text: Den här artikeln handlar om teatergruppen Boulevardteatern samt deras fd. scen på Götgatan. För den äldre teatern på Ringvägen med samma namn, se Nöjeskatten. Boulevardteatern är från 2018 en riksturnerande teater med sitt säte i Stockholm. Fram t.o.m 2017 hade de en scen på Götgatan 73 på Södermalm i Stockholm. Boulevardteatern - en riksturnerande grupp (från 2018) 2018 övergick Boulevardteatern (under Roger Westberg och Yvonne Granaths ledning) till att bli en riksturnerande teatergrupp. De fortsatte sin tidigare verksamhet i Stockholm med teaterkurser för barn och vuxna samt en eftergymnasial skådespelarutbildning i Stockholm. Boulevardteaterns nuvarande adress (utan egen scen) är Skånegatan 63 på Södermalm i Stockholm. Under sommaren flyttar Boulevardteatern verksamheten till Gangvide Farm i När, Gotland där de spelar föreställningar och ger kurser under ett par veckor. Boulevardteaterns scen på Götgatan Boulevardteatern 1984-2006 (fd Tidningsteatern) Boulevardteatern startades 1984 på Götgatan 73 på Södermalm i Stockholm av Tidningsteatern. Lokalen är en ombyggd biograf - Söderbio, som öppnade 1942. Teatern invigdes den 10 januari 1985 med en nyskriven pjäs av Michael Segerström Teaterterroristerna (även som långfilmen Teaterterroristerna 1984), som handlade om en liten teatergrupp i svårigheter som börjar tvivla på sitt eget existensberättigande, man har sedan starten gjort ett tjugotal uppsättningar, bland andra Revisorn, Onkel Vanja och Den Girige. På hösten 2002 spelades Clownen luktar bensin.'' Roger Westberg övertar och driver teatern, 2006-2017 2006 övertog Roger Westberg och Yvonne Granath ledarskapet för teatern. Verksamheten bestod av föreställningar, teaterkurser för barn och vuxna samt en eftergymnasial skådespelarutbildning under namnet Boulevardteaterns Teaterskola. Nyårsafton 2017 avslutade de sin 12-åriga tid på Götgatan med en föreställning av ”William Shakespeares samlade verk (förkortat) – 37 pjäser på 97 minuter”. Scenen lägg ner 2018 såldes teaterlokalen på Götgatan 73 av bostadsrättsföreningen och blev en cykelaffär. Boulevardteaterns teaterskola Boulevardteaterns teaterskola är en yrkesinriktad eftergymnasial teaterskola startad i Stockholm 2010 av teaterchef Roger Westberg. Skolan bedrivs i nära samarbete med Boulevardteatern. Övriga lärare är verksamma skådespelare, mimare, dramaturger, improvisatörer, och sång och talpedagoger. Källor Noter Externa länkar Boulevardteatern Boulevardteaterns Teaterskola Boulevardteaterns arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket) Teatergrupper i Sverige Södermalm Ej längre existerande teatrar i Stockholm


source: wikipedia

text: Borlänge Tidning är en sjudagarstidning (e-tidning på söndagar) inom medieföretaget Bonnier News Local. Tidningen har spridning i Borlänge, Hedemora och Säter. Borlänge Tidning grundades 1885 av Axel Fredrik Lidman och hade 2005 en upplaga på 15 600 exemplar. Borlänge Tidning ingår i dag i Bonnier News Local. Borlänge Tidning ingick tidigare i Dalarnas Tidningar, där titlarna Södra Dalarnes Tidning, Nya Ludvika Tidning, Falu-Kuriren och Mora Tidning också ingick. Dalarnas Tidningar var under åren 2007-2019 en del av Mittmedia. Bonnier News Local och norska Amedia köpte MIttmedia 2019 och under 2020 organiserade de nya ägarna om strukturen i företaget och flera av titlarna, i bland annat Dalarna och Hälsingland, som tidigare haft en chefredaktör för titlarna i respektive landskap, fick nu lokala chefredaktörer med ansvarigt utgivarskap. Tidningen startade som endagarstidning fredagar till 1894. 