найдальших закутинах вже починали чути і розуміти. Лише найближче оточення лишалося майже глухе. І тоді з’явився Великий Партач, незрівняний деструктивний талант, майстер свого цеху – Володимир Винниченко. Великий партач життя, політики і передусім душ нашої молоді, почав кидати в юрбу свої нові думки, які ця юрба легко приймала, як легшим є до прийняття примітивному смаку фальшивий діямант, аніж дорогоцінна перла, як приємнішим циганський романс, ніж музика Бетховена. У творця нового життя – великі пристрасті і почування, за які варто віддати життя. У Великого Партача – теж пристрасті, лише дрібні й егоїстичні, за які не треба віддавати ні життя, ні свободи. У творця життя – боротьба і змагання за все, отже, і за хліб щоденний; у Винниченка – соняшна машина, яка дбає про той хліб, замість людини, дозволяючи цій людині цілі дні дивитися в стелю або віддаватися своїм пристрастям. І, нарешті, замість правдивого самоцвіту творців життя – великої чесности супроти своєї батьківщини і супроти своїх – найбільш блискучий фальшивий клейнод зі збірки Винниченка, його незрівняна теорія чесности з собою, яку, як кредо, прийняли тисячі наших інтелігентів, а зокрема студентів і гімназистів старших кляс. Цю чесність з собою наша молодь певного періоду всмоктала в себе блискавично, мов губка. Та і як було не всмоктати, коли така чесність з собою абсолютно ні до чого не зобов’язувала, легко і приємно розв’язувала всі питання і ще до того дозволяла почувати себе новою людиною революційного типу. Наприклад, ледве заходило питання, чи йти, замість на виклад, до кіна – «чесність з собою» обов’язково давала стверджуючу відповідь. Таку саму відповідь діставалося на питання, чи переходити до чужого середовища, бо там вигідніше, чи кидати жінку з місячною дитиною або нареченого напередодні шлюбу. Натомість на питання – як віддати приятелеві позичені гроші, – чесність з собою завжди відповідала категоричним запереченням і блискуче аргументувала це тим, що властиво, чесно кажучи, ти цих грошей не хочеш віддавати, а волієш купити собі за них новий одяг. Ця винниченківщина, яка штовхала нашу молодь на бездоріжжя аморальности, безхребетности та цинізму, так міцно в’їлася в осередок нашої еліти, так була визнана один час «новим свіжим повітрям», що людей, які таким повітрям не хотіли дихати, вважали опортуністами, як опортуністами вважали не раз тих, які творили справді нову душу нації, наприклад, Леся Українка, Донцов. Закидаючи їм назадницький шовінізм, перестарілу чесність або варварську жорстокість у боротьбі за свою батьківщину. Великий Партач талановито і прецизійно гнув спини людям, яких вже почали випростовувати великі творці. Для цього він послуговувався цілою галереєю героїв, які приваблювали своїм неробством, скажемо – еротикою, та найголовніше, браком будь-яких принципів, що, як відомо, нікому життя не полегшують. Але в цілій цій менажерії опинився один тип, цілком неподібний до інших, а передусім до самого Винниченка. Глибока симпатична постать, зроджена в уяві письменника у тяжку хвилину твердого переконання, що якби він, Володимир Винниченко, в своїй молодості зустрів колись відважного і безкомпромісового, який би взяв його за комір і вдарив пару разів по фізіономії – у переносному чи й фактичному значенні, – то він, Винниченко, може, не став би великим партачем, лише великим майстром життя. З цієї глибокої нездійсненої туги зродилася постать твердого, як криця, відважного в своїх поглядах старого Сосенка, що в повісті «Хочу» плює у фізіономію автопортретові Винниченка, письменникові Халепі, говорить йому в обличчя багато гіркої правди, навертає його на свою віру, а навернувши, – підтримує його, мов рідного сина. Та коли Винниченко лише випадково, в тяжку хвилину, відчув своєю руїнницькою душею, якою безкомпромісовою людиною мусить бути той, хто змагається за якусь ідею і хоче її затвердити в житті, остільки Хвильовий, один з правдивих борців за нову людину, відчував цю правду все життя, аж до смерти. Поруч з великими майстрами життя – Шевченком, Лесею Українкою і Донцовим – Микола Хвильовий був найбільш завзятим ворогом усіх партачів життя. Він розумів і відчував цілою своєю істотою, що творити або помагати комусь творити нове життя можуть лише люди, які абсолютно уявляють собі, як те життя має виглядати, люди, які до глибини душі зрозуміли якусь ідею і хочуть її перевести в дійсність понад всякі свої інтереси. Він зрозумів, що для тріюмфу якоїсь ідеї потрібно нищити не лише її ворогів, а передусім усіх тих приплентачів, що нічого спільного не мають ні з цією, ні взагалі з жодною ідеєю, і мати не можуть, бо для них є лише одна ціль – використовування кожної ситуації лише для своєї вигоди. Він зрозумів, що треба нищити тупість і міщанство