text: Karl Lennart "Nacka" Skoglund, född 24 december 1929 i Katarina församling, Stockholm, död där 8 juli 1975, var en svensk fotbollsspelare. Han var känd som en av svensk fotbolls stora "lirare". Skoglund blev bronsmedaljör vid VM i fotboll 1950, silvermedaljör vid VM 1958, var elvafaldig landslagsman och under åren 1950–1963 verkade han som professionell i italienska Serie A. Skoglund förknippas starkt med Hammarby IF, där han både inledde och avslutade sin seniorkarriär. Debuten i Allsvenskan skedde dock för AIK i juli 1950. "Nacka" Skoglund är som medlem nr 24 invald i Svensk fotbolls Hall of Fame. Biografi Barndomen Lennart "Nacka" Skoglund föddes på Allmänna barnbördshuset på julafton 1929 och växte upp med sin familj på Katarina Bangata 42, föräldrarna Josef och Linnéa samt äldre brodern Georg och yngre brodern Karl-Ewert. Katarina södra skola var platsen där han lärde sig läsa och skriva. Ursprunget till smeknamnet "Nacka" är omtvistat. En teori säger att han fick namnet redan som åttaåring då han alltid följde med sin bror Georg, "Jojje", på dennes pakethållare ut till Finnboda varv i Nacka för att se honom träna och spela fotboll. Författaren Björn Wigardts teori är dock att han fick smeknamnet då hans far Josef "Jocke" Skoglund arbetade som trädgårdsmästare i Nacka under en tid. Det troliga är ändå att Lennart fick smeknamnet "Nacka" då han debuterade i Hammarbys A-lag. Eftersom det redan fanns en Lennart Skoglund så fick det bli "Nacka" då han tränat med sin bror i just Nacka under vintern. Tidig fotbollskarriär "Nacka" Skoglund började sin fotbollskarriär i kvarterslaget BK Stjärnan på Södermalm 1943 och fortsatte för Hammarby IF under 1944–49. Debuten i Hammarbys juniorlag skedde vid 15 års ålder och i A-laget kom den första matchen blott ett år senare. Skoglund förknippas än idag starkt med Hammarby och anses som en av föreningens allra största ikoner. I en omröstning på Hammarbys officiella hemsida över de 24 största Bajen-profilerna genom tiderna kom han följdriktigt på första plats. Den allsvenska debuten gjorde Skoglund dock för AIK eftersom Hammarby vid den tiden spelade i division III. Enligt uppgift begärde "Nacka" 1 000 kr i övergångspengar (numera motsvarande cirka 20 000 kr) och att han skulle få en kostym uppsydd åt sig själv och en kappa till sin mamma. I AIK gjorde Skoglund endast fem matcher därför han bland annat sent blev spelklar för Allsvenskan, samt hade allmän värnplikt och även var borta med landslaget i fotbolls-VM i Brasilien innan han blev proffs i Italien. Just före det stundande VM-slutspelet 1950 spelade Skoglund med AIK i träningsmatcherna mot Everton och AC Milan på Råsunda. Båda matcherna slutade 3–1 till AIK och "Nacka" gjorde ett av målen mot Gre-No-Li och Milan. AIK med publikrekord samma match; 39 303 åskådare. Senare samma sommar var han med och vann Svenska Cupen med AIK, klubbens tredje cupguld genom tiderna. Landslagskarriär Det stora genombrottet för Skoglund kom 18 maj 1950, då Pressens lag mötte landslaget på Råsunda Fotbollsstadion. Ivar Eidefjäll hade lämnat återbud och den relativt okände Skoglund tog hans plats istället. Matchen slutade med vinst, 3–1 för Presslaget och "Nacka" gjorde succé genom att göra två mål och en målgivande passning. Efter detta blev han uttagen i truppen till VM i fotboll 1950 i Brasilien där Sverige sedermera tog brons. Här uppmärksammades han bland annat efter Sveriges segermatch (3–2) mot Italien där ett annat av hans smeknamn, "Den vajande majskolven", skapades. Efter en kontrovers med landslagets lagledare Putte Kock, rörande frågor om uppförande, petades dock "Nacka" tillsammans med Stellan Nilsson i lagets två återstående matcher mot Uruguay och Spanien. "Nacka" deltog även i det svenska landslag som tog silver vid VM i fotboll 1958 i Sverige och utsågs där till turneringens bästa vänsterytter. Fotbollslåten "Vi hänger me'" (med text och musik av Stikkan Anderson) med Skoglund på sång spelades in efter VM-succén och han kom därefter att turnera inför storpublik i folkparkerna i Sverige med denna låt. Totalt spelade Skoglund elva landskamper på vilka han gjorde ett mål. Målet kom i den berömda matchen mot Västtyskland i VM-semifinalen 1958 då han skickade in kvitteringen till 1–1; matchen slutade 3-1 till Sverige. Landslaget förlorade dock finalen på Råsunda mot Pelé och Garrincha i Brasilien. Eftersom han var proffs i Italien togs Skoglund inte ut till fler landskamper efter VM-slutspelet i Sverige, då Fotbollsförbundet frångått sin egen regel och "hämtat hem" sina proffsspelare. Först 1964 gjorde han på nytt en landskamp, mot Polen; 3–3-matchen kom att bli hans sista. En avstängning efter en utvisning fick till följd att han inte togs ut igen. Proffs i Italien och tillbaka till Sverige Efter VM i Brasilien följde i oktober 1950 en övergång till italienska Inter, där Skoglund redan i debuten mot AC Milan visade framfötterna med två mål i en 3–2-seger. I Inter blev svensken en firad stjärna och ligamästare både 1953 och 1954. Redan under denna period skrev han sina memoarer, utkomna 1956, med titeln "En miljon för en klackspark". "Nacka" kom att verka som proffs i Italien i 13 år och spelade då i klubbarna Inter (1950–59), UC Sampdoria (1959–62) och US Città di Palermo (1962–63). I det sistnämnda laget trivdes han dock inte – där blev det bara sex matcher och inte ett enda gjort mål. År 1964 flyttade han hem till Södermalm och Hammarby igen. Skoglunds comeback-match för Hammarby, då i division II, inledde "Nacka" med att göra mål genom att skruva en hörna direkt i bortre krysset. Motståndare var Karlstad BK, datumet 7 maj 1964. Hammarby kom att spela inför storpublik under säsongen med 18 025 åskådare i seriefinalen mot Brage. Hela 24 299 bevittnade kvalet mot GIF Sundsvall, en match där Skoglund gjorde ett mål och två assist. I slutet av matchen fick han dock rött kort då han sparkat ner en sundsvallsspelare. Året därpå blev "Nacka" allt mer opålitlig; man fick hämta honom från hans lägenhet för att få med honom på träningarna och det blev bara tolv matcher den säsongen i Allsvenskan. 1966 var det spel i division II igen; i comeback-matchen mot Sandviken den 15 juni. I en match som Hammarby vann med 2–1, var Skoglund nära att upprepa bedriften att slå en hörna i mål, nu redan efter 30 sekunders spel. Efter matchen stormades planen av Hammarbysupportrarna, "Nacka" hissades upp i luften. Skoglund spelade samtliga matcher i kvalet det året. Hemmamatchen vann Hammarby mot Saab med 5–0 inför 25 092 åskådare. "Nacka" spelade halva säsongen därpå i Allsvenskan, bland annat den första matchen på Söderstadion. I hans näst sista hemmamatch, som Hammarby vann med 2–1 mot Djurgården, debuterade Rolf "Kocken" Andersson som gjorde två mål och stal rubrikerna. Skoglunds sista match i Hammarbytröjan spelades på Söderstadion 13 augusti 1967 mot Örgryte. "Nacka" gjorde assist till 1–0 målet men matchen slutade 3–3. Under säsongen brukade även Skoglund skjuta skott på Ronnie Hellström, som träning för unge målvakten, för att lära honom räddningar. Efter säsongen fick Hammarbys styrelse nog av "Nackas" uppförande, klubben sålde honom 1968 till Kärrtorps IK i division IV. Sista år "Nacka" var under sina sista år i livet helt utblottad och missbrukade alkohol och tabletter. En höjdpunkt var 27 augusti 1970. Det datumet var starten för den moderna svenska läktarsången på Söderstadions norra läktare, sektion E2 i en match mot Åtvidaberg. Hammarby låg sist i tabellen och en poäng för Åtvid hade räckt till SM-guld. Trots det ledde Hammarby med 1-0 i halvtid. Då hoppade Skoglund ner från läktaren, till avbytarbänken och bidrog med passion och goda råd. Bajen, som de kallades nu, vann till slut matchen med 3-1, och laget skulle gå obesegrade Allsvenskans tio sista omgångar. Klubben å sin sida ansåg inte att man hade något socialt ansvar för spelare som inte längre var aktiva. "Nacka" bodde ensam i sin lägenhet på Katarina Bangata 42 på Södermalm i Stockholm, där han hittades död i juli 1975. Ett par tusen personer tog sig till hans begravning på Skogskyrkogården. Familj Även Skoglunds bröder var fotbollsspelare i Hammarby. Storebror Georg Skoglund, "Jojje", spelade i näst högsta serien och lillebror Karl-Ewert Skoglund, "Ya", spelade allsvensk fotboll för Hammarby samt gjorde en A-landskamp. "Nacka" fick tre söner. Han gifte sig 1952 med italienska Nuccia (född Zirelli) med vilken han fick sönerna Evert (f. 1953) och Giorgio (f. 1957). Pojkarna växte upp i Italien och kom själva att spela fotboll på hög nivå. Den tredje sonen, Peter, bor i Stockholm och är far till ishockeyspelaren Jimmie Ölvestad. Eftermäle och utmärkelser Utanför Skoglunds hus på Katarina Bangata står sedan 1984 minnesmärket Vi ses vid målet av Olle Adrin. Efter ett beslut i Stockholms kommunfullmäktige 2001 har platsen där minnesmärket står officiellt namnet Nackas Hörna. Varje julafton samlas beundrare och medlemmar av sällskapet "Nackas vänner" för att hedra "Den vajande majskolven" på hans födelsedag. De samlas klockan 10 utanför porten på Katarina Bangata 42. Därefter träffas Bajen Fans klockan 13 då vid statyn 50 meter från Nackas port för att träffa varandra, önska en god Nacka, dricka lite glögg och lämna en "selma" till insamlingen som varje år går oavkortat till en utvald förening i Hammarbyfamiljen. Vanligtvis inför över tusen åskådare, håller föreningens förste ordförande Stefan Magnusson ett jultal vid statyns fot. I många år spelades inomhusfotbollsturneringen Nackas minne, uppkallad efter Skoglund. När Dagens Nyheter 2014 listade de 150 främsta svenska idrottarna genom tiderna hamnade Lennart "Nacka" Skoglund på plats 71. I en omröstning på Hammarby Fotbolls webbplats 2004 kom Skoglund på första plats bland "Tidernas största Bajenprofiler". Skoglund fick år 1950 motta utmärkelsens "Pressens son". År 2017 utsågs han till Stockholms bästa fotbollsspelare genom tiderna av P4 Stockholms lyssnare och en expertjury. Stor grabb och Hall of Fame "Nacka" Skoglund blev år 1958 Stor grabb inom svensk fotboll och år 2006 valdes han i den fjärde selektionen som medlem nr 24 in i Svensk fotbolls Hall of Fame. Där lyder motiveringen:"Nacka" fick ett genombrott i klassiskt Rekord-Magasinet-stil. På några månader från Hammarby i div. III via spel i AIK, presslandslaget, VM-brons till spel i Inter. Där charmade "den vajande majskolven" publiken med dribblingar, och klacksparkar. Efter nio år, och ett VM-silver, tog livet i milanosocieteten slut. Via bakgården på Sicilien vände han åter till "Bajen" och polarna på Söder.” Meriter Brons med Sverige vid VM 1950 Silver med Sverige vid VM 1958 Svenska cupen 1950 Italiensk ligamästare 1953 och 1954 Referenser Vidare läsning Externa länkar Födda 1929 Avlidna 1975 Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm Idrottare från Stockholm Medlemmar i Svensk fotbolls Hall of Fame Män Svenska fotbollsspelare Spelare i AIK Fotboll Spelare i FC Internazionale Milano Spelare i Hammarby IF Fotboll Spelare i Serie A Spelare i SSD Palermo Spelare i UC Sampdoria Spelare i VM i fotboll 1950 Spelare i VM i fotboll 1958 Svenska landslagsspelare i fotboll Svenska idrottare under 1900-talet Svenskar i Italien Södermalmsprofiler