1894-1915 blev den tvådagars onsdag och lördag. Från 1915 till 1943 var den tredagarstidning tisdag, torsdag och lördag och först 1944 blev den daglig 6 dagar i veckan. Förlag hette 1900-1979 Dalarnes tidnings- och boktryckeriaktiebolag i Borlänge. 1979-1990 Dalarnes tidnings- & boktryckeriaktiebolag. 1990 blev förlagret AB Dalarnas tidningar i Falun. 1999-2006 blev bolaget Dalarnas tidningar kommanditbolaget i Falun. Tryckeri Offset från 1973, Redaktion Readaktionen satt i början i Hedemora men redan 1900 blev Borlänge redaktionsort och har så förblivit. Litteratur Örebro Dagblad 9 november 1942 Medarbetaren Sven (Finn) Haglund har avlidit. Externa länkar Borlänge Tidnings webbplats Företag i Borlänge Dagstidningar startade 1885 Svenskspråkiga dagstidningar Svenska dagstidningar


text: Blasieholmen är en halvö på Norrmalm i Stockholms innerstad, väster om Nybroviken och öster om Strömmen och Gamla stan och sträcker sig söderut till Skeppsholmsbron. Blasieholmen var fram till början av 1700-talet en ö och skildes från Norrmalm av vattendraget Näckström. På Blasieholmen återfinns bland annat Nationalmuseum, Grand Hôtel och Strand Hotel, Svenska Frimurare Orden, Wallmans salonger samt Dahlgrens och Wedholms restauranger. Basområdet Blasieholmen hade år 2005 endast elva boende men 5385 arbetande. Avgränsning [ { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Polygon", "coordinates": [ [ [ 18.07775616645813, 59.32773869164328 ], [ 18.080255985260006, 59.3287128831439 ], [ 18.079655170440674, 59.32996615585127 ], [ 18.075191974639893, 59.33189796603152 ], [ 18.074435591697693, 59.33094849231679 ], [ 18.0734646320343, 59.330688545319 ], [ 18.074322938919067, 59.329695255841365 ], [ 18.07437658309937, 59.329432562860106 ], [ 18.075792789459232, 59.329027573868466 ], [ 18.07775616645813, 59.32773869164328 ] ] ] }, "properties": { "fill": "#ffff00", "title": "Blasieholmen" } } ] Blasieholmen saknar formell avgränsning men gränsar till vatten i tre väderstreck: Saltsjön och dess vikar Ladugårdslandsviken och Nybroviken. En vanlig avgränsning mot Stockholms city i nordväst är sträckningen Grevgränd / Arsenalsgatan / Nybrokajen. En annan möjlig något snävare avgränsning är Stallgatan. Sydost om Blasieholmen ligger Skeppsholmen som nås via Skeppsholmsbron och vidare till Kastellholmen. Historik och etymologi Det äldsta kända namnet på denna lilla holme är Käpplingen (Käplingen) och det förekommer i den medeltida berättelse om den händelse som brukar kallas Käpplingemorden. Den berättar om hur ett antal stockholmsborgare togs tillfånga av tyskar och brändes inne i ett hus. Detta skulle ha inträffat 1389 eller 1392 men det är osäkert om historien är sann. Vid mitten av 1500-talet bytte holmen namn. Orsaken var att en örlogsstation som tidigare legat vid slottet Tre Kronor på 1550-talet flyttades över till denna holme som därmed kom att kallas Skeppsholmen (Skiipholman år 1565) och stundom endast Holmen. På 1640-talet började man anlägga ett nytt varv på nuvarande Skeppsholmen, som därmed även också fick överta namnet. På Blasieholmens äldsta kända karta från 1650-talet visas en ny tomtindelning efter att marinen hade lämnat holmen. Kartan är med all sannolikhet upprättad av stadsingenjören Anders Torstensson. Den tidigare Skeppsholmen omtalades framgent som Gamble Skepzsholmen. Hur gammalt namnet Blasieholmen är måste betecknas som mycket ovisst. De två namnen Gamla Skeppsholmen (Gamble Skepzholmen) och Blasieholmen levde vid sidan av varandra fram till 1670-talet då det senare