в душах своїх чесних прихильників, бо інакше навіть чесні прихильники будуть кидати тяжкі колоди впоперек дороги власної ідеї або розсаджувати її динамітом зі звичайної глупоти, не орієнтуючися, чи зле роблять, чи добре, чи шкодять чужим, чи своїм. А понад усе відчував Хвильовий, що не може бути прекрасною його Батьківщина, його Голуба Савоя, в якому б вона не була вигляді, коли люди в ній будуть нудні, несміливі і нецікаві, коли не переродити їх душі так, щоб вони навчилися бачити і шукати в світі і в оточенні ще щось, крім власної вигоди і дрібних пліток, навіть тоді, коли боротьба буде скінчена. Тому Хвильовий не міг не захопитися жовтневою революцією тоді, коли «гриміла повінь і йшла духмяна романтика», коли в лісах і борах бачив він, «як блукали середньовічні лицарі», коли йому здавалося, що душі людей змінилися. Але так само не міг він не отверезішати, ледве побачив, що ця повінь, ця духмяна романтика не дали нічого. Він відчув, що це був лише вихор, який крутнув все і знов поставив найгірші речі на своє старе місце, але натомість не було зовсім того буряного дощу, який змив би весь старий бруд і живою водою скропив би всі душі. Хвильовий, як і його Мар’яна в «Завулку», побачив, що змінилася лише покришка, а зміст лишився незмінний. Десь змилися, згинули в безвісті правдиві люди революції, а на червоних тронах, за червоними прапорами і кокардами опинилися ті, які в жодну революцію ніколи не вірили, за неї не змагалися і думали лише про теплі посади. Ті ж самі дами, що колись зі сльозами зворушення вішали на свої стіни портрети Миколи ІІ і наслідника, з таким же ж зворушенням прибивали тепер коло Леніна – Зінов’єва, кажучи в своє оправдання: «Що ж, він хоч і жид, але хороший». Він побачив, як визначні діячі і діячки комуни на збори, для людей – вбирали бідний, пролетарський одяг і оберталися в «товаришів», а дома перебиралися в довгі шляфроки, гризли служницю, пліткували і говорили лише про те, де і що видрати для себе. Так, революція відгула вже десь у бур’янах і почався черговий тріюмф партачів життя. Того не могла знести ні Мар’яна, ні сам Хвильовий. І ось тоді, мабуть, під час довгих безсонних ночей, під час безконечного самітнього ходження по кімнатах, прийшов Хвильовий до напівусвідомленого собою переконання, що єдиний шлях, яким він ще може йти, то є шлях не соціяльної, а національної революції. Він рішив, що лише національна гордість і відокремішність може дати людям його нації повне життя, дати відвагу до змагання з конкретним ворогом і цим відірвати їх від міщанських егоїстичних інтересів та поширити їх обрії. Тоді ж з великою послідовністю почав він іти новим, наміченим собою небезпечним шляхом, сподіваючися на кожному закруті удару в чоло. Але він рішив рятувати похилу душу свого народу і змагався за це завзято. В своїх памфлетах гостро виступав він проти всіх «Гартів», «Плугів» і інших літературних осередків, обсаджених типовими партачами життя, які за всяку ціну старалися обнизити рівень української культури, творячи з нашого мистецтва якусь плескату бездарність у вигляді поезій про найбільш виплекані буряки або прозу на взірець безсмертного «Сатани в бочці». Він безжалісно бичував тупість міщанства і брак цивільної відваги свого оточення, а вже найбільшої сміливости осягнув він у своїй останній повісті – «Вальдшнепи», де висміяв дерев’яність «Кавалерів Червоного Прапору» і устами героїні Аглаї одверто виголосив ідею національної романтики. Цієї сміливости було вже рішуче забагато для його московських братів. Почалася нагінка і цькування, які напевно могли б скінчитися мирно, коли б Хвильовий згодився піти шляхом Тичини, Рильського, Сосюри і інших партачів життя. Тоді і до цього часу друкувалися б його твори, щоправда, зовсім змінені, тоді і досі по радіо можна було б чути його голос, який складав би привітання для Соняшного Сталіна. А головне – він би жив, жив... Але Хвильовий, правдивий майстер життя, не міг лишатися в ньому на те, щоб його партачити. Він творив його до останньої хвилини, поки міг, але пізніше – волів вибрати Творчу Смерть, аніж бездарне життя. І як правдивий, великий мистець – він не помилився. Вистрілом у свою голову він забив не лише себе. Він розстріляв однією кулею в багатьох серцях безвольну нерішучість і рабську покірність, яку розстрілював за життя словами. Ця куля дала сили згинути, а не зігнутися багатьом однодумцям Хвильового під час пізнішої, ще більшої нагінки оскаженілого ворога. Ця куля і досі, протягом 8 літ від його смерти, вертається і розстрілює багато вагання і нерішучости в душах нашої молоді. Бо майстер життя Хвильовий, один з найбільших ворогів його партачів, відчув цілою істотою, що лише прикладом великої цивільної відваги і безкомпромісовости, аж до смерти, можна впливати на душу свого оточення так, щоб воно із суцільної маси льокаїв обернулося в націю, варту своїх великих героїв. Теліга О. Партачі життя //Теліга О. Збірник . – Детройт – Нью-Йорк – Париж, Видання Українського Золотого Хреста в ЗСА, 1977. – С.105-120. Про авторку: Олена Теліга (1906 – 1942) – українська соціал-націоналістка, революціонерка, одна з найвидатніших українських поетес ХХ століття. На еміграції мешкала у Чехословаччині та Польщі. Виступала з музичними номерами в нічних клубах, згодом — вчителька початкових класів. Членкиня ОУН. З 1941 року працювала в культурній сфері у Києві. Розстріляна німецькими органами безпеки за участь в націоналістичному підпіллі.