source: wikipedia

text: Landshövdingen i Örebro län är chef för Länsstyrelsen i Örebro län. Landshövdingen blir under sin ämbetstid även ståthållare på Örebro slott och ingår därmed i de Icke tjänstgörande hovstaterna vid Kungliga hovet. Landshövdingar se även Örebro slottslän för tiden innan 1634 Landshövding i Närkes och Värmlands län (1634–1639) 1. 1634–1639: Gustav Eriksson Leijonhufvud Landshövdingar i Örebro län 1639–1654 1. 1639–1648: Gustav Eriksson Leijonhufvud 2. 1648–1653: Christer Bonde 3. 1653–1654: Gustaf Soop Landshövdingar i Närkes och Värmlands län (1654–1779) 3. 1654–1658: Gustaf Soop 4. 1658–1676: Abraham Gustavsson Leijonhufvud 5. 1676–1677: Jakob Fleming 6. 1677–1680: Mårten Reutercrantz 7. 1680–1681: Claes Fleming 8. 1681–1685: Gustaf Lilliecrona 9. 1685–1693: Didrik Wrangel af Adinal 10. 1693–1706: Fromhold Fägerskiöld 11. 1707–1714: Salomon Cronhielm af Hakunge 12. 1714–1719: Claes Ekeblad d.ä. 13. 1719–1729: Konrad Ribbing 14. 1729–1739: Eric Wrangel 15. 1739–1756: Nils Reuterholm 16. 1756–1766: Adolf Mörner 17. 1766–1779: Johan Abraham Hamilton Landshövdingar i Örebro län (1779–idag) 17. 1779–1780: Johan Abraham Hamilton 18. 1780–1796: Evert August Franc 19. 1796–1801: Carl Didrik Hamilton 20. 1801–1816: Salomon Löfvenskiöld 21. 1817–1834: Nils Gyldenstolpe 22. 1835–1856: Erik Johan Bergenschöld 23. 1856–1876: Carl Åkerhielm 24. 1876–1893: Axel Bergström 25. 1893–1904: Axel Svedelius 26. 1904–1911: Theodor Nordström 27. 1911–1925: Karl Johan Bergström 28. 1925–1928: Henning Elmquist 29. 1928–1947: Bror Hasselrot 30. 1947–1960: K.J. Olsson 31. 1961–1971: Valter Åman 32. 1971–1980: Harald Aronsson 33. 1980–1989: Elvy Olsson 34. 1989–1994: Sigvard Marjasin 35. 1995–2004: Gerd Engman 36. 2004–2008: Sören Gunnarsson 37. 2008–2015: Rose-Marie Frebran 38. 2015–2022 Maria Larsson 39. 2023– Lena Rådström Baastad T.f. och vice landshövdingar Härnedan förtecknas personer som varit förordnade som landshövdingar under längre eller kortare tid. Listan är inte komplett. Henrik von Falkenberg af Bålby, vice landshövding under aug–sept 1676 Gustaf Funck, vice landshövding några månader under 1718 Esbjörn Christian Reuterholm, vice landshövding 1751–1752 Jakob Ludvig von Schantz, vice / biträdande landshövding 1772–1773 och juli 1788 Adolf Tandefelt, vice landshövding 1799–1800 Nils Gyldenstolpe, vice landshövding 1816–1817 Nils von Snoilsky, vice landshövding 1831–1833 Axel Reinhold von Sydow, vice landshövding 1833–1834 Wilhelm Albrecht Dorchimont, vice landshövding 1834–1836 Ove Sundelius, okt–nov 1980 Lars Östring, nov 1994 – jan 1995 samt jan–april 2004 Anna Olofsson, jan 2023 – feb 2023 Se även Landshövding i Sverige Referenser Bertil Waldén: Örebro slott. Örebro läns hembygdsförbund 1960. Externa länkar Länsstyrelsen i Örebro län. Örebro län Landshövdingar i Örebro län


text: Ledung eller leding (fornsvenska leþunger, fornnorska och fornisländska leiðangr), var en medeltida militär term för krigståg främst till sjöss, och en lagstiftning om värnplikt och ledungsskatter. Ledungsordningen tillämpades i de tre nordiska rikena. I Sverige är den känd genom omnämnanden i vissa av landskapslagarna och indirekta referenser i det medeltida skattesystemet. Organisationen omfattade två huvuduppgifter, krigsledung eller "utrodd" (útróðr) och kustbevakning (wardhald). Ledungen syftade till att ställa till konungens förfogande en folklig krigsstyrka gentemot andra riken eller emot vikingar och sjörövare. Ledungen skilde sig dels från bondehärar och uppbåd man ur huse som kunde tillgripas till rikets försvar, dels från konungens hirdmän. Varje år hade kungen rätt att i viss ordning bjuda ut ledung. Den storman som ensam förmådde utrusta ett ledungsskepp åtnjöt enligt vissa lagstadganden särskilda förmåner. Redan inom ledungsordningen kan man alltså se begynnelsen till bildandet av ett frälse. Indelning Ledungsskyldigheten utgick i vissa landskap efter härad eller hundare, i andra efter skeppslag (som i många fall senare blev tingslag). Dessa enheter utrustade var och en ett visst antal skepp. Ibland utgjorde skeppslag underindelning av hundare. Även underindelning i hamna förekom. Regionala variationer Ledungsskyldighet tillämpades i trakterna utefter rikets östkust; från Ångermanland i norr ned till riksgränsen mot Blekinge i söder, samt Öland, Gotland och åtminstone sydvästra delen av Finland. Särskilt i det gamla sveaväldet sträckte sig ledungsskyldigheten långt inåt landet till Närke. I Västergötland och det inre av Småland var däremot ledungsordningen inte införd. I Bohuslän användes beteckningen Skeppsreda. Lagstiftningen och tidpunkt för införande skiljer sig mellan olika landskap. På Gotland infördes ledungen vid mitten av 1100-talet och omreglerades 1285. Hälsingelagen befriade folket i Umeå och landet norr därom från ledungsplikt, i utbyte mot bågaskatt. Upplandslagen Varje hundare i Uppland utrustade fyra skepp och varje skeppslag troligen ett skepp eller en stridssnäcka. Upplandslagen säger i sin konungabalk, tionde flocken, följande om ledungen: De uppländska folklanden Attundaland, Tiundaland och Fjädrundaland utgjordes av åtta, tio, respektive fyra hundare. Från upptagningsområdets 22 hund eller hundare fick man alltså ihop cirka 2200 krigare fördelade på omkring 88 stridssnäckor. Därtill kom kustområdet Roden (vilket sträckte sig in i Mälaren). Namnet på det finska landskapet Satakunda (fi: Satakunta) är en direkt finsk översättning av ordet hundare och det spekuleras att någon form av ledung fanns också i det medeltida Finland. Ordet ledung har föreslagits som etymologi till Lidingö, men öns namn har förmodligen annat ursprung. Utrustning och organisation Varje gång kungen utlyste ledung skulle en vapenför man från varje hamna ställa upp vid skeppet med sköld och svärd, spjut och järnhatt, harnesk eller pansar och båge med tre tolfter pilar. Vapnen kallades folkvapen, och skulle alltid hållas beredda i händelse av krigshot, vilket kallades landvärn. Ett hundare skulle ställa upp med 100 man och fyra stridskepp, också kallade snäckor, vilka användes under ledungen. Varje skepp hade alltså tolv gånger två roddare, totalt tjugofyra, och en styrman, som möjligen var befälhavare. Med på skeppet kanske också var en bryte som ansvarade för kosthållning och matlagning, (han "bröt" brödet) och möjligen kom han från ortens husby där kanske också skeppen normalt låg skyddade. Norge hade ett liknande indelningsystem, som kallades fylken. Ledungsflottan seglade, enligt Södermannalagen vid pingst. Om man inte ställde upp med skepp och roddare fick man böta, och denna böter kan ha varit den första skatten. Alltså behövdes ingen ledung, fick man betala kontant: tre marker för en hamna, och fyrtio marker för ett skeppslag. Forskning och källkritik Huvudkällan till ledungarna och hur de organiserades är de medeltida landskapslagarna. Äldre forskning antog ofta att lagtexterna beskrev faktiska förhållanden såsom dessa tog sig ut. I vilken grad en lagtext beskriver faktiska förhållanden kan dock vara svårt att veta. I äldre forskning (till exempel Hafström, se källor nedan) menade man dessutom att ledungsorganisationen tillkommit tidigt och hade rötter bakåt, till förhistorisk tid. Nutida arkeologer och medeltidshistoriker menar istället att ledungsorganisationen tillkom senare. Ledungen omnämns till exempel inte på några runstenar. Under vikingatiden har troligen lokala hövdingar kunnat skapat tillfälliga bondeuppbåd. Den organiserade kungliga ledungen antas först ha tillkommit i Danmark på 1000-talet. Hundaret omtalas på Runstenen vid Vallentuna kyrka Upplands runinskrifter 212 från slutet av 1000-talet. Tittar man däremot på folklandsindelningen såsom den existerar på 1200-talet kan den knappast vara äldre än tidigt 1100-tal. Därför måste man tänka sig att ledungen i ett tidigare skede varit organiserat på ett annat vis. Se även Rote Källor Gerhard Hafström: Ledung och marklandsindelning. Uppsala 1949. Judith Jesch: Ships and men in the late Viking Age. Woodbridge 2001. Niels Lund: If the Vikings knew a leding – what was it like? The 12th Viking Congress. Stockholm 1994. Per Nyström: Feodaltidens lagar. Historia och biografi, artiklar och essäer 1933-1989. Lund 1989. Björn Varenius: Han ägde bo och skeppslid. Om rumslighet och relationer i vikingatid och medeltid. Umeå 1998. Mats G Larsson: Kung Eriks nyordning? Spår efter samhällsorganisation i vikingatiden Uppland. Årsboken Uppland 1993. John Kraft: Ledung och sockenbildning. 2005 Referenser Sveriges militärhistoria Sverige under vikingatiden Militär organisation Sverige under medeltiden Vikingatiden