namnet tog över. Det är inte helt klarlagt vem denne Blasius var som gav namn åt holmen. Två namn har cirkulerat i historien; (1) Stadskrivaren (stadssekreteraren) Blasius Olsson Rask som verkade i Stockholm 1544–1567, som även var skeppsredare och (2) Blasius Dundej, med de olika stavningarna på efternamnet: Dunday, Dondy, Dundej, Dundee eller Dundie, en framgångsrik affärsman av skotsk härstamning, som på 1590-talet som ägde många fastigheter i Stockholm och som en tid kallades Johan III:s köpman. Den del av nuvarande Blasieholmen där Nationalmuseum ligger var tidigare en kringfluten holme vars äldsta kända namn var Myntholmen. År 1634 färdigställdes en kyrka där för amiralitetets räkning. Holmen kom därefter att kallas Kyrkholmen. Kyrkan brann år 1822. I samband med uppförandet av Nationalmuseum (invigt år 1866), utfylldes den smala kanalen som skilde Kyrkholmen från Blasieholmen. Åren 1865–1867 uppfördes Blasieholmskyrkan, vilken revs 1964. Den nordöstra delen av Blasieholmen användes tidigt som ett område för mottagning och upplag av fisk kallat Sillhofvet. Beslutet att reservera området för hanteringen av fisk togs av stadsledningen 1789 och upphävdes först 1871. Kvarteret har fortfarande kvar benämningen med den moderniserade stavningen Sillhovet. Byggnader På Blasieholmen ligger: Bolinderska palatset Burmanska huset Bååtska palatset Douglaska palatset Drottning Victorias Örlogshem Fersenska palatset Hellstrandska huset Käpplingeholmen 3 Nybrokajen 11 Grand Hôtel Hotel Strand Utrikesministerhotellet Nationalmuseum Sällskapet Tullhuset Tidigare byggnader Blasieholmskyrkan Holmkvarnen Holmkyrkan Höganäsmagasinet Forbus palats / de la Gardieska huset / Norska Ministerhotellet Svenska teatern Föreslagna byggnader och trafikanläggningar Nobelcenter Blasieholmsleden Gator, broar och torg (Årtal i parentes anger när nuvarande namn gavs) Arsenalsgatan (1857); går från Kungsträdgårdsgatan till Nybrokajen. Blasieholmstorg central belägen plats mellan Arsenalsgatan och Stallgatan. Blasieholmsgatan (1806); går från Hovslagargatan till Stallgatan. Grevgränd (1806); går från Arsenalsgatan till Södra Blasieholmshamnen. Hovslagargatan (1806); går från Nybrokajen till Södra Blasieholmshamnen. Museikajen (1963); går från Södra Blasieholmshamnen till Nybrokajen. Museiparken (1925); parken ligger norr om (bakom) Nationalmuseum. Nybrokajen (1933); går från Raoul Wallenbergs torg till Museikajen, kallades tidigare Norra Blasieholmshamnen. Skeppsholmsbron; går mellan Blasieholmen och Skeppsholmen. Stallgatan (1806); går från Södra Blasieholmshamnen till Nybrokajen. Södra Blasieholmshamnen (1876); går från Strömgatan till Skeppsholmsbron och Museikajen; kallas även Strömkajen. Teatergatan; går från Nybrokajen till Blasieholmsgatan. Våghusgränd; går längs Museiparkens södra sida till Hovslagargatan. Blasieholmen från söder och från norr Referenser Noter Tryckta källor Vidare läsning Externa länkar Informella områden i Stockholm


text: Blå Tåget är ett svenskt proggband. Gruppen hette ursprungligen Tjalles Horizont för att sedan bli Gorillaorkestern, Sound of music, och från 1969 Gunder Hägg. I januari 1972 tvingades gruppen byta namn till Blå Tåget, på grund av en namnstrid med friidrottaren Gunder Hägg. Mest känd av deras låtar är troligtvis "Den ena handen vet vad den andra gör", som Ebba Grön gjorde en coverversion på med namnet "Staten & kapitalet" (vilket även var vad låten kallades internt inom Blå Tåget på 1970-talet). Historia Tidiga år, olika namn Gruppens ursprung kan härledas från att Leif