Версія для друку Матеріали сайту є вільні для розповсюдження за умови посилання (для мережевих ресурсів - гіперпосилання) на джерело: www.vatra.cc Електронна скринька редактора: redaktor [з] vatra.cc |П||В||С||Ч||П||С||Н| |« Сер| |1||2| |3||4||5||6||7||8||9| |10||11||12||13||14||15||16| |17||18||19||20||21||22||23| |24||25||26||27||28||29||30|


text: Марсель чекають дуже криваві і жорстокі дні - колишні компаньйони впритул розстріляли багато років тримав у своїх руках кримінальний світ міста Шарля Матея, всадивши в нього 22 кулі. Але якимось чином він залишився живий і тепер його компаньйонам загрожує страшна доля. Жанр: бойовик, драма, кримінал Режисер: Рішар Беррі У ролях: Жан Рено, Габріелла Райт, Кад Мерад, Рішар Беррі, Марина Фоіс, Жан-П'єр Дарруссен, Клод Жансак, Домінік Томас, Фані Коларова, Венантіно Венантіні Дія фільму розгортається в містечку Пікок, штат Небраска, де в результаті аварії поїзда несподівано з'ясовується, що на задньому дворі будинку скромного банківського службовця живе нікому невідома жінка. Жанр: трилер Режисер: Майкл Ландер У ролях: Еллен Пейдж, Сьюзен Сарандон, Джош Лукас, Кілліан Мерфі, Білл Пуллман, Кіт Керредін, Бредлі Стівен Перрі, Грем Беккел, Вірджинія Ньюкоум, Пол Крем Країна: США, Cornfield Productions Тривалість: 1:30:39 Стокгольмський таксист, який вирішив підробити, погоджується на пропозицію свого боса почати торгувати кокаїном. Поступово у справу виявляються замішані югославська мафія, який втік з в'язниці латиноамериканець, на цю мафію працював, і серб, який мріє покінчити з кримінальною життям. Дощовий літній вечір. В підвалі колишнього бомбосховища будується нічний клуб «Фобос» з'їжджаються молоді люди, у кожного на це є своя причина. Хлопці з різних верств суспільства: хтось вчиться, хтось байдикує, хтось працює на цьому будівництві, а хтось пропалює татові гроші. Спочатку зустріч не віщує нічого поганого. Проте відбувається аварійне закриття дверей бомбосховища, і світло в приміщенні гасне. Мимовільні в'язні не усвідомлюють всієї небезпеки того, що сталося - вони жартують, лякають один одного, але незабаром з'ясовується, що їх мобільні телефони поза зоною дії мережі, а про свій намір поїхати в клуб вони нікому не повідомили ... Жанр: трилер Режисер: Олег Ассадулін У ролях: Петро Федоров, Микита Биченко, Петро Томашевський, Агнія Кузнєцова, Олексій Воробйов, Рената Піотровські, Тетяна Космачова Звичайний день Асель починається з шопінгу і закінчується келихом Мохіто на веранді дорогого ресторану. Вона - часта героїня світської хроніки. Навіть найкращі подруги їй трохи заздрять, адже у неї є все, про що тільки можна мріяти: наречений - власник нафтових вишок, квартира в центрі Москви і життя, повне задоволень. І найголовніше, у неї справжній дар притягати до себе чоловіків. Але, щоб взяти черговий рубіж, і «круто потрапити на TV» увесь свій шарм їй доведеться спрямувати на спокушання дуже незвичайного чоловіка. Тільки одна людина в світі не вважає його «ботаніком» і невдахою. І тому мама - головна жінка в його житті і авторитет у всьому. У Асель дуже мало часу і перед нею багато перешкод. Щоб спокусити невдахи їй доведеться впоратися з серйозною суперницею в особі мами і такими несучасними уявленнями Івана про жінок і про Любові. Жанр: комедія, мелодрама Режисер: Олександр Черняєв У ролях: Олексій Чадов, Асель Сагатова, Ерік Жолжаксинов, Ірина Розанова, Ольга Орлова, Наталя Рудова, Фархад Абдраімов, Марина Черняєва, Гоша Куценко, Карлигаш Мухамеджанова Про що говорять чоловіки? Звичайно, про жінок. Ні, ще про роботу, про гроші, про машини, про футбол, ... але в основному, все-таки, про жінок. А вже якщо у них попереду два дні, які вони, вирвавшись з офісів та сімей, виїхавши від усіх турбот і зобов'язань, проведуть у дорозі - два дні, насичені подіями та пригодами - то можете бути впевнені, що за цей час вони встигнуть обговорити чимало тим ... І ще. З цих розмов - це ми точно знаємо - багато жінок дізнаються про себе дуже багато нового ... Жанр: комедія Режисер: Дмитро Дьяченко У ролях: Нонна Гришаєва, Ніна Русланова, Сергій Никоненко, Федір Добронравов, Ганна Касаткіна-Барац, Жанна Фріске, Леонід Барац, Олександр Демідов, Каміль Ларін, Ростислав Хаїт Військовий журналіст Метт Еллман і його наречена Джессі гинуть під час вибуху в кафе. Незабаром Метт опиняється в дуже дивному місці, на березі нескінченної річки. Уздовж цієї річки одночасно живуть усі, хто на Землі давно вже померли.