text: Louis Jean Desprez, född i maj 1743 i Auxerre, Frankrike, död 19 mars 1804 i Stockholm, var en fransk arkitekt, målare, och grafiker verksam i Sverige, huvudsakligen under Gustav III. Biografi Desprez föddes i staden Auxerre i Bourgogne 1743. Han studerade till arkitekt och vann 1770 stora priset i Académie d'architecture i Paris. Han var då "professeur de dessin à l'école royale militaire". Senare fick han understöd av franska konstakademien och gjorde flera resor i Italien. Vistelsen i Rom Desprez kom till Rom 1777 i egenskap av arkitekt och fransk konststipendiat. Han hade två gånger blivit prisbelönad vid byggnadsakademien i Paris, första gången för ett ståtligt och invecklat gravtempel, andra gången för "ett slott för en hög herre". I Rom började han att pliktskyldigt studera och avrita de antika byggnadsminnena. Han gjorde sig snart känd som en skicklig och fantasirik avtecknare av kyrkor och ruiner och som en mångsidig talang, etsare, akvarellist och även målare i olja. Den franske målaren Joseph Marie Vien kallade honom "en ung man full av eld och snille". Desprez hade knappt blivit hemmastadd i Rom innan han skaffade sig tillstånd att resa till Neapel och Sicilien för att studera dessa då föga kända trakters fornminnen. Denna upptäcktsresa varade ett år och den visade först och främst vilken illustratörsbegåvning Desprez satt inne med. Ständigt med pennan i handen hade han gjort massor av teckningar, stadsvyer, märkliga byggnader, landskap, kyrkliga festligheter och processioner, marknader och kapplöpningar. Han väckte forntiden till liv i effektfulla kompositioner där han restaurerat tempel och städer med ledning av deras ruiner och låtit fantasin sätta in fantasiframställningar. Exempelvis skildrade han en procession i Pompeji vid ingången till teatern och en offerceremoni i Isistemplet i Rom. Efter denna resa stannade Desprez i Rom i över fem år. Han väckte uppmärksamhet även som teatermålare, och arkitekten Francesco Piranesi skriver i ett brev att Desprez excellerar i ypperliga dekorationer till stadens förnämsta teater. Det var också främst i egenskap av dekorationsmålare han lät sig engageras av Gustav III vid dennes besök i Rom. Kungen gjorde beställningar av honom och andra franska målare i Rom och lärde i Desprez känna en konstnär betydligt mångsidigare än andra samtida svenska konstnärer, en habil konstnär med rörlig fantasi, iakttagelseförmåga och rappt handlag. Arbeten för Gustav III Den första målning Desprez utförde för Gustav III:s räkning visar påvens juldagsmässa i San Pietro in Vaticano som bevistades av Gustav III och kejsar Josef II. Konstnärligt är målningen slätstruken och framställer den svenske kungen som den mest majestätiska. Uppgiften var också rent referatmässigt för att åt historien bevara minnet av händelsen. Desprez flyttade till Stockholm för att där måla beställningstavlor med scener ur Gustav III:s ryska krig. Ett exempel är "Segern vid Hogland" där åskådaren befinner sig mitt inne i trängseln av skepp vars skepp och skrov fyller hela duken. I förgrunden trängs stora skepp och små båtar med det stora amiralsskeppet i mitten. 1798 var fyra av dessa stora målningar färdiga och meningen var att de sättas upp på Drottningholms slott. "Segern vid Hogland" sattes upp i Hoglandssalen på Rosersberg medan arbetet på de övriga avstannade tills de till slut magasinerades. En annan monumentalmålning var "Slaget mellan krotoniater och sybariter" som kungen satte upp i Gustavianska operahuset. Striden rasar i ett berg- och flodlandskap under en hög himmel och det är ett myller av krigare och hästar på land och i vattnet, ryttarna stormar fram, hästar som stegrar sig, fanor fladdrar och på floden kantrar överfyllda båtar. Den samtida konstkännaren Carl Fredrik Fredenheim menade att målningen var "en av de rikaste och bäst tecknade kompositioner i världen, vars värde säkert tilltager med tiden." Desprez talang kommer kanske bäst till uttryck i hans teaterscenerier där han är en utmärkt representant för tidens teatermåleri. Hans dekorationer är obundna av lokaltrohet och historisk sannolikhet. Särskilt anmärkningsvärd är hans förmåga att utvidga scenrummet för att nå rymdeffekt och att åstadkomma massverkan. De skisser i akvarell som bevarats visar på en utmärkt förmåga till effektfull iscensättning. Arkitekten Desprez Desprez var även verksam som arkitekt och 1786 ritade han ett förslag på Stora Haga slott med fyra tempelgavlar och sjuttio kolonner. Slottet blev aldrig uppfört men i Hagaparken finns andra byggnader som ritades av Desprez: Kinesiska paviljongen och Koppartälten. På östra sidan av Brunnsviken ritade han Villa Frescati för Gustaf Mauritz Armfelt. Det enda av Desprez förslag till större profanbyggnader som blev utfört var bygget av den botaniska institutionen i Uppsala. Byggnaden som helhet ger intryck av sluten kraft, den långa sidofasadens räcka av starkt formade pilastrar talar ett språk av strängt allvar och den luftiga interiören har stora, rena, harmoniska former. I Tavastehus byggdes vid stadens stora torg en jämförelsevis anspråkslös kyrka i rotundaform efter Desprez ritningar. Arbeten efter Gustav III:s död Gustav III:s död 1792 avklippte Desprez förhoppningar att få utföra sina stora planer. Han hade dock åtskilliga uppdrag och var fortfarande mångsidigt verksam efter kungens bortgång. Både samtida och efterkommande har erkänt hans förmåga som lärare, med elever som Gjörwell, Bassi och Estenberg. Så länge han arbetade under Gustav III var, menar Silverstolpe, "hans verkstad en skola, där snillet okvävt fick utveckla sig." Då hans kontrakt som dekorationsdekoratör vid Kungliga Teatern upphörde 1798 fick han en liten pension och hade för avsikt att flytta utomlands. Tack vare Fredenheim blev han dock utnämnd till Francesco Piranesis efterträdare som kungens generalagent i Italien men kunde aldrig avresa då han saknade pengar. Titeln och uniformen var den enda glädje han hade av utnämningen. Han deltog i Konstakademiens utställningar med gamla byggnadsritningar eller nya som han inte hade någon utsikt att få genomförda samt utkast till stora monumentalmålningar. 1799 ställde han ut ett storslaget projekt till "ärebyggnad över store män av alla nationer". I ett landskap, prytt av trädplanteringar och monument, placerade han en pyramid, 120 meter hög, och på toppen krönt med en triumfvagn. 1800 föreslog han ett projekt för en ärebyggnad till den framlidna ryska tsarinnan Katarina II, 1803 oljemålningen "Kung Thirons gravvård befrias från förstöring" och 1804 "Alexandrias grundläggningar". Desprez framlevde sina sista år med ständiga problem att försörja sig. Han avled i mars 1804, och enligt ryktet hade han blivit förgiftad av den portugisiske envoyén Correa d.y. som var skyldig honom pengar. Desprez är representerad vid bland annat Nationalmuseum, Göteborgs konstmuseum, Uppsala universitetsbibliotek, Norrköpings konstmuseum och vid Scenkonstmuseet. Desprez byggnader i Hagaparken Referenser Noter Övriga källor Vidare läsning Externa länkar Svenska arkitekter under 1700-talet Svenska målare under 1700-talet Svenska grafiker under 1700-talet Konstnärer verksamma vid Drottningholms slott Representerade vid Göteborgs konstmuseum Representerade vid Scenkonstmuseet Representerade vid Nationalmuseum Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek Representerade vid Norrköpings konstmuseum Personer under gustavianska tiden Personer från Auxerre Födda 1743 Avlidna 1804 Män


text: Lingon (Vaccinium vitis-idaea) är ett ris som är vintergrönt. Lingonets bär, som också heter lingon, är ätliga, och mognar i augusti–september. Lingonväxter odlas sällan och bären plockas ofta från vilda växter. Beskrivning Lingon blir 10–40 centimeter hög med kompakt växtsätt. Lingonväxter har blad året om, även under de kallaste vintrarna. De sprider sig med underjordiska rötter. På sommaren har de vita blommor och frukten mognar på hösten. Lingonets bär är röda och sura. Lingon liknar mjölon och kan förväxlas med denna växt. Mjölonet har fått sitt namn av att bäret är torrare och mjöligare än lingonet, vilket är den tydligaste skillnaden. Hos lingon är bladkanterna nedvikta och hos mjölon är kanterna platta. Lingonriset växer också mer upprätt, medan mjölon har liggande ris. Biotop Lingon trivs i halvskugga och med sur, fuktig jordmån. I Sverige är lingon vanligt i gles barrskog, särskilt i närheten av tall. Obördig jordmån tåls men inte basisk jordmån. Lingonväxter är mycket tåliga mot kyla; de kan tåla -40 °C och eventuellt lägre, men växer dåligt där somrarna är mycket varma. Utbredning Lingonets naturliga utbredningsområde är norra halvklotets skogsbälte i Europa, Asien, och Nordamerika, från tempererade till nästan arktiska klimat. Arten förekommer i låglandet och i bergstrakter upp till 1800 meter över havet. I lämpliga habitat är lingon vanlig förekommande. IUCN listar arten som livskraftig (LC). Lingon som mat Lingon är en populär frukt i nordliga Europa, särskilt i Skandinavien, där alla får plocka dem i skogen, tack vare allemansrätten. De bär som inte har blivit övermogna kan plockas med bärplockare. Bären kokas och sockras i allmänhet innan de ätes som sylt, saft, kompott eller gelé. De kan också serveras rårörda, vilket innebär att de krossas och blandas med socker. Tack vare dess höga innehåll av bensoesyra är hållbarheten hög för produkterna även vid lågt sockerinnehåll. Traditionellt serveras lingon till bland annat vilt, små svenska köttbullar, blodpudding, kroppkakor och fläskpannkaka. Regionalt serveras lingon till stekt strömming och plattfisk. Lingon ingår i olika kakor och bröd samt såser och desserter. Näringsvärde Lingon innehåller organiska syror, vitaminer (A, C, B1, B2, B3), och grundämnena kalium, kalcium, magnesium, och fosfor. Maträtter och produkter baserade på lingon Lingonsylt Rårörda lingon Lingondricka Klappgröt Medicinsk användning Osötade lingon används i folkmedicinen som ett medel mot urinvägsinfektion. En amerikansk studie visade 2004 att lingon innehåller lika mycket resveratrol som vindruvor. Lingon i kulturen Lingonben – sång av och med Povel Ramel På lingonröda tuvor – alternativ titel på Flickorna i Småland, sång av Karl Williams Hur många lingon finns det i världen? – svensk film med Glada Hudikteatern Dialekt Bilder Se även Blåbär Tranbär Källor Externa länkar Lingon Vilda blommor i Sverige Bär Ljungväxter Li Växtindex Blåbärssläktet


text: Lapin Agile (Le Lapin Agile) är en kabarékrog, belägen i hörnet av Rue Saint-Vincent och Rue des Saules, på norra sidan av Montmartre (17:e arrondissementet) i Paris. Krogen har funnits sedan cirka 1860, allra först under namnet Au rendez-vous des voleurs. Lapin Agile räknades till en av Paris kända nöjeskrogar i början av 1900-talet; här kunde man få se och höra på kända franska "chanson-artister". Det var då också ett stamställe för de berömda konstnärerna, som bodde och verkade på Montmartre. Här satt ofta Picasso och Utrillo. I dag fungerar Lapin Agile mer som en jazzklubb. Se även Flèche d'or Café Externa länkar Paris Montmartre


text: Père-Lachaise (Cimetière du Père-Lachaise, Cimetière de l'Est) är Paris största kyrkogård, invigd 1804. Den är ungefär 43 hektar stor. Begravningsplatsen är uppkallad efter Ludvig XIV:s biktfader, jesuitprästen François d'Aix de La Chaise (1624–1709). Eftersom begravningsplatsen ansågs ligga långt ifrån centrala Paris vid tiden för invigningen var dess popularitet låg. För att popularisera platsen flyttades kvarlevorna av La Fontaine och Molière till begravningsplatsen 1804 respektive 1817. Här ligger många franska och utländska berömdheter begravda, Édith Piaf, Oscar Wilde, Camille Pissarro, Marcel Proust, Molière, Max Ernst, Maria Callas m.fl. Jim Morrison, frontfigur i gruppen The Doors, begravdes 1971 på Père-Lachaise. Till Morrisons gravsten vallfärdar många fans. Besökare har utsatt gravstenen för klotter och vållat problem för kyrkogårdsförvaltningen med intilliggande gravar. Kända personer som vilar på Père-Lachaise Pierre Abélard (1079–1142) och Héloïse (1101–1164), berömt kärlekspar Guillaume Apollinaire (1880–1918), poet Kourosh Aryamanesh, (1934–1996) persisk nationalist Miguel Ángel Asturias (1899–1974), författare (Nobelpriset i litteratur 1967) Honoré de Balzac (1799–1850), författare Jean-Dominique Bauby (1954–1997), fransk journalist, författare Judah P. Benjamin (1811–1884), politiker och jurist Sarah Bernhardt (1844–1923), skådespelare Georges Bizet (1838–1875), tonsättare Louis Auguste Blanqui (1805–1881), fransk socialist Pierre Bourdieu (1930–2002) sociolog, filosof, författare Jean Börlin (1893–1930), svensk koreograf och dansör Luigi Cherubini (1760–1842) tonsättare Sidonie Gabrielle Colette (1873–1954) författare Gustave Doré (1832-1883), konstnär Yilmaz Güney (1937–1984), kurdisk filmregissör Maria Callas (1923–1977), operasångerska (hennes aska har sedermera strötts i Egeiska havet) Frédéric Chopin (1810–1849), polsk-fransk kompositör Isadora Duncan (1877–1927), dansös Paul Éluard (1895–1952), poet Max Ernst (1891–1976), konstnär Jean de La Fontaine (1621–1695), poet Sadeq Hedayat (1903–1951), författare Claude Jade (1948–2006), skådespelerska Allan Kardec (1804–1869), andlig utforskare Ahmet Kaya (1957–2000), kurdisk sångare Marcellin Marbot (1782–1854), fransk militär Amedeo Modigliani (1884–1920), konstnär Molière (1622–1673), författare och dramatiker Yves Montand (1921–1991), skådespelare Jim Morrison (1943–1971), sångare i The Doors Gérard de Nerval (1808–1855), författare Victor Noir (1848–1870), journalist Michel Petrucciani (1962-1999) Pianist Édith Piaf (1915–1963), sångerska Camille Pissarro (1830–1903), målare Marcel Proust (1871–1922), författare Sully Prudhomme (1839–1907), författare, Nobelpristagare 1901 Simone Signoret (1921–1985), skådespelare Gertrude Stein (1874–1946), författare Gerda Taro (1910–1937), krigsfotograf Isaac Titsingh (1745–1812), ambassadör i Fjärran östern, författare m.m. Alice B. Toklas (1877–1967), författare Oscar Wilde (1854–1900), brittisk författare och dramatiker Richard Wright (1908–1960), författare Galleri Källor Externa länkar Virtuell rundvandring på Père-Lachaise Begravningsplatser i Frankrike Paris Paris tjugonde arrondissement Quartier du Père-Lachaise