Nylén, Torkel Rasmusson, Tore Berger och Mats G. Bengtsson brukade träffas i Tore Bergers ateljé kring 1967 för att spela ihop. Efter ett tag anslöt sig även improvisationsmusikern Roland Keijser och Göran von Matérn. Gruppens första egentliga framträdande skedde på vernissagen av Andy Warhol-utställningen på Moderna Museet i Stockholm i februari 1968. Tjalles Horizont, som bandet kallade sig för kvällen, hade fått tillåtelse att spela i en av huvudattraktionen Pärson Sounds pauser. Bandet hade för denna enda spelning förstärkts av pianisten Torsten Ekbom. Snart bytte bandet namn till Gorillaorkestern. Under våren 1968 åkte gruppen, som nu kallade sig för Sound of Music, på en miniturné till Lunds och Göteborgs Konsthall, nu med Leif Nyléns fru Elisabet Nylén på violoncell. Torkel Rasmusson hade komponerat en vinjettmelodi som hette Come to where the flavour is / come to Sound of Music och de framförde låtar som Teddy Bear Baby, Vetekatten och Låt mig få leva. I maj 1968 anslöt sig Urban Yman och Kjell Westling och gruppen började transformeras från att ha varit en anarkistisk experiment-popgrupp till att bli en av grupperna inom vänsterrörelsen med politiskt medvetna texter. I och med detta bytte gruppen namn till Gunder Hägg. Till hälften finansierad med Tore Bergers pengar gav Gunder Hägg 1969 ut sin första LP, Tigerkaka. Det var på det nybildade skivbolaget Music NetWork (MNW) i Vaxholm, som var föregångaren till Musiknätet Waxholm. Merparten av materialet till skivan hade skapats till en radiopjäs som handlade om Saltsjöbadsavtalet. Med materialet från den nya skivan drog de ut på sin första riktiga turné och i juni 1970 deltog de exempelvis på den första festen på Gärdet. Samma år kom LP:n Vargatider och 1971 LP:n Glassfabriken. Blå Tågets 1970-tal 1972 bytte gruppen namn till Blå Tåget och spelade samma år in dubbel-LP:n Brustna hjärtans hotell. 1974 kom LP:n Slowfox, varefter gruppen plötsligt upplöstes. Under perioden 1968 till 1974 hade då bandet spelat något så när regelbundet ihop. Göran von Matérn och Roland Keijser hade lämnat gruppen efter ett tag medan Carl Johan De Geer hade anslutit sig. Under några år under andra hälften av 70-talet spelade Nylén, Rasmusson och Berger tillsammans i gruppen Stockholm Norra. Gruppen gav ut en LP och singeln "Vad önskar du dig för nånting i julklapp?", vars baksida var "Den nyaste regeringen". Senare år I början av 1980-talet samlades man till en serie konserter som resulterade i liveskivan Blå Tåget på Fågel Blå. Tio år senare genomförde man en konsert på Vågen i Göteborg, i samband med Göteborgs Filmfestival. Sedan hände just ingenting förrän 1996, då en rad spelningar på Mosebacke väckte tanken på att göra en skiva igen. Det fanns ett tiotal nyskrivna låtar och fler kom till innan det blev dags att ännu en gång gå in i MNW-studion i Vaxholm. 1999 släpptes comebackskivan Moderna material och samma år spelade bandet på Hultsfredsfestivalen. Medlemmar Mats G. Bengtsson (1944–2005) – klaviatur Torkel Rasmusson (född 1941) – sång, munspel Tore Berger (född 1938) – sång, klarinett Urban Yman (1939–2020) – bas, fiol Leif Nylén (1939–2016) – trummor Kjell Westling (1942–2010) – blåsinstrument, gitarr, fiol Carl Johan De Geer (född 1938) – trombon, sång, 1970-1974, 1982, 1999 Göran von Matérn (1941–2002) – gitarr på Tigerkaka Roland Keijser (1944–2019) – flöjt, saxofon 1967-1972 Diskografi Studioalbum (som Gunder Hägg) (som Gunder Hägg) (som Gunder Hägg) Livealbum Samlingsalbum Singlar 1999 - Blå Tåget & The Hellacopters (split-7" med The Hellacopters. Blå Tåget medverkar med låten "Den ena handen vet vad den andra gör", Hasans vänner mot våld och rasism) Medverkan på samlingsskivor 1972 – I ditt liv ("I Hagalund", MNW) 1979 – Musiknätet Vaxolm 10 år ("Uppå landet", MNW) 1980 – Tonkraft 1972-1974 ("I hajars djupa vatten", Tonkraft) 1989 – Proggen slår till ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 1989 – Kyssar från MNW 1969-1989 ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 1993 – Progghits! ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 1994 – Kick Off: svensk rock 1970-1994 ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 1996 – Populärmusikens historia 1 ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 1999 – Gränslösa 99 ("Gamla Miss Ellen", Hasans vänner mot våld och rasism) 2000 – Volym #1 ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 2000 – Progghits ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 2003 – Proggklassiker ("Den ena handen vet vad den andra gör", MNW) 2007 – Proggen ("I Hagalund" och "På väg till koppargruvan", MNW) 2010 – För full hals ("Den ena handen vet vad den andra gör" och "Hälsa Gud", MNW) Referenser Noter Källor Tore Berger: Sound of music i Hagalund www.progg.se - Blå Tåget Leif Nylén, Ett begagnat trumset för 800 kronor, ur antologin Elektriska drömmar, red. Dick Schyberg, Förlaget Rockmani, 1982, Tore Berger, Leif Nylén, Torkel Rasmusson. I Tidens Rififi - Historier om Blå tåget. Norstedts förlag 2012 Vidare läsning Externa länkar Svenska Yle arkivet: Atte Blom intervjuar Gunder Hägg Aftonbladet Blå tåget Proggmusik Blå tåget Program på Sveriges Radio Musikgrupper inom proggrörelsen Musikgrupper från Stockholm


text: Backavallen är en bandybana och fotbolls/friidrottsarena i Katrineholm. Den är hemmaarena för Katrineholm Värmbol BS i bandy och, sedan 2009, både för Värmbols FC och Katrineholms SK i fotboll. Det finns en A-plan (gräs), B-plan (gräs), F-plan (två planer för 7-manna/en plan för 11-manna, gräs) och så även en konstgräsplan som under hösten 2008 invigdes för huvudsakligen för 11-mannafotboll men planen har även linjer för 7-mannaspel. Bandybanan blev konstfryst 1964. Publikrekordet lyder på 8 536 personer och noterades 1976 på matchen Katrineholms SK-Hälleforsnäs IF. Här finns även konstfrusna banor för bandy, ishockey och allmänhetens åkning. Sedan 2006 finns här även en ishall, Kronfågen ishall . Källor Fotnoter Sportanläggningar i Katrineholms kommun Sport i Katrineholm


text: Berguv Nord är ett projekt bildat 1977 som arbetar för en förstärkning av uvstammen i Norrland, bland annat genom inventering, avel (uppfödning) och utsättning av uvar. Projektet lyckades förhindra att berguv utrotades lokalt, och verksamheten minskade under 2000-talet, men återupptogs åren 2019–2020 då Sveriges ornitologiska förening (BirdLife Sverige) initierade en ny riksinventering. Externa länkar Berguv Nord Gävleborg Berguv Nord Ångermanland Berguv Nord Västerbotten Källor Fågelskydd Djurorganisationer Organisationer i Sverige Organisationer bildade 1977


text: Berguv Småland är ett projekt som arbetar för en förstärkning av uvstammen i Småland. Berguv Småland fick första avelsparet 1981 och de första ungarna släpptes 1983. Uvprojektet inom Emådalens Naturskyddsförening startade 1987 och ingår i Berguv Småland. Vid starten fanns ett avelspar i en voljär (flygbur). Nu omfattar verksamheten tre avelspar i lika många voljärer. Sedan starten har föreningen släppt 53 ungfåglar från de tre voljärerna. Berguv finns i alla tre smålandslänen. Det har noterats att smålandsuvarna har kontakt med artfränderna i grannlänen, vilket är av största betydelse för att ånyo få en livskraftig uvstam. År 1994 konstaterades arton vilda häckningar i Småland. Fågelskydd Djurorganisationer