Разом з жінкою-воїном 13-го століття і капітаном судна Марком Твеном, Метт вирушає на пошуки Джессі ... Два американські судові пристави вирушають на один з островів в штаті Массачусетс, щоб розслідувати зникнення пацієнтки клініки для божевільних злочинців. При проведенні розслідування їм доведеться зіткнутися з павутиною брехні, ураганом, що обрушився і смертельним бунтом мешканців клініки, які кидають їх на острові, як у пастці. Жанр: трилер, драма, детектив Режисер: Мартін Скорсезе У ролях: Леонардо ДіКапріо, Марк Руффало, Бен Кінгслі, Макс фон Сюдов, Мішель Вільямс, Емілі Мортімер, Патриція Кларксон, Джекі Ерл Хейлі, Тед Левайн, Джон Керролл Лінч, Еліас Котеас Випущено: США, Paramount Pictures Тривалість: 2:04:25 Квітень 1945 року. Війська Червоної армії впритул підійшли до Берліну. Групі російських солдатів, які ввірвалися в старовинний замок, вдається буквально з печі врятувати загадкові артефакти - жезл, діадему, амулет, кинджал і браслет ... Солдати поділили трофеї між собою ... У наші дні нащадок німецького барона, якому колись належали ті самі п'ять артефактів, вирішує повернути втрачені скарби. Люди барона знаходять в Росії Сергія Потьомкіна - пройдисвіта і авантюриста, допомагають йому позбутися від проблем із законом і пропонують вигідну, на перший погляд, угоду - знайти розкидані по всьому світу предмети за винагороду в мільйон євро. Сергій погоджується, навіть не підозрюючи, яка небезпека загрожує світові, якщо він виконає завдання барона ... Жанр: Комедія, пригоди Режисер: Руслан Бальтцер У ролях: Денис Нікіфоров, Інна Гомес, Евклід Кюрдзідіс, Олег Долін, Хек Су Пак, Володимир Зайцев, Наталя Рудова, Георгій Піцхелаурі, Їла Санько, Сергій Лобинцев У нашому кінопалац Ви знайдете різноманітні стрічки вітчизняного і зарубіжного виробництва. Усі фільми представлені у кодуванні DivX. Цей формат дозволяє здійснювати перегляд онлайн фільмів у якості яка значно перевищує FLV. Бажаємо Вам приємного перегляду. І хоч нині кількість фільмів онлайн запропонованих до перегляду не велика, адміністрація сайту докладає усіх зусиль для подальшого розширення ресурсу і поліпшення його якості.


text: Deus vult (від лат. — Цього хоче Бог, фр. Dieu le veut ) — клич, кинутий під час проголошення першого хрестового походу римським папою Урбаном другим на Клермонському соборі у 1095 році.[1] Від цього вислову походить Deus lo vult (від лат. — Так хоче Бог) — девіз Єрусалимського Ордену Святого Гроба Господнього, католицького військового ордену.


text: Тільки з 25 листопада до 21 грудня 2014 року магазини молодіжного одягу та взуття торгового комплексу «Південний» надають гарантовані знижки усім студентам. Пам’ять жертв голодоморів та геноцидів в України вшанували у суботу, 22 листопада, на території Храму Покрови Пресвятої Богородиці, що біля торгового комплексу «Південний». Потужні спортивні змагання - Чемпіонат України з боксу серед юніорів на призи Андрія Котельника – проходитимуть у Львові наступного тижня з 2 до 7 грудня у приміщення виставкового центру «Південний-EXPO» (вул. Щирецька, 36, на території торгового комплексу «Південний»). Участь у змаганнях братимуть найперспективніші боксери-юніори з 23 областей України. Загалом свою боксерську майстерність на рингу покажуть понад 240 спортсменів, віком 15 років. Весільні сукні від львівського дизайнера Ольги Щербань, що представлені у торговому центрі «Весільний дім» на території торгового комплексу «Південний», представили під час модного показу у нічному клубі Sankoff у рамках проекту Models night. Магазин “Бізнес Стиль” пропонує нові колекції осінь-зима 2014/2015 року одягу, взуття та аксесуарів для чоловіків бізнес-класу від торгових марок Baldinini, Aldo&Amp, Brue, Jaguar, Bugatti, Roy Robson. Завітайте та придбайте! Магазин колгот та чоловічої і жіночої білизни "Conte" пропонує в широкому асортименті білизну, купальники, комплекти, шкарпетки, бюстгальтери та італійські колготки та ін. від провідних виробників Conte, DB, Marilyn, Omero, Annes та зараз проводить акцію - 5 пар жіночих колготок за ціною 3!!! А також пропонує італійські жіночі панчохи за акційними цінами від 17 грн. Завітайте! Магазин брендового чоловічого одягу "Arber" проводить розпродаж ділового класичного чоловічого одягу та одягу для відпочинку в стилі кежуал від ТМ "Arber" зі знижкою -30% на всі твоари. Завітайте та придбайте!


