text: Latin (lingua latīna eller latīnus sermo) är det språk som var skriftspråk i romerska riket och som under medeltiden och långt fram i nyare tid var det dominerande skriftspråket i Europa. Skillnaden mellan talspråk och skriftspråk i romarriket var redan tidigt stora och accelererade. Termen vulgärlatin används när man verkligen syftar på romarnas talspråk. De äldsta bevarade inskriptionerna är från 500-talet f.Kr. Språkets namn kommer av den italienska regionen som under antiken hette Latium (nuvarande Lazio). Latin är ett indoeuropeiskt språk inom språkgruppen italiska språk. Den äldsta formen av latinet kallas gammallatin eller fornlatin, och delades med tiden upp i överklassens språk klassiskt latin och de folkliga talspråken i romarriket, vulgärlatinet. Klassiskt latin ersattes allt mer av vulgärlatin i och med att vägnätet förföll under romarrikets senare tid. Först i och med Frankerriket på 700-talet förbättrades kommunikationerna i Västeuropa, men då hade dialektskillnaderna i vulgärlatin blivit så stora att vanligt folk hade svårt att förstå varandra. Från 800-talet och framåt kan man se dialekterna som skilda språk, de romanska språken. Klassiskt latin användes länge som vetenskapens internationella skriftspråk och som lingua franca i stora delar av Europa. Inom systematiken används latin tillsammans med grekiska för vetenskapliga namn på djur, växter och andra arter, och används också för namn på sjukdomar och inom anatomin. Dessutom är grundläggande kunskaper om latin fortfarande betydelsefulla för att förstå europeisk historia och europeiska språk. Utbildningar i latin finns i Sverige alltjämt både i gymnasieskolan och vid universiteten. År 2009 ägde den fjortonde internationella kongressen om nylatin rum vid Uppsala universitet, då 200 experter från många länder debatterade nylatinets senaste utveckling. Klassiskt latin ses ofta som ett utdött språk, men i och med den obrutna förmedlingen över generationerna från vulgärlatin till de moderna romanska språken kan det ses som ett levande språk. Många studerar dock fortfarande latin, och det är officiellt språk i Vatikanstaten. Historia Latin ingår i den italiska språkgruppen jämte bl.a. de utdöda språken faliskiska, oskiska och umbriska. Latin tillhör den latinofaliskiska språkgrenen. De italiska språken fördes till Italienska halvön av migrerande stammar under 800- eller 700-talet f.Kr. Den dialekt som talades i Latium runt floden Tibern – där den antika romerska civilisationen skulle uppstå – utvecklades till latin. Klassiskt latin brukar hänföras till den ungefärliga perioden 175 f.Kr. – 200 e.Kr. Det latin som talades i senantiken, ungefär tiden 200 – 700 brukar kallas senlatin. Detta övergick successivt till medeltidslatin, som med viss överlappning brukar hänföras till tiden ungefär 600 – 1 500. Även om överlevande romersk litteratur från antiken består nästan uteslutande av klassiskt latin, utgjordes det faktiska talade språket hos allmogen i det Västromerska riket av vulgärlatin. Det klassiska latinet var snarast en förfinad version av talspråket. Skillnaden ligger i stilnivå; i nästan alla språk uppstår ett officiellt språk efter en utbredd läsförståelse. Latin var under lång tid det juridiska och administrativa språket i det romerska imperiet. Men samtidigt var klassisk grekiska ett andraspråk hos den välutbildade eliten, då stora delar av litteraturen och filosofin som studerades av överklassen var författad på grekiska. I imperiets östra halva – vilken skulle bli Bysantinska riket – efter Väst- och Östroms slutliga splittrande år 395, ersatte grekiskan i slutänden latinet som det juridiska och administrativa språket; det hade under lång tid varit lingua franca för österländska romarmedborgare av alla samhällsklasser. När det Västromerska riket dog ut i slutet av 400-talet dog samtidigt det klassiska latinet ut. Men vulgärlatinet levde vidare och utvecklades så småningom till olika dialekter, och därefter till olika språk, de romanska språken. De romanska språken är bland andra italienska, spanska, portugisiska, franska och rumänska. Man kan säga att dessa språk är nutida former av latinet. Med sina tre genus, fem deklinationer, sex kasus, och trehundra olika böjningsformer för verben är latinet ett betydligt mer flekterande språk än de romanska språken. Grammatik Jämfört med moderna romanska språk är latinet mycket strukturerat och avancerat. Det har ett ganska rikt system av böjningar och därför en relativt fri ordföljd, på ett strukturerat sätt. Latinet böjer substantiv och adjektiv på dessa sätt: Två numerus - singular och plural. Tre genus - maskulinum, femininum och neutrum. Sex kasus - nominativ, genitiv, dativ, ackusativ, ablativ och vokativ. Det finns dessutom rester av två andra kasus: lokativ och instrumentalis. Böjningen av substantiv och adjektiv delas in i fem deklinationer. Verb Verben har dessa: Två diateser - aktivum (segla) och passivum (seglas). Tre finita modi - indikativ, konjunktiv och imperativ. Fem infinita verbformer - infinitiv, gerundium, supinum, particip och gerundivum. Följande tempus finns: presens, imperfekt, perfekt, pluskvamperfekt, futurum simplex och futurum exaktum. Verben böjs också efter person och numerus. Verbböjningen har fyra konjugationer. Ett enda latinskt verb har trehundra olika ändelser. De flesta ordböcker använder jag-presens (lavo, habeo) som uppslagsord hellre än infinitiv (lavare, habere). Det finns exempel från antikens Rom att jag-presens betraktades som grundformen. Pronomen Personliga och även possessiva pronomen utelämnas i allmänhet i latin och tillsätts endast om de är betonade och behövliga. Normalt är amo, "jag älskar", mindre normalt är ego amo, som betyder samma sak. Artiklar Latinet har varken obestämd artikel (en, ett) eller bestämd artikel (den, det). Beroende på sammanhanget i en latinsk mening kan då silva, "skog", översättas till svenska som "skog", "en skog" eller "skogen" och silva magna, "stor skog", kan översättas som "stor skog", "en stor skog" eller "den stora skogen". I vulgärlatin började räkneord "unus, una, unum" fungera som obestämd artikel medan pronomenet "ille, illa, illud" användes ofta som bestämd artikel. Sats En latinsk ordföljd är oftast subjekt-objekt-verb, som avis silvam videt, "fågeln ser skogen" eller Aemilia silvam videt, "Aemilia ser skogen". Den här regeln följs vanligtvis, men man kan kasta om orden för att framhäva ett visst ord. Betoning De flesta latinska ord betonas på näst sista stavelsen, som på latin heter (sýllaba) paenúltima. Exempel på ord är rósa 'ros', amícus 'vän', och argéntum 'silver'. En mindre del av orden betonas på näst näst sista stavelsen, (sýllaba) antepaenúltima. Exempel på ord är fémina 'kvinna', óculus 'öga' och cérebrum 'hjärna'. Latin skrivs inte med accenter, men accenter används ibland som hjälpmedel för att visa ordens betoning. Antikt latin Det antika latinet hade inte gemener (små bokstäver) utan bara versaler (stora bokstäver). Det antika latinet skrevs heller inte med skiljetecken och mellanrum mellan orden. Men emellanåt användes halvhög punkt mellan orden. Skrivet latin såg då ut så här, jämfört med dagens skrivna latin: SENATVSPOPVLVSQVEROMANVS - Senatus populusque romanus. - Senaten och det romerska folket. SEDQVIDTVSTRISTISAMABO - Sed quid tu's tristis, amabo? - Men varför är du ledsen, kära du? (Plautus) CONSVETVDINIS·MAGNA·VIS·EST - Consuetudinis magna vis est. - Vanans stora makt är (vanans makt är stor). (Cicero) Versalerna blev efter hand besvärliga att skriva. Romarna utvecklade då en kursiv stil som gjorde det snabbare att skriva och som även gav upphov till våra dagars gemener. Latin i modern tid Vatikanstaten är i dag det enda land i världen som har latin som officiellt språk, även om italienskan, som också är ett officiellt språk, är det mest använda. Latinet har oavbrutet fungerat som den romersk-katolska kyrkans liturgiska språk. Mässan som är kyrkans viktigaste liturgiska handling har en mässordning som än i dag i dess romerska form är latinsk, den så kallade latinska riten. Den finns i två former: Novus Ordo, som även kan vara på folkspråk, och den så kallade Tridentinska mässan, vars latinska ordning är från 1500-talet, men som i grunden är från den tidigare kyrkan i Rom. Latin är fortfarande det officiella språket på vilket katolska kyrkan ger ut sina officiella handlingar. Påvens encyklikor (rundskrivelser) publiceras på latin, varefter det görs översättningar till de olika folkspråken. Biblia vulgata är den latinska bibeln, som den Romersk-katolska kyrkan utgår ifrån. Genom latinets historiska dominans är kunskaper i latin till stort värde för personer som studerar humaniora och som vill nyttja originalkällor från främst antiken och medeltiden. Latinet spelar inom juridiken fortfarande en betydelsefull roll. Dels såsom bärare av den romerska rätten, den moderna juridikens urmoder, och dels som namngivningsspråk för universellt gångbara rättsfigurer och rättsgrundsatser. Exempel härpå är; dolus, culpa, ne bis in idem, res judicata, bonus pater familias etcetera. På vissa gymnasieskolor i Sverige kan man läsa latin som valbar kurs. Många universitet och högskolor i Sverige lär ut latin. I Finland sände Yle Radio 1 nyheter på klassiskt latin varje vecka 1989–2019. Radioprogrammet hette Nuntii Latini och kunde avlyssnas också via internet. Vatikanens radio och Radio Bremen har sändningar på latin. En nutida tillämpning av latin är att fungera som neutral "textattrapp" vid granskning av typografiska utkast. Se Lorem ipsum. Sveriges senaste svensk-latinska ordbok är Ebbe Vilborgs "Norstedts svensk-latinska ordbok" från 2001. Det var då närmare hundra år sedan Cavalins svensk-latinska ordbok kom, som var den då senaste svensk-latinska ordboken i Sverige. En andra upplaga av Vilborgs ordbok kom 2009 som bland annat innehåller ytterligare tusen ord och fraser, totalt 28 000. EU och Schweiz, som har flera officiella språk, använder ibland latin i slogans och namn på vissa institutioner i logotyper, för att inte favorisera något språk. På schweiziska mynt står det Confoederatio Helvetica. Europeiska rådet kallar sig Consilium Europaeum i sin logotyp. En del organisationer i USA har latinska motton, såsom Semper Fidelis 'alltid trogen', för marinkåren. Latin i medicin och biologi Växter, djur, svampar, bakterier och andra livsformer har alla vetenskapliga namn som är baserade på latin eller latiniserade ord från andra språk. Latinska ord används ofta också inom läkaryrket för att benämna sjukdomar, kroppsdelar och dylikt. Härvid är det nylatin som gäller. För företeelser som inte fanns på romarrikets tid, skapar man nya ord "på latinskt vis", på samma sätt som Linné gjorde, när han namnsatte växter och djur. Se vidare läkarlatin. Nylatin Även sedan latin ej längre talades allmänt och i princip blivit ett dött språk, kvarstod det som ett lingua franca i vetenskapsvärlden i Europa. Därvid krävdes nybildningar för begrepp som inte fanns under romarrikets tid. Detta språk kallas nylatin, och var på sitt sätt levande inom vetenskap, litteratur och politik ända till början på 1800-talet. Än idag lever latin ett skuggliv inom medicin och biologi, när nya rön ska ges namn som ska vara entydigt begripliga internationellt utan förbistring av moderna språk Den mest omfattande analysen av det svenska nylatinets utmärkande egenskaper och bärande teman i den stormaktstida litteraturen återfinns i latinprofessor emeritus Hans Helanders Neo-Latin literature in Sweden in the period 1620–1720 (2004). Krister Östlund har sammanfattat nylatinska särdrag som vanliga stavningsvarianter och typiska formuleringar i svenska 1700-talsdissertationer i sin avhandling Johan Ihre on the origins and history of the runes (2000). En ordbok med nylatinska termer (som yrkesnamn och dateringar) och fraser från ca 1500–1800 är Latin för släkthistoriker (tredje utgåvan 2022). Dess introduktionskapitel behandlar bl.a. det äldre latinuttalet i Sverige och hur man latiniserade svenska ort- och personnamn och då särskilt en mycket vanlig typ av tillnamn som skapades utifrån ortnamn med hjälp av latinska och grekiska suffix. Exempeltext Från Julius Caesars Commentarii de Bello Gallico ("Kommentarer om det galliska kriget"): Gallia est omnis divisa in partes tres, quarum unam incolunt Belgae, aliam Aquitani, tertiam qui ipsorum lingua Celtae, nostra Galli appellantur. Hi omnes lingua, institutis, legibus inter se differunt. Gallos ab Aquitanis Garumna flumen, a Belgis Matrona et Sequana dividit. Horum omnium fortissimi sunt Belgae, propterea quod a cultu atque humanitate provinciae longissime absunt, minimeque ad eos mercatores saepe commeant atque ea quae ad effeminandos animos pertinent important, proximique sunt Germanis, qui trans Rhenum incolunt, quibuscum continenter bellum gerunt. Nummer Ord Inom 1–10 böjer latinet ett, två och tre efter numerus, genus och kasus precis som substantiv och adjektiv. Resten böjs inte. nihil, nil - noll (betyder egentligen "ingenting") unus, -a, -um - ett duo, -ae, a - två tres, -es, -ia - tre quattuor - fyra - ['kwatuor] quinque - fem - ['kwingkwe] sex - sex septem - sju octo - åtta novem - nio decem - tio Bokstäver Latinska (romerska) tal skrivs även med versala bokstäver. I engelskspråkig litteratur används gemena tecken med samma betydelse; ibland skrivet inom parentes. I - 1 II - 2 III - 3 IIII eller IV - 4 V - 5 VI - 6 VII - 7 VIII - 8 VIIII eller IX - 9 X - 10 L - 50 C -100 D - 500 M -1 000 Fraser De ord som inte betonas på näst sista stavelsen anges här med accenter. De ord som anges inom parenteser kan man välja om man ska använda dem eller inte. Sammanhanget kan avgöra om man vill använda dessa ord eller inte. Aliquando- Ibland (ordagrant: detsamma) Amo te - Jag älskar dig Aut étiam aut non respondere - Svara antingen ja eller nej (ordagrant: detsamma.') Ave (till en person), Avete (till flera personer) - Var hälsad (ordagrant: 'var hälsad', 'goddag') Bene! - Bra! (ordagrant: 'gott'; adverbform av adjektivet bonus, 'god'.) Cur? - Varför? (ordagrant: detsamma) Forsan; Fortasse - Kanske (ordagrant: detsamma) Grátias tibi (ago)! - Tack! (ordagrant: '(Jag driver) tackar åt dig!') Hora quinta est - Klockan är fem (ordagrant: 'Timmen är den femte.') Intélligo - Jag förstår (ordagrant: detsamma) Ita (est), Ita vero, Sic (est), Étiam - Ja Inga av dessa ord betyder "ja" i grunden, men används som ja-svar. Ordet ita betyder 'så' och 'på så sätt'. Ita (est) betyder då ordagrant 'Så (det är)' eller 'På så sätt (det är)'. Ita vero betyder 'Så i sanning' eller 'På så sätt i sanning'. Ordet sic betyder 'så'. Sic (est) betyder då ordagrant 'Så (det är)'. Ordet étiam betyder egentligen 'även' och 'också'. Loquerisne Latine? - Talar du latin? (ordagrant: 'Talar du latinskt?' -ne i slutet av ett ord visar att det är en fråga; loqueris betyder 'du talar') Magnas grátias (ago)! - Stort tack! (ordagrant: '(Jag driver) stora tackar!') Male - Dåligt (ordagrant: 'dåligt'; adverbform av adjektivet malus, 'dålig', 'ond') Máximas grátias (ago)!; Ingentes grátias (ago)! - Tack så mycket!; Tusen tack! (Máximas grátias (ago)! ordagrant: '(Jag driver) mycket stora tackar!', Ingentes grátias (ago)! ordagrant: '(Jag driver) väldiga tackar!') Néscio - Jag vet inte (ordagrant: detsamma) Nomen mihi est Luna - Jag heter Luna, mitt namn är Luna (ordagrant: 'Namnet för mig är Luna') Non, Non ita (est) - Nej Inga av dessa ord betyder "nej", men används som ett nej-svar. Ordet non betyder egentligen 'inte'. Non intélligo - Jag förstår inte (ordagrant: detsamma) Numquam - Aldrig (ordagrant: detsamma) Qua aetate es? - Hur gammal är du? (ordagrant: 'I vilken ålder är du?') Quandoque - Ibland (ordagrant: detsamma) Quare? - Varför? (ordagrant: detsamma) Quid nomen tibi est? - Vad heter du?, vad är ditt namn? (ordagrant: 'Vad är namnet för dig?') Quómodo vales?, Ut vales? - Hur mår du? (ordagrant: detsamma - ut betyder här (liksom quomodo) 'hur') Quota hora est? - Vad är klockan? (ordagrant: 'Vilken timme är det?') Salve! (till en person), Salvete! (till flera personer) - Hej! (ordagrant: 'goddag', 'hej') Scio - Jag vet (ordagrant: detsamma) Semper - Alltid (ordagrant: detsamma) Sum in falso - Jag har fel (ordagrant: 'Jag är i det falska') Sum in recto - Jag har rätt (ordagrant: 'Jag är i det rätta') Ubi latrina est? - Var är toaletten? Vale! (till en person), Valete! (till flera personer) - Hej då! (ordagrant: 'farväl') 25 annos natus sum - Jag är 25 år gammal (ordagrant: 'Jag är 25 år född') 25 heter quinque et viginti eller viginti quinque Källor: Alla fraser är tagna ur Ebbe Vilborgs "Norsteds svensk-latinska ordbok", andra upplagan från 2009. De latinska ordens riktiga betydelser, istället för de svenska motsvarigheterna, är med vissa undantag tagna ur den latinsk-svenska ordlistan ur Tore Jansons Latin - Kulturen, historien, språket, 2009, och står inom parenteser och punktlistor. Se även Lista över latinska ordspråk och talesätt Lista över förkortningar Latinsk litteratur Läkarlatin Latino Latinamerika "Grislatin" Källor Noter AvOla Wikander Tryckta källor Hans H. Ørberg - Lingua Latina per se illustrata - C. Iulii Caesaris Commentarii De Bello Gallico, Focus Publishing / R. Pullins Company, Newburyport, Massachusetts, 2003. , . Externa länkar Nuntii Latini – Radionyheter på latin (klassiskt latin) Latin för alla – Lära sig latin Ephemeris – Webbtidning på latin The Latin library – Latinska texter från antiken, medeltiden och den nylatinska tiden Forum Romanum – Latinskt litteratur och romersk historia Vatican – Vatikanens officiella hemsida på åtta olika språk, däribland latin Latinbloggen – En blogg på latin Swensk-Latinsk Ordbok från 1875–1876, utarbetad av Christian Cavallin, Projekt Runeberg Yuni.com – Latinska citat Johny.nu – Latinska citat Italiska språk Klassiska språk Språk i Vatikanstaten Filologi Subjekt–objekt–verb-språk Wikipedia:Basartiklar


