text: 27 квітня — 117-й день року (118-й у високосні роки) в григоріанському календарі. До кінця року залишається 248 днів. Цей день в історії: 26 квітня—27 квітня—28 квітня Свята і пам'ятні дні Міжнародні Всесвітній день тапіра. День азбуки Морзе. День безкоштовної стерилізації бездомних кішок. День порятунку жаб. Національні Австрія: день Другої республіки Ізраїль: Йом Хацикарон Словенія: день національного спротиву Сьєрра-Леоне, Того, день незалежності США: день насаджень дерев ПАР: день Свободи Якутія: день Республіки Молдова: День прапора Професійні Україна: День кадровика. Чилі: День карабінерів або День стрілка. Релігійні Іменини : Антон, Іван, Мартин : Зіта, Феліція, Роксолана Події 1509 — папа Римський Юліан II відлучив від церкви Венецію 1521 — на філіппінському острові Мактан у сутичці з тубільцями загинув 41-річний португальський мореплавець Фернан Магеллан. Першу навколосвітню експедицію, три чверті якої вже було здійснено, закінчив його заступник Хуан Себастьян Елькано 1565 — на Філіппінах засновано перше іспанське поселення — місто Себу 1644 — вперше в Канаді висадили пшеницю 1667 — вже давно невидющий англійський поет Джон Мілтон продав за 10 фунтів права на написану ним того року поему «Втрачений рай», яка згодом визнана найкращою в його творчості 1746 — у битві біля Каллоден-Мора шотландські повстанці під керівництвом претендента на англійський престол Карла Едуарда Стюарта були розбиті англійськими військами, на чолі яких стояв Вільям Август, брат англійського короля Георга ІІ. Це було останнє повстання католиків, що зберегли вірність династії Стюартів, проти Ганноверської династії, яка правила Великою Британією з 1714 року 1749 — перше офіційне виконання музики Генделя під час Королівських феєрверків перервано через виникнення пожежі 1773 — англійський парламент прийняв «чайний акт», який дозволив Ост-Індійській компанії, що перебувала на межі банкрутства ввезти в північноамериканські колонії фактично безмитно півмільйона фунтів чаю. Це значно погіршувало становище місцевих гуртових купців, вело до монополії компанії на американському ринку і викликало акції протесту колоністів. Після прийнятих Великою Британією жорстоких заходів у відповідь вибухнула війна за незалежність 1825 — англійський соціаліст-утопіст Роберт Овен заснував в Америці колонію, яку назвав Новою Гармонією. Стосунки між поселенцями виявились далеко не гармонійними, і в 1828 році Овен був вимушений згорнути свою діяльність 1828 — відкрився Лондонський зоосад 1855 — у Росії вперше згадано про самвидав 1861 — після відокремлення Вірджинії від США, Західна Вірджинія відокремилась від Вірджинії — парламент штату Меріленд ухвалив рішення не відокремлюватись від США 1865 — через декілька днів після закінчення громадянської війни поблизу Мемфіса на Міссісіпі вибухнув пароплав «Султанша», на борту якого знаходилось близько 2100 пасажирів. 1700 з них, в основному ветеранів армії Півночі, що повертались додому з полону, загинули. Це найбільша аварія в історії судноплавства в США — Езра Корнелл і Ендрю Діксон Уайт заснували в Ітаці (штат Нью-Йорк) університет. Заняття в ньому розпочались через три з половиною роки, а сьогодні в Корнельському університеті навчаються майже 20 тисяч студентів 1905 — Маніфест Миколи II «Об укреплении начал веротерпимости» 1906 — почала діяти I Державна Дума Російської імперії — (21 травня?) в Санкт-Петербурзі вийшов перший номер газети «Український вісник» 1908 — початок IV Олімпійських ігор у Лондоні 1918 — декрет ВЦВК РРФСР про скасування права успадкування (діяв до 22 травня 1922 року) 1925 — постанова Ради Народних Комісарів СРСР «про прописку громадян в міських поселеннях» 1938 — заарештовано фізика Льва Давидовича Ландау 1940 — за наказом Генриха Гіммлера поблизу Кракова (Польща) створено концентраційний табір Аушвіц. Він став першим концтабором, призначеним для масового знищення людей 1950 — Велика Британія визнала державу Ізраїль 1956 — відомий боксер Роккі Марчіано, чемпіон світу у надважкій ваговій категорії, залишив професійний ринг. За час своїх виступів він провів 49 боїв і в усіх отримав перемоги (43 нокаутом). Титул чемпіона світу він захищав шість разів, причому тричі — у боях з попередніми чемпіонами 1957 — уряд Данії відхилив пропозицію СРСР про вихід країни з НАТО 1959 — організація науково-дослідної станції «Північний полюс-8» під керівництвом В. М. Рогачова, М. І. Блінова та І. П. Романова — СРСР і Єгипет уклали договір про будівництво Асуанської греблі 1960 — Лі Синман, вчетверте з 1948 року обраний президентом Південної Кореї, вимушено подав у відставку через масові заворушення, викликані авторитарними методами його правління. Після його зміщення було проголошено Другу Республіку на чолі з прем'єр-міністром Чан Мьоном, яка проіснувала лише рік — частина Тоголенду, яка належала Франції, стала незалежною Республікою Того 1961 — Велика Британія визнала незалежність Сьєрра-Леоне 1963 — лідер кубинської революції Фідель Кастро Рус прибув з першим візитом до Москви. У ході візиту, що тривав більше місяця, Кастро задекларував приналежність Куби до світового соціалістичного табору і підписав угоди по товарообміну з СРСР на умовах довготривалого пільгового кредиту. 1965 — у США запатентовані підгузки «Памперс». 1966 — у Ватикані зустрілись папа римський Павло VI і міністр зовнішніх справ СРСР Андрій Громико. 1967 — у Монреалі відкрилась виставка «Expo-67». 1977 — у Штутгарті (ФРН) закінчився дворічний судовий процес у справі групи Баадера-Майнгоф, відомої також як Фракція Червоної Армії (РАФ). Підсудні Ульріка Майнгоф, Андреас Баадер, Гудрун Енсслін і Ян-Карл Распе були визнані винними у вбивствах, розбоях, викраденні людей і терористичних актах проти урядових, військових і бізнесових лідерів країни і засуджені на довічне ув'язнення 1978 — в Афганістані відбувся військовий переворот — убито президента М.Дауда. Новим керівником країни став Нур Мухаммед Таракі, котрий проголосив створення Демократичної Республіки Афганістан і згодом підписав з Радянським Союзом договір про взаємодопомогу 1981 — компанія «Xerox» анонсувала вихід інформаційної системи «STAR 8010», першого масового комп'ютера з мишкою і графічним інтерфейсом. Система мала 385 КБ оперативної пам'яті, вінчестер на 40 МБайт, комплектувалась монітором і могла працювати в локальних мережах — Рінго Старр одружився з актрисою Барбарою Бах 1992 — рада керівників Міжнародного валютного фонду проголосувала за прийняття України до складу МВФ. — у Белграді прийнято конституцію нової держави: Сербія та її єдиний союзник Чорногорія проголосили створення Федеративної Республіки Югославія, котра змінила вже неіснуючу Соціалістичну Федеративну Республіку Югославію, з якої вийшли Словенія, Хорватія, Боснія і Герцеговина та Північна Македонія. Країна проіснувала до лютого 2003 року, коли трансформувалась у ще одне державне утворення — Сербію і Чорногорію — проголошена Республіка Саха (Якутія) — суверенна республіка в складі РФ — і прийнята її конституція 1993 — у Сингапурі вперше після 1949 року відбулась зустріч представників Китайської Народної Республіки і Китайської Республіки (Тайвань) на вищому рівні. 1995 — День заснування Державного казначейства (скарбниці) України. 1997 — у Техасі військове угрупування під назвою «Республіка Техас», захопило двох заручників і умовою їх звільнення поставило надання незалежності від США штату Техас. Наступного дня заручники були звільнені, а керівники групи Річард Макларен та Роберт Отто згодом були засуджені до 99-и і 50-и років ув'язнення 2001 — прем'єр-міністр України Віктор Ющенко подав у відставку 2005 — свій перший політ здійснив авіалайнер «Airbus A380» 2007 — у горах Чечні розбився гелікоптер із загоном російських десантників. Загинуло 18 осіб — у Таллінні демонтований «Бронзовий солдат» 2010 — Верховна Рада України ратифікувала домовленість про продовження перебування Чорноморського флоту РФ в Україні до 2042 в обмін на знижку ціни на газ 2012 — Вибухи в Дніпропетровську — серія терористичних актів, що стались у центрі Дніпропетровська. 2017 — у Чорному морі поблизу Босфору корабель військово-морської розвідки ВМС Росії «Лиман», який стежив за навчаннями кораблів НАТО, зіткнувся з судном-худобовозом «Youzarsif H», що йшов під тоголезьким прапором. Після чого «Лиман» швидко потонув. Російський екіпаж був врятований турецькою береговою охороною та моряками з «Youzarsif H» Народились Дивись також :Категорія:Народились 27 квітня 1494 — Сулейман I Пишний, османський султан при якому Османська імперія набула найбільшого розширення, чоловік Роксолани (п. 1566). 1699 — Баро Бошкович, дубровницький новолатинський поет, священник-єзуїт. Брат Руджера Бошковича. 1759 — Мері Волстонкрафт, англійська письменниця. 1791 — Семюел Фінлі Бріз Морзе, американський винахідник і художник. Найбільш відомий своєю Азбукою (п. 1872). 1820 — Герберт Спенсер, англійський філософ і соціолог. 1920 — Марк Красносельський, український математик, засновник сучасного підходу до задач нелінійного аналізу. 1927 — Євген Моргунов, кіноактор, виконавець ролі Бувалого в трійці з Нікуліним і Віциним у комедіях Леоніда Гайдая. 1931 — Ігор Ойстрах, український радянський скрипаль. Син Давида Ойстраха. 1932 — Анук Еме, французька кіноакторка («Чоловік і жінка»). 1966 — В'ячеслав Олійник, маріупольський борець, перший чемпіон Літніх Олімпійських ігор від України. 1977 — Василь Мельников, молодший сержант Збройних сил України. Герой України. 1978 — Олег Тимченко, український хокеїст. 1994 — Євген Богодайко, український плавець, триразовий чемпіон та семиразовий призер Літніх Паралімпійських ігор. 2001 — Леонід Бутусін, солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Герой України. Померли Дивись також :Категорія:Померли 27 квітня 1521 — Фернан Магеллан, португальський мореплавець на іспанській службі. Керував першою успішною навколосвітньою експедицією, під час якої сам Магеллан загинув. Дав назву «Тихий океан». 1656 — Ян ван Гоєн, нідерландський художник-пейзажист XVII століття. 1741 — Фаустино Боккі, італійськй художник. 1884 — Еміль де Жирарден, французький журналіст, позашлюбний син генерала графа Олександра Жирардена. Був одружений з відомою письменницею Дельфіною де Жирарден. 1900 — Францішек Богушевич, білоруський поет, один з родоначальників білоруської літератури; 1904 — Михайло Старицький, український письменник, поет, драматург, прозаїк, театральний і культурний діяч; 1969 — Роман Смаль-Стоцький, український мовознавець, дійсний член НТШ, дипломатичний представник ЗУНР, згодом Надзвичайний посол і Повноважний міністр УНР в Берліні, професор УВУ та Варшавського університету Посилання Цей день в історії