text: Захід спрямований на культурний та фізичний розвиток дітей і підлітків, він має підвищувати інтерес до спортивного способу життя. Саме це і є головним призначення подібних заходів, вважає народний депутат Володимир Наконечний, який відвідав відкриття фестивалю, поспілкувався з малечею і прогулявся дитячим містечком. Дитяче містечко «Казка» є чудовим майданчиком для проведення фестивалю, що цього року зібрав анімаційні групи з різних регіонів країни. Учасники обміняються досвідом та інноваційними методами і формами роботи в організації дозвілля підлітків. Особливість конкурсу «Казкова гра» в тому, що творчі здібності і потенціал дітей – учасників програм виявляється у процесі гри. Вже традиційно під час фестивалю відбуватимуться майтер-класи, творчі виступи колективів, масштабні ігрові та концертні програми.Фестиваль триватиме три дні, протягом яких на відвідувачів дитячого містечка «Казка» чекатимуть театральні прем’єри від молодіжних студій та театрів міста, різноманітні конкурси, розважальні програми і безліч подарунків.


text: Єва Бушміна на проекті "Фабрика зірок. Україна-Росія" вийшла на сцену у самій білизні. Дівчина заспівала пісню "Квітка та ніж" у абсолютно прозорій сукні, крізь яку повністю відкривався комбідрес кольору слонової кістки. Крім того, спина у сукні була відкрита і прикрашена аплікацією. Зазначимо, новий "фабричний" проект Першого каналу проходить за принципом боксерського поєдинку. В українській команді, крім Єви Бушміної, виступають Діо фільми, Макс Барських, Еріка та Стас Шурінс. Росію представляють Дмитро Колдун, Поліна Гагаріна, Влад Соколовський, Домінік Джокер і Вікторія Дайнеко. "Має бути цікаво, тому що зібрані дуже сильні учасники. Власне, це буде вже не змагання фабрикантів, а серйозний музичний конкурс серед професіоналів ", - наголосив Констянтин Меладзе. 1-а програма: представлення учасників (кожен виконує свій власний хіт), 2-я програма: ретро-шлягер, 3-я - зірки дуети (учасники з Росії співають з зірками з Україною і навпаки), 4-я - світовий хіт і фінал.


text: Скільки людина існує як цивілізована особистість, стільки, мабуть, існує і усвідомлення нею своєї ваги в суспільстві, свого громадянського обов’язку, а також її повага до себе. Усе це називається гідністю, і саме ця якість вирізняє справжню особистість з-поміж так званих пересічних обивателів. Із гідністю тісно пов’язане поняття честі. Напевно, ці дві якості є різними гранями однієї моральної чесноти -уміння й бажання почуватися впевнено, відстоювати своє «я» і бути справжнім громадянином своєї держави, членом сім’ї, спеціалістом у певній галузі або й просто людиною. Часто саме почуття національної гідності та самоповаги не дозволяли українцям коритися ворогам, змушували уникати полону, віддаючи перевагу смерті. За честь і гідність України боролися її сини під час татаро-мон-гольської навали, їх відстоювали запорозькі козаки у визвольній війні 1648-1654 років, молоді українці, загиблі під Крутами 1918 року, тисячі українців – воїнів Великої Вітчизняної війни... Гідність завжди викликає повагу з боку інших, бажання наслідувати та йти за тим, хто сповнений цього почуття. Згадаймо слова В. Симоненка про Л. Костенко з поезії «Перехожий»: * Як він ішов! Струменіла дорога, * Далеч у жадібні очі текла. * Не просто ступали – * Співали ноги, * І тиша музику берегла. * Як він ішов! * Зачарований світом, * Натхненно і мудро творив ходу – * Так нові планети грядуть на орбіти * З шаленою радістю на виду! * З шаленим щастям і сміхом гарячим, * З гімном вулканним без музики й слів! * Як він ішов! Кожна людина по-своєму розуміє гідність. Для когось це вміння обстоювати власну думку, переконувати в ній інших. Хтось вважає, що гідність — це гордість і непоступливість. Дехто вбачає в плеканні гідності приреченість до самотності тощо. На мою думку, гідною людиною є той, хто знає ціну своїм уподобанням, переконанням, ідеалам, а також уміє їх захистити й відстояти так, щоб не зачепити інтересів іншого. Таким є, наприклад, Олесь із оповідання Гр. Тютюнника «Дивак». Хлопчика, який щиро любить природу й живе у світі своєї фантазії, не розуміють однолітки-школярі, учителі й навіть родичі. Він тим часом, виявляючи толерантність, уміє при цьому не поступитися своїми уподобаннями. Він поводиться так, як мусить поводитися гідна людина, тому, попри нерозуміння, оточуючі ставляться до нього з повагою. На мою думку, гідність – це одна з найнеобхідніших якостей людини і навіть цілих суспільств, народів. Людина, сповнена почуття власної гідності, завжди посяде достойне місце в суспільстві, а народ, який плекає в собі національну гідність, буде знаний і шанований у світі.