source: wikipedia

text: Laurentius Petri Nericius (latinisering av svenskspråkiga Lars Petersson från Närke), född 1499 i Örebro, död 26 oktober 1573 i Uppsala, var en svensk präst som blev Sveriges förste evangelisk-lutherske ärkebiskop 1531–1573. Han är även känd som Laurentius Petri den äldre till skillnad från mågen Laurentius Petri Gothus. Han valdes till ärkebiskop av Uppsala stift i augusti 1531 och vigdes av den katolske biskopen i Västerås stift, Peder Månsson (Petrus Magni), varefter Svenska kyrkan hävdar apostolisk succession. Biografi Laurentius Petri var bror till den svenske reformatorn Olaus Petri, och son till smeden Peter Olofsson och Kristina Larsdotter. Genom att Petrus Magni vigde Laurentius Petri till biskop kom de svenska biskoparna att inneha en obruten apostolisk succession, något som dock bestrids av den romersk-katolska kyrkan (senast förmodligen – om än ej uttryckligen – i dokumentet Dominus Iesus från år 2000). Laurentius Petris ungdom är höljd i dunkel. Första gången hans namn med säkerhet omnämns är 1527, då han på Gustav Vasas bekostnad sändes att studera vid tyska universitet, bland annat Wittenbergs universitet, men troligen hade han redan tidigare studerat där. Efter sin hemkomst blev han först skolmästare i Uppsala. Han valdes så på kyrkomötet i Stockholm 1531, sannolikt under påtryckningar från Gustav Vasa, till ärkebiskop av Uppsala stift och därmed för Sveriges dåvarande kyrkoprovins. Laurentius Petri var mer försiktig än sin bror och vek undan för kungens krav då dessa blev för stora. Under de första åren kom hans tid främst att upptas av den nya bibelöversättningen, som utkom 1541. Sitt första större inlägg i den kyrkliga frågorna gjorde han i sin 1533 skrivna Förklaring på Västerås recess och på ordinantan, där han utvecklade sitt kyrkopolitiska och kyrkoorganisatoriska program i motsats till kungens sätt att tillämpa recessen. Redan genom en så kallad förening 1533 begränsade Gustav Vasa ärkebiskopens befogenheten, och den beskars ytterligare under den tyska perioden, då kungens kroniska misstro och strävan efter att upplösa biskopsinstitutionen satte Laurentius Petris undfallenhet och seghet på prov. Bland annat tvingades han själv som bisittare underteckna dödsdomen mot sin egen bror och Laurentius Andreæ 1540. Under mer än ett decennium fick Laurentius Petri finna sig i att vara skjuten åt sidan, sedan kyrkans främsta ledning 1539 överlämnats åt Georg Norman som superattendent. I tysthet verkade han för en återgång till den nationellt kyrkliga organisationen, utförde den betydelsefulla revisionen av de kyrkliga böckerna (handboken och mässboken) och fortsatte det arbete på en kyrkoordning som han under sin första ämbetstid påbörjat. Georg Normans bortgång 1553 ställde Laurentius Petri på nytt i den kyrkliga ledningens medelpunkt. Han utvecklade under denna tid en omfattande litterär verksamhet, som under 20 år dominerade det svenska boktryckeriet, oaktat flera av hans skrifter trycktes först efter hans död. Flera av dem är ännu outgivna. Bland annat utgav han 1555 en omfattande postilla och 1557 Sveriges första nykterhetsskrift: Emoot dryckenskap. Hans förhållande till kungen var nu någorlunda gott, även om konflikter förekom. En sådan var Gustav Vasas giftermål 1552 med sin avlidna hustrus systerdotter, Katarina Stenbock, vilket Laurentius Petri motsatte sig som ingånget inom förbjudna led. Den Svenska krönika som Laurentius Petri fullbordade 1559 vann dock kungens godkännande. Han anlitades även av kungen för diplomatiska uppdrag, bland annat som ledare av en fredsbeskickning till Ryssland 1557. Under Erik XIVs regering ökade Laurentius Petris frihet. Det kyrkoordningsförslag, som han av Gustav Vasa hindrats att lägga fram, kunde nu framläggas för riksdagen i Stockholm 1562, och även om kungen inte stadfäste det, kunde Laurentius Petri verka för dess tillämpning i praktiken. Under några år upptogs hans intresse i hög grad av den konfessionella polemiken mot Dionysius Beurraeus och kalvinismen, som han bekämpade i en rad skrifter, bland annat Om någor stycker wårs Herras Jesu Christi nattward anrörandes, där den nya tysk-lutherska ortodoxien tydligt framträder och den svenska kyrkan för första gången uttryckligen betecknas som luthersk. Laurentius Petris verksamhet och intresse omfattade i övrigt alla det kyrkliga livets yttringar, med själavården som det centrala. Han ombesörjde nya upplagor av de kyrkliga böckerna (psalmboken 1567 med tillägg 1572 och den första katekesutgåvan 1567) och arbetade bland annat för kyrkomusikens höjande. I tidens politiska konflikter visade han sin anpassning till den världsliga makten. Han dömde 1563 hertig Johan och var i det längsta lojal mot Erik XIV, men anslöt sig 1568 till hertigarna och dömde senare den forne kungen inte bara förlustig kronan utan även till döden. Sjuk och ålderstigen fick han se sitt livsverk krönt med seger, då den av Laurentius Petri själv utarbetade 1571 års kyrkoordning antogs på ett kyrkomöte i Uppsala 1572. Laurentius Petri var gift med Elisabeth Didriksdotter, dotter till Didrik myntmästare och Birgitta Kristiernsdotter (Vasa). Han blev förlovad med henne av kung Gustav Vasa efter att han hade officierat vid dennes bröllop år 1531 Två av hans döttrar blev gifta med hans närmaste efterträdare som ärkebiskopar: Margareta var i tur och ordning gift med hans två efterträdare, och Magdalena med Abraham Angermannus Hans hustru och döttrar blev därmed Sveriges första biskopinnor. Eftermäle I boken Kristi kyrka hyllar Bo Giertz Laurentius Petris gärning och skriver: Ingen enskild person har betytt så mycket för vår kyrka som han...vår sannskyldige svenske kyrkofader. Psalmer Min själ skall lova Herran, översättning 1567. Välsignat vare Jesu namn, skriven 1567. Desse äro de tio bud, översättning (1695 nr 1). Gudh Fader wilje wij prisa i Göteborgspsalmboken 1650. Om en rijk man här siungom wij Se även Mäster Olof Laurentius Petri Gothus Källor Externa länkar Svenska kyrkans ärkebiskopar Svenska runologer Svenska psalmförfattare Reformatorer Bibelöversättare Präster från Örebro Födda 1499 Avlidna 1573 Män Personer under äldre vasatiden Gravsatta i Uppsala domkyrka Svenska präster under 1500-talet