source: wikipedia

text: 28 квітня — 118-й день року (119-й у високосні роки) в григоріанському календарі. До кінця року залишається 247 днів. Цей день в історії: 27 квітня—28 квітня—29 квітня Свята і пам'ятні дні Міжнародні ООН: Всесвітній день безпеки праці. Міжнародний день пам'яті всіх жертв праці. В Україні День охорони праці Національні Римська імперія: перший день Флоралій Барбадос: День героїв Ізраїль: День незалежності Японія: День відновлення суверенітету. (主 権 回 復 の 日) Афганістан: День перемоги афганського народу в джихаді. Італія: Національний день в Сардинії. Канада: Національний день трауру США: Національний день чорничного пирога. Професійні Індія: День юристів. Релігійні Християнство Католицька церква: День Святого Людовіка Марія Гріньйон де Монтфорта Православна церква: Іменини : Анастасія, Андрій, Аристарх, Василина, Віктор, Зосима, Кіндрат, Лук'ян, Савва, Трофим : Павло, Петро Події 1180 — 14-літній французький король Філіпп II Август одружився з Ізабелою, небіжкою графа Фландрського. 1220 — Закладено перші камені до фундаменту кафедрального собору в Солсбері — одного з найдавніших і найгарніших в Королівстві Англія. 1503 — У битві при Серіньйолі (Італія) іспанські війська розгромили французів, і як результат — Неаполітанське королівство стало іспанською провінцією. 1512 — У битві під Вишнівцем (Лопушним) об'єднане польсько-литовське військо великого гетьмана литовського Костянтина Острозького розгромило загони кримських татар. 1563 — Першодрукарі Іван Федоров та Петро Мстиславець розпочали друк першої книги. 1599 — Англійський парламент затвердив загальну молитовну книгу для Англіканської церкви. 1621 — українські православні священники написали «Протестацію», в якій обґрунтували правомірність відновлення православної ієрархії. 1635 — Укладено воєнний союз між Францією і Швецією. 1686 — Опублікований перший том фундаментальної праці Ісаака Ньютона «Принципи». 1709 — Шведські війська Карла XII та українського гетьмана Івана Мазепи рушили на облогу Полтави 1784 — Винахідники Лонуа та Ж. Б'єнвеню у Франції продемонстрували першу офіційно визнану рухому модель гелікоптера. 1788 — Меріленд став 7-м штатом США. 1794 — У Франції революційним трибуналом страчений на гільйотині колишній командувач французьким флотом адмірал граф д'Естан. 1796 — Сардинське Королівство підписало з Францією перемир'я. 1809 — Прусський офіцер Фердинанд фон Шилл вивів з Берліна гусарський полк, щоб підняти загальне повстання проти французів, які окупували Німеччину. Але заколот провалився — 31 травня Шилл загинув, 11 його офіцерів були розстріляні, а 500 солдатів — відправлені на французькі галери. 1814 — Наполеон вирушив у заслання на острів Ельба. 1817 — США і Велика Британія уклали договір про обмеження чисельності військового флоту на Великих Озерах. 1862 — У ході Громадянської війни в США флот адмірала Девіда Фаррагута захопив порт і місто Новий Орлеан, штат Луїзіана. 1879 — Установчими зборами в Тирново схвалена конституція Болгарії. 1908 — Заснована Всесвітня асоціація есперанто (UEA). 1910 — У ніч з 27 на 28 квітня Клод Грехем-Уайт здійснив перший у Великій Британії зареєстрований нічний політ на аероплані. 1914 — У США запатентований повітряний кондиціонер. 1918 — Командування півмільйонного угрупування австро-німецьких військ, що зайняло Україну, припинило засідання Української Центральної Ради, яка саме обговорювала проєкт конституції УНР. 1919 — Паризька мирна конференція прийняла Статут Ліги Націй. — У Рівному отаман Оскілко здійснив спробу перевороту проти Директорії УНР та заарештував її соціалістичний уряд на чолі з Борисом Мартосом. 1923 — У Лондоні відкритий стадіон «Вемблі». 1932 — Оголошено про відкриття вакцини проти жовтої гарячки. 1937 — В СРСР арештований активіст Комінтерну, колишній лідер німецької компартії Х. Нейманн. 1939 — Заява Адольфа Гітлера про денонсацію Польсько-Німецького договору про ненапад (1934) та Англо-Німецького морського договору (1935). 1943 — у Львові німецька влада оголосила про створення дивізії зброї СС «Галичина» 1945 — Американські війська без бою взяли Аугсбург. — Жорстокі вуличні бої в Берліні. 1947 — польська комуністична влада розпочала операцію «Вісла» з виселення українців Лемківщини, Надсяння, Підляшшя і Холмщини в Західну Польщу — Норвезький етнограф і археолог Тур Хеєрдал з 5 товаришами вирушив у плавання на бальсовому плоті від західного узбережжя Південної Америки до Таїті. Пліт отримав ім'я легендарного бога інків Кон-Тікі. 1948 — Арабські війська взяли Яффу (Ізраїль). 1952 — Підписанням мирного договору з Японією, завершилася повоєнна окупація країни. СРСР не брав участі в підписанні договору. 1955 — Розпочалося будівництво космодрому Байконур. 1956 — Верховна Рада СРСР зняла з депортованих народів статус спецпоселенців. 1957 — Заснована Всесвітня федерація міст-побратимів. Остання неділя квітня — Всесвітній день міст-побратимів. 1965 — американські десантники за підтримки морської піхоти захопили Домініканську республіку. 1967 — Американський боксер Кассіус Клей (майбутній Мухамед Алі) позбавлений прав брати участь у поєдинках у зв'язку з його відмовою служити в армії США. 1968 — У Нью-Йорку на Бродвеї відбулась прем'єра мюзиклу «Волосся». 1969 — Шарль де Голль пішов у відставку з посади президента Франції після того, як на референдумі не пройшло його питання про конституційну реформу. 1987 — У США вперше у світі випустили компакт-диск. 1988 — Михайло Горбачов на зустрічі з російським патріархом Пименом оголосив про повернення церкві культових споруд. 1994 — Співробітник ЦРУ Олдріч Еймс за шпигунство на користь СРСР і Росії засуджений до пожиттєвого ув'язнення без права на помилування. 1996 — Американець Тед Мартін встановив світовий рекорд, закинувши підряд 5221 штрафний баскетбольний кидок. 1999 —| Конгрес США схвалив нанесення авіаударів по Югославії. -|Відбулася перша у світі телефонна розмова між людьм з різних полюсів. 2000 — Туреччина, Азербайджан і Грузія уклали договір про будівництво нафтопроводу Баку-Джейхан для транспортування каспійської нафти в обхід Росії. 2001 — Політ першого космічного туриста Денніса Тіто. 2022 — Палата представників США схвалила закон про ленд-ліз для України. Аварії та катастрофи 1847 — В Атлантиці на шляху до Квебеку затонув британський вітрильник «Ексмоут», 248 осіб загинули. 2008 — При посадці на бурову платформу «Таврида» в Чорному морі розбився український гелікоптер Мі-8. 17 пасажирів і три члени екіпажу загинули. Народились Дивись також :Категорія:Народились 28 квітня 1442 — Едуард IV, перший король Англії (1461–1470, 1471–1483) з династії Йорків. 1665 — Мартелло П'єр Якопо, італійський драматург і поет, який підготував ґрунт для італійського Просвітництва. 1729 — Марко Полторацький, український співак (баритон). Козак Сосницької сотні Чернігівського полку. Дід Анни Керн. 1753 — Франц Карл Ахард, німецький фізик та хімік, що побудував в Силезії перший буряково-цукровий завод і перший описав рецепти приготування із цукрового буряка спирту та оцту. 1774 — Франсис Бейлі, британський астроном, один із засновників Лондонського королівського астрономічного товариства (1820), чотири рази обирався його президентом. 1758 — Джеймс Монро, 5-й президент США. 1805 — Анрі-Огюст Барб'є, французький поет. 1846 — Оскар Баклунд, шведський і російський астроном. 1865 — Микола Івасюк, український художник і педагог, автор відомого полотна «В'їзд Богдана Хмельницького в Київ»; репресований. 1868 — Георгій Вороний, видатний український математик, творець геометрії чисел, зробив значний внесок у розвиток сучасної інформатики. 1868 — Еміль Бернар, французький художник-неоімпресіоніст, один з теоретиків символізму в мистецтві. 1874 — Карл Краус, австрійський журналіст, письменник, видавець, критик Першої світової війни («Останні дні людства»). 1875 — Модест Сосенко, український художник-монументаліст, майстер релігійного та світського малярства, портретист, пейзажист, ілюстратор. 1902 — Юхан Борген, норвезький прозаїк і драматург, один з найбільших письменників XX століття. 1906 — Курт Гедель, австрійський і американський логік і математик. 1906 — Барт Ян Бок, нідерландсько-американський астроном. 1908 — Оскар Шиндлер, німецький бізнесмен, який врятував 1100 євреїв з табору Аушвіц під час Другої світової війни. 1916 — Ламборґіні Ферручіо, італійський бізнесмен, розробник автомобілів «Ламборґіні». 1922 — Алістер Маклін, англійський письменник, автор детективів. 1924 — Баніоніс Донатас, литовський актор театру і кіно. 1928 — Петро Китастий, бандурист, заступник диригента Української капели бандуристів ім. Т. Г. Шевченка, батько композитора, співака, диригента, кобзаря, бандуриста, сопілкаря Юліяна Китастого. 1937 — Саддам Хусейн, іракський політичний діяч, президент Іраку (з 1979 р.), голова ради революційного командування, верховний головнокомандувач, генеральний секретар партії Баас, маршал. 1938 — Віктор Банніков, радянський футболіст, воротар київського «Динамо», автор рекордної «сухої» серії в чемпіонатах СРСР. 1974 — Пенелопа Крус, іспанська кіноакторка. 1981 — Джессіка Альба, американська акторка. 1989 — Тейлор Фрей, американський актор. 2000 — Вікторія де Анджеліс, басистка гурту Måneskin, авторка пісень. Померли Дивись також :Категорія:Померли 28 квітня 1772 — Іоган Фредерік Струенсе, граф, був страчений у Копенгагені за любовний зв'язок з королевою Кароліною Матільдою. 1876 — Жозеф-Фредерік-Бенуа Шар'єр, французький розробник хірургічних інструментів швейцарського походження. 1890 — Василь Лазаревський, український громадський діяч, белетрист. Як і його брати, Василь Лазаревський брав активну участь у долі Тараса Шевченка. 1949 — Григорій Мазур-«Калинович», член ОУН, хорунжий УПА, командир сотні «Месники-1» куреня «Месники» ТВ-27 «Бастіон» Військової округи-6 «Сян» групи УПА-Захід, розстріляний поляками. 1978 — Мухаммед Дауд Хан, сардар, прем'єр-міністр і президент Афганістану. 2012 — Матілде Камю, іспанська поетеса.