text: Спеціальні економічні зони ЗМІСТ Вступ___________________________________________________стор.1 Поняття, предумови формування та типологія СЄЗ___________стор. 2-6 Регіональна економічна політика України та місце в ній спеціальних (вільних) економічних зон_________________________________стор. 7-9 Український досвід спеціальних (вільних) економічних зон____стор. 10-12 Світовий досвід формування СЕЗ________________________стор. 13-15 Список використаної літератури____________________________стор. 16 ВСТУП Перетворення планово-директивної економіки у відкриту ринкову пов'язано сьогодні з вирішенням ряду актуальних проблем: заміною старої господарської структури, реструктуризацією промисловості, освоєнням ринкових принципів діяльності, інтеграцією до світової економічної системи. Названі завдання не можна вирішити без розширення Інвестиційної діяльності, яка забезпечує неперервність відтворювального процесу та дієве стимулювання всіх відомих форм зовнішньоекономічного співробітництва. В той же час економічна криза, що охопила Україну, не стимулює інвестиції, а навпаки, продукує скорочення відтворювальних процесів за критичну межу. Подібні тенденції характерні і для зовнішньоекономічних зв'язків, реформування яких також суттєво ускладнено. Але потреба країни у зовнішніх ресурсах розвитку - в тому числі іноземних інвестиціях як одній з форм зовнішньоекономічних зв'язків, обумовлює використання нестандартних підходів. Як свідчить практика, таким нетрадиційним підходом може стати формування спеціальних (вільних) економічних зон (СЕЗ). Спеціальні зони створюють сприятливі умови для економічного розвитку базових об'єктів та територій їх розташування. Запропонований Вашій увазі навчальний посібник "Спеціальні (вільні) економічні зони: теорія та практика" є першим в Україні і, на думку авторів, повинен значною мірою задовольнити існуючу потребу студентів та викладачів у навчальних матеріалах з питань СЕЗ. Він дозволяє також отримати необхідну теоретико-методологічну базу щодо розуміння процесів формування і управління спеціальними (вільними) економічними зонами, виховати практичні навички у роботі з проектними документами СЕЗ. Розв'язанню вказаних завдань підпорядкована структура та методика подачі матеріалів, сформульовані контрольні питання по кожному розділу, рекомендовано літературу для поглибленого вивчення матеріалу. Поняття, предумови формування та типологія СЄЗ Безперервний і послідовний розвиток виробничих сил супроводжується адекватним процесом усуспільнення виробництва і суспільного розподілу праці. Одночасно суспільний розподіл праці приводить до посилення інтеграційних зв"язків. У цьому випадку буде досягатися такий рівень усуспільнення виробництва і розподілу праці, коли у забезпеченні різних потреб зможуть брати участь не тільки галузі народного господарства, але й багаточисельні виробництва та їх групи. Оскільки вони знаходяться на певній території, то у сукупності складають взаємозв'язані територіальні формування. На практиці процес розвитку виробничих сил обумовлює зростання кількості галузей, виробництв, технологічно самостійних підприємств. Водночас це супроводжується поширенням технологічної залежності підприємств і галузей, ускладненням міжгалузевих зв"язків, об'єднанням виробництв, які виділилися, в галузеві і територіальні сукупності. Одночасно проходить розподіл праці як у галузевому, так і територіальному розрізах. Закріплення певних видів і підвидів суспільного виробництва на даній території визначає його просторовий розподіл. Територіальні формування є однією з якісно нових форм усуспільнення виробництва, в яких проявляється його прогресивний напрямок розвитку шляхом концентрації, спеціалізації, комбінування виробництва. Такий характер їх розвитку забезпечує значний економічний ефект завдяки використанню фактора комплексності. Розміщення виробничих об"єктів на одній чи на сумісній території дозволяє ефективно використовувати не тільки єдині енергетичні джерела, водні, мінеральні, природні ресурси, але й потужності виробничої і невиробничої інфраструктур. Територіальні формування виступають у різноманітних формах комплексів: 1) виробничо-територіальних; 2) аграрно-виробничих; 3) оудівельних; 4) транспортних та їх галузевих різновидів. промислово-територіальні комплекси можуть включати машинобудівний, хімічний, лісопромисловий та багато інших. Так само аграрно-промислові комплекси складаються з зернового, буряко-цукрового, льонарського та ін. Разом з тим останнім часом з'являються нові види територіальних формувань, націогосподарських комплексів. Одними з них слід назвати вільні економічні зони (ВЕЗ). Якщо розглянути ВЕЗ в історичному плані, то виявиться, що територіальні формування - "вільні економічні зони" - це явище, яке мало місце в господарській практиці деяких античних держав та було розповсюджене у середньовіччі. Проте, зацікавленість до ВЕЗ як елементу територіальної організації виробничих сил з"явилася у науковців І практиків України наприкінці 80-х - початку 90-х років. Це пов"язано з вивченням досвіду становлення ринкових відносин у розвинених в економічному відношенні країнах, а також країнах, які мають в останні роки позитивні результати у стабілізації національної економіки. Ставилося за мету шляхом вивчення і запровадження позитивного досвіду стимулювати економічні перетворення, які б забезпечили поступовий перехід до господарської самостійності не тільки окремих підприємств, але і цілих регіонів. Формування вільних економічних зон у багатьох країнах світу віддзеркалює дію об"єктивних інтеграційних процесів, притаманних національній економіці. Поряд з подальшим розвитком усуспільнення виробництва шляхом .