text: Labyrintfiskarna (Anabantoidei) är en underordning abborrartade fiskar som är synnerligen populära som akvariefiskar. Labyrintfiskarna förekommer naturligt i Asien och Afrika. De är uppkallade efter labyrintorganet, som sitter vid gälarna och med vars hjälp de kan tillgodogöra sig syre ur atmosfärisk luft, från ovan vattenytan. Detta har hjälpt dem att överleva i regioner och lokaler som är uteslutna för vanliga fiskar på grund av låg syrehalt i vattnet. Många av arterna blir endast knappa decimetern långa, som exempelvis kampfiskarna. Störst blir jätteguramin (Osphronemus goramy) som kan bli upp till 70 centimeter lång. Reproduktion Skumbobyggare Flertalet labyrintfiskar förökar sig gärna i fångenskap. Hos de flesta arterna bygger hanen någon dag före leken ett skumbo vid vattenytan, eller i taket av en grotta. Dit "spottas" sedan äggen in av hannen, sedan han med u-formig kroppsrörelse kramat rommen ur honan och samtidigt befruktat dem. Efter leken avvisas honan, och hanen vaktar skumboet med äggen fram till och med någon dag efter att äggen kläckts och ynglen blivit frisimmande. Munruvare De flesta arter som inte är skumbobyggare är så kallade munruvare. Lekbeteendet liknar det hos munruvande ciklider. Hos de munruvande labyrintfiskarna lägger honan rommen i en i förväg grävd grop, eller direkt på botten. Därefter befruktar hanen äggen, och tar upp dem i munnen. Han bär sedan äggsamlingen i munnen till dess rommen kläckts, i sällsynta fall till och med något längre. Romspridare Ett fåtal arter av labyrintfiskar är så kallade romspridare. Hos dem leker honan och hanen fritt i vattnet, och ingen ägg- eller yngelvård förekommer. Labyrintfiskar som akvariefisk Det faktum att labyrintfiskar lever väl även i syrefattiga vatten gjorde dem särskilt lämpliga för de första akvaristerna, då man på den tiden i allmänhet inte använde pumpar och filter i akvarierna, vilket annars skulle syresatt vattnet. Den första tropiska akvariefisk som importerades till Europa var labyrintfisken makropod, även kallad paradisfisk, som importerades 1896 av den tyske kände fiskodlaren Paul Matte Hur motsägelsefullt det än låter, så kan man faktiskt dränka labyrintfiskar. Labyrintfiskarna måste ha tillgång till atmosfäriskt syre. Det måste finnas några centimeter luft mellan vattenytan och täckglasen för att fiskarna ska kunna snappa luft. Om vattnet når ända upp till glaset dränks fisken eftersom gälarna inte klarar av att förse fisken med tillräcklig mängd syre. Labyrintfiskar kan också drabbas av "lunginflammation" alltså inflammation i labyrinten om luften de andas in är för kall. Allmänt skall labyrintfiskarna hållas relativt varmt (25–30 °C), samt med ett tätt täckglas ovan akvariet, eftersom de kan vara känsliga för att luften de andas är kallare än deras kroppstemperatur, det vill säga än vattnet de simmar i. Alldeles särskilt gäller detta yngel och ungfisk. Flera arter hoppar också gärna annars ur akvariet, vilket täckglaset förhindrar. En del av klätterfiskarna kan till och med förflytta sig kortare sträckor över land, särskilt den asiatiska klätterfisken, Anabas testudineus. Labyrintfiskar trivs i allmänhet bra med andra lugna och "snälla" akvariefiskar. Visserligen kan de kanske äta upp ett och annat yngel, men mindre tetror, rasboror eller andra mindre stimfiskar brukar accepteras. De mellanstora labyrintfiskarna såsom guldgurami, mosaikgurami, chokladgurami och kyssgurami går bra ihop med skalarer, och andra litet lugnare ciklider. Labyrintfiskar trivs också alldeles utmärkt i det utpräglade växtakvariet. Den litet mindre dvärgguramin är en trevlig bekantskap, som trivs bra i det litet mindre akvariet. Men man bör tänka på att vissa labyrintfiskar kan bli ganska så stora, detta gäller bland annat blå guramin, och då anpassa akvariets storlek med tanke på detta. Källor Akvariefiskar Abborrartade fiskar