text: Berguv (Bubo bubo) är en fågelart i släktet Bubo och Europas största samt en av världens största ugglor. Den är en stannfågel, som förekommer i större delen av Europa och Asien. Den har en massiv kropp och ett påfallande kraftigt huvud med örontofsar. Ögonen är orangegula, fjäderdräkten mörkfläckig och bröst och mage ljusare än ryggen. Den häckar främst i skogiga bergsområden, på klippöar och mer sällan i byggnader. Utseende Berguven är 59–73 cm lång, dess vingspann är 138–188 cm och den väger 2–4 kilo. Den benämns ofta som världens största och tyngsta uggla, men den ungefärligen jämnstora ostasiatiska arten Blakistons fiskuv (Ketupa blakistoni) är i genomsnitt något större och lappugglan kan vara längre och kategoriseras därför ibland som den största. Utmärkande för berguven är dess tydliga örontofsar och orangegul iris, samt det stora huvudet och den yviga fjäderdräkten. Örontofsarna hålls lågt åt sidorna när uven är avspänd, uppresta när uven ropar eller är upprörd. Örontofsarna syns inte när den flyger. I flykten, som är kraftig och stadig, kan den påminna om en stor vråk men till skillnad från vråkarna är berguvens vingar mer kupade i glidflykten. Bröstet är kraftigt svartstreckat ovanpå en gulbrun grundton. Magen är rostgul med smala, svarta streck. Ovansidan är mörkbrun och har grova fläckar samt en tvärvattring i svart. Vingen har ett svartvitt band. Strupen är vit och ses bara när fågeln ropar. Tarsen och klorna är grova. Nykläckta ungar har en ljusgrå dundräkt. Denna dräkt ruggas och efter bara några veckor är deras fjäderdräkt nästan färdigbildad; dock är huvudet fortfarande beklätt med dun, och de kan igenkännas genom sina relativt små tofsar. Läte Sången framförs av hanen och hörs främst på vårvintern (men även ibland på hösten) och är ett mycket djupt tvåstavigt hoande, "oo-hoo". Andra stavelsen på ropet är betydligt lägre. Sången kan höras upp till 4 kilometer vid goda väderförhållanden. På det längsta höravståndet hörs endast den första tonen. På nära håll kan den låta förvånansvärt lågmäld. Locklätet hörs av honan och är ett skrovligt skällande läte, rhäeff; den har också ett trutliknande orosläte. Varnar gör fågeln med ett skällande ka. Ungarna tigger efter mat med ett ljudligt tju-ysch, som hörs under nätter i augusti. Utbredning och taxonomi Berguven har en eurasisk utbredning och förekommer i Nord- Öst- och Sydeuropa samt i större delen av Asien. För eventuell utbredning i Nordafrika, se nedan. Berguven är huvudsakligen en stannfågel men ungfåglar kan göra milslånga förflyttningar. I Sverige häckar berguven i lokalt i södra och mellersta Sverige, på Gotland och i stora delar av Norrland, men främst i kustlandet.För beståndsutveckling, se Status och hot. Taxonomi Berguven beskrevs taxonomiskt första gången 1758 i Carl von Linnés tionde upplaga av Systema naturae där han förde den till släktet Strix. Dess närmsta släktingar anses vara den amerikanska virginiauven (Bubo virginianus) och taxonet klippuv (Bubo bengalensis) som återfinns kring den Indiska subkontinenten (läs mer nedan). Berguven förs idag till släktet Bubo, som beskrevs av Dumeril 1805, och som omfattar ett 20-tal arter. Vissa taxonomer slår dock ihop släktet Bubo med fiskuvarna i släktet Ketupa. Det finns fossila fynd av släktet Bubo som är över 40 miljoner år gamla. Det finns en