його спеціалізації і концентрації, збільшенням випуску товарної продукції, відбувається посилення міжрегіональних, а, особливо - міжнаціональних контактів. Відбувається формування світової територіальної структури, відповідно до якої проходить закріплення виробництва певних видів продукції чи послуг за окремими країнами. Такому закріпленню сприяє розвиток зовнішньоекономічних зв"язків через вільні економічні зони. Економічні системи окремих країн поступово інтегруються шляхом спеціалізації на певних видах продукції, встановлення стабільних економічних зв"язків, торгівлі науково-технічними досягненнями, послугами, інформацією. В кінцевому результаті господарські системи країн-партнерів взаємно пристосовуються, вони утворюють нову економічну структуру, яка поглинає відокремлені потенціали, відтворюючи систему більш високого рівня. У новій економічній системі з"являється можливість ефективного використання основних факторів виробництва, до складу яких відносяться робоча сила, капітал та інформація. Виникають додаткові можливості для прискореного зростання національних економік, які інтегровані в економічну систему певного регіону. Вільні економічні зони є одним з елементів здійснення інтеграційних процесів і структурних перетворень у світовій економіці. Це - один з інструментів досягнення відкритості економіки України зовнішньому світові і стимулювання міжнародного економічного співробітництва на основі залучення іноземних інвестицій. На сьогодні територіальні утворення цього типу розміщені практично у всіх країнах світу, представлені на всіх континентах. Неабиякий вплив їх на економічні процеси, що відбуваються у державах розміщення, оскільки в зонах створюються різноманітні виробництва, нові робочі місця, активізуються зовнішньоторговельні операції. Для вільних економічних зон характерні певні принципи формування безвідносно до типу та місця розміщення. Саме за цими принципами і визначається можливість віднесення окремих об"єктів до територіальних формувань даного типу. Спеціальні (вільні) економічні зони (СЕЗ) - один з досить помітних елементів структурних перетворень світової економічної системи другої половини XX ст. Вони географічне розосереджені практично на всіх континентах та присутні у різних групах країн - як у тих, що розвиваються, так і у промислово розвинених.


text: DAB1 |Ця стаття не містить посилань на джерела. (травень 2014)| Dab1 або Disabled-1 — білок, що кодується геном DAB1, ключовий регулятор рілінового сигнального шляху. Рілін (ген RELN) — великий глікопротеїн, що секретується нейронами мозку під час розвитку, особливо клітинами Кахаля-Ретціуса. DAB1 діє знизу від ріліну в сигнальному шляху, що контролює міграцію та позіціонування клітин в мозку під час розвитку та нейрогенезу. Цей білок зв'язується з внутріклітинною частиною рецептору ліпопротеїнів дуже низької щільності та apoE-рецептором 2 типу (ApoER2), та в результаті зв'язування ріліну з кортикальними нейронами фосфорилюється на тирозинових залишках. У мишей мутації генів DAB1 і RELN приводять до схожих фенотипів, зокрема характерний фенотип scrambler. У людини мутації цих двох білків викликають ослаблення деяких функцій мозку та розумову відсталість. Ген DAB1 має довжину 1,1 Mbp, тоді як довжина його кодуючої ділянки становить лише 5,5 kbp, що робить цей ген рідкісним прикладом великої генетичної складності, яка утруднює ідентифікацію його мутацій.


text: Якщо ви приїхали до Гонконг, в Casa Hotel ви відчуєте себе як удома, де пропонуються апартаменти високої якості і відмінний сервіс. Готель розташований в 1 km від центру міста і надає можливість легкого доступу до найважливіших визначних місць. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути. В Casa Hotel, відмінний сервіс та чудові умови, щоб зробити ваш відпочинок незабутнім. Для комфорту та зручності гостей, готел пропонує консьєрж, газети, ліфт, безкоштовний Wi-Fi у всіх номерах, бізнес центр. Високоякісні послуги номера, такі як обладнання для прасування, туалетні засоби, безкоштовна бутильована вода, холодильник, бездротовий доступ до Інтернету (безкоштовний), допоможуть вам зарядитися енергією після тривалого дня. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Насолоджуйтеся високоякісними послугами та насправді престижним місцем розташуання в Casa Hotel.