text: Lejon (Panthera leo) är ett kattdjur av släktet Panthera och världens näst största kattdjur, bara tigern är större. Lejonen lever i motsats till andra kattdjur i flockar. Två av artens viktigaste kännetecken är hanarnas man och dess rytande vilket är unikt bland kattdjuren. Lejon förekommer idag i Afrika och i den indiska delstaten Gujarat. Utseende och anatomi Lejonet är det näst största djuret i familjen kattdjur, efter tigern som är större, och det största rovdjuret i Afrika. Den vuxna lejonhanens kroppslängd mäter 170–250 cm och de har en mankhöjd upp till 123 cm. Lejonhonan är mindre, med en kroppslängd som mäter mellan 140 och 175 cm och en mankhöjd som är minst 91 cm. Svansen är mellan 90 och 105 cm för hanar och något kortare för honor. Vikten för vuxna hanar varierar mellan 181 och 227 kg och för honor mellan 113 och 152 kg. Den största kända vilda individen vägde 318 kg. De största lejonen lever i södra Afrika och de minsta i Asien. Vuxna hannar i fångenskap kan, tack vare bra skötsel, väga upp till 350 kg. Den tyngsta registrerade lejonhanen var Simba, som levde i England på Colchester Zoo och som juli 1970 vägde cirka 60 stone (ungefär 380 kg), alternativt 375 kg (826 pund). Simba föddes 1959 i Dublin Zoo. Lejonet har kort päls som varierar på ovansidan mellan sandfärgad, silvergrå, gulröd och mörkbrun. Undersidan och benens insida är alltid ljusare. En svart tofs vid svansens slut och svarta fläckar på öronens baksida finns hos båda kön. Hannar har dessutom en man som är mörkbrun eller svart, ljusbrun eller rödbrun. Manen räcker från kinderna över skuldran och går ibland till bröstet eller buken. Manens form och färg skiljer sig inte bara mellan olika individer utan även mellan olika livsperioder hos samma individ. En lång och mörk man är ett tecken på ett livskraftigt djur. Studier har visat att honor föredrar hanar med lång och mörk man. Andra studier har visat att manen även fungerar värmande i kyligare områden. Dessutom skyddar manen mot slag och bett när hannarna strider. Unga hannar saknar man som först är fullt utvecklad efter cirka fyra år men även här finns stora differenser mellan olika individer. Nyfödda ungar liknar med sina mörka rosettformiga fläckar, som ibland bildar strimmor, leoparder men dessa bleknar under första levnadsåret. Bara i enstaka fall har även vuxna djur fläckar, men dessa är ganska otydliga och hittas främst på buken. Ibland förekommer berättelser om melanism hos lejon, alltså mörka individer, men hittills finns inga bevis för dessa skildringar. Liksom hos tigrar finns ibland lejon som har vit päls. Dessa är inte albinodjur, utan leucistiska djur med en störning i den gen som styr pälsfärgen. Arten producerar melanin, men det lagras inte korrekt i huden. Ögonfärgen är inte påverkad, och djuren har normal syn. I naturreservatet Timbavati i Sydafrika föddes tre vita lejon 1975. Utbredning och systematik Utbredning Lejonet hade under förhistorisk tid ett betydligt större utbredningsområde än idag. Arten fanns från Peru över Alaska, Sibirien och mellersta Europa till Indien och Sydafrika. I många av dessa områden var arten utdöd redan vid slutet av istiden. Under antiken fanns lejonet i södra Europa, Sydvästasien, Indien och i Afrika. Berättelser om lejon på Balkanhalvön finns till exempel från Herodotos och Aristoteles. Troligtvis försvann de europeiska lejonen omkring början av vår tideräkning. Idag ligger utbredningsområdet huvudsakligen i Afrika söder om Sahara. I Algeriet förekom lejon fram till 1890-talet och det sista nordafrikanska lejonet fälldes 1920 i Marocko. Den sista bekräftade iakttagelsen av en individ i Mellanöstern (Syrien, Iran, Irak) ägde rum 1942 i Iran. Även den asiatiska populationen dog nästan ut mellan slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. Effektivare skjutvapen utrotade underarten fram till 1884 i hela östra Asien med undantag av Indien. Bara i nationalparken Gir som ligger i den indiska delstaten Gujarat fanns ett mindre bestånd kvar. Det lägsta antalet individer av denna population registrerades 1913 med omkring tjugo lejon. Fram till 1990-talet ökade beståndet åter till cirka 300 individer. Evolution Det eventuellt äldsta kända fossilet av lejon hittades i Tanzania och är 3,5 miljoner år gammalt. Vissa auktoriteter anser att detta fynd, som huvudsakligen består av ofullständiga käkar, tillhör arten Panthera leo medan andra betvivlar denna tillhörighet. Hittills finns för få fynd från denna epok för att säkerställa att dessa ben tillhör lejon. Afrikanska fynd som med visshet kan räknas till lejon är 2 miljoner år yngre. För ungefär 700 000 år sedan etablerade sig underarten Panthera leo fossilis i Europa. Kända fynd härstammar från Isernia i Italien samt Wiesbaden och Heidelberg i Tyskland. De flesta fossilerna i Europa är från underarten grottlejon (Panthera leo spelaea), som levde under istiden. De sista lejonen i norra Eurasien och norra Amerika dog ut för cirka 10 000 år sedan vid slutet av senaste istiden. Underarter Flera recenta (nu levande) underarter blev beskrivna och antalet skiftar mellan olika avhandlingar. Den följande listan med 11 underarter är enligt standardverket Mammal Species of the World (2005), andra avhandlingar listar bara 8 underarter. Berberlejon (Panthera leo leo) - Individer finns troligtvis bara i djurparker. Asiatiskt lejon (Panthera leo persica) - lever idag bara i Gir nationalpark Kaplejon (Panthera leo melanochaitus eller P. l. melanochaita) - troligtvis utdöd. Panthera leo krugeri - förekommer i Kruger nationalpark. Panthera leo azandica - förekommer i nordöstra Kongo-Kinshasa. Panthera leo massaicus eller Panthera leo massaica (synonym P. l. nubica) - förekommer i Etiopien, Kenya, Tanzania och Moçambique. Panthera leo senegalensis - förekommer i Senegal och Nigeria. Panthera leo bleyenberghi - förekommer i Katangaprovincen i Kongo-Kinshasa. Panthera leo hollisteri Panthera leo kamptzi Panthera leo nyanzae Det asiatiska lejonet listas i de flesta zoologiska skrifter som självständig underart men för de afrikanska populationerna finns olika klassifikationer. Nyare molekylärgenetiska undersökningar visade att det förekommer två olika populationer i Afrika med tydliga genetiska differenser. Den första hittas i västra samt centrala delar av kontinenten och den andra i Afrikas östra och södra delar. Den förstnämnda är enligt studien närmare släkt med det asiatiska lejonet än med de östliga och sydliga populationerna. Möjligen dog lejonet i Västafrika ut under senare pleistocen och sedan flyttade individer från Asien till regionen. Att de västafrikanska lejonen liknar sig mycket starkt i sina genetiska egenskaper talar likaså för denna hypotes. Tidigare studier, som främst undersökte populationer i östra och sydöstra Afrika, visade resultatet att de är mycket nära släkt med varandra. De kan troligen skiljas i två utvecklingsgrenar (klad) på varje sida av östafrikanska gravsänkesystemet. Lejon från nationalparkerna Tsavo East och Tsavo West i östra Kenya skiljer sig inte genetiskt från sina artfränder i den sydafrikanska provinsen Transvaal men det finns tydliga genetiska skillnader till lejonen i Aberdarebergen (västra Kenya). En tredje studie från 2007 beskriver tre huvudtyper för lejonet: en i Nordafrika och Asien, en i Centralafrika och en i södra Afrika. Beteende och ekologi Habitat och aktivitet Lejon är inte särskilt specialiserade vad gäller habitat. De föredrar savann men lever även i torra skogar och i halvöken. Lejon undviker däremot täta och fuktiga skogar samt vattenfattiga ökenområden. De är inte lika goda simmare som tigrar men trots detta dokumenteras ibland individer som korsar större floder. Arten har en tendens att vara aktiv på natten. Beroende på vädret, födotillgången, människan och andra faktorer kan lejonet flytta sin aktivitet till dagen. Socialt beteende Lejon är i motsats till alla andra kattdjur flocklevande och jagar också i flock, vilket kräver samarbete och organisation. De klarar att fälla de flesta tillgängliga bytesdjuren inom sitt revir. Det händer till och med att de skiljer elefantungar från hjorden för att sedan nedlägga och äta dem. Flockens storlek och sammansättning skiljer sig mellan olika levnadsområden. Hos det asiatiska lejonet bildar vanligen 4 till 5 vuxna honor en flock tillsammans med sina ungar. Hannar har i Girs nationalpark egna flockar med upp till 6 individer. I Serengeti består en vanlig flock däremot av upp till 18 honor som alla är släkt med varandra, deras ungar och upp till 7 könsmogna hannar. Flockens revir har en storlek mellan 20 och 400 km2. Områdets gräns, som markeras med avföring och urin, förtydligas med rytanden. Unga hannar stannar två till tre år i flocken tills de är könsmogna, därefter jagas de iväg av de äldre hannarna. Ensamma hannar vandrar långa sträckor och ibland får de sällskap av en till tre andra hannar i samma situation. Ännu större ungkarlsgrupper är mycket sällsynt. Dessa djur respekterar inga revirgränser och bildar heller inga egna revir. Ofta har de svårt att jaga och livnär sig därför av as. Träffar en vandrande hanne på en flock som leds av ett gammalt lejon så försöker den uppnå den andras position. De strider som följer är oftast brutala och kan leda till döden för den ena av kontrahenterna. Om flockledaren blir besegrad måste den i fortsättningen leva ensam. Men oftast dör den på grund av sina sår. En ny flockledare dödar ofta alla ungdjur i flocken. Den biologiska nyttan består av att honorna efteråt blir snabbare parningsberedda. Honor stannar oftast hela livet i den flock där de blev födda. Jakt och föda Lejon jagar oftast under natten eller på morgonen. Lejon föredrar även att jaga under storm och oväder, då åskmuller och kraftig vind gör det svårt för potentiella byten att se och höra dem. Under jakten strövar en individ eller en flock oftast långsamt genom reviret och letar efter byten. I regioner med bra tillgång till föda som Serengeti eller Nairobi nationalpark vandrar arten bara 2 till 13 km per dag/natt. Vid Namibias kustlinje iakttogs däremot lejon som vandrade 50 km per dag längs stranden för att fånga sälar. Arten gräver mer än andra stora kattdjur, bland annat för att komma åt vårtsvin. Typiska bytesdjur är antiloper, gaseller, gnuer, afrikansk buffel och zebror men även harar, fåglar och deras ägg, fiskar, ormar samt mindre krokodiler. I grupp kan de även fälla större djur som afrikanska bufflar, elefanter och vuxna giraffer. Sällan är lejonet kannibaliskt. Unga lejon börjar vid tre månaders ålder att jaga tillsammans med sin mor. Först efter två år kan de jaga självständigt. Vid jakten uppnår lejon en hastighet upp till 60 km/h men de är inte så uthålliga. Därför smyger lejon oftast fram till bytet för att öka sina chanser. Är avståndet till bytet 30 meter eller mindre rusar lejonet fram med stora språng som kan vara 6 m långa. Större byten dödas med ett fast bett i halsen för att strangulera offret medan små bytesdjur enkelt blir dödade genom ett slag med tassen. Huvudsakligen sker jakten i grupp men trots allt lyckas bara vart femte försök. Hannar deltar bara i enskilda fall vid jakten, till exempel när större djur som buffel ska fällas. Bytet delas sedan efter flockens hierarki. Vuxna hannar är de första som får äta. Sedan följer honorna och till slut ungarna. Ofta förekommer strider vid kadavren som leder till sår hos motståndarna. Lejon jagar vanligen själv men kan också konsumera döda djur som antingen dött av naturliga orsaker (till exempel sjukdom) eller som redan dödats av andra rovdjur som leopard eller gepard. Det förekommer till och med att lejon angriper hyenor för att komma åt deras byte. Lejon håller konstant utkik efter gamar som oftast är ett tecken på att ett djur nyligen dött eller ett djur som håller på att dö. Ett lejon kan konsumera upp till 33 kg i en enda måltid. En vuxen lejoninna kräver i genomsnitt cirka 5 kg kött per dag, en hane cirka 7 kg. Om tillfället finns så dricker lejonet efter varje jakt och varje dag vatten. Fortplantning Kopulation hos lejon sker bara när honan är parningsberedd. Dessa perioder varar ungefär fyra dagar. Efter dräktigheten som varar cirka 3,5 till 4 månader lämnar honan flocken och föder en till sex ungar (i genomsnitt tre) som har en vikt av ungefär 1,5 kg och en kroppslängd som ligger vid 50 cm. Under de följande sex till åtta veckorna ger honan ungarna di i ett gömställe. Ligger tillflyktsorten avsides från flocken så jagar honan ensam. Vid dessa tillfällen stannar ungarna upp till 48 timmar ensamma i gömstället. Under tiden består faran i att ungarna blir upptäckta av hyenor och andra rovdjur. Efter åtta veckor introducerar honan sina ungar i flocken. De blir nästan alltid accepterade på en gång. Senare får ungarna di inte bara av sin egen moder utan även av andra honor i flocken. Efter ungefär sex månader slutar honan att ge di och efter två år är ungarna självständiga. Medellivslängden för lejon ligger mellan 14 och 20 år men oftast är det bara honor som uppnår denna ålder. Hannar blir i naturen på grund av de beskrivna omständigheterna mellan 7 och 12 år gamla. Viktigt är också i vilket område lejonet lever. I skyddade regioner som Kruger nationalpark blir djuret mellan 12 och 14 år gammalt men utanför dessa parker eller reservaten når de högst 8 års ålder. Individer i djurparker har däremot blivit upp till 34 år gamla. Relationer till andra rovdjur Lejon är kapabla att döda andra rovdjur såsom leopard, gepard, krokodil, hyenor och vildhundar . Till skillnad från de flesta andra kattdjur äter de sällan upp sina konkurrenter efter att ha dödat dem . Lejon ignorerar vanligtvis hyenor såvida det inte finns mat de kan stjäla eller om de blir trakasserade av dem. Relationen mellan lejon och hyenor är mycket speciell för båda arter. I tester har man kunnat visa att när en människa spelar upp ljud av hyenor som äter följer lejon snabbt efter. Man har även kunnat påvisa att tama hyenor, som aldrig träffat ett lejon, blir nervösa och uppspelta vid lukten av ett lejon. När hyenorna äter sitt byte och sedan konfronteras av lejon kommer hyenorna antingen lämna platsen eller tålmodigt vänta på ett avstånd om 30-100 meter tills lejonen ätit klart . I vissa fall är hyenorna djärva nog att äta tillsammans med lejonen och kan ibland till och med tvinga bort lejon från sitt byte . Hyenor dominerar oftast över lejon om hyenorna är fyra gånger fler, men aldrig när lejonhannar är i närheten . Båda arter kan agera aggressivt mot den andra även om någon direkt anledning inte finns. Lejon kan attackera en hyena utan anledning, och det finns dokument där lejonhannar aktivt sökt upp hyenor och dödat dem utan att äta dem . I Etosha kan så mycket som 71% av hyenors dödstal bero på lejon . Det har hänt att lejonflockar och hyeneklaner brutit ut i fullskaliga krig. Ett exempel är från 1999 i Etiopien där sex lejon och 35 hyenor dödades under en tvåveckorsperiod . Nilkrokodilen är också en konkurrent till lejon och det förekommer att de dödar varandra. Lejon, framförallt lejonhannarna, är också fientligt inställda till leoparder och dödar dem om tillfälle ges. Lejon och människor Lejonet räknas till "Big Five", de fem mest framträdande arterna i Afrika. Status och hot I stora delar av Afrika minskar antalet lejon snabbt men det finns geografiska skillnader. I Väst- och Centralafrika minskar stammen kraftigt och kommer att minska med ytterligare femtio procent under de kommande två decennierna om inget görs för att bevara stammen. Lejonstammen minskar också, om än mindre dramatiskt, i Östafrika. Däremot ökar populationerna i fyra länder: Botswana, Namibia, Sydafrika och Zimbabwe. Som för nästan alla stora djur i Afrika är det största hotet för lejon människan som bedriver jakt på dem. På grund av flera skyddsåtgärder som har införts under de senaste åren har omfånget av jakten minskat betydligt. Ett annat problem är sjukdomar. 1995 beskrevs för första gången ett fall av tuberkulos hos lejon. Senare var nästan 90 % av populationen i södra delen av Kruger nationalparken infekterade. Sjukdomen fick lejonen av bytesdjur som bufflar. Mellan 60 och 70 procent av alla afrikanska lejon bär ett virus som kallas FIV (Feline Immunodeficiency Virus) och som liknar HIV hos människor. Uppskattningsvis lever mellan 16 000 och 30 000 vilda lejon i Afrika. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) ansåg 2004 att beståndet minskade med 30 till 50 procent under de föregående 20 åren. I några skyddszoner i östra och södra Afrika finns däremot goda tecken för lejonets framtid. Lejonet (Panthera leo) är kategoriserat som sårbart (VU) av IUCN. Det asiatiska lejonet (Panthera leo leo) listas med omkring 350 individer som starkt hotat (Endangered). Kulturhistoria Redan jägarna under aurignacienkulturen för mer än 30 000 år sedan avbildade lejon. Till de mest imponerande konstverken från denna tid hör en figur gjord av mammutelfenben, som även räknas som en av de äldsta skulpturerna i människans historia. Figuren, som hittades i en grotta i Baden-Württemberg, är 30 centimeter hög och föreställer den så kallade ”lejonmänniskan”, som har en människas kropp och ett grottlejons huvud. Den avbildar troligtvis en gudomlighet. Även i den tecknade filmen Lejonkungen från Walt Disney Feature Animation så avbildas lejonet som ett mäktigt djur. I många kulturer har lejonet ställningen som "djurens kung". Det sammanhänger med en tidig kristen avhandling om djursymbolik med namnet Physiologus, som hade stort inflytande på västerländsk kultur. Det visar sig exempelvis genom det stora antalet vapen som avbildar lejon. Till exempel förekommer lejon i Sveriges riksvapen. Att djuret var känt i Europa sammanhänger med det faktum att det tidigare förekom runt Medelhavet. I den grekiska mytologin uppträder lejon i olika funktioner, exempelvis var det nemeiska lejonet ett människoätande monster och en av Herakles tolv uppgifter bestod av att döda djuret. I en fabel av Aisopos drar hjälten Androkles, en förrymd slav, en tagg ur ett lejons fot. När han senare bestraffas genom att kastas i lejongropen för att bli uppäten blir han igenkänd och lejonet skonar honom. I boken Trollkarlen från Oz blir huvudpersonen Dorothy vän med ett fegt lejon som vill ha mod och kunna bli "djurens kung". I flera antika kulturer spelar lejonet en viktig roll. I Egypten avbildade man faraoner som sfinxer, lejon med människohuvud. Det mest kända exemplet är sfinxen i Giza. Förutom faraonernas lejongestalter dyrkades gudinnor som Sekhmet och Bastet som hade ett lejonhuvud. Dessutom fanns i den egyptiska mytologin en gudomlighet för rikedom, Dedun, som ibland framställdes som lejon. På norra stjärnhimlen finns två stjärnbilder, Lejonet och Lilla lejonet. Den första ska vara en inkarnation av det nemeiska lejonet, medan den andra är en nyskapelse från 1600-talet. Att lejonet även idag betraktas som mäktigt och starkt ser man genom att härskare benämner sig efter djuret. Den afghanske krigaren Ahmad Shah Massoud kallas av sina anhängare ”Lejonet av Panshir” och den etiopiske kejsaren Haile Selassie hade namnet ”Lejonet av Juda”, vilket också är en benämning på Kristus/Messias i Uppenbarelseboken i Bibeln. Lejon i Sverige Lejon får ej längre hållas som sällskapsdjur i Sverige, utan hålls bara i djurparker. Under år 2010 fanns afrikanska lejon i Borås djurpark, Kolmårdens djurpark och Ölands djurpark. På Parken Zoo i Eskilstuna finns asiatiska lejon. Alla rovdjur förbjöds på cirkus i Sverige under 1960-talet. Ett av de tidigare lejonen i Sverige kom till landet 1731, som gåva från bejen av Alger till Fredrik I. Det hölls i bur på Lejonslätten (vid nuvarande Nordiska museet). Man har tidigare trott att detta lejon varit identiskt med det bekanta uppstoppade lejon som finns på Gripsholms slott, men senare efterforskningar har visat att detta inte är möjligt då Fredrik I redan 1732 skänkte lejonet vidare till kurfursten av Sachsen. Människoätande lejon I Afrika blir betydligt fler människor offer för flodhästar än för lejon. Även leoparden betraktas som farligare för människor än denna storkatt. Trots allt finns olika fall förtecknade där lejon har bedrivit jakt på människor. Till de mest kända fallen hör två lejon som 1898 dödade flera indiska och afrikanska arbetare i före detta Brittiska Östafrika, som idag är Kenya. Arbetarna var anställda för att bygga en bro för järnvägen. Det påstås att 135 människor föll offer för dessa lejon, men enligt nyare undersökningar var det "bara" omkring 35 personer som blev uppätna. Ledaren för byggprojektet, den brittiska överstelöjtnanten John Henry Patterson, behövde nio månader för att upphitta och skjuta de två lejonen. Lejonen var två individer av hankön som saknade man, men var ovanligt stora. De hade en längd på 295 resp. 290 centimeter och en mankhöjd på 120 resp. 115 centimeter. Händelserna vid brobygget har inspirerat till två Hollywoodproduktioner: en film från 1952, som också var den första tredimensionella filmen, med det engelska namnet "Bwana Devil", och en från 1996 med titeln "The Ghost and the Darkness". Båda lejonen finns uppstoppade i Field Museum of Natural History i Chicago. Heraldik Lejonet är en vanlig symbol inom heraldiken. Det heraldiska lejonet avbildas normalt upprest, alltså i profil och stående på bakbenen. Andra vanliga poser är gående, alltså med tre tassar på marken och högra framtassen höjd, och springande. Ett gående lejon med hitvänt ansikte benämns ibland leopard. Se även Lejonhybrid Heraldisk leopard Referenser Noter Webbkällor Fakta från lejonfakta.se Tryckta källor Schaller, George B. (1972). The Serengeti lion: A study of predator-prey relations. Chicago: University of Chicago Press. . Mel Sunquist & Fiona Sunquist, "Lion" I: Wild Cats of the World. The Universit of Chicago Press, Chicago 2002, Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World, Johns Hopkins University Press, 1999 Externa länkar Kattdjur Däggdjur i etiopiska regionen Däggdjur i orientaliska regionen