text: 29 квітня — 119-й день року (120-й у високосні роки) в григоріанському календарі. До кінця року залишається 246 днів. Цей день в історії: 28 квітня—29 квітня—30 квітня Свята і пам'ятні дні Міжнародні Всесвітній День бажань. : День пам'яті всіх жертв застосування хімічної зброї ООН: Міжнародний день танцю День солідарності європейської міжпоколінної День блискавки. Національні : Всеукраїнський день футболу Данія: День народження принцеси Бенедикти Японія: День зелених насаджень. День Сева або Сева-но хі (昭和の日) Киргизстан: День міста Бішкек. США: Національний день креветок з часниковим соусом. Релігійні Християнство Католицька церква: День Святої Катерини Сієнської, Покровительки Европи. Православна церква: Іменини : Галина, Ірина, Леонід : Богуслав, Роберт Події 998 — за наказом імператора Священної Римської імперії стратили лідера повстання проти Папи Римського Григорія V патриція Кресчентіуса. 1429 — у ході Столітньої війни французькі війська, очолювані 17-річною Жанною д'Арк, перемогли англійців у битві за Орлеан 1624 — Людовик XIII призначив кардинала де Рішельє першим міністром Франції. 1648 — почалася битва під Жовтими Водами. 1661 — китайські війська зайняли острів Тайвань. 1676 — поблизу берегів Сицилії в битві з французьким флотом загинув знаменитий нідерландський адмірал Мікіель де Рюйтер. 1707 — окремий шотландський парламент було ліквідовано. Його депутати влилися до складу англійського парламенту. Завершилося об'єднання Королівства Англія та Королівства Шотландія в єдину державу — Королівство Великої Британії. 1770 — британський капітан Джеймс Кук уперше висадився в Австралії. 1854 — зіткнувся з американським судном і затонув німецький вітрильник «Фаворит», 201 особа загинула. 1863 — у Російській імперії скасовані тілесні покарання і клеймування за рішенням суду. 1882 — у Берліні почала діяти перша в світі експериментальна лінія тролейбуса, побудована компанією Siemens & Halske, нині Siemens AG. 1897 — британський фізик Джозеф Джон Томсон повідомив про відкриття електрона. 1913 — Гідеон Сундбек запатентував застібку-блискавку із зубчиками 1915 — розпочались бої УСС з російськими військами на горі Маківці в Карпатах. 1918 — на сесії Української Центральної Ради було схвалено Основний Закон Республіки; того ж дня Всеукраїнський з'їзд хліборобів обрав П. Скоропадського гетьманом України; того ж дня Чорноморський флот у Севастополі підняв українські прапори 1919 — спроба державного перевороту в УНР під керівництвом В. Оскілка. 1931 — у СРСР проведена перша дослідна телетрансляція. 1933 — при ЦК ВКП(б) створена Центральна комісія з чищення партії. 1945 — американські війська звільнили в'язнів концтабору Дахау, стративши при цьому 122 охоронців табору. 1945 — Адольф Гітлер одружився на своїй давній партнерці Єві Браун у берлінському бункері і призначив адмірала Карла Деніца своїм наступником. 1945 — італійська комуна Форново-ді-Таро звільнена від нацистських військ бразильськими військами. 1975 — останні американські війська покинули В'єтнам. 1975 — у Донецьку введена в дію найглибша в СРСР шахта імені Скочинського. 1982 — населення Китаю перевищило мільярд людей. 1990 — у Києві прийняте рішення про розпуск Української Гельсінської Спілки і створення на її базі Української республіканської партії. 1992 — Національна збірна України з футболу провела свій перший матч в Ужгороді проти збірної Угорщини в якому поступилася з рахунком 1-3, єдиний у цьому матчі гол господарів забив Іван Гецко, ставши першим бомбардиром збірної України. Цей день відзначається як Всеукраїнський день футболу. 1995 — на референдумі 95 % виборців Казахстану проголосували за продовження повноважень президента Нурсултана Назарбаєва до 2001 року. 1997 — набрала чинності Конвенція про заборону хімічної зброї 1993 року, яка забороняє виробництво, накопичення та використання хімічної зброї її підписантами. 2011 — весілля принца Вільяма та Кейт Міддлтон. Народились Дивись також :Категорія:Народились 29 квітня 1727 — Жан Жорж Новер, французький хореограф, реформатор балету. Дату його народження відзначають як Міжнародний день танцю — мистецтва, що зближує людей. 1785 — Карл Дрез, німецький винахідник. Серед його винаходів велосипед і друкарська машинка. Винахід Дреза назвали на його честь дрезиною. 1854 — Анрі Пуанкаре, французький математик, фізик, філософ. 1872 — Теофіл Ріхтер, український та радянський музикант, викладач, композитор. Батько Святослава Ріхтера. 1875 — Рафаель Сабатіні, всесвітньо відомий англомовний письменник італійського і англійського походження. 1879 — Томас Бічем, британський оперний диригент і балетний імпресаріо. 1893 — Гарольд Клейтон Юрі, американський хімік. Лауреат Нобелівської премії з хімії (1934). 1897 — Георгій Шпагін, радянський конструктор зброї, розробник пістолета-кулемета ППШ. 1899 — Дюк Еллінгтон, афроамериканський джазовий музикант, композитор, піаніст, керівник всесвітньо відомого оркестру. 1917 — Майя Дерен, американська режисерка та акторка незалежного кіно, хореограф, етнограф, поетеса, теоретик авангарду; родом з Києва. 1926 — Пол Берен, американський інженер, науковець і винахідник, один з прабатьків сучасного Інтернету. 1958 — Мішель Пфайффер, американська кіноакторка («Заміжня за мафією»). 1964 — Ірина Фаріон, українська мовознавиця, громадська та політична діячка. 1967 — Ден Аріелі, ізраїльсько-американський професор психології та поведінкової економіки. 1970 — Ума Турман, американська акторка. 1970 — Андре Агассі, американський тенісист. 1970 — Степан Беца, український футболіст. 1977 — Андрій Конопльов, старший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Герой України. 1978 — Боб Браян, американський тенісист, спеціаліст із парної гри, грає в парі з братом-близнюком Майком Браяном. 1978 — Майк Браян, американський тенісист, спеціаліст із парної гри, грає в парі з братом-близнюком Бобом Браяном. 1985 — Денис Пояцика, український боксер-любитель, чемпіон Європи 2006 року, бронзовий призер 2010 р. та 2013 р. 1987 — Сара Еррані, італійська тенісистка. 1989 — Домагой Віда, хорватський футболіст. 1991 — Чон Хє Сон, південнокорейська акторка. 1991 — Дой Місакі, японська тенісистка. 1996 — Кетрін Ленгфорд, австралійська акторка. 2007 — Інфанта Софія де Тодос, іспанська принцеса. Померли Дивись також :Категорія:Померли 29 квітня 1380 — Свята Катерина Сієнська, релігійна діячка і письменниця епохи Пізнього Середньовіччя, черниця-домінканка, християнська свята, шанується в католицькій церкві. Вважається покровителькою Європи. 1683 — Джованні Баттіста П'яццетта, італійський художник доби пізнього бароко, представник Венеційської школи. 1768 — Георг Брандт, шведський хімік, відкрив хімічний елемент кобальт. 1768 — Філіппо Делла Валле, італійський скульптор. 1951 — Людвіг Вітгенштайн, австро-англійський філософ, один із засновників аналітичної філософії і один з найяскравіших мислителів XX століття. 1971 — Микола Барабашов, український астроном, директор Астрономічної обсерваторії Харківського університету, з 1933 — професор Харківського університету (у 1943—1945 — ректор). 1980 — Альфред Гічкок, англійський кінорежисер, автор класичних фільмів-жахів — «Психо», «Птахи», «39 кроків». 2011 — Володимир Крайнєв, український піаніст. 2014 — Боб Госкінс, британський актор кіно і телебачення, володар премій BAFTA та «Золотий глобус». 2016 — Дмитро Гнатюк, український співак. 2020 — Ірфан Хан, індійський актор («Мільйонер із нетрів», «Життя Пі»).


text: Нижче наведено компактний список всіх дат, із посиланнями на статті про них. Див. також Історична вісь Посилання Daily Content Archive World History Database On This Day Today In British History History Channel (US): This Day in History History Channel (UK): This Day in History The New York Times: On This Day On-This-Day.com The Internet Movie Database: This Day in Movie History BBC: On This Day Dates in American Naval History Today in Australian History Today in New Zealand History Iranians' History on This Day Library of Congress American Memory's Today in History Computer History Museum This Day In History HistoryPod Days of the Year Хронологічні списки


text: Ли́пень — сьомий місяць року в юліанському та григоріанському календарях. Один із семи місяців, що налічують 31 день. Назва Українська назва місяця походить од «час цвітіння липи», що є похідним утворенням від lipa «липа». Це давнє наймення пов'язане з буйним цвітінням липи та періодом збору липового меду (липця). Можливо, саме було первісною назвою місяця в давньослов'янському календарі. Співзвучні назви вживаються в білоруській (ліпень), польській (lipiec), кашубській (lëpińc) і литовській (liepa) мовах; натомість у хорватській мові словом lipanj називають червень. Давньоруські ж пам'ятки, навпаки, під назвою згадують липень. З XVI ст. в староукраїнських писемних джерелах вживається назва «липець» (у написаннях: , , , ), що досі трапляється в діалектному мовленні. У вжитку були й інші народні назви місяця: стра́дник, ко́сень, дощови́к, громови́к, грозови́к, бі́лень, илевей / елевей, ільовець, илюх, сіноко́с / сінокі́с, а також: ґе́дзень / ге́дзень / ке́дзень, ке́здень, бе́дзень / би́дзень, кива́ч, ки́вень, ки́вотень. У римському календарі липень був п'ятим за ліком місяцем. До реформи Юлія Цезаря рік розпочинався з березня, тому спочатку липень називався Quintilis (від — «п'ятий»). Згодом, він був названий Iulius на честь першого римського імператора Юлія Цезаря, який цього місяця народився. Від походять назви місяця в більшості мов світу: , , , , . Кліматична характеристика в Україні В Україні липень — найтепліший місяць року з частими грозами та зливами. Середня місячна температура повітря становить 18—24 °C, у Карпатах і горах Криму — 11—17 °C. Абсолютний максимум температури повітря — 34—39 °C; в Одеській, Миколаївській, Запорізькій, Донецькій, Луганській, Харківській, Полтавській, Дніпропетровській, Київській областях та в Криму — до 41 °C, у Карпатах та горах Криму — 31—35 °C. Абсолютний мінімум температури — 2—9 °C, у Карпатах — 0—1 °C, на узбережжі Чорного й Азовського морів — до 11 °C. Історичний мінімум температури (2,4 °С) спостерігався 1951 р. в м. Олевськ. Середня кількість опадів — 46—102 мм, у Карпатах, на Прикарпатті, Тернопільщині та Хмельниччині — 103—184 мм. Свята і пам'ятні дні Релігія Християнство Місяць Пресвятої Крові Ісуса. Офіційні в Україні 1 липня День архітектури України 2 липня День податківця України 4 липня День Національної поліції України День судового експерта 7 липня День працівника природно-заповідної справи 8 липня День родини 15 липня День українських миротворців День Української Державності День хрещення Київської Русі — України 16 липня День бухгалтера та аудитора 19 липня День тренера 20 липня День шахів в Україні / Міжнародний день шахів 29 липня День Сил спеціальних операцій Збройних сил України Рухомі Перша неділя липня День Військово-Морських Сил Збройних Сил України День працівників морського та річкового флоту Друга неділя липня День рибалки Третя неділя липня День працівників металургійної та гірничодобувної промисловості Остання неділя липня День працівників торгівлі Інші 2 липня Міжнародний день спортивного журналіста 5 липня День звільнення Слов'янська від проросійських терористів День звільнення Краматорська від проросійських терористів 11 липня День пам'яті Зеленопільської трагедії Княгині Ольги 15 липня князя Володимира Великого Див. також Липень: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31 Список всіх днів Коментарі Примітки Липень Місяці Літо