text: Прискорююча кнопка n назначена для пропусків при навігації по сторінкам. Пропуск для переходу на початок контента. Даний документ є перекладом. У випадку будь-яких невідповідностей і помилок остання версія документу англійською мовою повинна розглядатися як офіційна. Першопочаткове авторське право належить W3C, як це вказано нижче. Перекладач: Alexandr, Art life Аудиторія: шифрувальники XHTML/HTML (використовуючи редактори або скрипти), розробники скриптів (PHP, JSP, і т.д.), шифрувальники CSS, Менеджери веб-проектів, і ті, хто не знайомий з нормалізацією Unicode, і як це може вплинути на розробку HTML і CSS. Які є форми нормалізації, чому я повинен знати про них при створенні HTML і CSS контенту? Нормалізація - те, про що ви повинні знати, якщо ви розробляєте HTML сторінки з таблицями стилів CSS в UTF-8 (або в будь-якому іншому кодуванні Unicode), особливо якщо ви маєте справу зі скриптом, який в тексті використовує наголоси або інші діакритичні знаки. В Unicode можливо показувати той самий текст з різними послідовностями символів. Наприклад, візьмемо угорське слово világ. Четверта літера може зберігатися в пам'яті як складена U+00E1 МАЛЕНЬКА ЛАТИНСЬКА ЛІТЕРА A З НАГОЛОСОМ (один символ) або як розкладена послідовність U+0061 МАЛЕНЬКА ЛАТИНСЬКА ЛІТЕРА A за якою слідує U+0301 НАГОЛОС (два символи). Стандарт Unicode дозволяє будь-яку з цих альтернатив, але вимагає, щоб обидві розглядалися як ідентичні. Для підвищення ефективності, додаток, як правило, нормалізує текст, перш ніж виконувати пошук або порівняння. Нормалізація, в цьому випадку, означає перетворення тексту використовуючи всі складені або всі розкладені символи. Є чотири форми нормалізації зазначені стандартом Unicode: NFC, NFD, NFKC і NFKD. C означає складені, і D означає розкладені. K означає сумісність. Для поліпшення сумісності, W3C рекомендує використовувати NFC нормалізований текст на Веб сторінках. На жаль, нормалізація не завжди використовується до порівняння контенту. Особливо важливим є використання селекторів і імен класів або ідентифікаторів в HTML і CSS. Якщо слово világ використовується в складеній формі в HTML (наприклад <span class="világ">), але у розкладеній формі в CSS (наприклад .világ { font-style: italic; }), то потім селектор не буде відповідати імені класу. Це означає, що при створенні контенту ви повинні переконатися, що селектори і клас або ідентифікатори такі самі символ-до-символу. Це особливо ймовірно тоді, коли розмітка і CSS розробляються або обслуговуються різними людьми. Кращий спосіб переконатися, у відповідності - використовувати одну окрему форму Unicode нормалізації для всього контенту, що розробляється. Як ми вже говорили вище, W3C рекомендує NFC. Більшість клавіатур для європейських мов уже виводять текст в NFC, але це менш імовірно у випадку, якщо ви маєте справу з багатьма неєвропейськими мовами. У деяких випадках ваш редактор може дозволити вам зберегти дані у формі нормалізації на вибір. На зображенні нижче показаний варіант для створення особливої форми нормалізації за замовчуванням при відкритті нових файлів в Dreamweaver (вибрана NFC). Вам показаний подібний вибір при збереженні документу. Ви можете з'ясувати чи сторінки HTML містять імена класів і ідентифікатори, які не нормується відповідно до NFC, використовуючи Контролер W3C Інтернаціоналізації. Якщо у вас є проблеми, ви повинні знайти редактор або інструмент для перетворення, який дозволяє вказати форму нормалізації, і використовувати його для повторного збереження сторінки. Розкажіть нам про те, що Ви думаєте. Переклад Англійського контенту від 2010-08-10. Переклад останнього оновлення 2011-04-13 15:00 GMT Для перегляду історії внесення змін до перекладу натисність qa-html-css-normalization в блоге i18n. Copyright © 2010-2011 W3C® (MIT, ERCIM, Keio, Beihang), All Rights Reserved. W3C liability, trademark, document use and software licensing rules apply. Your interactions with this site are in accordance with our public and Member privacy statements.


text: Як вирощувати альстремерію? Цей стильний квітка має й інші назви — «лілія інків» або «перуанська лілея». На даний момент красуня лілія з Південної Америки на бумі популярності у росіян дачників — як виявляється, вона повністю може виносити маленькі морози і благополучно зимувати в критеріях середньої смуги і півдня Росії. Альстремерія відмінно виростає в ажурною півтіні на захищених від вітру ділянках. Пригрів вона не любить, як не любить і вапняні землі. Якщо земля глиниста — додайте торф, траву, опале листя. В піщану землю додайте торф і перепрілий гній. Квітку можна розмножувати насінням. Підготуйте окремі горщики зі консистенцією з компосту і торфу і трохи втисніть насіння в грунт. Накрийте плівкою, і через три тижні з'являться паростки. Після закінчення весняних заморозків розсаду висаджують на постійне місце. Цвісти альстремерія буде на наступний рік. Після чого можна розмножувати рослину розподілом бульб, як жоржини. Висаджують їх на глибину 10 см і мульчують торфом. Джерело: myhelper.com.ua Портал послуг 4 из 5 на основе 19 оценок. 19 пользовательских отзывов.


text: Якщо ви шукаєте готель, що зручно розташований у Сурабая, то не шукайтенічого, окрім Everbright Hotel. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Відвідвачі готелю можуть насолоджуватися туром по визначним місцям міста: Психіатрична лікарня, Торгівельний центр Гелаксі Молл, лікарня Бунда. Скористайтеся багатвом чудового сервісу та послуг у цьому Сурабая готелі. Декілька характеристик готелю - трансфер готель/аеропорт, ліфт, кафе, екскурсії, бездротовий доступ WiFi . Everbright Hotel має 68 спальних номерів, вся обстановка забезпечить вам такі зручності, як халати, ванна, фен, безкоштовна бутильована вода, міні-бар. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Незалежно від мети вашого візиту, Everbright Hotel є відмінним вибором для вашого перебування в Сурабая.