text: Länsstyrelsen i Uppsala län är en statlig myndighet med kansli i Uppsala. Länsstyrelsen ansvarar för den statliga förvaltningen i länet, och har flera olika mål gällande regional utveckling. Länsstyrelsen i Uppsala län har cirka 200 anställda. Länsstyrelsens chef är landshövdingen, som utses av Sveriges regering. Källor Uppsala län Uppsala


text: LPC är ett programspråk som skapades av Lars Pensjö vid Chalmers tekniska högskola och är en objektorienterad dialekt av C speciellt framtagen för att programmera fleranvändarvärldar (MUD). LPC används av muddar som använder mudservern LPMud, eller derivat av den servern. Programspråk


text: Lonely Planet Publications (vanligtvis benämnd Lonely Planet eller LP) är ett bokförlag som ger ut resehandböcker om länder och platser i världen. Deras handböcker är omtyckta av bland andra ryggsäcksturister (back-packers). Fram till 2004 har man sammanlagt publicerat runt 650 titlar om 118 länder med en årlig försäljning av mer än 6 miljoner guideböcker. Lonely Planet har sitt högkvarter i förorten Footscray i Melbourne, Victoria, Australien. Historik När Tony och Maureen Wheeler anlände till Sydney på Annandag jul år 1972 efter en sex månaders lång resa till lands från Europa genom Asien så hade de bara 27 cent kvar tillsammans. År 1973 startade de Lonely Planet Publications och publicerade boken Across Asia on the Cheap. Det var deras historia om resan från London till Australien. Från den guideboken har Lonely Planet växt till världens största oberoende guideboksförlag. Nu publiceras över 500 olika titlar och man har en personalstyrka på 400 personer med kontor i Oakland, London, Paris och Melbourne. LP på andra språk Willma Guides ger under titeln Willmaguide ut svenskspråkiga resehandböcker, som till stora delar bygger på LP:s föregående upplaga genom ett avtal mellan Willma Guides och LP. Externa länkar Lonelyplanet.com Australiska bokförlag Företag bildade 1973 Företag i Melbourne Reseguider


text: Linköpings blodbad är benämningen på ett antal avrättningar som utspelades på skärtorsdagen den 20 mars 1600. Fem av de rådsherrar som deltagit på den förlorande sidan vid slaget vid Stångebro i september 1598 avrättades i Linköping, troligtvis på Stora torget. Bakgrund Sigismund blev 1592 kung av Sverige då hans far Johan III dog. I september 1593 reste Sigismund till Sverige för sin kröning och med honom kom förutom hans hustru Anna av Habsburg-Steiermark också många katolska präster som började hålla katolska mässor i det protestantiska Sverige. Då Sverige vid ett möte i Uppsala, Uppsala möte, hade fått en evangelisk-luthersk statskyrka så tvingades Sigismund, innan han kunde krönas till kung, godta en kungaförsäkran där det deklarerades att han skulle respektera svensk lag och den Augsburgska trosbekännelsen samt att aldrig tillsätta katoliker på viktiga tjänster i Sverige. Svensk-polska unionen grundlades. Sigismund bröt dock mot kungaförsäkran och tillsatte ändå katoliker vid många tjänster och tillsatte även sex av sina närmaste och pålitligaste män som ståthållare i Sverige och Finland vilka han förbjöd att sammankalla en riksdag på egen hand, ett förbud som också gällde Hertig Karl. Hertig Karl vägrade att acceptera att han fick verka som något slags ståthållare och utropade sig till förmann och Rikzens förstonndere, alltså riksföreståndare. Han avskedade Sigismunds ståthållare, utom Clas Fleming som han inte fick tag på, och sammankallade trots förbudet en riksdag som gav honom rätten att styra Sverige som riksföreståndare. Bland högadeln började allt fler dock ställa sig på Sigismunds sida, då de skulle gynnas mer av unionskungens stöd än av hertig Karls. Denna situation utmynnade slutligen i inbördeskrig mellan hertig Karl och kung Sigismund, vars största och avgörande slag var slaget vid Stångebro 1598, vilket slutade med seger för hertig Karl. Sigismund tvingades att sluta ett stilleståndsavtal vari han lovade att regera i enlighet med sin kungaed och att utlämna de svenska riksråd som flytt till Polen-Litauen. Sigismund själv flydde senare tillbaka till Polen-Litauen och i dennes frånvaro sammankallade Karl en riksdag i Linköping. Rättegången Hertig Karl tillsatte 3 mars 1600 en domstol på 153 personer, bestående av 36 adelsmän, 46 krigsbefäl, 24 borgare, 24 allmoge och 23 fogdar och lagläsare. Adelsmän: Erik Brahe, Axel Stensson (Leijonhufvud), Mauritz Stensson Leijonhufvud, Magnus Brahe, Abraham Brahe, Johan Gabrielsson, Svante Bielke, Nils Turesson Bielke, Axel Johansson, Jörgen Eriksson, Ludbert Kawer, Hans Eriksson, Anders Olofsson, Axel Åkesson, Peder Ribbing, Johan Karlsson de Mornay, Maruritz Jörgensson, Göran Månsson Stierna, Nils Nilsson (Natt och Dag), Swen Månsson, Swen Lillie, Seved Ribbing, Erik Ribbing, Arvid Posse, Ture Jacobsson, Axel Posse, Bengt Knutsson, Lindorm Posse, Michäl Arvidsson, Jörgen Ulfsson, Måns Larsson, Olof Nilsson, Tord Bonde, Arvid Månsson, Nils Posse, Anders Svensson Stråle af Ekna, Peder Bengtsson, Johan Bagge. Krigsbefäl: Borgare: Allmoge: Fogdar: Peder Arvidsson, Nils Booson, Swen Månsson, Lennart Jörgensson, Sven Tidichsson, Henrik Nielsson, Jacob Thomesson, Arvid Jörgensson, Nils Bengtsson, Erik Andersson, Peder Hansson, Jön Jönsson, Cristoffer Tönnessonm, Niel Jönsson, Niels Galle, Hans Eriksson, Johan Ottesson, Hans Jönsson, Peder Andersson, Lase Pedersson och Olof Esbjörsson. Hertig Karl agerade själv åklagare och hade 25 anklagelsepunkter och han lär under rättegången ha rutit "De äro förstockade av högfärd. Sjutusand djävlar haver jag lovat dem, och det skall jag hålla. Jag lovade dem fyra månaders uppskov med domen, och nu stå de här efter ett och ett halvt år ännu med friska lemmar!". De anklagade herrarna, varav de flesta hade varit fängslade sedan slaget vid Stångebro, erkände sig skyldiga till vissa personliga förseelser mot hertigen, men förnekade anklagelsen om förräderi. Den 17 mars föll domen: Hogenskild Bielke och Karl Stenbock skulle hållas i fängelse, medan Gustav och Sten Banér, Erik Larsson Sparre, Ture Bielke och Klas Bielke, Göran Knutsson Posse, Krister Klasson Horn och Erik Abrahamsson Leijonhufvud d.y. dömdes att mista liv, ära och gods. Dagen därpå återkallades domen för Klas Bielke, Göran Posse, Krister Horn och Erik Abrahamsson Leijonhufvud. De hade knäfallit och bett om förlåtelse inför ständerna och hertigen. Även Arvid Eriksson Stålarm fördes till avrättningsplatsen, men benådades sedan han åsett de andras avrättningar. De anklagade Platsen för blodbadet Platsen för Linköpings blodbad har varit omtvistad. Stora torget Hertigh Carls slagtarebenck beskriver platsen som Linköpings Torg, och det är den plats som återkommer i alla beskrivningar under 1600- och 1700-talet. 1936 gjorde Sven Ulric Palme ett "fynd"; en avskrift av Anna Banérs dramatiska brev från händelsen. Brevet avslutas med "de gingo emellan destarche wachtarna gatan nedföre till Stadens Torg därest det ådömda dödsstraffet på dem exeqverades". Den gata som de då ska ha vandrat längs var den äldre Storgatan, som det finns kvar en bit av idag. Sedan forskare som Bengt Cnattingius och Bengt Lundberg stött åsikten har uppfattningen att avrättningen skedde på Stora torget dominerat. År 2018 dök en okänd ögonvittnesskildring upp vid en bokinventering i Hults kyrka. I en volym med samlade verk av Martin Luther hade Jonas Magni (1582–1659), kyrkoherde i Gränna och prost på Visingsö, fört självbiografiska anteckningar om sin studietid i Linköping på 1590-talet, och bland annat angivit att han "Anno 1598 Michaelis tijdh" bevittnat uppmarschen till Stångebroslaget. Han beskriver även hur han bevittnade blodbadet ett och ett halvt år senare:A[nno] 1600 begyntes en Herredagh i Linköping Kyndermesso tijdh och lychtades näst effter Schertorsdagh medh en hijseligh Rättegångh på Linköpingz torgh thz iagh sampt och dreffeligit mycket folk med våta ögon och svckande [hjärtan] sågo vppå.Eftersom det vid denna tid endast fanns ett torg i Linköping, kan "Linköpings torg" i sammanhanget knappast betyda något annat än Stora torget, varför detta med stor säkerhet kan betraktas som platsen för blodbadet. Järntorget Under 1800-talet dominerade uppfattningen om Järntorget som avrättningsplats, trots att Järntorget inte anlades förrän mer än hundra år efter blodbadet. Stenläggningen som markerar platsen för blodbadet nära Järntorget har av allt att döma tillkommit mellan 1817 och 1830. Anders Fryxell beskrev 1830 avrättningsplatsen som Järntorget precis utanför Linköpings slott. Uppgifter förekommer därefter även i Jacob Philip Tollstorps Beskrifning öfver Linköping 1834. Även i modern tid har vissa framfört uppfattningen att Järntorget är rätt avrättningsplats. Släktforskaren Dag M Hermfelt förde 2006 fram åsikten att senare delen av Anna Banérs brev författats senare och att ordet dödsstraff använts i tryckt skrift i Sverige före 1720 – mer än hundra år efter händelsen. Vidare menade Hermfelt att enligt minnestavlan vid gamla Järntorget såg Gustav Banér avrättningsplatsen iordningställas, därför kan avrättningen inte ha skett på Stora torget. Uppgiften har inte förekommit i äldre litteratur men Hermfelt menar trots det att den kan gå tillbaka på sådan. Gustav Banér satt fängslad i ett rum i slottets sydvästra hörn med fönster ut mot yttre Borggården (nuvarande Borggården) och kan därför inte ha haft någon möjlighet att se en avrättningsplats iordningställas på Stora torget eftersom den platsen inte ligger vid slottet. Axel Romdahl framförde 1913 åsikten att avrättningen i stället skulle skett på slottets yttre borggård. Se även Blodbad Avsättningskriget mot Sigismund Kalmar blodbad (1599) Ronneby blodbad Stockholms blodbad Åbo blodbad Viborgs blodbad Referenser Vidare läsning 1600 i Sverige Sverige under vasatiden Karl IX Linköpings historia Avsättningskriget mot Sigismund Linköpings blodbad