text: Релі́гія (від — зв'язок) — особлива система світогляду та світосприйняття конкретної людини або групи людей, набір культурних, духовних та моральних цінностей, що обумовлюють поведінку людини. У широкому сенсі, як суспільний інститут, релігія — це сукупність вірувань і віровчень, наявних у суспільстві. Вона включає до свого складу сукупність звичаїв, обрядів, правил життя і поведінки людей і т. д. Вивченням релігії займається наука релігієзнавство. Всупереч розповсюдженій думці, що релігія обов'язково передбачає віру у Бога (особу-творця), поняття «атеїзм» не повинно протиставлятися поняттю «релігія». Деяким релігіям (наприклад, буддизму, джайнізму та іншим дхармічним релігіям) притаманна відсутність віри в персоніфікованого бога. Інколи такі релігії називають атеїстичними. Існує таке поняття, як релігійна свідомість. Це сукупність образів, уявлень, почуттів та переживань, що мають своїм предметом священне, вище та істинне буття (або ж чудесне) та такі, що спрямовані до означених предметів. У вузькому розумінні релігія — віра в існування надприродних — персоніфікованих чи ні — сил, що супроводжується переконанням у здатності цих сил або сили (Бога, богів, Абсолюту, Космосу тощо) впливати на Всесвіт та на долю людей. Ця віра відбивається в думках, відчуттях і волі людини, містить у собі певний етичний кодекс, виражається в певному способі поведінки та/або ритуалах, за допомогою яких людина шукає схвалення та прихильності Бога або богів. За визначенням теолога Ганса Кюнга, релігія є соціально-індивідуально реалізованим, втіленим в традиції та спільноту відношенням до чогось, що перевищує або охоплює людину та її світ, — до якоїсь, як би її не розуміли, найвищої правдивої дійсності (Абсолютне, Бог, нірвана); на відміну від філософії, в релігії йдеться про слово та шлях спасіння. Визначення і етимологія В основі різних тлумачень поняття релігія — вчення філософа й оратора Цицерона (106—43 до н. е.) та раннього християнського мислителя Лактанція (приблизно 250—325). Вважається, що саме слово релігія походить від цицеронівського терміну relegere — латинського дієслова, що означає «йти назад, повертатися, обдумувати, збирати, споглядати, боятися» і мало б характеризувати релігію як «богобоязливість, страх і пошанування богів». Лактанцій вважав, що слово religio походить від латинського religare, що означало «в ́язати, зв ́язувати, прив ́язувати», релігія ж — це «зв'язок із Богом, служіння йому і покора через благочестя». Ця точка зору й закріпилася, особливо у християнській традиції. Сучасні українські тлумачні словники пояснюють латинське слово religio як «набожність, святиня, предмет культу» або «совісність, добросовісність», «совісне ставлення до священного, яке охоплює релігійні почуття, благочестя, набожність, богошанування, культ». Термін «релігія» на означення відношення «людина — Бог» у європейській традиції був запроваджений лише у XV—XVI ст. Тоді його вживали лише в теїстичному значенні, без урахування усіх особливостей феномену, який він позначав. Сучасне розуміння релігії походить від доби просвітництва. Релігію як особливий феномен осмислювали філософи нового часу Іммануїл Кант, Фрідріх Шляєрмахер, Георг Вільгельм Фрідріх Гегель, Людвіг Феєрбах, Оґюст Конт, Дейвід Х'юм та інші. Альтернативні терміни Оскільки термін «Релігія» походить з латинської мови і фактично має християнське наповнення, то використання цього терміну як універсального призводить до переносу певних звичних ознак на релігійні традиції інших регіонів, де до вестернізації була автохтонна культура з власною, альтернативною західній, термінологією. Проте використання єдиного термінологічного апарату має багато переваг для суспільства, оскільки є підґрунтям для взаємопорозуміння та суттєво економить час і кількість слів для його досягнення. Але в межах наукового дискурсу слід звертати увагу на нюанси, деталі та розбіжності. Наприклад: В арабській мові існує термін Дін ( — релігія.) Походження терміна Дін та його багатоаспектність в межах широкого поняття «релігія» пов'язані як з існуванням в мові доісламської Аравії декількох значень цього слова (звичай, відплата, влада-покірність), так і з впливом значень близьких до нього за звучанням релігійних термінів в мовах сусідніх народів. У Корані термін Дін вживано понад 100 разів у різних значеннях. Він може означати «Суд», «відплату» (наприклад, йаум ад-Дін — «день Суду», Коран 1:4/3), «релігію», «віру» окремої людини (наприклад, Коран 39:2) і релігію як систему ритуальної практики, що є основою життя релігійної спільноти (наприклад, Коран 6:161/162; 3:73/66). Термін Дін застосовується як до ісламу (наприклад, Коран 3:19/17), так і стосовно язичництва (наприклад, Коран 109:6), юдаїзму або християнства (наприклад, Коран 3:73/66). Проте основне коранічне значення терміна Дін пов'язане з важливою для Корану ідеєю обов'язкового підкорення Аллаху. У найширшому сенсі ад-Дін як «область духовного» протиставлялася поняттю ад-дунйа — «областю матеріального». При цьому це не стверджувало відірваності одного від іншого, але діалектика цих понять, ступінь їх пов'язаності і протиставлення як і межі дій кожного з них, складає важливий елемент релігійної та соціальної полеміки. Для Індії часто коректніше використовувати термін «Дхарма». Для Китаю та Далекого Сходу близький за значеннями термін «Дао». Основні елементи та структура релігії Якщо виходити з того, що релігія, як і всі явища духовного життя, є результатом психічної діяльності людини — розуму, почуття і волі, її складниками відтак виступають світорозуміння, світовідчуття і ставлення до світу. Вони й становлять три основних елементи релігії. Виділяють також четвертий структурний елемент релігії — релігійна організація, або ж ієрархія. Релігійні ідеї та уявлення створюють концептуальний бік релігії, виражають усе, що становить релігію як суспільну та духовну категорію. Сюди належать міфи, концепції, теорії про надприродне, про бога, а також догмати, зміст священних книг, переказів, молитов тощо. Релігійний культ створює зовнішній бік релігії. До нього належать релігійні обряди й свята, моління, богослужіння, пости, священні амулети, ікони, талісмани, храми, капища і релігійні дії, пов'язані з ними. Походження, виникнення і еволюція релігії Основні теорії походження релігії: Теологічні теорії — ґрунтуються на твердженнях про надприродні причини та обставини походження релігії. Традиціоналістська теорія — Згідно з нею релігію відкрив людям безпосередньо Бог. Традиціоналістська теорія не потребує доведення, позаяк ґрунтується на вірі. Стосується вона передусім християнства, тому набула значного поширення у християнському богослов'ї. Щодо походження інших релігій християнство допускає будь-які пояснення. Теїстична теорія — Згідно з цією теорією релігія — це результат розумового розвитку людства. Ця теорія теж виходить із беззастережного визнання існування Бога, вона була широко популярна у Новому часі. Концепція — стверджує, що ідея Бога притаманна людині від її народження. Уявлення про Бога як найдосконалішу істоту передбачає визнання його існування: людина мислить про Бога, отже, він існує. А мислить вона про Бога тому, що ідея Божества є провідною вродженою ідеєю, вона існує у свідомості людини від народження і виявляється як пізнання Бога. Богословський раціоналізм — згідно з цією теорією, розгортання вроджених ідей відбувається під впливом досвіду, емпіричних знань. Споглядальний теїзм — основним положенням цієї теорії є те, що релігія як ставлення людини до Бога є комплексом певних почуттів, породжених усвідомленням людиною скінченності свого буття. Містичні теорії — визнають надприродне походження релігії, яка є наслідком Одкровення, але не назавжди даного людям Богом, а результатом постійного впливу Божества на дух людини, що діє вічно. Православно-академічна теорія — прихильники цієї теорії сформулювали два джерела виникнення релігії: об'єктивне, що існує поза людиною і виявляється у впливі Бога на дух людини, та суб'єктивне, яке залежить від людини, від засвоєння нею цього впливу. Академічний теїзм — визнаючи абсолютний пріоритет віри, використовує наукові аргументи і тому до певної міри удосконалює попередні богословські теорії походження релігії. Наукові теорії намагаються пояснити релігію як результат реалізації певних потреб, інтересів чи неспроможності людини подолати свою залежність від зовнішніх сил. До цих теорій належать: Політико-державна теорія — згідно з нею, релігія є вигадкою законодавців. Цю теорію поділяв Лактацій, який вважав засновником релігії римського царя Помпілія. Евгемеризм — релігія бере початок із вшанування й обожнювання найдавніших царів. Натуралістична (матеріалістична) концепція — ґрунтується на твердженнях, що сфера духовного, зокрема релігія, є похідною від матеріального світу. її прихильники вважали релігію фантастичним відображенням світу в свідомості людей. Міфологічна теорія — релігія бере початок з прадавніх міфів, зокрема міфу про Сонце, з обожнювання Сонця. Анімістична теорія — релігія сформувалася від віри в духів і в душу. Теорія аніматизму — висунули критики анімізму, які стверджували, що анімізму передувало одухотворення речей, всієї природи, згідно з яким кожна річ, кожне явище має «свого господаря», «свій голос». Це був примітивний пантеїзм — обожнювання природи. Теорія прамонотеїзму — люди споконвіку визнавали існування єдиного Бога. Ця віра виникла з розмірковувань первісної людини щодо своєї творчої діяльності та з традиції батьківської влади в родині. Магічна теорія — пояснює духовний розвиток людства як процес, що проходить три стадії: магії, релігії, науки. Згідно з теорією, основу первісної релігії становить магія, що впливає на волю надприродних сил. Психологічна теорія — в її основі лежить теза про те, що релігія зародилася внаслідок особливостей природи людини і є наслідком її психічних переживань в стресовій ситуації. Соціологія релігії У людському суспільстві існування віри у вигляді різних віровчень можна прослідкувати з найдавніших часів. Одні віровчення (релігії, світогляди, ідеології) змінюють інші, кожне покоління описує суще за допомогою понять свого часу і таким чином віра продовжує жити у суспільстві. Релігія — це складне соціальне і духовне явище, корені якого виходять з глибинних теренів суспільної історії. Соціальна природа та риси релігії вказують на її зв'язок з розвитком суспільства — певної самовідтворюючої системи, де один елемент пов'язаний з іншим. Слово походить від лат. Religio — і означає зв'язок. Процеси прогресивних змін або занепаду духовних цінностей в цілому всього суспільства неодмінно позначаються і на історичній еволюції релігійних вчень, зміст яких становить основу релігійних вірувань. Звідси виникає необхідність комплексного вивчення релігієзнавством релігійних вчень з урахуванням їх догматичного змісту й тих суспільних факторів, що обумовлюють історичні особливості виникнення і функціонування тих чи інших релігійних ідей. Релігія — явище дуже складне і має соціальний характер, тобто воно виникло в суспільстві цілком закономірно й існує разом з ним. Релігія є однією з найдревніших форм суспільної свідомості — однією з форм відображення світу, але відображення своєрідного. Інші визначення терміну «релігія»: спосіб життя; система символів, моральних правил, обрядів та культових дійств, що надходить від загальних уявлень про порядок буття; Будь-яка релігія — більше або менше струнка система, що складається з трьох елементів: уявлень, настроїв, дій. Види віровчень Віровчення, як системи вірувань, часто розглядають стосовно віри в Бога і поділяють так: єдинобожжя (грецьк.монотеїстичні). багатобожжя (грецьк.політеїстичні). безбожжя (грецьк.атеїстичні) або матеріалізм. Для монотеїзму властива віра в єдиного Бога, верховну істоту, Бога-творця. Для політеїзму характерна віра в пантеон різних богів, кожен з яких має свою область впливу. Для безбожжя характерне заперечення існування Бога і визнання світового начала, як безособової субстанції (матерія, рух, дао, дійсність, суще, буття і т. д.). За походженням та світоглядними підвалинами впливові сучасні віровчення поділяються на авраамічні та дгармічні. Головні авраамічні віровчення (ті, які походять від віровчення праотця Авраама): юдаїзм, християнство та іслам. Авраамічні релігії мають спільні корені у віруваннях древніх євреїв. Для дгармічних релігій характерна віра в цикл перенароджень самсару та карму. Дгармічні релігії зародилися в Стародавній Індії, звідки поширилися в інші країни світу. До дгармічних релігій належать індуїзм, буддизм, джайнізм, сикхізм. Варто звернути увагу, що в історії людського суспільства єдинобожжя, безбожжя (матеріалізм) і багатобожжя в усі часи були тісно переплетені, що можна пояснити тим, що вони є різними способами опису сущого, навколишньої дійсності. Найдавніші віровчення Див. також Проторелігійність. Найдавніші віровчення сягають часів родоплемінного ладу, коли людство для відображення і опису сущого застосовувало лише усне слово. Такі віровчення прийнято поділяти на тотемізм, фетишизм, анімізм, аніматизм, магія, міфологія Віровчення пов'язані з національними спільнотами Віровчення пов'язані з національними спільнотами або національні релігії. юдаїзм (хасидизм, караїмізм) (Ізраїль) — базується на концепції всюдисущого вічного Творця, чия воля та особливе ставлення до єврейського народу відбиті в Торі тобто Законі; індуїзм, джайнізм, сикхізм (Індія) конфуціанство, даосизм (Китай) синто (Японія) — стародавня політеїстична релігія мешканців Японського архіпелагу, в основі якої лежать анімістичні, фетишистичні, тотемістичні вірування, які склалися у середовищі різних етнічнографічних груп Японії. Світові віровчення На відміну від національних віровчень ці віровчення призначені і запрошують до кола своїх послідовників всіх людей і народів світу. Християнство — найпоширеніша в світі релігія з найбільшим числом вірян. Християнство виникло в середовищі юдаїзму в Палестині і поширилося спочатку в Римській імперії. Суттю християнства є віра в Ісуса Христа, який є Спасителем; визнає існування Бога у Святій Трійці (Отець, Син, Святий Дух), що в особі Сина Божого Ісуса Христа втілився в людську індивідуальну природу і здійснив справу спасіння людини і світу. Засади християнства базуються на книгах Біблії. Іслам — наймолодша з 3 світових релігій, поширена головно на Близькому Сході, Північній Африці та Південно-Східній Азії. Творцем ісламу був пророк Мухаммед (VII ст.). Як авраамічна релігія іслам виходить з традицій юдаїзму і християнства, визнає Аллаха єдиним Богом, проголошує віру в страшний суд і кару й нагороду після смерті, засади ісламу викладені в Корані та суні (традиції Мухаммеда); Буддизм — найдавніша з 3 світових