mycket stor mängd beskrivna lokala populationer av berguv. Den delas därför upp i en mängd underarter, upp till ett femtontal eller fler, där vissa taxa har varit omdiskuterade huruvida de borde kategoriseras som distinkta arter eller ej. Följande listan följer Clements et al och International Ornithological Congress (IOC) som båda erkänner 17 underarter: B. b. hispanus – Iberiska halvön; tidigare i Algeriet i Nordafrika B. b. bubo – Skandinavien söderut till norra Spanien och österut till västra Europeiska Ryssland B. b. ruthenus – Europeiska Ryssland till Uralbergen och nedre Volgabäckenet B. b. interpositus – Turkiet och nordvästra Iran till södra Ukraina, Rumänien och Bulgarien B. b. sibiricus, inklusive baschkiricus – Urals västra förberg till floden Ob och västra Altaj B. b. yenisseensis, inklusive zaissanensis – centrala Sibirien till norra Mongoliet B. b. turcomanus – Centralasien mellan Nedre Volga och Uralfloden österut till Transbajkal samt söderut till Kazakstan och västra Mongoliet B. b. tarimensis – nordvästligaste Kina (Tarimsänkan i västra Xinjiang) B. b. omissus – Turkmenistan österut till västra Kina B. b. hemachalanus – Pamir och norra Tianshan söderut till Himalaya B. b. tibetanus – centrala och östra Tibet samt intilliggande områden i södra Kina B. b. nikolskii – östra Irak, Iran, Afghanistan och västra Pakistan B. b. jakutensis – nordöstra Sibirien (floden Lena österut till Ochotska havet) B. b. ussuriensis, inklusive dauricus – sydöstra Sibirien till nordöstra Kina B. b. borissowi – Sachalin, södra Kurilerna (söder om Urup) och norra Japan (norra Hokkaido) B. b. kiautschensis, inklusive jarlandi, setschuanus, inexpectatus, swinhoei & tenuipes – centrala och södra Kina, österut (söderut till Yunnan och Guangdong) österut till Koreahalvön Klippuven (Bubo bengalensis) som häckar i Pakistan, Indien och västra Myanmar behandlades tidigare ofta som en underart men bedöms numera oftast som en allopatriska art. Klippuven är bara 80 % så stor som nominatformen och hybrider förekommer i Kashmir Även ökenuven (B. ascalaphus) i Nordafrika och i Mellanöstern har tidigare behandlats som underart till berguven men urskiljs nimera vanligen som egen art.. Hybridformer förekommer i Jordandalen och i Irak mellan taxonen ascalaphus och interpositus men det förekommer också områden där de häckar sympatriskt utan tecken på hybridisering.. Tidigare överlappade även utbredningen av hispanus med ascalaphus i norra Algeriet utan hybridisering. Ökenuv är mycket ljusare och bara 75 % så stor som nominatformen. Inplanterade populationer Danmarks ursprungliga population av berguv dog ut runt 1850 och saknades som häckfågel under lång tid i landet. Efter att man planterat in fåglar så häckar nu arten i Danmark sedan 1985 och 1997 fanns det 25-30 par. Ekologi Berguven är nattaktiv. Normalt blir den runt 20 år men i fångenskap kan den leva betydligt längre, troligen upp till 60 år. Biotop Berguven trivs i bergiga skogstrakter, på stupande bergsbranter och klippiga skärgårdsöar och kan dagtid ses sitta stilla på något undangömt ställe. Trots att fåglarna förknippas med vildmark förekommer de även i städer och då främst i industriområden eller i närheten av soptippar. Sedan 2005 har exempelvis åtminstone fem par setts häcka i centrala Helsingfors. Föda Berguven brukar jaga mest nattetid och lever främst av gnagare som brunråtta och vattensork. Den tar också byten som hare, kanin, änder, kråk- och måsfåglar. Fisk, grodor och olika småfåglar är annan populär föda. Ibland kan berguven ta andra ugglor samt