text: Lutherska bekännelsekyrkan (LBK) är ett bibeltroget lutherskt kyrkosamfund bestående av sju församlingar i Sverige. Lutherska bekännelsekyrkan menar att de lutherska bekännelseskrifterna, samlade i Konkordieboken från 1580, fullt ut är en rätt tolkning av den kristna tron och Bibeln. Man håller sig därför bland annat till Luthers lilla katekes och de tre grundsatserna nåden allena, tron allena och skriften allena. Lutherska bekännelsekyrkan tror, lär och bekänner att Bibeln är Guds ord och att den därmed är pålitlig och ofelbar. Samfundet bildades 1974 efter att Siegbert Becker från Wisconsin Evangelical Lutheran Synod (WELS) bjudits in att undervisa på Stiftelsen Biblicum. Kyrkans officiella organ är tidskriften Bibel och Bekännelse som utkommer fem gånger per år. Kyrkans verksamhet består också av damlag, församlingsverksamhet, konferenser, läger, pastorsutbildning, skypeandakter, sändningar och ungdomsverksamhet. Lutherska bekännelsekyrkan drev tidigare ett teologiskt seminarium i samarbete med Stiftelsen Biblicum i Ljungby. På grund av oenigheter i vissa frågor kring nattvarden och prästämbetet 1987 lämnade församlingarna i Yxenhult, Uppsala och Skellefteå LBK och bildade 1990 Evangelisk-Lutherska bekännelsekyrkan. Lutherska bekännelsekyrkan tillhör den Konfessionella evangelisk-lutherska konferensen (CELC) och har kyrkogemenskap med övriga medlemskyrkor runt om i världen. Församlingar Sverige S:t Jakobs evangelisk-lutherska församling i Piteå Lutherska Immanuelförsamlingen i Umeå S:t Paulus evangelisk-lutherska församling i Uppsala Lutherska bekännelsekyrkan i Stockholm Lutherska bekännelsekyrkan i Norrköping / Västerås Heliga Trefaldighets församling i Göteborg S:t Markus församling i Ljungby Se även Evangelisk-Lutherska bekännelsekyrkan Fotnoter Externa länkar Lutherska bekännelsekyrkans hemsida Kyrksajten.se: Samfundslista för kyrkor och församlingar i Sverige/Lutherska bekännelsekyrkan WELS webbplats Lutherska samfund i Norge Lutherska samfund i Sverige Svensk frikyrkorörelse Religiösa organisationer bildade 1974


text: Lutherska konkordiekyrkan är en evangelisk-luthersk kristen frikyrka, som grundades 1984. Man lägger stor vikt vid Konkordieboken som man menar är en rätt utläggning av den kristna tron. Kännetecken är bland annat nattvardsläran och den principiella hållningen i fråga om kyrkogemenskap, det vill säga inget samarbete med kyrkor eller medlemmar av annan bekännelse äger rum. Kyrkan har en församling i Stockholm. Historia Samfundet Lutherska Konkordiekyrkan bildades 1984 och hade från början två församlingar: Sankt Pauli evangelisk-lutherska församling, och Sankt Petri församling. I dagsläget återstår endast Sankt Pauli som församling inom Lutherska Konkordiekyrkan. År 2005 ingick Lutherska Konkordiekyrkan kyrkogemenskap med Evangelisk-lutherska kyrkan i Sverige, till vilken Sankt Petri församling numera tillhör. Under trettio år, 1977-2006, gav kyrkan ut tidskriften Lutheranen (före 1984 var Sankt Petri församling utgivare) med artiklar främst av de första prästerna, Staffan Bergman och Sten Rydh. Dessa artiklar finns tillgängliga på kyrkans hemsida. Sedan december 2020 står Konkordiekyrkan (tillsammans med Evangelisk-lutherska kyrkan i Sverige) i kyrkogemenskap med Aposteln St Judas evangelisk-lutherska kyrka i Melbourne, Australien. Lära Kyrkan menar sig hålla fast vid den ursprungliga lutherska läran. Man menar att Bibeln är det högsta och enda rättesnöret för kristen tro, och man anser att de lutherska bekännelseskrifterna utgör en korrekt framställning av den kristna läran. Lutherska Konkordiekyrkans teologi påminner mycket om teologin i en del andra mindre lutherska samfund, som Lutherska Bekännelsekyrkan. Några skillnader finns dock: När det gäller nattvarden, menar Lutherska Konkordiekyrkan att brödet och vinet blir Kristi kropp och blod (realpresens) när prästen läser instiftelseorden. Lutherska Bekännelsekyrkan menar att det inte går att fastslå tidpunkten för realpresensens inledande på detta vis. När det gäller prästämbetet menar Lutherska Konkordiekyrkan att det finns ett enda, särskilt ämbete som är instiftat i Nya Testamentet (predikoämbetet eller prästämbetet). Bland annat menar Lutherska Konkordiekyrkan att prästämbetet gäller på livstid, och att det alltså är fel med tidsbegränsade kallelser. Lutherska Bekännelsekyrkan menar att Bibeln talar om flera typer av ämbete (som lärare, diakoner, etc.), och att man inte kan dra dogmatiska slutsatser om utformningen av kyrkans ämbeten på det sätt som Lutherska Konkordiekyrkan gör. Se även Lutherska bekännelsekyrkan Lutherska församlingen Referenser Noter Externa länkar Officiell webbplats Lutherska samfund i Sverige Svensk frikyrkorörelse Religiösa organisationer bildade 1984


text: "Lucy in the Sky with Diamonds" är en låt från 1967 med text och musik av John Lennon och Paul McCartney. Det är den tredje låten på The Beatles album Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. Enligt gruppen inspirerades låten av en teckning gjord av John Lennons son Julian, föreställande bänkkamraten Lucy O'Donnell, och han skulle sedan inför sin far ha sagt att "detta är Lucy i himlen med diamanter". Låten blev dock snabbt kontroversiell då dess titels initialer blir LSD, och den anklagades snart för att hylla den psykedeliska drogen. Detta ledde till att bland annat BBC bannlyste den. Drogkopplingen dementerades länge av bandmedlemmarna. Paul McCartney talade dock 2004 ut om sitt och de andras drogbruk och medgav då att det var uppenbart att titeln syftat på drogen. Texten är även inspirerad av Lewis Carrolls böcker om Alice i Underlandet. Låten spelas i filmerna Yellow Submarine, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, I Am Sam och Across the Universe. 1974 spelades sången in och släpptes på singel av Elton John. Övrigt Kvarlevorna av ett australopithecus afarensis-skelett som påträffades 1974 fick namnet Lucy, då arkeologerna under utgrävningen i Hadar i Afar, Etiopien, spelade låten. Referenser Noter Musiksinglar 1974 Sånger 1967 Sånger framförda av The Beatles Sånger av Elton John Filmlåtar Låtar av John Lennon Låtar av Paul McCartney Sånger om droger Sånger producerade av George Martin Sånger skrivna av Lennon–McCartney


text: Lucy kan syfta på: Lucy (film) – en engelsk och fransk film från 2014 Lucy (namn) – ett engelskt och franskt kvinnonamn Lucy (rymdsond) – en rymdsond Lucy (urtidsmänniska) – de skelettrester som hittats från en kvinnlig Australopithecus afarensis Lucy in the Sky With Diamonds – en sång inspelad av Beatles Geografi Frankrike Lucy-sur-Yonne – en kommun i departementet Yonne, Lucy-sur-Cure – en kommun i departementet Yonne, Lucy-le-Bois – en kommun i departementet Yonne, Lucy-le-Bocage – en kommun i departementet Aisne, Lucy, Seine-Maritime – en kommun i departementet Seine-Maritime, Lucy, Moselle – en kommun i departementet Moselle, Montmort-Lucy – en kommun i departementet Marne, Marshallöarna Kidrinen, ö, Enewetak, Robotskapade Marshallöarnaförgreningar


text: Louis Seymour Bazett Leakey, född 7 augusti 1903 i Kabete, Kenya, död 1 oktober 1972 i London, var en brittisk-kenyansk antropolog verksam i Kenya. Han var son till missionärerna Harry Leakey och Mary Bazett Leakey, och växte upp med barn från kikuyustammen. Biografi 1926 tog Leakey examen vid University of Cambridge i England. 1928 gifte han sig med Frieda. Den första boken han skrev var The Stone Age Cultures of Kenya Colony. Han upptäckte den äldsta Homo Sapiens som hittats. 1936 skrev han självbiografin White Africa. Före 1939 gifte han om sig med Mary. Leakey blev Civilian Intelligence Officer för regeringen i Kenya och därefter flyttad till African Intelligence Department. I slutet av andra världskriget blev Leakey spion och skickades för att samla information. I juni 1947 startade han utgrävning på Rusingaön. 1949 hittade Laekey den första skallen av en Proconsul med komplett ansikte, den felande länken. 1959 hittade han och Mary ett skelett som de kallade "Sinj" (idag hänförd till Homo erectus). 1972 dog Louis Leakey i hjärtattack. Mary och deras son Richard arbetade vidare. Eftermäle Förutom arkeologin hade hans intresse för människor och deras förfäder också inspirerat zoologer att studera apor. Dian Fossey, Jane Goodall och Birutė Galdikas är lärjungar till Louis. Asteroiden 7958 Leakey är uppkallad efter honom. Barn Richard Leakey, född 19 december 1944 Referenser Externa länkar Brittiska antropologer Män Födda 1903 Avlidna 1972 Brittiska arkeologer Alumner från St. John's College, Cambridge Mottagare av Prestwichmedaljen