text: Litauen ( ), formellt Republiken Litauen (), är en republik i Baltikum i Nordeuropa. Landet gränsar till Lettland i norr, Belarus och Polen i söder samt den ryska exklaven Kaliningrad i sydväst. Landets nationaldag är den 16 februari. Litauen är sedan 2004 medlem i Europeiska unionen och försvarsalliansen Nato. På 1200-talet förenades Litauen under en kristen kung, Mindaugas I, på 1500-talet ingick man en union med Polen och 1795 annekterades Litauen av Ryssland. Efter den tyska ockupationen under första världskriget och Rysslands nederlag blev Litauen självständigt 1918. År 1940 invaderades landet av Sovjetunionen och året därpå ockuperades det av tyska stridskrafter. När enheter från Röda armén nådde landet 1944 hade cirka 200 000 litauer, varav drygt två tredjedelar judar, dödats. I samband med de politiska omvälvningarna i Östeuropa i slutet av 1980-talet uppstod även självständighetsrörelser i Litauen. Den 11 mars 1990 utropade landet sin självständighet som första land i det dåvarande Sovjetunionen. Litauen är sedan dess en parlamentarisk demokrati med en folkvald president som statschef och en premiärminister som regeringschef. I likhet med de andra baltiska länderna är Litauen medlem av Förenta nationerna, Europeiska unionen och Nato. Jordmånen i Litauen är till stora delar tämligen bördig. Vidsträckta områden utgörs av marskland och skogar. Stora sumpmarker har utdikats till odlingsbar mark. Den flacka kusten mot Östersjön domineras av dynlandskap. Landet har ett rikt nät av vattendrag; i kullandskapet i sydöst ligger mer än 3 000 sjöar och talrika floder rinner genom landet. Maskinkonstruktion, förädling av petroleum, laserindustri, solcellsindustri, varvsindustri och livsmedelsindustri hör till de viktigaste grenarna inom tillverkningsindustrin. Landet har inga större mineralförekomster. Historia Litauen kristnades inte förrän 1387 och var en europeisk stormakt under medeltiden. Dess förste storfurste Mindaugas I räknas som Litauens förste och ende krönte kung. Kröningsdagen 6 juli (1253) är idag en officiell helgdag i Litauen (anges som ”Statehood day”). En union bildades 1573 med grannlandet Polen vilken sträckte sig ända ner till Ukraina (se Polen-Litauen). Republiken Litauen bildades efter första världskriget genom Versaillesfreden. Frihetstiden sträckte sig fram till slutet av 1930-talet då Litauen bland annat tvingades att gå med på sovjetiska truppers närvaro i landet. Vid inledningen av Operation Barbarossa 1941 intog tyska trupper landet, en ockupation varade fram till 1944. Landet invaderades av Sovjetunionen i slutet av andra världskriget, ockuperades och tvingades bli en del av unionen fram till dess fall. Långt in på 1950-talet fanns reguljära förband som uppstått ur den tidigare litauiska armén (Skogsbröderna). Under 1960-talet verkade motståndsrörelsen i form av olika studentgrupper som spred underjordiska tidskrifter om Litauen och litauisk kultur och som även utförde aktioner där den förbjudna litauiska trikoloren hissades. Under 1980-talet samlades krafterna för ett fritt Litauen inom rörelsen Sajudis med Vytautas Landsbergis som en av ledarna. Den 11 mars 1990 deklarerade Litauen på nytt sin självständighet, som den första av sovjetrepublikerna. Den förnyade självständigheten erkändes först av Island den 4 februari 1991 och av Sovjetunionen den 6 september 1991. Den 29 mars 2004 blev Litauen medlem i Nato och 1 maj 2004 medlem i Europeiska unionen (EU). Geografi Litauen är det mest folkrika av de baltiska länderna med 3 338 700 [2009.08] invånare. Landet ligger söder om Lettland vid Östersjöns sydöstra strand. Den största staden är huvudstaden Vilnius och andra större städer är den före detta huvudstaden Kaunas (352 279) [2009.01] och hamnstaden Klaipėda (183 433) [2009.01]. I Litauen hittar man Europas geografiska mittpunkt. Administrativ indelning Litauen är indelat i tio apskritys (sing. apskritis), vilket kan översättas med län. Varje län har namn efter dess huvudort. Litauen har 60 kommuner, som i sin tur är indelade i 524 "åldermannaskap" (seniūnija). Den 1 juli 2010 avskaffades länsstyrelserna, varefter länen numera endast är territoriella och statistiska enheter. Styre och politik Litauens lagstiftande församling finns i huvudstaden Vilnius och heter Seimas. Premiärministern måste ha stöd i Seimas för att kunna sitta kvar på posten. Litauens president är folkvald och trots att ämbetet i praktiken är huvudsakligen ceremoniellt så har presidenten dock semipresidentiella befogenheter. Ekonomi Litauen har en stor textilindustri och landet är sedan gamla tider specialiserat på linne. I Litauen finns också Europas största tillverkare av bildskärmar och annan elektronisk industri. Kärnkraftverket i Ignalina stängdes nyårsafton 2009 och det stod för en stor del av landets energiförsörjning och även export. Planer finns dock att bygga ett nytt kärnkraftverk tillsammans med de baltiska staterna och Polen, men ännu har inget besluts tagits. Den tredje största staden Klaipeda är landets export- och importhamn. Sedan 2015 är euron landets valuta (se vidare Litauen och eurosamarbetet). Demografi Den senaste folkräkningen hölls den 1 mars 2011 och avsåg den folkbokförda (de jure) befolkningen som uppgick till 3 043 429 personer, varav 1 402 604 män och 1 640 825 kvinnor. Befolkningen består av 84 procent [2009] etniska litauer, 6,1 procent [2009] polacker och 4,9 procent [2009] ryssar, vilket skiljer Litauen från Estland och Lettland som har betydligt större inslag av minoriteter. Litauen hade till skillnad från dessa inte alls samma grad av russifiering under sovjetockupationen. Det finns dessutom många ättlingar till emigranter i USA och litauer som lever i grannländerna. Befolkningstillväxt: negativ Medellivslängd: Män 66,3 år; Kvinnor 77,6 år [2008] Religioner: katolicism, rysk ortodox och judendom Kultur Sport Litauens herrlandslag i basket tillhör världens bästa landslag och basket är den stora folksporten i Litauen. Den mest framgångsrika klubben i Litauen är BC Žalgiris. Man har även duktiga friidrottare och fotbollslandslaget gör ganska bra resultat i EM- och VM-kval. Bland friidrottarna kan nämnas Virgilijus Alekna som tog OS-guld i diskus 2000 och 2004, Austra Skujyte som tog silver i sjukamp vid OS i Aten 2004 efter Carolina Klüft, och Edvinas Krungolcas som tog silver i modern femkamp vid OS i Peking 2008. Litauen är även en stor roddnation med framgångar i OS, bland annat under sovjettiden. Vid London-OS 2012 vann 15-åriga Rūta Meilutytė 100 meters bröstsim. Flaggor Den alternativa statsflaggan föreställer den vita riddaren, eller Vytis förföljaren. Se vidare Litauens riksvapen. Internationella rankningar Se även Lista över städer i Litauen Referenser Noter Tryckta källor Geographica - Atlas och uppslagsverk över världens folk och länder ISBN 978-3-8331-4129-4 Externa länkar Litauens turistinformation Litauiskt galleri, bilder från Litauen över 17 års tid Europas länder Europeiska unionens medlemsstater Baltikum


text: Leddjur (Arthropoda) är en stam inom djurriket som omfattar så varierande djurgrupper som insekter, spindeldjur, mångfotingar och kräftdjur. Leddjuren är jordens artrikaste stam, omkring 80 procent av alla beskrivna djurarter beräknas vara leddjur. Sammantaget finns över en miljon kända arter av leddjur, av vilka de flesta är insekter. I Sverige finns det 29 060 kända arter. Det vetenskapliga namnet är bildat av de gammalgrekiska orden arthron (led) och pus (fot). Benämningen "leddjur" kommer sig av att gruppen delar det gemensamma, grundläggande draget att kroppen, och benen, är ledade. Dessa leders funktion möjliggörs genom att leddjuren har ett så kallat exoskelett av kitin, ett yttre förhårdnat "hudskal" som inte bara tjänar som skydd, utan också utgör fäste för musklerna. Leddjurens muskler är fästade för att uppnå en hävstångseffekt (att böja en arm, med triceps- och bicepsmuskler, vore omöjligt för ett däggdjur, om dessa muskler ej vore fästa på överarmsbenet; däggdjur har med andra ord ett endoskelett). Dessa grundläggande anatomiska drag ger leddjuren stor rörlighet och leddjur har utvecklat förflyttning både genom att hoppa, simma, gå och flyga. Leddjuren var en av de tidigaste grupper som lämnade havet och gick upp på land. De kan spåras 550 miljoner år tillbaka, men det är fortfarande inte säkerställt i vilka primitiva djurgrupper de har sitt ursprung. För cirka 350 miljoner år sedan intog de också luften, i form av de första flygande insekterna, och det skulle dröja ytterligare 100 miljoner år innan djur från någon annan grupp gjorde dem sällskap. Till utdöda grupper av leddjur hör trilobiter och havsskorpioner. Kännetecken Gemensamma anatomiska drag för alla leddjur är att kroppen är indelad i segment från vilka de ledade, parvist ordnade benen utgår. Kärlsystemet är öppet och för kroppsvätskornas cirkulation finns ett hjärta. För andningen finns antingen gälar, boklungor eller ett trakésystem. Nervsystemet hos leddjur består av många ganglier som hålls samman med två nervtrådar, som går genom kroppens segment och är förbundna med hjärnan. Olika grupper av leddjur har utvecklats så att segmentens funktion allt mer specialiserats på olika vis, genom att segmenten har vuxit samman och bildat särskilda funktionella enheter, som ett huvud, eller bildat särskilda funktionella bihang, som antenner. Hos enkelfotingarna, som hör till de primitivare leddjuren, finns bara ett huvud och en kropp uppdelad i segment som till sin funktion inte skiljer sig så starkt åt. Ett par gångben utgår från vart och ett av kroppens segment. Dubbelfotingarna har en liknande enkel byggnad med uppdelning i ett huvud och en kropp, men hos dessa har två på varandra följande ursprungliga segment smält samman till ett dubbelt segment. Två par gångben utgår därför från vart och ett av kroppens synliga segment. Spindlarna har en kroppsbyggnad som är uppdelad i två grundläggande enheter, cephalothorax som består av det sammanvuxna huvudet och mellankroppen, och bakkroppen. De har åtta gångben ordnade i fyra benpar. Hos insekterna har kroppen tre grundläggande enheter, huvud, mellankopp och bakkropp. Insekterna har sex gångben ordnade i tre benpar. Kräftdjuren är en mycket varierad grupp, de har huvud, mellankropp och bakkropp, även om bakkroppen hos vissa grupper är starkt reducerad. De kan ha fler ben, till exempel har de tiofotade kräftdjuren tio gångben ordnade i fem benpar. Leddjur uppfattar ljussignaler med facettögon eller naupliusögon. Utbredning Leddjur förekommer över hela världen, i många olika miljöer. Insekterna dominerar på land, medan kräftdjuren dominerar i havet. Att beräkna det totala antalet av levande arter är oerhört svårt då det ofta har som utgångspunkt en serie av antaganden för att räkna upp antalet från specifika platser för att beräkna hela världen. En studie från 1992 beräknade att det bara i Costa Rica fanns cirka 500 000 arter, av vilka 365 000 var leddjur. Andra uppskattningar slår fast att leddjuren har cirka 1 170 000 beskrivna arter vilket utgör cirka 80 procent av alla kända levande varelser. Leddjuren är viktiga medlemmar i marina ekosystem, samt i ekosystem i färskvatten, och på land- och i luften. Det är bara leddjuren och amnioterna, vars levande medlemmar är reptiler, fåglar och däggdjuren, som har anpassat sig för ett liv i torra miljöer. Levnadssätt Leddjur uppvisar som den mångformiga grupp de är stor variation i levnadssätt. Utformningen på mundelarna och benen är karaktärer som visar på deras födoval. Det finns såväl predatorer som växtätare och sådana som livnär sig på dött organiskt material och sådana som är filtrerare. I näringskedjor är leddjuren själva ofta föda för många andra djur. I ekosystemen har de en viktig roll, till exempel som nedbrytare och pollinatörer. Många leddjur har en fortplantning med inre befruktning men det finns också exempel på yttre befruktning, främst bland leddjur som lever i havet. En del leddjur, bland annat vissa insekter, kan också föröka sig genom partenogenes. Hos leddjur är hermafrodism ett sällsynt undantag, men det förekommer till exempel hos rankfotingar. De flesta leddjur lägger ägg, men skorpioner uppvisar vivipari, det vill säga att de föder levande ungar. De unga individerna av en del leddjur, som spindlar och skorpioner, liknar de fullvuxna djuren, medan unga individer av andra leddjur, som kräftdjur och många insekter inte alls liknar de fullvuxna djuren och därför vanligen benämns larver. Omsorgen om avkomman är varierande, det finns leddjur som uppvisar både mycket liten och mycket stor omsorg om avkomman. En del marina leddjurs ägg och larver driver till exempel med strömmarna, medan många samhällsbildande insekter lägger ner mycket tid på vård av äggen och uppfödningen av larverna. Ett gemensamt drag för flertalet leddjur är att deras exoskelett begränsar tillväxten och måste bytas ut. Så är fallet för kräftdjur, mångfotingar och spindlar. Insekter utvecklas genom metamorfos och byter med ett fåtal undantag inte hud som fullvuxna. När ett leddjur byter hud är dess kropp som mest oskyddad och de är då extra sårbara för fiender. Leddjur och människan Kräftdjur, som krabbor, humrar, kräftor och räkor har länge varit en del av människans mat och odlas nu i stor, kommersiell skala. Insekter och deras larver är minst lika näringsrika som kött och äts både råa och kokas i många icke-europeiska kulturer. Kokt tarantel anses vara en delikatess i Kambodja. Det största bidraget av leddjur till människornas livsmedelsförsörjning är av pollinering. En studie 2008 undersökte 100 grödor som enligt FAO odlades för användning som livsmedel och beräknade pollineringens ekonomiska värde till 153 miljarder euro, vilket är 9,5 procent av världens jordbruksproduktion för livsmedel under 2005. Bin producerar också honung som ligger till grund för en snabbt växande industri och internationell handel. Trots att leddjuren är den största stammen på jorden och trots att tusentals arter är giftiga, är förgiftning genom bett och sting av leddjur på människor relativt ovanligt. Följder av sjukdomar som överförs av blodsugande insekter är globalt sett ett större problem än förgiftning. Ett exempel är malaria som överförs av vissa myggor. Andra blodsugande insekter infekterar kreatur och dödar därigenom många djur och minskar kraftigt nyttan av andra. Den relativa enkelheten hos leddjurens kroppsplan, som låter dem gå på olika ytor både på land och i vatten, har gjort dem användbara som modeller för robotik. Överflödet av segment tillåter leddjur liksom biomimetiska robotar att röra sig normalt även med skadade eller förlorade tillbehör (som exempelvis kroppsdelar). Systematik Yttre systematik Traditionellt har leddjuren, segmenterade som de är, sammanförts med de likaledes segmenterade ringmaskarna i en grupp som kallas Articulata, men molekylära data pekar klart på att denna grupp är polyfyletisk, och att leddjuren egentligen inte är närmare släkt med ringmaskar. Som leddjurens närmaste släktingar idag räknas istället trögkrypare och klomaskar, och därutöver bildar de tillsammans med rundmaskar och flera andra smågrupper den högre gruppen Ecdysozoa. Inre systematik Till leddjuren räknas alla kräftdjur, sexfotingar (insekter m.m.), mångfotingar och palpkäkar (spindlar m.m.). Släktskapet mellan dessa fyra grupper är en omstridd fråga. Traditionellt har sexfotingar och mångfotingar betraktats som varandras närmaste släktingar. Tillsammans med kräftdjuren bildade dessa gruppen Mandibulata. Molekylära data kastar dock tvivel över den indelningen, och pekar snarare mot att sexfotingar och kräftdjur hör ihop. En del studier finner till och med att sexfotingarna är en undergrupp inom kräftdjuren. Se diskussion av detta under Pancrustacea. Palpkäkar (Chelicerata) Dolksvansar (Xiphosura) Havsspindlar (Pycnogonida) Spindeldjur (Arachnida) †Havsskorpioner (Eurypterida) Kräftdjur (Crustacea) Remipedia Cephalocarida Bladfotingar (Branchiopoda) Musselkräftor (Ostracoda) Maxillopoda Storkräftor (Malacostraca) Sexfotingar (Hexapoda) Insekter (Insecta) Urinsekter (Entognatha) Hoppstjärtar (Collembola) Mångfotingar (Myriapoda) Dubbelfotingar (Diplopoda) Enkelfotingar (Chilopoda} Dvärgfotingar (Symphyla) Fåfotingar (Pauropoda) †Trilobiter (Trilobita) Källor Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007. Noter Externa länkar Wikipedia:Basartiklar