релігій, поширена головно у Східній та Південно-Східній Азії. Буддизм розвинувся з етико-філософської системи, створеної Буддою в V ст. до н. е. на терені Індії; сформувався на ґрунті місцевих релігій Індійського субконтиненту, однак відкинув авторитет індуських Вед. Буддизм вимагає дотримання морального закону як шляху визволення душі з коловороту втілень і досягнення нірвани. Деякі дослідники розглядають створену в колишньому СРСР форму світогляду відому під назвами діалектичний матеріалізм або марксизм-ленінізм як світову неорелігію, оскільки вона за багатьма своїми рисами схожа на існуючі світові віровчення (зокрема пропонує певне бачення всього сущого у вигляді матерії — «об'єктивної реальності даної людині у відчуттях») і була запропонована щоб їх замінити. Авраамічні релігії Напрямки в християнстві Католицизм Римо-католицька церква Греко-католицька церква Православ'я Константинопольський патріархат Православна церква Александрії Православна церква Єрусалима Російська православна церква Православна церква України Православна церква Сербії Румунська православна церква Грузинська православна церква Кіпрська православна церква Грецька православна церква Польська православна церква Албанська православна церква Чеська православна церква Православна церква Америки Македонська православна церква Чорногорська православна церква Давньосхідні церкви Копти Вірменська апостольська церква Протестантизм Адвентизм Англіканська церква Баптизм Кальвінізм Пресвітеріанство Квакери Лютеранство Методизм П'ятидесятники Харизмати Парахристиянські конфесії Свідки Єгови Мормони (Церква Ісуса Христа Святих Останніх Днів) Напрямки в ісламі Сунізм Шиїти Напрямки в юдаїзмі Караїмізм Хабад Хасидизм Дхармічні релігії Сикхізм Напрямки в буддизмі Тхеравада Махаяна Ваджраяна Напрямки в джайнізмі Шветамбари Дігамбари Напрямки в індуїзмі Вайшнавізм Шиваїзм Шактизм Смартизм Шраута Зороастризм Традиційні народні культи Конфуціанство Синтоїзм Даосизм Дзогчен Історичні Праіндоєвропейська релігія Скіфська міфологія Релігія Стародавнього Єгипту Грузинська міфологія Слов'янська міфологія Давньогрецька міфологія Давньоримська релігія Скандинавська міфологія Кельтська міфологія Ірландська міфологія Дравідська міфологія Релігія та міфологія майя Міфологія ацтеків Міфологія інків Китайська міфологія Тюркська міфологія Тенгріанство Брахманізм Ведизм Релігії і містичні вчення, які виникли у наш час Неоіндуїзм Неоязичництво Рідновірство Омото-кьо (Японія) Као Дай (В'єтнам) Вон-буддизм (Південна Корея) Бурханізм Саєнтологія — «прикладна релігійна філософія» (за Л. Роном Габбардом), містить у собі філософію й техніку духовного вдосконалення і охоплює такі теми як мораль, етика, детоксикація, освіта, управління та ін.; Ці нетрадиційні релігійні системи часто відносять до «нової ери» нью-ейдж. Функції релігії Світоглядна: релігія сповнює життя особливим сенсом, значенням, за переконанням вірян Компенсаторна: релігія компенсує людині її залежність від природних та соціальних катаклізмів, зменшує відчуття власної немічності, допомагає переживати важкі випробування, страх перед смертю. Комунікативна: спілкування вірян між собою, «спілкування» із богами, янголами, душами померлих та святих Регулятивна: усвідомлення індивідом складу певних цінностей, моральних норм, які випрацьовуються в кожній релігійній традиції, виступають своєрідною програмою поведінки людей. Інтегративна: допомагає людині усвідомити себе частиною єдиної релігійної спільноти, що закріплена спільними цінностями, дає можливість самоствердження людині у суспільстві, у якому такі ж самі погляди Політична: лідери різних спільнот та держав використовують релігію для виправдання своїх дій, об'єднання або навпаки роз'єднання людей за релігійними ознаками заради своїх політичних цілей. Культурна: релігія сприяє поширенню культури групи-носія (писемність, іконопис, музика, етикет, мораль, філософія і т. д.) Дезінтегруюча: релігія може бути використана для роз'єднання людей, розпалювання ворожнечі або навіть війн між різними релігіями, конфесіями або навіть всередині релігійної групи. Релігія і право Релігія і суспільство «Спільнота без релігії» — це корабель без керма. Без релігії немає ладу. Тільки релігія дає сильну і тривалу підтримку державі. Дайте мені одного доброго священника, і тоді мені не потрібно сотні поліцаїв» — говорив Наполеон Бонапарт. Релігія із самого початку свого існування намагалася охоплювати своєю діяльністю всі сфери суспільно-державного життя. Релігія і політика Історія З найдавніших часів існування, розвиток, зміна і занепад різних віровчень були пов'язані з розподілом влади у суспільстві. Тут можна згадати і про війну між храмами-містами-державами стародавнього світу (Єгипет і Межиріччя) за вплив на людей. Можна згадати про появу у грецьких містах-державах і Римській імперії пантеонів — храмів язичницьких богів, тобто храмів присвячених богам різних племен-язиків як спосіб об'єднати в одній державі віровчення різних груп людей. У постійній боротьбі з язичництвом розвинулись світові монотеїстичні віровчення нового часу — юдаїзм, християнство, іслам і буддизм. В Монгольській імперії Чингісхана було проголошено свободу віросповідання, різні віровчення, зокрема християнство і іслам розглядалися як різні форми поклоніння Всевишньому — Небу (Тенгрі). Після занепаду Монгольської імперії у світі починає переважати нова форма співіснування держави і віровчень — в усьому світі, і в Європі і в Азії переважають держави, в яких визнається пануючим одне з існуючих віровчень. Лише після Французької Революції у світі починає поширюватись думка про необхідність відокремлення держави від впливу на віровчення. В більшості сучасних демократичних держав релігія відокремлена від держави і школи й конституційно затверджені принципи свободи совісті, свободи віросповідання, свободи релігії. Сюди входить також право людини не сповідувати жодної релігії. Держави, в яких певна релігія затверджена як державна, називаються теократичними. Прикладами теократичних держав у сучасному світі є Ватикан, Іран, Саудівська Аравія. Релігія і держава в Україні Відносини релігії і держави визначаються характером самої держави. Світська держава ніяким чином не контролює власних громадян у сфері релігії, керуючись Резолюцією 1556 (2002) Парламентської асамблеї Ради Європи «Релігія і зміни у Центральній і Східній Європі», що декларує невтручання держави у релігійні справи. У той же час відділення не є абсолютним, оскільки держава уповноважена втрутитись, з метою захисту прав і свобод людини і громадянина, забезпечення правопорядку та припинення розпалювання релігійної ворожнечі. Крім того, держава виступає нейтральним арбітром у міжконфесійних спорах, конфліктах з неідеологічних питань та формує юридичну базу для реєстрації та діяльності церковних інститутів. На законодавчому рівні держава затверджує політику віротерпимості, можливості сповідувати будь-яку релігію (або не сповідувати ніякої) у тому числі для військовослужбовців та ув'язнених. Правовий режим Церкви в Україні визначений Конституцією і деталізований іншими законодавчими актами. В Україні Основним Законом держави закріплені релігійний плюралізм, свобода волі та совісті. Церковні організації не є підконтрольними державі, але і не мають засобів прямого впливу на органи влади, політичну ситуацію та ін. Хоча в Конституції задекларовано рівність конфесій, на законодавчому рівні підкреслено значущість православ'я для історії, культури, державності, моральності, спадкоємності традицій українського суспільства. Так, Кодекс законів про працю України визначає найзначніші православні свята, як-то – Різдво Христове, Пасха, Трійця- як святкові і неробочі дні (ст. 73). Але дивлячись на притаманну українському суспільству поліконфесійність та плюралізм, що проголошений у конституції та Закріплений у ст 73: «За поданням релігійних громад інших (неправославних) конфесій, зареєстрованих в Україні, керівництво підприємств, установ, організацій надає особам, які сповідують відповідні релігії, до трьох днів відпочинку протягом року для святкування їх великих свят з відпрацюванням за ці дні». Через секуляризацію системи права від релігійних норм, держава відокремилася від Церкви, отже уникнула подальшого впливу на правові норми, але й сама втратила можливість здійснювати державно–правовий контроль та примус у сфері церковних відносин. Церкві надано ряд пільг, зокрема в оподаткуванні, найбільші християнські свята є державними вихідними днями, а можливість сповідувати будь-яку релігію захищена законодавчо, аж до існування статті Кримінального кодексу України «Перешкоджання здійсненню релігійного обряду» (ст 180) Моделі державно-релігійних відносин Держави їх взаємовідносини з релігійними організаціями можна поділити на три групи: країни, в яких є державна церква; країни, конституції яких не надають тій чи іншій релігії статусу державної, але надають особливий статус (статус традиційної) одній або декільком конфесіям чи релігіям; країни, де діє принцип сепаратизму — відділення релігійних організацій від держави. До країн, що входять в першу групу відносяться Велика Британія, Данія, Греція, Фінляндія та Швеція. Таке становище в цих країнах склалося історично, воно відображає переконання народу в благотворну дію релігії на політику і суспільну мораль. До країн, що входять у другу групу, належать Австрія, Бельгія, Німеччина, Ірландія, Іспанія, Італія, Люксембург, Португалія. Конституції цих країн виділяють одну або кілька традиційних для держави релігійних організацій, яким віддають перевагу у співпраці в сфері культури, освіти, соціального захисту, допускають їх у збройні сили і виправні установи. Фінансові витрати традиційних релігійних організацій за цими статтями покриваються з державного бюджету, служителі культу отримують державну платню та пенсії. До країн, що входять в третю групу, належать Нідерланди та Франція. Принцип сепаратизму, прийнятий в цих країнах, на практиці не означає рівне становище релігійних організацій. Кожна з зазначених держав враховує історичне минуле і сьогодення вплив конфесій чи релігій, розташованих на їх територіях. Типи держав по їх відношенню до релігії і взаєминам з релігійними організаціями. За такою основою, як ставлення офіційної влади до релігії, можна виділити типи держав, тобто певним чином їх класифікувати. З цієї точки зору виділяють: світські держави; держави з режимом державної церкви; клерикальні держави; теократичні держави. Іноді говорять про так звані атеїстичні держави. Світська держава — модель державно-церковних відносин, де проведено відділення церкви від держави, не існує жодної державної чи обов'язкової релігії, визнається свобода релігії та атеїзму, релігійних та антирелігійних поглядів. Це означає, що держава і релігійні об'єднання відділені один від одного, тобто взаємно не втручаються в справи один одного. На противагу світській державі, усталеній у Франції, США, Росії, існують держави, в яких одна з релігій визнається державною (англіканська церква у Великій Британії, юдаїзм в Ізраїлі, лютеранська церква в Скандинавських країнах, мусульманство в ісламських державах Близького та Середнього Сходу). Таке становище склалося в цих країнах історично, воно відображає глибоке переконання народу в благотворну дію релігії на політику і суспільну мораль. Державна церква — модель державно-церковних відносин, що надає перевагу певній конфесії. Передбачає пряме фінансування державою її інституцій і державний контроль за використанням коштів, делегування церковним структурам певних державних функцій (реєстрація новонароджених, смертей, шлюбів тощо). Одним із прикладів можна навести Грецію, державною тут вважається православна церква. З кінця 30-х років дозвіл на побудову будь-якої неправославної споруди дає місцевий митрополит. Весь соціальний пакет гарантується державою, у школах присутня православна освіта. За характером відносин до грецької близька і італійська модель державно-церковних відносин, де понад 90 % населення католики. Також державні церкви існують в Англії (англіканська церква), Швеції і Данії (лютеранська церква), Ірані (іслам, головним чином шиїтського напряму), Кувейті і Саудівській Аравії (іслам, головним чином сунітського напряму) тощо. У конституціях понад 40 держав зафіксовано особливий статус певної церкви. Клерикальна держава — це модель державно-церковних відносин, при якій церковна ієрархія через законодавчо встановлені інститути визначальним чином впливає на політику держави і всі сфери суспільного життя. У клерикальній державі церква не тільки має державний статус і користується привілеями, але також є впливовою політичною силою. Ідеї клерикалізму лежать в основі клерикальних партій. Ці партії можуть існувати тільки в державах або католицьких (Бельгія), або таких, де сильно поширений і відіграє помітну роль (Німеччина). Про клерикалізацію можна говорити до тих пір, поки існує рівновага протиборчих сил. Коли рівновага порушується, мова починає йти або про теократію, або про світську державу. Коли конфесія, яка прагне до з'єднання духовної та світської влади в руках релігійних лідерів, стає