text: Lafayette Ronald Hubbard, mer känd som L. Ron Hubbard, född 13 mars 1911 i Tilden, Nebraska, död 24 januari 1986 i Creston, San Luis Obispo County, Kalifornien, var en amerikansk författare av magasinsnoveller inom äventyr, western och science fiction – så kallad pulp fiction. Han grundade senare scientologirörelsen. År 1950 utvecklade Hubbard vad han kallade dianetik i boken Dianetics: The Modern Science of Mental Health. Den byggde på alternativmedicin som Hubbard ansåg vara revolutionerande. Med dianetiken ansåg han sig kunna förklara bland annat människans, existensens och sjukdomarnas uppkomst. Gradvis vidareutvecklade Hubbard dianetiken till scientologirörelsen, utformad och utvecklad efter Hubbards regler. Biografi Hubbard föddes 1911 i Tilden, Nebraska. Hans mor, Ledora May Waterbury, var lärare på high school. Hans far, Harry Ross Hubbard, var militär inom flottan. Hubbard var enda barnet. Under en tid var Hubbard medlem i ett hemligt brödraskap tillsammans med Jack Parsons, som var god vän med ockultisten och svartmagikern Aleister Crowley. Parsons var imponerad av Hubbard och skrev brev till Crowley om honom. Hubbard påstod senare att han var med i Parsons organisation på uppdrag av flottan för att förgöra den. Många detaljer från Hubbards liv är oklara, då uppgifter som spridits inom scientologirörelsen eller från honom själv ibland är svåra att verifiera, eller bevisligen överdrivna eller osanna, såsom påståendet om att han var kärnfysiker. Den danske religionshistorikern Mikael Rothstein har beskrivit Scientologin som en rörelse centrerad kring Hubbard, vars liv mytologiserats likt andra religionsgrundares. Hubbard beskrivs i scientologernas publikationer som expert inom ett flertal olika fält, såsom fotograf, kompositör, vetenskapsman, upptäcktsresande, äventyrare, navigatör, poet, filosof, människorättskämpe och mycket annat. Scientologirörelsens förlag har gett ut ett uppslagsverk i 16 volymer om Hubbards liv och gärning. Under slutet av 1930-talet och början av 1940-talet var Hubbard en ovanligt produktiv författare vars många noveller och kortromaner publicerades i olika pulp-tidskrifter som var populära vid den här tiden. Mellan början av 1950-talet och början av 1980-talet skrev han nästan uteslutande scientologi-material. Author Services, som äger rättigheterna till alla Hubbards texter, driver nu flera olika förlag som enbart publicerar hans material. Bridge Publications och New Era Publications ger ut scientologimaterial, medan Galaxy Press publicerar skönlitterärt material. I november 2006 utnämnde Guinness rekordbok Hubbard till den mest publicerade och översatta författaren med 1 084 verk översatta till 71 språk. Hubbard grundade 1980 författartävlingen Writers of the Future. De sista åren 1982 publicerades hans runt 1000 sidor långa bok Battlefield Earth och några år senare publicerades Mission Earth i tio volymer på sammanlagt runt 4 000 sidor. Hubbard och hans förlag har anklagats för att manipulera försäljningssiffrorna genom att låta scientologirörelsens anhängare köpa upp stora kvantiteter av böckerna ,. Trots att han vid denna tid hävdade att han helt lämnat över kontrollen över scientologirörelsen, erhöll Hubbard inkomster från rörelsens företag. Forbes magazine uppskattade att hans inkomst fram till 1982 översteg 200 miljoner dollar. Hubbard blev mer och mer avskärmad från omvärlden mot slutet av sitt liv. 1982 hade hans son L. Ron Hubbard Jr. alias Ronald DeWolf spekulerat i huruvida fadern fortfarande var i livet, och försökte via en rättsprocess få hand om dennes kvarlåtenskap eftersom han hävdade att Hubbard var antingen död eller mentalt inkompetent att ta hand om sina egna affärer . Hubbard var dock vid liv men sista tiden hade han i princip bara kontakt med Pat och Annie Broeker. När Hubbard dog på sin ranch 24 januari 1986 hette det att han hade fått slaganfall. Han hade då inte gjort några offentliga framträdanden på fem år. Advokater för Scientologirörelsen dök upp för att göra anspråk på kroppen, vilken de ansåg borde kremeras omedelbart. De hindrades av rättsläkaren i San Luis Obispo county, vars obduktion avslöjade höga nivåer av hydroxizin. Denna drog används ibland som medel mot allergi eller antikräkmedel, men påverkar även hjärnan (vilket innebär att den ogillades, eller till och med var förbjuden, enligt scientologiläran). Scientologirörelsen kungjorde att Hubbard avsiktligt hade "övergivit kroppen" för att företa en "andligt sökande på en högre nivå", fri från dödliga begränsningar. Efter hans död tog David Miscavige kontroll över Scientologirörelsen genom Religious Technology Center (RTC). "L. Ron Hubbard" är numera ett varumärke som ägs av RTC. Kontroversiella episoder Hubbards liv var fullt av kontroversiella episoder, precis som scientologins historia. Hans son Ronald DeWolf, påstod år 1983 att "99% av vad min far någonsin skrev eller sa om sig själv är helt osant". En del dokument skrivna av Hubbard tyder på att han betraktade scientologi som en affärsrörelse och inte som en religion. I ett brev daterat 10 april 1953 säger han att det skulle vara mer praktiskt och lukrativt att driva scientologi som en religion än som en psykoterapi. I ett officiellt policybrev från 1962 skrev Hubbard att "Scientologi 1970 planeras som en världsomspännande religiös organisation. Detta kommer inte på något sätt påverka de vanliga aktiviterna inom någon organisation. Det är bara en angelägenhet för revisorer och advokater". En artikel i Det bästa i juli 1980 citerade Hubbard: "Att skriva för en penny per ord är löjligt. Om en man verkligen vill bli dollarmiljonär, gör han bäst i att starta sin egen religion. Enligt boken The Visual Encyclopedia of Science Fiction (redigerad av Brian Ash, utgiven på förlaget Harmony Books 1977) "... började [Hubbard] göra uttalandet som gick ut på att alla författare som verkligen önskade tjäna pengar, borde sluta skriva och skapa [en] religion, eller hitta på en ny psykiatrisk metod. Författaren Harlan Ellisons version (i den engelska tidningen Time Out, nummer 332) är att Hubbard anses ha sagt 'Jag ska uppfinna en religion som kommer att göra mig rik. Jag är trött på att skriva för en penny per ord' till John W. Campbell. Science fiction-krönikören Sam Moskowitz har sagt att han själv hörde Hubbard göra liknande uttalanden, men det finns inga direkta bevis." I en intervju från 1983, sa sonen Ronald DeWolf att "enligt honom och hans mor" var han ett resultat av en misslyckad abort och att han kommer ihåg att han som sexåring såg fadern utföra en abort på hans mor med en klädgalge. I samma intervju sade han att "scientologi är en makt-och-penga-och-underrättelse-insamlande spel" och han påstod att fadern "bara var intresserad av pengar, sex, sprit och droger". Bibliografi (urval) Skönlitteratur Buckskin Brigades (1937) The Ultimate Adventure (1938) Slaves of Sleep (1938) Final Blackout (1940) Masters of Sleep (1948) Omänsklig fasa (Fear, 1951) Typewriter in the Sky (1951) Återkomst till morgondagen (Return to Tomorrow, 1954, återutgiven som To the Stars) Kampen om jorden (1982) Mission Earth (10 volymer, 1985–1987) Dianetik & Scientologi Dianetik: Hur tanken påverkar kroppen (Dianetics: The Modern Science of Mental Health, (1950) Vetenskapen om överlevnad (Science of Survival, 1951) Självanalys (Self Analysis, 1951)Child Dianetics (1951)Avancerad procedur och axiom (Advanced Procedure and Axioms, 1951)Scientologi: Människans historia (A History of Man, 1952)Scientologi 8-80 (Scientology 8-80, 1952) Scientologi 8-8008 (Scientology 8-8008, 1952) Dianetik 55! (Dianetics 55!, 1955) Scientologi: Tankens grunder (Scientology: The Fundamentals of Thought, 1956) Arbetets problem (The Problems of Work, 1956) All About Radiation (1957) Scientologi: En ny syn på livet (Scientology: A New Slant on Life, 1965) Noter Externa länkar L. Ron Hubbard -- ett porträtt (från Scientologirörelsen) Amerikanska science fiction-författare Personligheter inom scientologirörelsen Personer inom pseudovetenskap Amerikanska självhjälpsförfattare Engelskspråkiga författare Religionsstiftare Personer från Tilden, Nebraska Födda 1911 Avlidna 1986 Män


text: Lars Ture Hillersberg, ursprungligen Andersson, född 11 oktober 1937 i Flens församling, död 6 november 2004 i Frustuna i Gnesta, var en svensk målare, tecknare och satiriker. Biografi Uppväxt Hillersberg föddes i Södermanland men flyttade till Sundsvall när han var i skolåldern. Föräldrarna skildes, men flyttade båda till Stockholm i början av 1950-talet. Fadern skaffade sig en frisersalong på Tulegatan och modern arbetade bland annat som servitris. Tillsammans med modern bodde Hillersberg i Årsta. Kommen till Stockholm började han göra skämtteckningar, gärna lite ekivoka sådana. Teckningarna blev snart uppskattade och i tonåren gick han runt mellan olika butiker och sålde dem. Tidig karriär Vid mitten av 1950-talet blev Hillersberg tillfrågad om han ville börja teckna för olika veckotidningar, bland annat Röster i Radio. Kort därefter började han en kvällskurs på ABF i Stockholm där han snabbt kom i kontakt med konstnären Dick Bengtsson. 1960 hade Hillersberg sin första utställning som ägde rum på Galerie Æstetica i Stockholm, på Grev Turegatan 23, Östermalm. Debututställningen hade namnet Stadsbilder och där visades 30 bilder på detta tema. Galerie Æstetica var ett galleri som normalt ställde ut landskap och stillebenmåleri, och Hillersbergs måleri måste ha skiljt sig kraftigt från det måleri som man vanligen brukade se på galleriet. ”Dessa stadsbilder är målade i ett hetsigt utförande av staden, som om man tagit ett fotografi med för lång slutartid och på så vis inte kunnat fokusera på motivet där alla detaljer är utdragna och i vibration. Alltsedan dess får staden utgöra det grundläggande sceneriet i en rad tematiskt varierande bilder”. Under de närmaste tre åren kom Hillersberg att ha fler utställningar, bland annat på Galerie Pierre. Utbildning Efter sin första utställning på Galerie Æstetica kom han in vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm, där han studerade åren 1961–1966. Då han skrevs in den 5 oktober 1961 var det med grafisk inriktning, vilket ändrades till måleri år 1963. År 1963 deltog Hillersberg i Parisbiennalen för konstnärer under 35 år och samma år var han representerad i tidningen Konstrevy med en tecknad serie. Efter avslutad examen arbetade han deltid som lärare på Konsthögskolan. Trots att han för en bredare publik är mest känd för sina teckningar i svensk press ägnade han sig även åt måleri, främst åren 1957–1967. Satir, tidningen PUSS Inspirerad av radikala satiriska tidskrifter som exempelvis Siné Massacre i Frankrike och den tyska Simplicissimus grundade Lars Hillersberg år 1968 tidningen PUSS tillsammans med bland andra Carl Johan De Geer, Karin Frostenson, Lena Svedberg, Ulf Rahmberg och Leif Katz. Tidningen utnyttjade en avsiktligt vulgär så kallad underground-stil för att med starka vänsterradikala åsikter om Sveriges regering och samhället i övrigt häckla dåtidens makthavare. Utgivningen upphörde 1974 då totalt 24 nummer publicerats. Tiden från att denna tidning lades ner och fram till Hillersbergs död präglas av hans satiriska skildringar av samhället. Det finns dock ett undantag: Under år 1989 målade han tre monumentalmålningar i svartvitt av Barcelona, målningar som inte alls liknar övrig produktion. Han provocerade, häcklade och kritiserade det svenska samhället genom satiriska teckningar och betraktelser i tidningen PUSS och i den svenska dagspressen. Hillersberg grundade senare tidningen Gatskrikan, som han finansierade med egna medel. 1988 delade Lars Hillersberg och biskop Bertil Gärtner Tidningen Z's och Jan Hugo Stenbecks Z-Priset. Antisemitism I debatten hävdades att vissa av hans bilder, bland annat en av förre vice statsministern Per Ahlmark, var antisemitiska. Hillersberg själv tillbakavisade anklagelserna om antisemitism. Debatten om huruvida Hillersbergs konstverk kan tolkas som antisemitiska har dock fortsatt. Familj Han var under sina sista år bosatt i Gnesta, där han bodde i disponentvillan vid det gamla bryggeriet på Bryggeriholmen tillsammans med sin sambo Pia Jämtvall och några vänner. Han ligger begraven vid Frustuna kyrka. Stipendier och dylikt Stipendier och konstnärsbidrag som Lars Hillersberg tilldelats. 1966 500 kr för väl genomförd studietid. 1968 6000 kr Ester Lindahls Stipendium. 1969 6000 kr Ester Lindahls Stipendium. 1970 8600 kr för målinriktat arbetsbidrag. 1971 4000 kr statligt bidrag 1973 15000 kr statligt arbetsstipendium. 1974 15000 kr målinriktat arbetsstipendium delat med Karin Frostensson och Peter Wanger. 1975 3000 kr delat målinriktat arbetsstipendium. Hillersberg tilldelades i början av 1990-talet även bland annat Lasse Lucidor-samfundets pris för sina samhällskritiska teckningar. År 2000 tilldelades han statlig inkomstgaranti för konstnärer vilket gav upphov till en intensiv debatt på flera tidningars kultursidor. Hillersberg finns representerad på flera svenska museer, bland annat Moderna museet i Stockholm, Göteborgs konstmuseum, Kalmar konstmuseum och Norrköpings konstmuseum. Se även Dokumentärfilmen Grisbrottaren Källor Externa länkar Utslag förlag Puss kysser ingen (Tidskrift.nu) Svenska målare under 1900-talet Svenska illustratörer Svenska serieskapare Svenska satirtecknare Födda 1937 Avlidna 2004 Män Personer från Flen Representerade vid Göteborgs konstmuseum Svenska tecknare under 1900-talet