text: Latrotoxin är ett gift som finns hos spindlar i familjen Latrodectus bland annat svart änka. Giftet påverkar nervändar, både sådana som styr muskler och sådana som förmedlar sinnesintryck. Latrotoxinets exakta verkningmekanism är ännu inte klarlagd. Det orsakar en kraftig frisättning av transmittorsubstans från synaptiska nervändar och en nedbrytning av nervändarna. Transmittorsubstanser överför kemiskt signaler mellan nervceller i så kallade synapser. Kanske bildar latrotoxinet jonkanaler genom vilka positiva joner kan röra sig in eller ut ur nervänden. Referenser Toxikologi


text: Linnea eller Linnéa kan syfta på: Linnea (växt) – en art i familjen linneaväxter Linnea (namn) – ett svenskt kvinnonamn IF Linnéa – en idrottsförening Den akademiska damkören Linnea – en kör Linnea, tidning för barn – en barntidning utgiven av Carl Anton Wetterbergh (Onkel Adam) M/S Linnea – fartyg byggt i betong 1918, sänkt 1967


text: Lagman är en nordisk ämbetsmannatitel som använts bland annat i Sverige, Norge, Island, Finland och Färöarna. I äldre tid var lagmannen vanligtvis den främste ämbetsmannen inom landskapet. En viktig uppgift var att leda tinget, till exempel alltinget på Island. I modern tid är lagman en tjänstetitel inom domstolsväsendet i Sverige, Finland och Norge. På Färöarna är løgmaður titeln för regeringschefen allt sedan 1947 då öarna erhållit självstyre. I Danmark har titeln lagman aldrig använts för officiella ämbeten. Modern betydelse i Sverige, Finland och Norge Titeln lagman återinfördes i Sverige 1947 som tjänstetitel för ordförandena på hovrätternas och kammarrätternas olika avdelningar. Med tingsrättsreformen 1969 kom lagmännen vid hovrätterna och kammarrätterna att benämnas hovrättslagmän respektive kammarrättslagmän, medan ordförandena vid tingsrätterna och förvaltningsrätterna fick titeln lagmän. Med ordförande menas i praktiken att lagmannen är domstolens högste chef och därmed ytterst ansvarig för verksamheten. I Finland är lagmannen sedan 1993 chefsdomare vid tingsrätten, vilket är den första instansen i det finska allmänna domstolsväsendet. I Norge är lagmannen (lagmann) en domare i lagmannsretten, vilket motsvarar svensk och finsk hovrätt. Historisk bakgrund I den äldsta kända historiska tiden, innan landskapslagarna nedtecknades, var lagmannens (eller lagsagomannens, jfr isländskans lögsögumaður) roll bland annat att memorera och recitera lagarna vid alltinget, men också att förklara hur de skulle tillämpas konkret i uppkomna rättstvister, och att föreslå lagändringar. De kunde också ha stort inflytande över tingets övriga beslut. Tinget var tidigare en folkförsamling med inflytande över även andra gemensamma angelägenheter än lagstiftning och rättsskipning, exempelvis vid kungaval. Enligt landskapslagarna skulle vid kungaval landskapens, som benämndes lagsagor, olika lagmän och tolv män från varje lagsaga (landskap) resa till Mora sten och ta del av kungavalet där. Lagmännen skall, envar från sin lagsaga, med samtycke av alla dem som är boende i lagsagan, utse tolv kloka och kunniga män och med dem på utsatt dag och tid komma till Mora ting för att välja konung. Det är svårt att av direkta källor avgöra hur stort inflytande lagmännen faktiskt hade; men i senare isländska skrifter hävdas att Torgny lagman år 1018 tvingade sveakonungen Olof Skötkonung till fred med Norge. På Gotland kallades motsvarigheten till lagmannen (ordföranden på landstinget, eller på Gotland det så kallade Gutnaltinget, ett allting) istället landsdomare. Under medeltiden blev tinget främst en rättslig instans. Det fanns ting för de olika landen eller lagsagorna, liksom för häradena. Landstingen och lagmanstingen leddes av lagsagornas lagmän, vilka var rikets främsta juridiska auktoriteter. På liknande sätt leddes häradstingen av häradshövdingen. Lagmännen behöll fram till Kalmarunionen ett visst inflytande över kungavalen. Under slutet av 1200-talet blev lagmännen kungens förtroendemän och fick plats i rådet. Enligt Magnus Erikssons landslag utsåg kungen lagmännen bland tre av landstinget föreslagna den till lagman, som han "förstår allmogen nyttig vara". I praktiken valde kungarna och under unionstiden lagmännen utan landstingens påverkan. Lagmansposterna var eftertraktade och från Johan III:s tid bestämdes att endast adelsmän fick bli lagmän. I allmänhet var det främst riksråden som utsågs till lagmän, och dessa utsåg underlagmän eller lagläsare att sköta det praktiska arbetet. Från 1668 tillsattes lagmännen av hovrätten. Grevar var enligt sina privilegier fram till 1680 lagmän i sina grevskap. Samma år bestämdes att lagmännen själva måste sköta ämbetet och riksråd inte längre fick utses till posten. 1723 tilläts även ofrälse att inneha lagmansposten. Förhållandena var likartade i övriga nordiska länder, även om de svenska lagmännen i allmänhet behöll ett starkare inflytande något längre. Så småningom blev lagmännen ingenting annat än en viss sorts juridiska ämbetsmän. I Sverige avskaffades titeln lagman 1849; på Färöarna avskaffades titeln redan 1816. I Norge var lagmannen ordföranden i lagmansrätten, tills denna upphävdes 1797. 1888 återupplivades titeln i Sverige för ordföranden i de brottmålsdomstolar som då skapades. Genom den år 1942 antagna svenska rättegångsbalken återinfördes titeln och används som benämning på den domare som är chef för en domstol i första instans, d.v.s. landets tingsrätter och allmänna förvaltningsdomstolar (tidigare benämnda länsrätter). Titeln lagman anges uttryckligen i 1 kapitlet 2 § rättegångsbalken och det följer av samma paragraf att det är ett "skall-krav" att varje första-instansdomstol har en lagman. Se även Lagsaga för de olika lagsagorna och i vars artiklar lagmännen listas Lista över Färöarnas lagmän. Källor Jonas Carlquist, Fornsvenska lagmans-, kunga- och biskopslängder Noter Titlar i statsförvaltning Svensk rättshistoria Norsk rättshistoria Finländsk rättshistoria


text: LEO I var världens första kommersiellt sålda dator från 1951. LEO I var en variant av EDSAC. Externa länkar LEO Computers Society Datorer