домінуючою силою в країні, держави слід іменувати не клерикальними, а теократичними. Неодмінною ознакою клерикалізації є наявність зустрічного протиборчого процесу секуляризації. Різко антиклерикальне законодавство встановлене в Мексиці та Уругваї. Передбачається, що атеїстична держава — це країна, в якій державні органи влади проводять атеїстичну пропаганду і навіть можливо переслідування вірян і священнослужителів. До атеїстичних держав прийнято відносити СРСР та інші країни соціалістичного ладу. Крім пропаганди і атеїстичного виховання в процесі побудови соціалістичної держави застосовувалися і силові методи: репресії проти священників і вірян, закриття і руйнування храмів. Разом з тим атеїзм і войовниче безбожництво — це не одне і те ж. Теократія — це модель державно-церковних відносин, згідно з якою вся влада в державі зосереджена в руках глави церкви, а також її органах. Дана модель передбачає уподібнення світської влади з духовною, що регулюють функції держави та її органів, всього суспільного життя панівною релігією та її інституціями. Оскільки релігія займає панівне становище, то вона витісняє всі інші релігійно–етичні та світоглядні концепції із суспільства. Відсутність свободи віросповідання є одним із проявів теократії. В епоху рабовласницького ладу у таких державах як Єгипет, Вавилон, Юдейське царство, Арабський халіфат теократія проявилася у вигляді східної деспотії. Традиційно до теократичних держав теперішнього часу можна віднести християнський Ватикан і мусульманський Іран, де на чолі публічної влади стоїть лідер духовенства. Прикладом абсолютної теократичної монархії є Ватикан, де вся повнота влади зосереджена в руках Папи, що обирається колегією кардиналів довічно. В Ісламській Республіці Іран над світськими органами (парламентом, президентом, урядом) існує довічний керівник, що офіційно є головним політичним і духовним лідером країни. Релігія і культура Філософія Мистецтво Розподіл чисельності послідовників віровчень у людському суспільстві За даними на 2010 розподіл населення світу (близько 7 млрд) за приналежністю до релігії такий: 31,5 % з числа вірян — християни близько 2,17 млрд, зокрема римо-католиків 1050 млн, ортодоксальна східна віра 240 млн, протестанти 396 млн, англікани 70 млн, інші 275 млн. 23,2 % — мусульмани близько 1,6 млрд, зокрема суніти 940 млн, шиїти 120 млн 14,5 % сповідують індуїзм (1033 млн), 7,1 % — буддисти (488 млн), 5,9 % сповідують традиційні народні релігії, зокрема, культи аборигенів Африки, Америки, Австралії, Китаю (405 млн), 0,8 % — інші релігії (зокрема неоязичництво, бахаїзм, синтоїзм, таоїзм, джайнізм, сикхізм, вікка, тенриїзм) 58 млн, 0,2 % — юдеї (13,85 млн) 16,3 % — релігійно невизначені (в тому числі атеїсти, агностики, різні філософські течії) (1,13 млрд), Майже три чверті (73 %) людей у світі живуть у країнах, в яких їхня релігійна група складає більшість населення. Лише близько чверті (27 %) всіх людей живуть як релігійні меншини. Немає жодної країни, де би люди, які твердо ідентифікують себе з народними й традиційними віруваннями, становили більшість (правда, у Японії ситуація специфічна через методологію досліджень та явище синто-буддистського синкретизму). Пов'язані поняття Віра Апологетика Монотеїзм Політеїзм Анімізм Атеїзм Агностицизм Теократія Тотем Міф Поширення християнства на території Київської Русі Таємне товариство Релігії населення островів Тихого океану Походження релігійних уявлень Державна релігія Релігійна свідомість Релігійний культ Класифікація релігій Релігійна діяльність Психологія релігії Двоїста істина Див. також Список релігій Релігійний фанатизм Чисельність послідовників основних релігій Примітки Джерела Кислюк К. В. Релігієзнавство: [підручник для студентів вузів] / К. В. Кислюк, О. М. Кучер. — [5-е вид., виправ. і доп.]. — К. : На-род. укр. академія, 2007. — С. 425—464. Лубський В. І. Релігієзнавство: [підручник] / В. І. Лубський, В. І. Теремко, М. В. Лубська. — К. : Академвидав, 2002. — С. 367—381. Черній А. М. Релігієзнавство: [посібник] / А. М. Черній. — К. : Академвидав, 2003. — С. 212—235. Релігієзнавство: [навчально-методичний посібник] / автор-укладач: В. В. Білецький. — Донецьк: Східний видавничий дім, Донецьке відділення НТШ, 2012. — 220 с. Література Н. Кочан. Релігія // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.:Парламентське видавництво, 2011. — с.632 ISBN 978-966-611-818-2 Трактат з історії релігій / Мірча Еліаде ; пер. [з фр.] О. Панича. — Київ: Дух і літера, 2016. — 518 с. : портр. ; 21 см. — Бібліогр. в кінці розд. — ISBN 978-966-378-451-9 Вісім релігій, що панують у світі: чому їхні відмінності мають значення / The Eight Rival Religions That Run the World / Стівен Протеро, 2021. — 464 с. — ISBN 978-617-548-051-9 Юдаїзм : дослідження історії та віровчення. Матеріали міжнарод. молод. релігієзнавчої школи з юдаїки [наук. ред. А. М. Басаурі Зюзіна]. – К., 2011. – С. 83–91. Посилання Релігія // Соціокультурні інститути Надпопулярні статті


text: Ісла́м (араб. الإسلام, буквально означає смирення, сумирність, упокорення Єдиному Богу і Його волі) — одна з найпоширеніших світових релігій, що сформувалася у 7-му столітті в Аравії. Засновником вважається пророк Магомет (570—632 рр.). Іслам характеризують як монотеїстичну релігію, що має авраамічне коріння. Прихильників ісламу називають мусульманами. Наразі, загальна кількість вірян цієї релігії в світі коливається в межах від 1,1–1,8 мільярдів, що робить іслам другою за чисельністю релігією після християнства. Мусульмани складають переважну більшість населення багатьох країн Азії й Африки. Характерною ознакою ісламу є його роль як соціального і культурного регулятора. У мусульманській громаді всі сторони життя людини і суспільства регламентовані релігією. Етимологія (Походження) слова Іслам у дослівному перекладі з арабської означає смиренність — тобто життя в злагоді зі світом, життя в мирі з Всевишнім, покірність його волі. Слово в арабській мові має корінь слм — однокореневі слова: салам — світ, мир, салім — мирний, умиротворений, саліма — бути умиротвореним, муслім — мусліман — той хто змирився зі світом, покорився Всевишньому (Богу, Аллаху). Тут також доречно згадати мусульманське привітання — Салам алейкум або ассаламу алайкум, що дослівно перекладається як Мир Вам! Історія Доісламські часи Територія Аравійського півострова у доісламські часи була в основному язичницькою. Семітські політеїстичні вірування були переважаючими серед місцевого населення, особливо кочового. Серед тогочасного суспільства переважали сильні родинно-племінні зв'язки та патріархат.Ісламська святиня Кааба у ці часи була капищем язичницьких ідолів, в якому кожне плем'я тримало свого (або своїх) ідолів. Всього їх було близько 360. На стінах Кааби також були фрески й ікони Авраама, Діви Марії та Ісуса. Ідолам «Лат», «Узза» й «Манат», які вважалися божествами курайшитів, вклонялися більше за інших. «Лат» вважали богинею — матір'ю всіх богів і була вона створена з білого каменю. Її храм був у місті Таїфа. «Маната» вважали божеством долі й смерті. Його храм був між Меккою та Мединою.Окрім цих ідолів, кожна сім'я вклонялася ще окремим речам, таким як різні символи Місяця, Сонця, дерев тощо. Ці люди приносили жертви своїм ідолам і щорічно призначали одну людину зі свого племені, зарізали його й дарували своїм богам, після чого його тіло ховали поруч із Каабою.Таким чином, багатобожжя було найпоширенішою вірою в Хіджазі (Північ Аравії), і лише незначна кількість євреїв, котрі мешкали в Ясрібі й Хейбарі, а також християни, які жили на півночі Хіджазу, вірили в єдиного Бога. Мусульмани вважають, що пророк Авраам вперше закликав арабів Хіджазу до поклоніння єдиному Богу, і відтоді дуже мало людей, яких називали ханіфітами, теж вірили в Бога й Авраама як його пророка. Вважається, що тоді Авраам здійснив священний обряд на честь Кааби, котрий потім продовжував виконуватися, а після ісламу дещо змінився. Цей обряд і досі щорічно виконують мусульмани. Зародження та становлення ісламу Іслам як релігія сформувався у VII столітті на Аравійському півострові, що пов'язано з життям і діяльністю пророка Магомета, який вважається посланцем Всевишнього, Його пророком, через якого людям було передано текст Корану (з араб. «аль-кур'ан» — «читання»). Ідейні розбіжності серед мусульман призвели до того, що вже в середині 8 ст. в ісламі утворилось не менше п'яти основних релігійно-політичних угруповань. Це — харіджити, шиїти, мурджиїти, мутазиліти та суніти. Кожне з угруповань відстоювало своє вчення як єдино вірне, звинувачуючи своїх супротивників у відході від істинної віри. Проблема правовірності стала однією з центральних проблем мусульманського богослов'я. Поширення Іслам — панівна релігія на Близькому Сході, у деяких місцевостях Африки й Азії. Велика ісламська громада є на Балканському півострові та у Росії. Є також великі ісламські громади серед іммігрантів в інших частинах світу, наприклад, у Західній Європі. Близько 20 % мусульман живуть у країнах арабського світу. Майже всі мусульмани належать до однієї з двох головних течій, Сунізму або Шиїзму. Сьогодні у світі приблизно 85 % сунітів і 15 % — шиїтів. Історія ісламу в Україні Переважним регіоном поширення ісламу в Україні є Крим, що пов'язано історично з 1242 роком, коли його було завойовано татаро-монголами, після чого він увійшов до складу Золотої Орди. Оскільки хани Золотої Орди були сунітами, там набув поширення сунізм. У XIV ст. на Русі, яка тоді входила до Великого Князівства Руського й Литовського при князівських замках виникають спільноти служивих русько- і тюркомовних людей, які сповідували іслам і яких, незважаючи на їхнє походження, об'єднували під назвами «татари» або «козаки». У їхньому середовищі здобули значне поширення кітаби — книги релігійного змісту, написані староруською мовою, але за допомогою арабської абетки. 1350 року Литовський князь запросив «татар» (у ті часи так часто називали всіх мусульман, не лише тюркомовних) приєднатися до його війська. Кількість татар була настільки великою, що 1591 року їхня кількість становила близько 100 000 і вони мали близько 400 мечетей у Західній Україні, Польщі й Білорусі. У 15 ст. у зв'язку з розпадом Золотої Орди в Криму виникло самостійне Кримське ханство, яке з 1475 року ввійшло до складу Османської імперії. На чолі мусульманського духовенства Кримського ханства був муфтій як вища духовна особа після халіфа — османського султана. Усім життям релігійних громад керували імами. У 18 ст. тільки в Бахчисараї було 32 мечеті. Відкривалися мектеби й медресе. У 60-х рр. 19 ст. в Криму було 23 медресе і 131 мектеб (школа початкової освіти). 1774 року Кримське ханство після війни Російської імперії з Османською імперією отримало самостійність, але 1783 року її було втрачено і Крим приєднано до Російської імперії, яка утискувала татар, що сповідували іслам. У 2-й половині 19 ст. Крим залишило 161 тис. татар. У 1917 татари становили лише 36,6 % сільського населення і 11,3 % міського населення Криму. У той же час розгорнулася дискусія між кадимістами (прихильниками догматичного ісламу) і джадідами, які виступали за реформу старої системи мусульманської освіти, за європейський одяг і побут, за політичні реформи. Зазнавало утисків татарське населення Криму й за часів Радянського Союзу. У травні 1944 з Криму було виселено 188 626 татар. В Україні на початок 1996 року діяло 176 мусульманських громад. У короткому викладі інформаційного звіту Міністерства культури України «Про стан і тенденції розвитку релігійної ситуації та державно-конфесійних відносин в Україні», опублікованому на офіційному сайті 11 квітня 2013 року, зазначається, що загальна кількість релігійних структур прихильників ісламу налічує 1233 релігійні організації. Це складає 3,3 % від загальної релігійної мережі держави. На початок 2009 року кількість мусульманських релігійних організацій становила 1135 одиниць, що також складало 3,3 % релігійної мережі країни. Тобто впродовж 4-х років питома вага мусульманських релігійних організацій в загальнодержавній складовій залишалася сталою. Однак фактичний приріст їх релігійних громад за 4 роки становив 96 одиниць, з яких 26 було засновано впродовж 2012 року. Здебільшого мусульманські релігійні організації діють у Південно-Східному регіоні, зокрема в Автономній Республіці Крим (1007 організацій), Херсонській (60 одиниць) та Донецькій (37 одиниць) областях та в м. Києві. У звіті зазначається, що єдиної структури управління в масштабах України мусульмани не мають, проте є 3 духовних мусульманських центрів, які зареєстрували свої статути, а саме: Духовне управління мусульман Криму (ДУМК), що об'єднувало 935 релігійних організацій (576 з яких діяли без реєстрації). 