text: En lagsaga är ett svenskt historiskt rättsdistrikt, en äldre typ av domkrets. Ursprungligen avsåg lagsagan det område där en viss lag gällde innan de första rikstäckande lagarna stiftades i Sverige. Lagsagornas geografiska gränser börjar framträda i medeltida dokument från och med 1100-talet, samtidigt som stift och socknar etablerades vilket gav en fastare gräns av lagsagorna omfattning. Själva ordet hänvisar bakåt till en tid då lagen skulle "sägas", det vill säga någon på tinget hade att muntligt utsäga vad lagen stadgade i varje mål. En enkel definition för medeltida förhållanden är att en lagsaga var det geografiska område som låg under en lagmans jurisdiktion. Antalet lagsagor i Sverige varierade från medeltiden fram till deras avskaffande 1849 mellan 9 och 21, bland annat beroende på gränsjusteringar vid olika fredsslut. Efter freden i Nöteborg 1323 mellan Sverige och Republiken Novgorod hade Sverige en fast gräns i öster. Därefter kunde Finland eller Österland inlemmas i det svenska systemet med lagsagor. Den första lagmannen i Finlands lagsaga var Björn som nämns mellan 1324 och 1347. Organisation Lagsagornas primära rättsdistrikt (domsaga) var ett varierande antal härader, tingslag eller motsvarande, i vilka rättsskipningen leddes av en häradshövding. Till lagmannens skyldigheter hörde att hålla fyra landsting årligen på lagsagans ordinarie tingsplats. I och med Kristoffers landslag ändrades landstinget i princip till en kunglig domstol där lagmannen reducerats till bisittare för kungens till platsen sända domhavande, analogt med vad som redan tidigare kan beläggas för de specialdomstolar som kallades konungsräfst. Därutöver hade lagmannen att hålla ett lagmansting årligen i varje härad inom sin lagsaga. När den första hovrätten skapades 1614 försvann en stor del av lagsagans tidigare lokala uppgifter och lagmansting hölls därefter endast vart tredje år. I praktiken gjordes ofta sammanslagningar så att lagmannen även utsågs till kungens domhavande och därmed höll båda tingen samtidigt. Gången i rättsfall inom en lagsaga var normalt den att målen först togs upp på häradstinget vars beslut därefter kunde överklagas till de ovan nämnda instanserna. Lagsagor enligt 1634 års regeringsform I 1634 års regeringsform nämns följande 14 lagsagor (med uppgift om medeltida lagsagor): Upplands lagsaga. Bildades vid 1200-talets slut genom en sammanslagning av Attundaland, Fjädrundaland, Tiundaland och Roden samt Gästrikland, alla Mälaröar öster om Björkfjärden och alla öar i Östersjön utanför Stockholm. Under 1300-talet lades även Stor-Hälsingland in under Upplands lagsaga, men hade ändå en egen landskapslag, Hälsingelagen. Västergötlands och Dals lagsaga (Vestergötlands och Dals). Omfattade landskapen Västergötland och Dalsland. Benämndes efter sammanläggning med Bohusläns lagsaga 1842 Västgöta, Dals och Bohusläns lagsaga Norrfinne lagsaga (Norre Finlands, Ålands och Österbottns) Östergötlands lagsaga (Östergötlands) omfattade förutom nuvarande Östergötland före 1559 även östra och norra Småland (i stort sett hela nuvarande Kalmar län med de små landen (folklanden) Tjust, Sevede, Handbörd, Aspeland och Möre samt Tveta, Vista och Vedbo i nuvarande Jönköpings län). Ur lagsagan var i perioder mellan 1678 och 1739 Vadstena läns lagsaga utbruten och mellan 1718 och 1719 var lagsagan uppdelad i Linköpings lagsaga och Norrköpings lagsaga. Västmanlands och Dalarnas lagsaga (Väsmannelands och Dalarne) omfattade landskapen Västmanland och Dalarna. Söderfinne lagsaga (Södre Finlands med Tavastelands och Nyland) Tiohärads lagsaga omfattade Finnveden, Njudung och Värend. Namnet kommer av de sammanlagt tio härader som dessa "små land" bestod av. 1718–1719 var lagsagan ersatt av Kronobergs läns lagsaga och Jönköpings läns lagsaga (vilken även inkluderade områden från Kalmar läns och Ölands lagsaga) Södermanlands lagsaga omfattade landskapet Södermanland. Kalmar läns och Ölands lagsaga utbruten ur Östgöta lagsaga 1559 som Smålands lagsaga, vilken med Ölands lagsaga gick upp i denna 1631. 1718–1719 var lagsagan ersatt av Kalmar läns lagsaga, Västerviks läns lagsaga, Eksjö läns lagsaga och Jönköpings läns lagsaga (vilken även inkluderade områden från Tiohärads lagsaga) Karelens lagsaga (Carelens och Kexholms) Norrlands lagsaga (Vester Norlandens) delades 1720 i två:Västernorrlands lagsaga och Ångermanlands och Västerbottens lagsaga Närkes lagsaga omfattade landskapet Närke och bildade med Värmland från 1827 Närke och Värmlands lagsaga. Värmlands lagsaga omfattade landskapet Värmland. Ingermanlands lagsaga Senare lagsagor Bohusläns lagsaga från 1681, överfördes 1843 till Västgöta-Dals lagsaga Gotlands lagsaga från 1682 Blekingska lagsagan fanns 1683–1690 och 1777–1827. Skånska lagsagan från 1683. Var 1718–1719 uppdelad i Landskrona läns lagsaga, Ystads läns lagsaga, Kristianstads läns lagsaga och Malmöhus läns lagsaga Hallands lagsaga från 1683. 1843 efter att härader från Älvsborgs län och Västgöta-Dals lagsaga tillförts, ändrades namnet till Hallands och Älvsborgs läns lagsaga Finska lagsagor 1776–1868 Se även Domsaga Folkland Härad Referenser Svensk rättshistoria


text: Lugnet är ett område i östra Falun. Området hyser sju större sport- och idrottsarenor, camping, hotell, högskola, gymnasium samt flera privata företag. Lugnets naturreservat ligger alldeles bredvid och erbjuder motionsspår och friluftsliv i alla former. Allt detta finns inom en radie av 500 meter vilket gör Lugnet till en av Europas mest kompletta anläggningar för idrott, idrottsrelaterad utbildning och allmänt friluftsliv. Världsmästerskapen i nordisk skidsport 1954, 1974, 1993 och 2015 hölls på Lugnets skidstadion Samt ska hållas där 2027. Det skulle också ha varit huvudarena för OS 1988 och 1992 samt grenarna längdskidåkning, backhoppning och nordisk kombination skulle ha utförts i OS 2026 på Lugnet, i Sveriges ansökan till spelen. Sportanläggningen Lugnet är en omfattande fritidsanläggning i vilken det bland annat ingår riksskidstadion, hoppbackar, Lugnets isstadion, friidrottsstadion, tennishall, camping & stugby, utomhusbad, inomhusbad och ett antal idrottshallar. 57 av Riksidrottsförbundets 67 specialidrottsförbund kan bedriva verksamhet inom området. Friidrottsanläggningen är träningsarena för bland andra tvillingsystrarna Jenny och Susanna Kallur och det idrottsgymnasium som bedrivs i samverkan med det närliggande Lugnetgymnasiet. Lugnethallen Lugnethallen som bland annat inkluderar inomhusbad, gymnastikhall och en stor inomhushall för idrott eller andra arrangemang (till exempel konserter, mässor eller liknande) är den till ytan största byggnaden. När hallen invigdes 1972 var då Skandinaviens största idrottshall, med sina 90×45,5 m. Guide Arena Innebandyhallen Guide-Arena, byggdes 2004–2005 och byggdes ut 2008. Den utgör hemmaarena för IBF Falun som har elitlag inom både dam- och herrserien. Lugnets isstadion Lugnets isstadion är en anläggning med inom- och utomhusbanor för ishockey, curling och bandy, invigd 1975. Ishallen på Lugnets isstadion är en klassisk hockeyarena som byggdes om och renoverades under 2016. Hallen har en publikkapacitet på 4000 personer. Även inlinehockey spelas i ishockeyhallen, när isen inte ligger på. Bandyplanen intill ishockeyhallen utgör hemmaarena för Falu BS. En inomhusbandyplan ska byggas. Lugnets bandyarena är en klassisk konstfrusen bandyarena med publikkapacitet för 4200 personer. Riksskidstadion På riksskidstadion, byggd 1973 och renoverad 1993 och 2015, genomförs varje år Svenska skidspelen som ingår i längdåkningens världscuptävlingar. Dalarnas idrottsmuseum inhystes från början i Riksskidstadions byggnad men är flyttat till centrum i Falun. Hoppbackarna Hoppbackarna, K 115 respektive K 90, är Faluns största backar för backhoppning. De är dessutom populära turistmål med sin goda utsikt över bygden. De byggdes 1973 inför VM 1974 och renoverades 1993 och 2014. K 115s torn är 52 m högt (303 m ö.h.) och är en så kallad HS124-backe. Den mindre K 90 är en 22 meter hög HS98-backe, och har plastbeläggning för backhoppning sommartid. Matti Hautamäki (Finland) satte 13 mars 2002 backrekord i HS124-backen i det årets sista världscupstävling. I HS98-backen är backrekordet 105 meter, satt av Primož Peterka (Slovenien) 13 mars 1996 i en världscupstävling. Lugnetkyrkan Huvudartikel: Lugnetkyrkan Lugnetkyrkan är en frikyrka i Falun invigd 2013 med drygt 420 medlemmar och ansluten till samfundet Evangeliska Frikyrkan. Lugnetgymnasiet Lugnetgymnasiet är en gymnasieskola, invigd 1983. Den bekostades till 60% av statliga medel och 40% av Falu kommun. Skolöverstyrelsen bestämde att nettogolvarean skulle vara 9 619 m2 och rymma 1 082 elever. Då kommunfullmäktige beslutat att skolan skulle byggas i en etapp blev bygget ett av de största projekten i stadens historia. Se även Lugnets naturreservat Referenser Externa länkar Information om Lugnet från Falu Kommun Campingplatser i Sverige Konsertscener i Sverige Sportanläggningar i Falu kommun Sportanläggningar invigda 1973 Hoppbackar i Sverige 1973 i Sverige


text: Lugnets isstadion är ett arenakomplex som ingår i Lugnets idrottsanläggning i Falun i Sverige. Området innefattar tre olika isytor: två ishockeyhallar, Lugnets Ishall och Halltec Arena, och en bandyplan. Arenorna används huvudsakligen av: Falu BS Falu IF Hälsinggårdens AIK Falu Konståkningsklubb Ishallen på Lugnet byggdes om 2016 efter långvariga problem med fukt och mögel. Ishallen är idag en av Sveriges modernaste ishallar och används av Svenska Ishockeyförbundet för sina så kallade Russincamper för U17- och U18-landslagen. Ishallen rymmer personer vilket gör den till Sveriges 38:e största. Bandybanan blev konstfryst 1975. Publikrekordet lyder på 4 855 personer och noterades 1976 på matchen Falu BS-Sandvikens AIK. Halltec Arena är en konstruktion som kan liknas vid ett tält, tältet har satts över den gamla uterinken. Källor Fotnoter Bandyanläggningar i Sverige Sport i Falun Sportanläggningar i Falu kommun


text: Region Uppsala är en region för Uppsala län med ansvar främst för länets hälso- och sjukvård. Regionen ansvarar även för kollektivtrafiken i Uppsala län, för regional utveckling och kulturell verksamhet. Sjukhus Bland annat driver regionen Akademiska sjukhuset i Uppsala och Lasarettet i Enköping. Akademiska sjukhuset är ett av två universitetssjukhus i Sjukvårdsregion Mellansverige, med många patienter även utanför Uppsala län. Enligt regionens hemsida ska deras service präglas av "kvalitet, effektivitet och omtanke". Kollektivtrafik Enheten Trafik och samhälle inom Region Uppsala är regional kollektivtrafikmyndighet. Den har ansvar för, upphandlar och utvecklar kollektivtrafiken i Uppsala län. Kollektivtrafiken bedrivs under varumärket UL. Regionen äger även produktionsbolaget Gamla Uppsala Buss. Utbildning och kultur Regionen driver Wiks folkhögskola och Upplandsmuseet samt länsmusikstiftelsen Musik i Uppland. Organisation Region Uppsala är en politiskt styrd organisation med regionfullmäktige som högsta beslutande organ. Regionstyrelsen har det verkställande politiska ansvaret och bereder ärenden som behandlas i regionfullmäktige. Historia Organisationen hette Landstinget i Uppsala län fram till 31 december 2016. Den nuvarande organisationen bildades 1 januari 2017 genom en sammanslagning av landstinget och Regionförbundet i Uppsala län. Huvudkontoret är Regionens Hus på Storgatan i centrala Uppsala. Regionledningen presenterade 5 maj 2015 planerna på att omvandla landstinget till region, vilket skulle innebära en sammanslagning av landstinget och Regionförbundet Uppsala län. Planerna hade stort stöd bland berörda parter och röstades igenom så att den nya regionen kunde bildas 1 januari 2017. Politik Region Uppsala styrs under mandatperioden 2022-2026 av en koalition bestående av Moderaterna, Kristdemokraterna, Centerpartiet och Liberalerna. Ordförande i regionstyrelsen är moderaten Emilie Orring. Styrande koalitioner Regionfullmäktige Regionstyrelsen Nämnder och styrelser Regionråd Mandatfördelning i valen 1916–1966 Mandatfördelning i valen 1970–2022 Se även Uppsala län Länsstyrelsen i Uppsala län Referenser Externa länkar Region Uppsala, webbplats Uppsala Sjukvårdsregion Mellansverige Organisationer bildade 1863