text: Lars-Inge Svartenbrandt, ursprungligen Lars-Inge Andersson, senare Lars Ferm och sist Lars Patrick Carlander, född 5 maj 1945 i Grytnäs, död 15 april 2016 i Kopparberg, var en svensk brottsling som sammanlagt satt i fängelse i över 40 år. De många rånen, våldsdåden och rymningarna gjorde Svartenbrandt till en av Sveriges mest kända och ökända brottslingar och han beskrevs under en tid som "Sveriges farligaste man". Själv kallade han sig för "den obotlige psykopaten". Biografi Uppväxt Lars-Inge Svartenbrandt växte upp under instabila förhållanden i Dalarna. Tolv år gammal skickades han på skyddsuppfostran och hamnade på ungdomsvårdsskola. I maj 1961 firade han sin 16:e födelsedag genom att rymma från en ungdomsvårdsskola. År 1962 gjorde han inbrott i ett militärt vapenförråd och dömdes till sitt första fängelsestraff men rymde året efter. 1967 fick han sin första interneringsdom för grov stöld och hot mot tjänsteman. 1969 kom första domen för väpnat bankrån när han dömdes till fyra års fängelse. 1970- och 1980-talen Medialt känd blev Svartenbrandt först i samband med den spektakulära massrymningen från Kumlabunkern i augusti 1972. Han hade lyckats gömma sig i ett kastrullskåp på säkerhetsavdelningen och vakterna hade inte märkt att han saknades när de låste in de andra fångarna för natten. Svartenbrandt kröp ur sitt skåp efter några timmar och låste upp sina medfångars celldörrar med hjälp av förfalskade nycklar. Han greps en vecka senare i Lindesberg. Året efter i juni 1973 rymde han tillsammans med tre andra fångar i en sopbil. Svartenbrandt och Nisse Pistol samt två medkumpaner hoppade över stängslet och kapade sopbilen genom att hota chauffören med ett tillhygge som de kommit över. De rammade fängelseporten och försvann. Svartenbrandt blev beviljad permission i oktober 1979 från Hallanstalten för att besöka en läkare i Uppsala. Han fritog istället sin kamrat Benny Lilja som tillsammans med andra fångar åkt till badhuset i Södertälje. Utanför badhuset väntade Svartenbrandt i en svart Jaguar och Lilja tog sig in i bilen och de två körde iväg. Svartenbrandt och kumpanen Benny Lilja skildes åt den 22 november 1979, när han skulle hjälpa en bekant att driva in en skuld i en lägenhet på Kungsgatan i Stockholm. Detta slutade med att två män mördades. Svartenbrandt erkände sju år senare att han knivhuggit ett av offren med en jaktkniv, men hävdade att kamraten, som då var död, avlossat de dödande skotten. Dagen efter rusade Benny Lilja och Svartenbrandt in på postkontoret på Döbelnsgatan i Stockholm med gummimasker föreställande Elvis Presley och John Travolta över sina ansikten och med Ak 4:or i händerna. Under flykten avlossade Svartenbrandt nitton skott in i en polisbuss från Östermalmspolisen där polismännen Christer Backman, Gunnar Andersson och Dick Gunnelöf befann sig. Samtliga skottskadades och värst drabbades Gunnar Andersson som träffades av sju skott. En läkare beskrev det senare som "en otrolig tur att han överlevde". Under flykten togs också sju personer som gisslan. Dessa släpptes några timmar senare. De båda rånarna lyckades ta sig till Göteborg. Polisen spårade upp deras gömställe på Viktoriagatan 15 och under ett nattligt tillslag sprutade polisen in tårgas i lägenheten varpå båda gav upp. Svartenbrandt dömdes till tolv års fängelse för mordförsök, grovt rån och olaga frihetsberövande. Under detta straff gjorde han flera misslyckade rymningsförsök. 1981 försökte Svartenbrandt rymma genom att hugga en vakt med en skarpslipad tandborste. Två år senare 1983 försökte hans fru frita honom från Hallanstalten vilket misslyckades och resultatet blev tio månaders påbackning på straffet. Samma år flyttades han till Säters fasta paviljong i Dalarna. I maj 1986, under en permission för att besöka sin mor, rymde han. Han stal en bil och begav sig till Uppsala där han rånade ett postkontor. Efter gripandet dömdes Svartenbrandt till ytterligare 7,5 års internering. Svartenbrandt var kvar på regionenheten vid Säters sjukhus där han fick en egen lägenhet och möjlighet att röra sig fritt. 1990-talet Vid midnatt fredagen den 2 mars 1990 rånade han under pistolhot en bensinstation utanför Borlänge. Han kom över dagskassan på 4 000 kronor och tvingade en kund att hjälpa honom fly. Vid ett inbrott hos en yrkesmilitär i Falun hade han stulit pistolen och samtidigt kommit över en automatkarbin, två rökgranater, två skarpa handgranater och stora mängder ammunition. Samma månad höll han sin nya flickvän i sin lägenhet på sjukhuset i sex dagar utan att någon märkte det. Under en permission den 22 mars greps han och erkände samtliga brott. I juni 1992 skrevs Svartenbrandt ut och bytte då namn till Lars Ferm. Efter bara några dagar rånade han Handelsbanken vid Sankt Eriksplan, Stockholm iklädd damperuk, lösmustasch och en plastpistol. Han kom över drygt 100 000 kronor och flydde på cykel via Rörstrandsgatan till Karlbergs slottspark och greps i buskaget vid Pompes grav. Skälet till rånet förklarade Svartenbrandt med att han hade blivit lovad att få låna 18 000 kronor av en kompis men denne backade ur. Han var då tvungen att råna en bank för att ha råd att starta ett nytt liv och arbeta som stenhuggare. Han dömdes till fyra års fängelse för bankrånet. Svartenbrandt försökte efter gripandet begå självmord på Kronobergshäktet i Stockholm, men vakterna hann stoppa honom och han ska efteråt "ha blivit botad genom frälsning", vilket är något han skrivit om i sin självbiografi Svartenbrandt (1995). Efter gripandet sökte han sig till den frikyrkliga LP-stiftelsen, lät döpa sig och blev antagen till en teologisk utbildning i Örebro och sade, efter muck från fängelset i februari 1995, "jag tänker bli körkortsinnehavare och skattebetalare". Han gav ut en självbiografi och satte upp en stand up-show som han själv agerade i. En stor kvarskatt och ett gräl med hustrun i Linköping fick dock allt att brista och Svartenbrandt rånade den 11 januari 1996 närmaste postkontor i Linköping med ett leksaksvapen. Vid rånet hade en kassörska känt igen honom trots hans maskering. Han flydde till Tyskland efter postrånet där han spelade bort rånbytet på kasino. Han tog sig vidare till Kanarieöarna och lät sig intervjuas på badstranden men greps senare av spansk polis i Playa de las Américas på Teneriffa den 23 januari 1996 och fördes från polishuset till öns centralfängelse Tenerife 2. Han överfördes därefter till det spanska centralanstalten Carabanchelfängelset i Madrid där han satt i tre månader. Han utlämnades i maj till Sverige och dömdes till fyra år och sex månaders fängelse. Han släpptes från Norrtäljeanstalten i början av februari 1999 och lämnade då sin familj i Linköping och bodde tillsammans med sin nya flickvän hos en kompis i Stockholm. Den 8 juni 1999 deltog han och en 20-årig kamrat vid ett rån och beskjutning av en polisbil utanför universitetssjukhuset i Linköping. Under natten mot tisdag den 8 juni, strax efter halv tre på morgonen, kallades tre poliser, två män och en kvinna, till parkeringsplatsen utanför Linköpings universitetssjukhus. Man skulle kontrollera ett eventuellt pågående bilinbrott och utsattes då för kraftig eldgivning. En polisman träffades i axeln. Händelsen kopplades då ihop med polismorden i Malexander som inträffade två veckor tidigare. Andreas Axelsson, en av gärningsmännen vid Malexandermorden, vårdades då för tillfället på just Linköpings universitetssjukhus. Dagen efter omhändertogs Svartenbrandt sedan han påträffats vid en trappuppgång i sjukhuset. Han fördes då av polisen till psykiatriska kliniken. Den 30 juni valde han själv att åka till Linköping och anmäla sig till polisen eftersom han kände sig utpekad för skottlossningen i medierna men släpptes. Han förnekade då all inblandning. Den 13 juli greps han på en McDonalds-restaurang i Upplands Väsby efter att ha skuggats av polisen sedan Länna söder om Stockholm. Vid tidpunkten för gripandet misstänktes han även för ett bankrån i Helsingborg den 6 maj men friades från dessa anklagelser. Han dömdes dock för andra brott till ett sex månaders fängelsestraff. 2000-talet Den 9 november 2000 frigavs Svartenbrandt villkorligt från ett fängelsestraff. Den 12 januari 2001 greps han av piketpolisen på nytt i Landskrona efter att han misshandlat sin exhustru samt deras 10-åriga dotter i hennes lägenhet. Han hade själv blivit misshandlad och ringt SOS Alarm. Han dömdes till ett års fängelse. På våren 2002 flyttade han till Arbrå, 1,5 mil norr om Bollnäs. Den 14 oktober 2002 rånade Svartenbrandt Systembolaget i Söderhamn och tog en kvinna som gisslan. Kvinnan kidnappades vid en bensinmack före rånet för att han skulle komma över hennes bil. Hon släpptes efter rånet i en skog och hittades med brutna revben och sår på huvudet och handen. Han greps i Bollnäs och fälldes av Bollnäs tingsrätt för bland annat grovt rån och människorov och dömdes till sju års fängelse. Svartenbrandts 32-årige medbrottsling dömdes till fem års fängelse och tillsammans skulle de betala drygt 430 000 kronor i skadestånd. Efter fem år på Norrtäljeanstalten släpptes han den 29 oktober 2007 och publicerade då sin andra bok ...men saknar kärlek och gav föreläsningar för betalande publik i Dalarna. Han talade då återigen om Gud och tog avstånd från sitt gamla liv. I januari 2008 greps han för brott mot knivlagen och narkotikabrott i gallerian i dåvarande hemstaden Borlänge. I augusti 2008 togs han på bar gärning under ett inbrott i en sommarstuga. Under 2008 vräktes Svartenbrandt från sin lägenhet eftersom hyran inte betalats och åtskilliga utmätningsförsök gjordes under 2007 och 2008. Den 11 december 2008 stoppades Svartenbrandt av polisen i Dalkarlsbo i Dalarna. I bilen hittade polisen knark och ett hemgjort skjutvapen. Han misstänktes samtidigt för att ha varit drogpåverkad och greps och anhölls misstänkt för narkotikabrott, drograttfylla, olovlig körning och vapenbrott. Han släpptes dagen efter. Den 3 april 2009 rånade han en livsmedelsaffär i Blackeberg och kom över lite drygt 5 000 kronor. Några dagar senare den 8 april 2009 rånade han och en kumpan Swedbanks kontor i Säter och kom över knappt 100 000 kronor. Svartenbrandt misstänktes snabbt och anhölls i sin frånvaro. Rånarnas stulna blå Volvo 440 hittades en halvtimme efter rånet på en skogsväg vid Magnilbo väster om Säter. Svartenbrandt bodde under nittiotalet tidvis i en stuga i området. En månad innan rånet hade Svartenbrandt dömts till böter för flera småbrott. Påföljande dag klockan 05:56 på morgonen greps han på riksväg 62 norr om Råda vid infarten till Hagfors flygplats i Värmland tillsammans med en kvinna. Senare greps ytterligare en person i ett hus i Hagfors. Häktningsförhandlingen skedde den 12 april 2009 på polisstationen i Borlänge. Han tillbringade därefter mer än två månader i häktet innan han erkände delaktighet i rånet. Svartenbrandt dömdes till fem års fängelse för rån. Bytet vid rånet gav cirka 96 000 kronor i olika valutor men man fann aldrig vare sig vapen eller byte. Han dömdes också tillsammans med två andra medbrottslingar att solidariskt betala ett skadestånd på drygt 140 000 kronor. Samtidigt fälldes han för butiksrånet i Blackeberg och skulle solidariskt betala drygt 70 000 kronor ytterligare i skadestånd för det brottet tillsammans med medbrottsling. Under 2011 satt Svartenbrandt på Salbergaanstalten i Sala. Den 13 april 2014 frigavs Svartenbrandt efter det femåriga fängelsestraffet från 2009. Mindre än ett dygn senare polisanmäldes Svartenbrandt för olaga hot, efter att hotat sin dotter Jackie Ferm. Den 5 december 2014 häktades Svartenbrandt, på sannolika skäl misstänkt för våldtäkt, av Falu tingsrätt efter att ha överlämnat sig frivilligt till polisen i Lund. Han hade innan dess varit anhållen ett antal dygn i sin frånvaro för det misstänkta brottet. Svartenbrandt, som tillbringat mer än 40 år av sitt liv i fängelse, greps den 19 maj 2015 misstänkt för mordförsök och grovt vapenbrott efter en polisinsats mot ett bråk i en bostad i Ställberg. Privatliv Lars-Inge Svartenbrandt hade fem barn; två (Susanne och Jim) med Karin och tre – däribland dottern Jackie Ferm, (som vann Paradise Hotel 2009), med Susanna Svartenbrandt. Sonen Jack dog den 3 november 2006, 14 år gammal, i en trafikolycka i Svalöv. Svartenbrandt fick dödsbudet på Norrtäljeanstalten där han satt intagen. Han var närvarande vid sonens begravning i Sankt Johannes kyrka i Landskrona med eskort av tre kriminalvårdare från Norrtäljeanstalten. År 2015 gifte han sig med Anna-Lena Carlander och antog i samband med det hennes efternamn. Han omkom den 15 april 2016 i Kopparberg genom självbränning i sitt hem, svårt sjuk i cancer. Svartenbrandts brottsregister 1957: Sätts som tolvåring på ungdomsvårdsskola. 1962: Döms – 17 år gammal – till sitt första fängelsestraff. 1967: Svartenbrandt får sin första interneringsdom, för grov stöld och hot mot tjänsteman. 1969: Första domen för väpnat bankrån. 1972: Rymmer från Kumlabunkern tillsammans med 15 andra fångar, bland annat Miro Barešić och Andjelko Brajkovic. 1973: Rymmer tillsammans med tre andra fångar i en sopbil. 1979: Rymmer igen, rånar posten på Döbelnsgatan i Stockholm och öppnar eld mot tre poliser som skadas. Tar även en gisslan. Döms till tolv års fängelse. 1981: Försöker rymma tillsammans med en medfånge efter att ha huggit ned en vakt med en skarpslipad tandborste. 1983: Hans dåvarande hustru försöker frita honom från fängelset. Det misslyckas och han döms till ytterligare tio månader. 1986: På rymmen rånar han en bank och döms till ytterligare 7,5 års fängelse. 1990: Rånar en bensinstation och håller en kvinna inspärrad på Säters sjukhus i sex dagar. 1992: Rånar Handelsbanken på Sankt Eriksplan i Stockholm. 1995: Svartenbrandt blir en fri man. 1996: Döms till fyra och ett halvt års fängelse för postrån. 1999: Döms till sex månaders fängelse efter att ha varit med vid skottlossning mot poliser i Linköping. 2001: Döms till ett års fängelse för kvinnomisshandel av sin 10-åriga dotter och sin före detta fru i Skåne. 2002: Friges från fängelset och flyttar till Arbrå i Hälsingland. 2002: Rånar Systembolaget i Söderhamn. Grips i Bollnäs och döms till sju års fängelse. 2007: Den 29 oktober släpps Svartenbrandt ut från Norrtälje-anstalten. 2008: Grips av polis den 10 januari i Borlänge för narkotikabrott (eget bruk) samt brott mot knivlagen. 2008: Grips av polis den 13 augusti i närheten av Borlänge beväpnad och på bar gärning under ett inbrott. 2009: Efterlyses för misstänkt bankrån i Säter, Dalarna den 8 april och grips misstänkt för det rånet vid en bensinmack i Råda utanför Hagfors i Värmland den 9 april. 2009: Döms till fem års fängelse för rånet mot Swedbank i Säter. 2014: Svartenbrandt blir en fri man igen. 2015: Svartenbrandt anhölls på nytt den 20 maj misstänkt för mordförsök och vapenbrott efter ett lägenhetsbråk. 2015: Gripen för misstanke om misshandel. Bibliografi Referenser Externa länkar P3 Dokumentär om Lars-Inge Svartenbrandt Män Födda 1945 Avlidna 2016 Svenska bankrånare Personer från Grytnäs socken Personer som omkommit i bränder