929 громад обслуговував 361 священник, серед яких було 25 іноземців. Також було 5 духовних навчальних закладів з 237 слухачами, 74 недільні школи та 2 періодичні видання. Муфтієм цього об'єднання мусульман був Еміралі Аблаєв. Духовне управління мусульман України (ДУМУ) мало 154 релігійні організації (30 з яких діяли без реєстрації), 151 громада (79 священників, серед яких 8 іноземців), 1 духовний навчальний заклад (82 слухачі), 39 недільних шкіл та 4 періодичних релігійних видання. Муфтієм цієї організації був Ахмед Тамім Духовне управління мусульман України «Умма» (ДУМУ «Умма») налічувало в своєму складі 16 релігійних організацій, 25 релігійних громад у 16 регіонах України, муфтієм ДУМУ «Умма» був Шейх Саїд Ісмагілов. Має періодичне видання газету «Умма» Віровчення й релігійна практика Джерелами ісламського віровчення вважаються Коран та Сунна, де Коран — це святе письмо, одкровення Бога, яке передано людям через його пророка, а Сунна — це святе Передання, зібрання текстів («хадисів»), які містять свідоцтва про висловлювання та дії пророка Мухаммада за час, поки Коран було передано через пророка повністю. Саме віровчення можна поділити на три основні блоки, а саме: Істинна віра — іман; Покора, богобоязність — таква; Щирість у всіх діях перед Аллахом, прагнення ідеалу в ім'я Бога — іхсан. Іман (істинна віра) Істинна віра мусульманина спирається на шість стовпів віри: Віра в Аллаха, його імена та його атрибути; Віра в ангелів — істот, створених Аллахом із світла, позбавлених волі, які є виконавцями волі Бога; Віра в Священні Книги. Маються на увазі всі Божественні одкровення, які надходили Його посланникам у різні періоди історії людства. Мусульмани визнають щирі тексти стародавніх сувоїв Ібрахіма (Авраама), Таури (Тори), Зубура (Псалмів), Інджіла (Євангелія) та Коран. Однак мусульмани вірять, що попередні писання скасовано Кораном. Віра в Пророків. За Кораном та Сунною приймаються всі попередні посланці Аллаха. Є твердження, що їх існувало близько 124 000, серед них і пророки Дауд (Давід), Муса (Мойсей), Іса (Ісус). Магомет вважається останнім з пророків. Віра в Кінець світу, воскресіння, Божий суд, рай та пекло. Віра у передвизначеність. Віра в єдиного Бога Фундаментальне богословське поняття ісламу — таухід — віра, що є тільки один Бог. Арабський термін для Бога — Аллах, це є одним з Його 99 відомих імен; більшість дослідників вважають, що воно походить від скорочення слів Ал- та ілах (божество, чоловіча форма), маючи на увазі «Бога», але інші простежують його походженням від арамейського Алаха. Перша з п'яти основ ісламу, таухід, висловлений у Шахада (свідчення), яке оголошує, що немає жодного бога крім Єдиного Бога, і що Магомет — посланник Бога. У традиційній ісламській теології Бог вище всього розуміння; очікується, що мусульмани невиразно уявлятимуть Бога, але поклонятимуться й обожнюватимуть його як захисника. Хоча мусульмани й вважають, що Ісус був пророком, але вони відкидають християнську доктрину Трійці, порівнюючи це з політеїзмом. В ісламській теології, Ісус був лише людиною, а не сином Бога. Бог описується в розділі (сура) Корану, як «Бог, Один і Тільки; Бог, Вічний, Абсолютний; Він не народжений, Він не породжений; І немає нічого подібно до єдиності Його.» Віра в янголів Віра в янголів критична для ісламу. Арабське слово для янголів (малак) має на увазі «посланця», подібно до його аналогу в івриті (малакх) і грецькій (ангелос). Згідно з Кораном, янголи не мають свободи волі, і вклоняються Богу в повній покорі. Обов'язки янголів включають передачу одкровень від Бога, прославлення Бога, записування кожної дії персон, і забирання духу персон під час смерті. Вони також опікуються особистими інтересами людей. Коран описує янголів як «посланців з двома, або трьома, або чотирма (парами): Він [Бог] додає Створенню, оскільки Він задовольняє.» Віра в одкровення Бога Мусульмани вважають, що Коран є буквальним словом Бога; він є центральним релігійним текстом ісламу. Мусульмани вважають, що вірші Корану були повідомлені Магомету Аллахом через янгола Гавриїла, в багатьох випадках між 610 роком і його смертю 6 липня 632. Коран записали соратники (Сахаба) Магомета поки він був живий, хоча основним методом передачі був усний. Укладений у часи Абу-Бакра, першого халіфа, був стандартизований у часи Османа ібн Аффана, третього халіфа. Коран в його фактичній формі загалом розглядається академічними дослідниками як записаний зі слів Магомета, тому пошук варіантів у Західній академії не знайшов ніяких відмінностей над великим значенням слів й історично дискусія щодо вмісту Корану ніколи не ставала головним пунктом. Коран ділиться на 114 сур, або розділів, які об'єднані, містять 6,236 аятів або віршів. Хронологічно раніші сури, винайдені в Мецці, перш за все стурбовані етичними й духовними темами. Пізніші, Мединські сури, здебільшого обговорюють соціальні й моральні проблеми, доречні для ісламського суспільства. Ісламські адвокати консультуються за записами життя Магомета, які містяться в Корані й допомагають з його тлумаченням. Наука коментаря й тлумачення Корану відома як тафсир. Слово Коран має значення «декламація». Коли мусульмани кажуть абстрактно про «Коран», вони зазвичай мають на увазі священне писання, яке декламується арабською мовою (не надруковану працю чи будь-який переклад). Для мусульман Коран досконалий лише в оригінальній арабській мові; переклади обов'язково недосконалі через відмінності мови, помилки перекладачів, і неможливість збереження оригінального інспірованого стилю. Тому переклади вважають лише коментарями Корану, або «інтерпретацію його значення», а не безпосередньо Кораном. Віра в пророків В ісламі, пророки — чоловіки, обрані Богом, щоб бути його посланцями. Мусульмани вважають, що пророки є людьми і вони не божественні, хоча деякі можуть зробити дива, аби довести свою правду. Вважається, що мусульманські пророки є найдосконалішими з усього людського, і — унікальні отримувачі божественного одкровення — кожен безпосередньо від Бога або через янголів. Коран згадує імена численних особистостей, що вважаються Пророками ісламу, зокрема Адам, Нух, Ібрагім, Муса і Іса.Ісламська теологія твердить, що всі посланці Бога, починаючи з Адама, проповідували через ісламське месіанство волю Бога. Іслам описується в Корані як «одвічна природа, на якій Бог створив людство», і Коран стверджує, що власне ім'я Мусульманин надав АвраамМагомет (570 — 6 липня 632) був арабським релігійним, політичним і військовим лідером, який заснував ісламську релігію як історичне явище. Мусульмани розглядають його не як творця нової релігії, але як реставратора оригінальної, непідкупної монотеїстичної віри Адама, Авраама та інших. Протягом останніх 23 років його життя, починаючи з 40-річного віку, Магомет оголошував одержані одкровення від Бога. Зміст цих одкровень, відомий як Коран, записаний його учнями. Спочатку Магомет проповідував до людей Мекки, і благав їх полишити політеїзм і розбещеність. Хоча дехто сприйняв іслам, Магомет і його послідовники зазнали переслідування з боку влади Мекки. Після 13 років проповідування, Магомет і мусульмани здійснили хіджру (переселення) до Медини (622 року). За час життя Магомета в Медині відбулось декілька битв: 624 — битва при Бадрі між мекканцями (Абу Суф'ян) і мусульманами, яка скінчилась перемогою мусульман. 625 — битва при Ухуді, керманич мекканців Абу Суф'ян розбив загін Магомета, Пророка було поранено. Конфлікт з єврейським кланом у Медині, що протидіяв мусульманам і закликав до їхнього вигнання, поневолення чи смерті призвів до битви при Хайбарі і єврейський анклав було підкорено. У той же час, мекканці були відрізані від маршрутів торгівлі, оскільки Магомет узяв під свій контроль навколишні племена пустелі. 629 року Магомет здійснив майже безкровне Завоювання Мекки, і в рік його смерті — 632, він керував всією Аравією. В ісламі норма за прикладом життя Магомета зветься Сунна. Цей приклад зберігається в традиціях, відомих, як Хадис («повідомляє»), який перераховує його слова, його дії, і його особисті характеристики. Класичний ісламський адвокат Мухаммед ібн Ідріс аш-Шафі (помер 820 року) зробив наголос на важливості Сунн в законах шаріату і заохочував мусульман наслідувати дії Магомета в щоденному житті. Сунни є основою до керівництва інтерпретації Корану. Віра в воскресіння й страшний суд Віра в день Воскресіння, кияма, також є основною для мусульман. Вони вважають, що час киями зумовлюється Богом, але є невідомим для людини. Випробування й страждання, напередодні й протягом киями описуються в Корані й хадисах, а також в коментарях ісламських дослідників. Коран наголошує на воскресінні після смерті, що зламало уяву про смерть в доісламській Аравії. Коран стверджує, що воскресіння буде завершено збором людства на суд Божий. Коран містить список кількох гріхів, які можуть привести людину до пекла, як, наприклад, невір'я, лихварство й нечесність. Мусульмани розглядають рай (в ісламі — Джаннат) як місце радості й блаженства. У Корані є опис його особливостей і фізичних задоволень після прибуття. Є також посилання щодо більшого спілкування з Богом (ридван). Містичні традиції в ісламі розміщують ці високі захоплення в контексті несамовитого усвідомлення Бога. Віра в передвизначеність (доля, приреченість) Відповідно до ісламської віри в передвизначення, Бог має повне знання й керує всім, що відбувається. Це пояснюється у віршах Корану, як, наприклад, «Говорять: Нічого не трапиться до нас окрім того, що наказав Аллах для нас: Він — наш захисник» Для мусульман, все що відбувається у світі, добре або зле, все передбачено й нічого іншого не може трапитися, окрім того, що вирішується Богом. В ісламській теології, божественне попереднє відзначення не пропонує відсутність обурення Бога проти зла, тому, будь-яке зло, яке відбувається, кінчається надалі відплатою, і люди можливо, не можуть це побачити. Згідно з ісламськими богословами, хоча події зумовлені, чоловік володіє свободою волі в цьому, він має здатність, щоб вибрати між злом і добром, і тому відповідальний за свої дії. Згідно з ісламською традицією, наказом Бога все це записується в «аль-Лавх аль-Мафхуз». Ші'а, має значення «Божественне правосуддя» (Адалах). Ця доктрина, спочатку розвинена мутазилітами, підкреслює важливість внутрішнього стану людини і відповідальність за її власні дії. У контрасті, суни підкреслюють роль індивідуальної свободи волі в контексті створення Бога і передбаченні всіх речей. Таква (покірність) Сенс покори в ісламі полягає в тому, що в усіх своїх справах і вчинках людина відмовляється від своєї незалежності і особистої свободи. У своїй діяльності людина підкорюється волі Аллаха, в якого глибоко вірує. Іхсан Ісхан передбачає прагнення до ідеалу в ім'я Бога та щирість у всіх діях перед Аллахом. Це полягає в тому, що бажання і прагнення віруючого повинні повністю збігатися з бажаннями Аллаха. Людина повинна любити лише те, що потрібно Аллаху і ненавидіти те, що йому ненависне. Усі свої сили віруючий повинен віддати прагнучи досягти цього ідеалу. Таким є шлях піднесення і духовного розквіту в ісламі, який є обов'язковим для всіх. Фактично йдеться про релігійну практику або духовну систему яка спирається на П'ять стовпів ісламу, що не є тотожним іману (шести стовпам віри). П'ять стовпів ісламу (арабська: اركان الدين;) — п'ять фундаментальних засад сунітського ісламу. Мусульмани-шиїти послуговуються вісьмома пунктами, що сутнісно збігаються з п'ятьма стовпами. П'ять стовпів ісламу Шахада є основним принципом ісламу: "([Ашхаду] Аль-ля Іллаха Иль-ла Аллах, уа [Ашхаду] анна Мухаммаду расулю Аллах) або «Немає Бога крім Аллаха, і Мухаммад посланець його». Цей заповіт — фундація для всієї віри і практикується в ісламі (хоча технічно шиїти не вважають, що шахада є окремою фундацією, тільки вірою). Мусульмани повинні повторювати шахаду в молитві, і потрібно, щоб немусульмани, охочі перейти в іслам, декламували цей вислів. Салят або ритуальна молитва (намаз), яка повинна виконуватися п'ять разів на день. (Проте, шиїтам дозволяється один раз опівдні з молитвою після обіду, і увечері з нічними молитвами). Кожен салят робиться, у напрямку до Кааби, священного храму у Мецці. Салят обов'язковий, але іноді дозволяється перенести молитви в особливих випадках, як то дорога або хвороба. Проте, це небажано. У багатьох ісламських країнах, можна почути Азан — заклик або призов до молитви. Саме для Азану раніше будували мінарети, — щоб у відповідний час це почули якомога більше людей. Намаз поділяється на обов'язкові молитви (фарз і ваджиб), схвалювані молитви (сунна), додаткові молитви (нафіля); Закят — або милостиня. Ця практика надання милостині заснована на накопиченому багатстві, і обов'язкова для всіх мусульман, які можуть надати її. Виправлена частина витрачається, щоб допомогти бідному або такому, що має потребу, а також, щоб допомогти розповсюдженню ісламу. Зякат вважається релігійним зобов'язанням (в протилежність добродійності добровільної дії), тому що їхнє багатство вважається як «довіра від щедрості Богів». Коран і хадис також пропонують мусульманам надати навіть більше, — акт надання милостині добровільної дії (садака). Багато шиїтів платять додатковий податок у формі податку хумс, який, вони вважають, є окремою ритуальною практикою. Саум. Мусульмани не повинні їсти або пити від світанку до сутінків протягом місяця, і повинні берегтися від інших гріхів. Піст заохочує відчуття близькості до Бога, і протягом нього мусульмани повинні принести свою подяку і залежність від нього, викупають минулі гріхи, і думають про