text: Maria Magdalena Filipsson, känd som Lena Philipsson eller enbart Lena Ph, född 19 januari 1966 i Vetlanda församling i Jönköpings län, är en svensk artist, låtskrivare, skådespelare och programledare. Biografi Lena Philipsson växte upp som mellanbarn med två syskon i en musikalisk och konstnärlig familj i Vetlanda. Föräldrarna Göran (1940–2006) och Kerstin Philipsson (född 1944, fadern valde att stava namnet Filipsson med Ph) spelade trummor respektive sjöng i gruppen The Happenings i sina yngre dagar och dottern Lena varvade ett stort intresse för musik och sömnad med planer på att utbilda sig till arkitekt. Efter skolgång på Mogärdeskolan och Withalaskolan gick hon teknisk linje på gymnasiet. 1980-tal Som tonåring var Lena Philipsson med i gruppen Jupiters kratrar. 1982 deltog hon som 16-åring i en svensk variant av TV-programmet New Faces; Barnens dags talangjakt Nya ansikten, där hon vann riksfinalen med en egenskriven låt. Hon kom med i en musikal i Norrköping och fick spela in en singel. Hennes karriär som kommersiell sångerska startade med singeln Boy/You Open My Eyes 1984. Philipsson arbetade på Byggnadskontoret i Vetlanda kommun när hon slog igenom med "Kärleken är evig" vid Melodifestivalen 1986. Melodin slutade på andra plats och gick in på Svensktoppen. I en omröstning 1987 utsågs hon och skådespelaren Sven Wollter till "Sveriges sexigaste kvinna/man" och båda deltog i ett ironiskt utmanande inslag i SVT:s Jacobs stege samma år, där hon sjöng "Teach Me Tiger", samt också den egna låten "I'm a Fool". Hon fick kontrakt med Bert Karlssons skivbolag Mariann Grammofon. De första åren var hennes musik av det lättare slaget, men hennes repertoar breddades i och med samarbetet med låtskrivaren Torgny Söderberg, en viktig person i hennes musikliv. Då hon släppte albumet My Name 1989 sålde det i 130 000 exemplar på två månader. Singlarna Standing in My Rain blev trea på Trackslistan och Why klättrade till plats två. Singeln The Escape landade på plats 16 på Trackslistan och visades på ZTV och hon framförde den på Grammisgalan 1991. 1990-tal År 1991 reste hon på sommarturné med Rocktåget, och senare under samma år hade hon en egen uppmärksammad krogshow på Hamburger Börs i Stockholm; Lena Ph Agent 006. Showen byggde på hennes skiva A Woman's Gotta Do What a Woman's Gotta Do, där hon gör en kvinnlig parodisk version av karaktären James Bond. Låten "006" därifrån klättrade till plats fyra på Trackslistan. Samma år prydde hon ett av tre frimärken i en speciell musikserie; de övriga föreställde Roxette och Jerry Williams. Efter att främst ha gjort sig känd som popsångerska spelade Philipsson in dance-albumet Fantasy 1993. Det blev dock inte samma kommersiella framgång som hennes storsäljande album från 1989 och 1991. 1993 blev hon erbjuden att sjunga Närmare dig i Melodifestivalen 1993 men tackade nej. I slutet av 1980-talet och under 1990-talet uppmärksammades ofta Philipssons intresse för att sy och designa sina egna kläder. Detta skämtades också om i I manegen med Glenn Killing, där Robert Gustafsson gjorde en rollfigur kallad Lena Ph. 2000-tal Under 2001–2002 gjorde Lena Philipsson succé med en krogshow på Rondo i Göteborg och Hamburger Börs i Stockholm. Den 24 juni 2002 och den 4 juli 2009 var hon sommarpratare i Sveriges Radio. Philipsson tog efter tre försök under 1980-talet sitt bidrag "Det gör ont" till seger i Melodifestivalen 2004. Bidraget hade text och musik av Orup. Till den internationella finalen i Eurovision Song Contest försågs låten med den engelskspråkiga titeln "It Hurts" och efter omröstningen slutade bidraget på sjätte plats. Inför tävlingen debatterades hennes scenshow, där hon utmanande dansade med mikrofonstativet. "Det gör ont" låg länge i topp på de svenska försäljningslistorna och det efterföljande albumet Det gör ont en stund på natten men inget på dan sålde dubbel platinaskiva (över 120 000 exemplar) och sågs som hennes comeback. Sommaren 2004 medverkade hon tillsammans med Magnus Uggla, Robert Gustafsson, Cecilia Frode och Johan Rheborg i showturnén Tältprojektet. Sommaren 2005 åkte Philipsson tillsammans med Magnus Uggla och Darin Zanyar ut på en turné som omfattade hela Sverige. Den 26 oktober 2005 släpptes albumet Jag ångrar ingenting, albumet har totalt sålts i över 60 000 exemplar. Efter att ha varit programledare för Melodifestivalen 2006 åkte hon ut på festivalturné i mitten av 2006, väl mottagen av såväl fans som kritiker. Senare under 2006 avled hennes far och hon arbetade därför inte så mycket. Den 26 januari 2007 hade hon och Orup premiär på sin gemensamma show, Lena+Orup på Chinateatern i Stockholm. Den fick strålande recensioner och spelades året ut, med i princip alla föreställningar utsålda. Våren 2008 flyttade showen till Rondo i Göteborg med tv-inspelning, följt av en turné genom Sverige under hösten 2008. Turnén startade i Löfbergs Arena i Karlstad den 3 oktober och avslutades i Conventum i Örebro den 6 december. En ny singel med dem båda, Nu när du gått, släpptes digitalt den 22 september 2008, och det gemensamma albumet Dubbel den 12 november 2008. 2010-tal I oktober 2010 gjorde Lena Philipsson en kritikerrosad konsert med Sveriges Radios symfoniorkester i Berwaldhallen under namnet Svenska stjärnor. I januari 2011 meddelades hennes övergång från skivbolaget Sony Music till Universal Music Group. Första singeln där, Idiot kom i början av februari, skriven och inspelad av Magnus Lidehäll (Afasi & Filthy, Maskinen). Philipsson gjorde även comeback i Melodifestivalen 2011, denna gång som mellanakt i Linköping 19 februari. Hon hade då även spelat in videoklipp tillsammans med skådespelaren Peter Stormare. Under hösten/vintern 2011 firade Philipsson 25 år som artist med Min Drömshow på Cirkus i Stockholm. Showen fortsatte på Rondo i Göteborg hösten 2012. År 2012 släppte Lena Philipsson albumet Världen snurrar och bland låtskrivarna finns Veronica Maggio, Christian Falk och Vanessa Falk, Kaah, Magnus Lidehäll, Markus Krunegård och Mange Schmidt. Från hösten 2013 till våren 2014 spelade hon den ena spöksystern, "Giljotina", i musikalen Spök på Cirkus tillsammans med bland andra Måns Zelmerlöw, Loa Falkman och Sussie Eriksson. Den 18 september 2015 släpptes hennes personliga, egenskrivna album Jag är ingen älskling. I februari 2016 hade hennes show med samma titel premiär på Cirkus i Stockholm, varefter den spelades i Göteborg och på riksturné 2016–2018. Det var Philipssons första album efter hennes uppmärksammade skilsmässa 2012. År 2018 medverkade hon som skådespelare i Sveriges Televisions julkalender Storm på Lugna gatan, där hon spelar den snobbiga och inledningsvis osympatiska figuren Lussan. 2020-tal I juni 2020 utgavs hennes album Maria Magdalena, med titeln efter hennes födelsenamn och en av sångerna med samma titel; liksom det föregående ett personligt album med text och musik helt av henne själv. Albumet gick bland annat upp på topplacering på Itunes. Hon har även producerat och regisserat de olika musikvideorna till albumet. Den 26 juni 2022 var hon sommarpratare i P1. Andra aktiviteter och övrigt Låtskrivare Utöver att framföra egna låtar har Lena Philipsson även skrivit sånger åt andra artister. "Tvillingsjäl" framfördes av Pernilla Wahlgren i Melodifestivalen 1991 (oplacerad) och "Det svär jag på" (tillsammans med Torgny Söderberg) framförd av Arvingarna som kom på tredje plats i Melodifestivalen 1999. Tillsammans med Torgny Söderberg är hon även upphovsman till "Kärleksikonen", som skrevs som ett bidrag till Melodifestivalen, men då den inte kom med istället fick en viktig roll i filmen Livet är en schlager där den framfördes av Regina Lund. Television Utöver medverkan i ett otal tv- och radioprogram som artist har Philipsson även medverkat i underhållningsprogram som Gäster med gester och emellanåt gästspelat som programledare. Hon var med i panelen i SVT:s musikprogram Inför Eurovision Song Contest 2003, 2008, 2010 och 2012. I november 2005 sände TV4 programmet Mitt namn är Lena Philipsson. Hon var programledare för Melodifestivalen 2000 (tillsammans med nio andra artister) och för en av deltävlingarna i Melodifestivalen 2003 tillsammans med Charlotte Perrelli och Mark Levengood. 2006 stod hon som ensam programledare för Melodifestivalen. 2021 var hon tillsammans med Christer Björkman programledare för första deltävlingen av Melodifestivalen. 2006 gjorde hon ett uppmärksammat framträdande i Sveriges Televisions 50-årsjubileum, där hon sjöng "snuskiga" versioner av kända barnvisor, bland annat kallade hon sina bröst för "Humle och Dumle". Dagen därpå blev det stora löpsedlar i kvällspressen. 2011 var Philipsson en av deltagarna i Så mycket bättre i TV4. Där sjöng hon Sensuella Isabella (Tomas Ledin), Jag klär av mig naken (Eva Dahlgren), The botten is nådd (Timbuktu), Life (E-Type), Live Tomorrow (Laleh) och Vem kan man lita på? (Mikael Wiehe). Samtliga gick in på iTunes topplista. I januari 2013 programledde hon Konstkuppen på SVT1 där sex av Sveriges främsta konstnärer skapade konstverk som skulle göra avtryck i varsin stad. I februari 2013 sände SVT hyllningsprogrammet En helkväll med Lena Philipsson med Lena Philipsson på scen tillsammans med hennes inbjudna gästartister Carola och Darin. Hon har medverkat i TV-serierna Torpederna och Enkelstöten 2017 samt i 2018 års julkalender i TV, Storm på Lugna gatan. Till julkalendern skrev hon även vinjettmusiken. Artistnamn Lena Philipsson har officiellt använt en rad varianter av sitt namn på sina skivor. Hennes allra första singel släpptes under artistnamnet Lea. Därefter användes Lena Philipsson fram tills hon lanserades internationellt med ett s mindre: Lena Philipson. När hon därefter återvände till att sjunga på svenska lades skämtsamt ett tredje s till på skivomslaget: Lena . På skivorna som släpptes i samband med hennes krogshow 006 kallade hon sig för Lena Ph, vilket ofta använts i massmedia sedan dess. Privatliv och familj 1993–2001 var hon gift med regissören Måns Herngren och de fick två barn tillsammans. Åren 2010–2012 var hon gift med Per Holknekt, grundare av klädmärket Odd Molly. Den 2 juli 2012 begärde de skilsmässa efter hans medialt uppmärksammade otrohetsaffär. Även Lena Philipssons mor Kerstin Filipsson har varit verksam som sångerska. Hon finns representerad i Stora Schlagerboken samt återutgiven i Stora Schlagerboxen (volym 2). Verk och medverkan Medverkan i Melodifestivalen 1986 med Kärleken är evig (2:a) 1987 med Dansa i neon (5:a) 1988 med Om igen (2:a) 1991 med Tvillingsjäl (framförd av Pernilla Wahlgren) (Delad 6:a) 1999 med Det svär jag på (framförd av Arvingarna) (3:a) 2000 som en av tio programledare detta år. Bland annat gjorde hon då ett så kallat "schlagermedley" med artister som Lotta Engberg, Carola Häggkvist, Elisabeth Andreassen, Lasse Berghagen, Tommy Körberg med flera 2003 som programledare ihop med Charlotte Perrelli och Mark Levengood. Detta var dock bara under deltävlingen i Jönköping. 2004 med Det gör ont (1:a) 2005 sjöng Lena Ph medley (Lena anthem, Dansa i neon, Kärleken är evig, Om igen, Det gör ont) 2006 som programledare 2007 i en humorkortfilm som spåkvinna, "The Matrix" 2011 som mellanakt i Linköping 2013 som mellanakt i Karlskrona 2021 som programledare i deltävling 1 Diskografi Studioalbum (under artistnamnet Lena Ph) (under artistnamnet Lena Philipson) (med Orup) Samlingsalbum Singlar 1984 - "Boy" / "You Open My Eyes" (under artistnamnet Lea) 1986 - "Kärleken är evig" / "Om kärleken är blind" 1986 - "Åh, Amadeus" 1986 - "Jag känner (Ti Sento)" 1987 - "Dansa i neon" / "Åh, vad jag längtar" 1987 - "Cheerio" / "Det går väl an" 1987 - "Saknar dig innan du går" 1987 - "Den ende" 1987 - "I'm a Fool" / "Teach Me Tiger" 1988 - "Om igen" / "Vem skall sova över" 1988 - "Talking in Your Sleep" / "I varje spegel" 1988 - "I varje spegel" / "Ain't It Just the Way" 1989 - "Tänd ett ljus" / "What Can I Do?" 1989 - "Standing In My Rain" / "Blue Jeans" 1990 - "Why (Så lätt kommer du inte undan)" 1990 - "Blue jeans" 1990- "Taboo taboo" 1991 - "The Escape" / "The Trap" (under artistnamnet Lena Ph) 1991 - "006" / "Hard to Be a Lover" (under artistnamnet Lena Ph) 1991 - "The Preacher" (under artistnamnet Lena Ph) 1992 - "Are You in or Are You Out" 1993 - "Fantasy" (under artistnamnet Lena Philipson) 1993 - "Give Me Your Love" (under artistnamnet Lena Philipson) 1993 - "Baby Baby Love" (under artistnamnet Lena Philipson) 1994 - "Månsken i augusti" (under artistnamnet Lena , en drift med att man tidigare tagit bort ett s) 1995 - "Kärlek kommer med sommar" / "Vila hos mig" 1995 - "Stjärnorna" 1995 - "Moder Swea" / "Underbar" 1997 - "Bästa vänner" 1997 - "Tänk om jag aldrig mer" 2000 - "I Believe in Miracles" 2001 - "Fly Me Over the Rainbow" 2001 - "Spell of Love" / "Lady Star" 2004 - "Det gör ont" 2004 - "It Hurts" (engelskspråkig version av "Det gör ont") 2004 - "Delirium" 2004 - "Lena Anthem" 2005 - "På gatan där jag bor" 2005 - "Unga pojkar & äldre män" 2005 - "Han jobbar i affär" 2006 - "Jag ångrar ingenting" 2006 - "Det ringer på min dörr (Ny version)" 2008 - "Nu när du gått" - med Orup 2009 - "Fem minuter i himmelen" - med Orup 2011 - "Idiot" 2011 - "Dancing in the Neonlight" (engelskspråkig version av Dansa i neon) med Dead by April 2011 - "Nästa säsong" 2011 - "Live Tomorrow" 2012 - "Du följer väl med?" 2015 - "Jag är ingen älskling" 2016 - "Gråt inga tårar" 2019 - "Maria Magdalena" 2019 - "Du ljuger" 2020 - ”En stilla depression” 2020 - ”En stilla depression” Remix-ep innehåller tre mixar producerade av Linda Sonnvik med kollegor. Medverkar även på Klinga mina klockor - med Benny Andersson & Önskekören (1987) Drama Queen - med Nanne Grönvall (2014) Andra framträdanden 1988 - "Aquarius" - med Igor Nikolajev, konsert i Moskva, Sovjet . Sändes i Jacobs stege 2003 - "Flickorna i Småland" - med Charlotte Perrelli i Melodifestivalen 2003 (utom tävlan) Melodier på Svensktoppen Kärleken är blind - 1986 Kärleken är evig - 1986 Åh Amadeus - 1986 Det går väl an - 1986 Dansa i neon - 1987 Saknar dej innan du går - 1987 Om igen - 1988 I varje spegel - 1988 Tänd ett ljus - 1989 Månsken i augusti - 1994 Stjärnorna - 1995 Det gör ont - 2004 Delirium - 2004 Lena Anthem - 2004-2005 På gatan där jag bor - 2004-2005 Unga pojkar & äldre män - 2005 Han jobbar i affär - 2005-2006 Jag ångrar ingenting - 2006 Nu när du gått - 2008 (med Orup) Fem minuter i himmelen - 2009 (med Orup) Gråt inga tårar - 2016 Maria Magdalena - 2019 En stilla depression - 2020 Lära så länge man lever- 2021 Missade Svensktoppen Bästa vänner - 1997 Det ringer på min dörr - 2006 Idiot - 2011 Nästa säsong - 2011 Du följer väl med - 2012 Världen snurrar - 2012 Jag är ingen älskling - 2015 Mirakel - 2016 Melodier på Trackslistan Dansa i neon - 1987 I'm a Fool - 1988 Om igen - 1988 Talkin in Your Sleep - 1988 Tänd ett ljus - 1989 Standing in My Rain - 1989/1990 Why (så lätt kommer du inte undan) - 1990 The Escape - 1991 006 - 1991 Are You in, or are You out - 1992 Fantasy - 1993 Månsken i augusti - 1994 Stjärnorna - 1995 Det gör ont - 2004 Delirum - 2004 Lena Anthem - 2004 På gatan där jag bor - 2005 Unga pojkar & äldre män - 2005 Han jobbar i affär - 2005-2006 Jag ångrar ingenting - 2006 Bubblare på Tracks Blue Jeans, 1989 Give Me Your Love, 1993 Spell of Love, 2001 Filmografi Teater Utmärkelser och priser 1989 – Årets smålänning 2004 – Karamelodiktstipendiet 2004 – Mottog pris ur Truxas minnesfond 2016 – Lisebergsapplåden 2021 – Medaljen Litteris et Artibus i guld av 8:e storleken (GMleta) för framstående konstnärliga insatser inom svenskt musikliv Källor Externa länkar Svenska popsångare Svenska schlagersångare Svenska låtskrivare Svenska poppianister Svenska musikalartister Svenska TV-programledare Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest Deltagare i Eurovision Song Contest 2004 Deltagare i Melodifestivalen 1986 Deltagare i Melodifestivalen 1987 Deltagare i Melodifestivalen 1988 Deltagare i Melodifestivalen 2004 Deltagare i Så mycket bättre Karamelodiktstipendiater Mottagare av Litteris et Artibus Melodifestivalens programledare Svenska skådespelare Sommarvärdar 2002 Sommarvärdar 2009 Svenska sångare under 1900-talet Svenska sångare under 2000-talet Svenska pianister under 1900-talet Svenska pianister under 2000-talet Personer från Vetlanda Födda 1966 Levande personer Kvinnor Sommarvärdar 2022


text: Begreppet ljusår är en längdenhet som används inom astronomin. Ett ljusår är den sträcka en ljusstråle färdas i vakuum under ett år. Beräkning av ett ljusår Ljusets hastighet i vakuum är en fysikalisk konstant och är exakt 299 792 458 m/s. Det finns inget bestämt mått på vilket år som avses men Internationella astronomiska unionen rekommenderar att ett Julianskt år används, alltså längden på ett år i den Julianska kalendern. Detta år är i genomsnitt 365,25 dagar eller 31 557 600 sekunder. Längden på ett ljusår blir då: Exakt 9 460 730 472 580 800 m (cirka 9,461 petameter) (= ca 9 461 miljarder km) (ca 1000 miljarder mil eller 1 biljon mil) cirka 63 239 astronomiska enheter (AU) cirka 0,3066 parsec Då det inte finns någon allmänt accepterad definition av vilket år man ska använda när man beräknar ett ljusår används inte enheten vid beräkningar med hög precision. Användningsområde Anledningen till att man använder enheten ljusår är att avstånden i rymden är så stora att det är opraktiskt att använda sig av meter eller kilometer. Främst är det avstånd till stjärnor och galaxer som anges i ljusår. I astronomisk facklitteratur är parsec en vanligare enhet. En parsec är 3,26 ljusår. För avstånd inom solsystemet är ljusår en för stor enhet och där använder man istället ljusminuter eller astronomisk enhet. Avstånd Solen ligger drygt 8 ljusminuter (499 ljussekunder) från jorden. Detta avstånd kallas också en astronomisk enhet. Avståndet till den närmaste planeten, Venus, är som minst drygt 2 ljusminuter. Avståndet till den mest avlägsna planeten i solsystemet, Neptunus, är 4 ljustimmar. Avståndet till den närmaste stjärnan, Proxima Centauri, är 4,24 ljusår. Avståndet till centrum på Vintergatan är 26 000 ljusår. Vintergatan har en diameter på cirka 100 000 ljusår. Avståndet till den närmaste galaxen, Andromedagalaxen, är cirka 2,5 miljoner ljusår. Storleken på det observerbara universumet har en radie på 46 miljarder ljusår. Källor Externa länkar Ljusårskalkylator Förklaring av ljusår på youtube.com (engelska) Längdenheter Astronomi


text: En legering (av legera, av latin ligare, ’binda ihop’, ’förena’) är ett material med metalliska egenskaper vilket består av två eller flera grundämnen (legeringskomponenter), varav minst ett är metall. Även en blandning av två eller flera polymera material kan ibland kallas för en polymer legering. En metallegering syftar oftast på en baskomponent (till exempel aluminium, bly, järn, koppar eller tenn). Till baskomponenten sätts sedan ett eller flera legeringselement (legeringsämnen) som kan vara såväl metaller som icke-metaller. Legeringar framställs vanligen genom att de olika komponenterna blandas i form av smältor. Legeringar kan dock även framställas genom till exempel pressning och sintring av pulverformiga ämnen, eller genom mekanisk bearbetning av material. Ofta räcker små mängder av tillsatsämnen, eller mindre variationer av proportionerna hos de ingående ämnena, för att ge stora ändringar av legeringens egenskaper. Legeringar har mycket stor teknisk betydelse och har använts av människan i tusentals år (till exempel brons). I konstruktionssammanhang används så gott som alltid legeringar. Rena metaller är vanligtvis för mjuka och saknar nödvändig styrka för praktisk användning. I en legering däremot, kan både hårdheten och styrkan ökas, dessutom kan korrosionsbeständighet och gjutbarhet samt elektriska och magnetiska egenskaper påverkas, som i till exempel rosttrögt stål (ofta oegentligt kallat rostfritt stål), där krom tillförs en järn-nickellegering och därigenom minskas korrosionsangreppen vid vatten- och luftkontakt. En tekniskt viktig grupp är systemet tenn/bly (se lödning), som kan tas som exempel på vad som händer när halterna av basämnena varieras. Tekniskt rent bly har smältpunkten 327 °C och tekniskt rent tenn smältpunkten 234 °C. Dessa metaller är ömsesidigt lösliga i varandra. Om temperaturen är tillräckligt hög smälter såväl blyet som tennet. Tillsättes mer av det ena ämnet så löses det i det andra intill en viss gräns, tills lösningen blivit mättad. För ett visst blandningsförhållande råder balans, då bägge ämnena innehåller en mättad lösning av den andra. Detta är den eutektiska blandningen, vilket innebär att systemets lägsta smälttemperatur har nåtts. Tabellen nedan illustrerar förloppet: Se även Färgat guld Lista över legeringar