тих, що мають потребу. Саум не обов'язковий для декількох груп, для яких це невчасний тягар. Для інших гнучкість дозволяється залежно від обставин. Хадж паломництво в місяць хіджжа в місті Мекка. Кожен фізично здоровий мусульманин повинен зробити паломництво до Мекки щонайменше один раз у своєму житті. Коли паломник — близько десяти кілометрів з Мекки, він повинен одягнути одяг Іхрам, який складається з двох білих цілісних листів. Ритуали Хаджу включають обхід сім разів навколо Кааба, торкаючись Чорного каменя, семиразовий біг між пагорбами Сафа і Марва, і символічне побиття камінням диявола в Міні. Паломник, або хаджа, шанується суспільством, хоча ісламські викладачі говорять, що Хадж повинен бути виразом відданості Богу замість засобу, щоб придбати соціальне положення. На додаток до податку хумс, шиїти мають ще три додаткові фундації ісламу. Перший є газават, який також важливий для сунітів, але не розглядається як фундація. Друга є Амр-Біл-Маруф, «Наказ, щоб зробити добре», який закликає кожного мусульманина прожити добродійне життя і заохочувати інших робити те ж саме. Третя є Нахі-Аніл-Мункар, «Напуття, щоб утриматись від зла», яка говорить мусульманам утримуватися від злих дій і також заохочувати, щоб інші зробили те ж. Ісламські тексти зображають юдаїзм і християнство як традиційні наступники вчення Авраама. Коран звертається до юдеїв і християн «Люди Книги» (ahl al-kitāb), і відрізняє їх від політеїстів. Мусульмани вважають, що частини заздалегідь виявлених священних писань, Таура (Тора) і Інджил (Євангеліє), спотворені — кожен в обговоренні тексту. Теологія Коранічні науки Причини дарування аятів (асбаб ан-нузуль); Скасовані та ті, що скасовують аяти Корану (насіх ва мансух); Ясні та неясні за змістом аяти (аль-мухкам і аль-муташабіх); Неповторність Корану (іджаз Аль-Куран); Вживання слів Корану в прямому та переносному значенні (хакіка і маджаз); Мусульманське право Фікх, або «юриспруденція», визначається як знання практичних правил релігії. Ісламські адвокати використовують кодекс усул Аль-фік («законна теорія», або «принципи юриспруденції»). Згідно з ісламською законною теорією, закон має чотири фундації, які є найважливішими: коран, сунна (дії і розмови Магомета), згода ісламських адвокатів (іджма), і аналогічне судження (кияс). Для ранніх ісламських адвокатів, теорія була менш важлива, ніж прагматичний додаток закону. У IX сторіччі адвокат аш-Шафі забезпечив теоретичну основу для ісламського закону записав принципи юриспруденції (зокрема чотири фундації) в його книзі ар-Рісалах. Правові школи в ісламі Зміни традиційних правил На думку ісламських вчених, нововведення в традиційних правилах поділяються на: Нововведення «ваджіб» (обов'язкові) — використання сучасних технологій (техніки) для поширення ісламу (наприклад, використання сучасних наукових знань для відповідей атеїстам, використання мережі інтернет для поширення знань з ісламу і т. д.) Нововведення «халяль» (дозволені) — збори Корану у вигляді книги, точки і посилання в Корані, міхраб (поглиблення в мечеті, що визначає напрямок для молитви), мінарет, тасбіх, читання Таравіха в Рамадан джамаатів і т. д. Нововведення «харам» (заборонені) — прикраса могил мармуром з зображенням померлого, святкування Навруза, Нового року, 1 квітня, дня народження; віра в прикмети, ворожіння тощо Нововведення «мубах» (вільно дозволені) — приготування різних нових страв, не заборонених Шаріатом (наприклад, йогурт). Нововведення «мандуб» (бажане для вчинення) — написання книг з сучасних наук, використання сучасних досягнень технологій для будівництва будинків, шкіл, будинків і т. д. Шаріат Шаріат (буквально: «шлях, що приводить до води») — ісламський закон, сформований традиційною ісламською ученістю. В ісламі, шаріат — богословський вираз, «складає систему обов'язків, які виконує мусульманин завдяки його релігійній вірі». Ісламські закони перекривають всі аспекти життя, від державних питань, управління і міжнародних відносин, до проблем щоденного життя. Коран визначає худуд як покарання за п'ять специфічних злочинів: незаконний зв'язок, наклеп на незаконний зв'язок, споживання алкоголю, крадіжка, і грабіж на великій дорозі. Коран і Сунни також містять закони про спадкоємство, шлюб, і покарання за пошкодження і вбивства, також як і правила для посту, добродійності і молитви (Салят і Дуа). Проте, ці розпорядження і заборони, вельми широкі, так їхнє застосування на практиці змінюється. Ісламські дослідники детально розробили систему законів на підставі цих правил і їхніх інтерпретацій. Етикет і харчування Багато методів містяться в категорії адаб, або ісламський етикет. Це включає вітання інших «Ас-Салям-Алейкум» («мир вам»), кажучи басмала («в ім'я Аллаха») перед їдою, і використовуючи тільки праву руку для їжі і пиття. Ісламська гігієна турбується переважно особистою чистотою і здоров'ям, як, наприклад, обрізання чоловічої плоті. Ісламський ритуал поховання включає вислів Салят Аль-Джаназах («поховальна молитва») над омитим і закутаним трупом, що ховають в могилі. Мусульмани, подібно до євреїв, обмежуються в їжі, заборонені харчі включають свинину, кров, мертвечину, і алкоголь. Все м'ясо повинне бути від травоїдних тварини зарізаних в ім'я Аллаха мусульманином, євреєм, або християнином. Харчі, дозволені мусульманам, відомі як халяль. Релігія і держава Теократичний характер вчення пророка Мухамада й досі є ідеалом «мусульманського правління», стверджує неподільність духовної і світської влади в руках глави мусульманської громади. Ототожнення релігії і нації у масовій свідомості мусульман, з одного боку, і уявленні про мусульманську єдність, засновану на головних ідеях ісламу про єдинобожжя, з іншого, зумовили формування теорії «ісламського шляху» розвитку. У сучасному світі ці ідеї пропагуються багатьма міжнародними організаціями (Організація ісламської конференції, Всесвітній ісламський конгрес та ін.) Ісламський закон не розрізняє між «питання церкви» і «державні питання»; улема функціює як для адвокатів, так і для богословів. На практиці, ісламські правителі часто обходили шаріатські суди з паралельною системою так званих «Судів Образи», над яким вони мали особистий контроль. Оскільки ісламський світ вступив в контакт із Західними світськими цінностями, ісламські суспільства відповіли в різних спосіб. Туреччина є світською державою з часу реформ Ататюрка. У Ірані — навпаки, Іранська революція 1979 року замінила більш світський шахський режим теократичною ісламською республікою під проводом аятоли Хомейні. Іслам та наука Багато ісламських богословів вважає, що Коран заохочує розвиток науки і наукового знання, закликає людей замислитися про природні явища і вивчати їх. Мусульмани вважають наукову діяльність актом релігійного порядку, обов'язком мусульманської громади. В ісламі наука і навколишній світ нерозривно пов'язані. Цей зв'язок означає священний обов'язок осягнення наукових знань для мусульман, оскільки сам Коран розглядає навколишній світ і природу як знамення Аллаха. Саме з таким розумінням наука розвивалася в ісламській цивілізації, протягом багатьох століть, до колонізації мусульманського світу. На думку більшості істориків, сучасні наукові методи були вперше розроблені саме ісламськими вченими, такими як Ібн ал-Хайсам (відомий на заході як Альхазен). Роберт Бріффаулт стверджує, що сама наука, у сучасному розумінні цього слова, виникла всередині ісламської цивілізації. Вважається, що на розробку наукових методів вони були натхненні Кораном і Сунною. Мусульманські вчені розвинули такі науки як математика (включаючи сферичну геометрію і тригонометрію), логіка, біологія, медицина, астрономія, фізика, географія. Історики стверджують, що наука в ісламській цивілізації процвітала, але від 16 століття починається спад. Дослідники виділяють такі причини спаду: Є зовнішні чинники, більшість з яких зводиться до спадщини колоніалізму, які заважали ісламським країнам активно розвиватися. Колоніалізм грабував колонії, розкрадаючи їхні блага, що призвело до їхнього зубожіння і культурної відсталості, сліди яких залишилися досі. Більшість народів ісламського світу ще страждає від проблем, які залишив після себе колоніалізм. Джихад Джихад має сенс «намагання або боротьба»; меншість ісламського світу розглядає його як «шосту фундацію ісламу».. Залежно від об'єкта, що є ворогом, дияволом, джихад має різний сенс. Джихад, коли використовується без будь-якого визначника розуміється в його військовому аспекті. Джихад також вживається до людей, що прагнуть досягти релігійного і морального вдосконалення.. Деякі ісламські керманичі, особливо серед шиїтів і суфіїв, розрізняють «Великий джихад», який має відношення до духовного вдосконалення себе, і «Малий джихад», в значенні — війна. У межах ісламського законодавства, джихад зазвичай має на увазі військову напругу проти немусульманських військ в захисті або наступі ісламської держави, остання мета, якої, — встановити повну перевагу ісламу. Джихад, як форма війни, дозволена в ісламському законі, використовується проти держав, які відмовляються перейти до ісламу або підкоритися повноваженням ісламу. Більшість мусульман сьогодні вживають джихад, тільки в сенсі захисна війна: наступальний джихад включає сенс боротьби, яка змушує ісламські суспільства підкоритися ісламському законодавству. У більшості випадків і для більшості мусульман, газават — колективний обов'язок (фард кіфайа): його виконання одними звільняє інших. Тільки, у тих хто має повноваження, особливо монарх (імам), може газават стати індивідуальним обов'язком. Для решти частини простого народу, це трапляється тільки під час загальної мобілізації. Для більшості шиїтів, наступальний газават може тільки бути оголошений імамом ісламського суспільства, першим його оголосив Магомет аль-Магді у 868 році від Р. Х. Частовживані словосполучення і привітання Ассаляму алєйкум! — Мир вам! Ваалєйкум уссалям! — І вам мир! Іншаалла! — Якщо захоче Всевишній! Якщо буде воля Всевишнього! Машаалла! — Чудово! Саме те, чого хоче Всевишній! Ассаляму алєйкум ва рахматуллагі ва баракятугу! — мир вам і милість Всевишнього і його благословення! Див. також Авраамічні релігії Список ісламських термінів Примітки Джерела та література Д. А. Радівілов. Іслам // С. Я. Мухамедзянов, Д. В. Шестопалець. Іслам // Література М. Кирюшко. Іслам // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.: Парламентське видавництво, 2011. — с.302 ISBN 978-966-611-818-2 История и культура ислама : курс лекций / Г. Балог. – Киев : Феникс, 2012. – 448 с. : іл. – ISBN 966-651-963-7. Мусульманская цивилизация: влияние религии и культуры на современные международные отношения : учеб. пособ./ Н.Н.Юсеф. - К. : Персонал, 2012. - 272 с. - ISBN 617-02-0086-0 University of Southern California Compendium of Muslim Texts Encyclopedia of Islam (Overview of World Religions) Unit on Islam from the NITLE Arab Culture and Civilization Online Resource Islam , article at Enyclopaedia Britannica Online Islam in Western Europe, the United Kingdom, Germany and South Asia Islam (Bookshelf) at Project Gutenberg Quranic auido downloadable or streamable by different reciters Kur'an audio (recordings of many Qur'an recitals) Qur'an audio and reading material in numerous languages BBC Islam Focus Islamic Art at the Los Angeles County Museum of Art Muslim Heritage (Foundation for Science Technology and Civilisation, UK) Islamic Architecture (IAORG) illustrated descriptions and reviews of a large number of mosques, palaces, and monuments. http://naub.org.ua/wp-content/uploads/2009/04/ukrainian-translations-of-the-meanings-of-the-glorious-quran-problems-and-prospects.pdf http://kitap.net.ru/religion.php Ирмияева Т. Ю. История мусульманского мира от Халифата до Блистательной Порты Переклад Святого Корану російською мовою, виконаний правовірною Валерією Пороховою Дослідження сучасного ісламу. Загальні відомості про іслам Словник ісламських релігійних термінів арабського походження Український розділ islamhouse.com Ісламська україномовна бібліотека Духовне управління мусульман України. Офіційний сайт Сайт «Іслам для всіх» Всеукраїнська Асоціація Громадських Організацій «АЛЬРАІД» Фарид ад-дин Аттар. Рассказы о святых Принципи ісламу, Львів: «Логос», 1995, с. 110 Ирмияева Т. Ю. История мусульманского мира. От Халифата до Блистательной Порты. — М.: Урал Л. Т. Д., 2000. — 325 с. Королев К. (общая редакция) Ислам классический: энциклопедия. — М.: Эксмо; СПб.:Мидгард, 2005. — 416 с. Денни М. Фредекир. Ислам и мусульманская община // Религиозные традиции мира. В 2 т. — Т. 2 / Пер. с англ. В. В. Федорина. — М.: КРОН ПРЕСС, 1996. — 640 с. Курс мусульманского права, прочитанный в 1884—1885 гг. в учебном отделении восточных языков при Азиатском департаменте И. Нофалем. — Вып. 1: О собственности. — СПб., 1886. Махмутов М. И. Мир ислама. — Казань, 2006. — 623 с. Посилання Іслам // Українська Релігієзнавча Енциклопедія Іслям — покора волі Божій // Іслам // Релігійно-інформаційна служба України, 29.01.2010. Іслам в Україні Духовне управління мусульман України Іслам Статті, що повинні бути в усіх Вікіпедіях Монотеїзм Надпопулярні статті Шаріат