rovfåglar. Häckning Det är inte känt när berguven blir könsmogen men förmodligen häckar de första gången runt tre till fyra års ålder. Ungfåglarna lever ett kringströvande liv och söker då efter en lämplig partner och häckningsrevir. När berguven väl etablerat ett revir, blir fåglarna starkt bundna till detta. Reviret omfattar i regel fyra till sex kvadratkilometer med ett mycket varierat landskap. Boet läggs ofta på en klipphylla med ett stup nedanför, samt en utskjutande vägg som skydd. Boplatsen väljs ut av hanen. Redet är enkelt och består av en bale av material som skrapats upp från marken tillsammans med rester av spybollar som bomaterial. Den kan också häcka i övergivna rovfågelbon. Berguven har en utdragen häckning som sträcker sig från slutet av februari till början av september. Den lägger två till tre ägg i mars-april som ruvas av honan i drygt en månad. Under denna tid förser hanen honan med mat. Hanen fortsätter sedan att ensam försörja familjen de första veckorna efter ungarnas kläckning. Dålig väderlek och rovdjur som exempelvis mård, räv och grävling kan utgöra hot mot kullen. Efter två månaders ålder börjar ungarna göra sina första flygturer men det dröjer ytterligare minst ett par månader innan de är helt mogna att försörja sig själva. Berguven och människan Status och hot Utsläpp av exempelvis kvicksilver och DDT anrikas i näringskedjan och lagras i höga halter i detta topprovdjur som sedan föder förlamade ungar, blir sterila eller helt enkelt dör. Negativa effekter av skogsbruk kan vara störningar vid häckningsplatser medan positiva effekter är att kalhyggen ökar tillgången på gnagare. Förr jagades fågeln hårt eftersom den ansågs konkurrera om småviltet. Idag kan det ökande friluftslivet utgöra ett störningsmoment för häckande fåglar och arten är utsatt för tjuvjakt, illegal handel med ägg och ungar samt handel med uppstoppade fåglar. Uvar förolyckas även i kollisioner med kraftledningar, vindkraftverk, bilar och tåg. Även taggtråd kan skada fågeln. Status i Sverige I Sverige var berguven förr ganska allmänt förekommande i skogstrakter och skärgårdar över så gott som hela landet ända upp till Karesuando. De senaste 150 åren har stammen gått tillbaka dramatiskt. Skottpengar utgick till och med 1925. Under tio år vid förra sekelskiftet utbetalades det bara i Västerbottens län skottpengar för 565 uvar. Berguven fridlystes i Sverige 1950 men någon ändring i den nedåtgående trenden kunde inte skönjas. Det fick ornitologer i sydvästra Sverige att i slutet av 1960-talet starta det första berguvsprojektet. Detta omfattade Göteborg, Halland, Bohuslän, Dalsland, Västergötland och Småland väster om E4:an. Projektet var så framgångsrikt att det avvecklades 1983. Avelsparen överfördes till andra berguvsprojekt i landet. I dag pågår berguvsprojekt från Skåne till övre Norrland. Se Berguv Småland och Berguv Nord. I början av 2000-talet uppskattades populationen bestå av cirka 500 frihäckande par . I Artdatabankens rödlista från 2020 kategoriseras den som Sårbar (VU). Folktro Berguven är en sägenomspunnen fågel och den har väckt både skräck och hat. Förr ansågs dess hoande förutspå både oväder och olyckor och därför förbjöd man exempelvis barn att härma uven. En sägen berättar från norska Telemark : En svensk sägen berättar att ringduvan och berguven en gång bytte ungar och därför klagar duvan: "Får jag tillbaka mina sju, sju, så får du mina tu, tu". I övriga Europa sågs berguven som en underjordisk fågel. I Ryssland var uven en demon som kunde skada barnen. Där sågs han också som Fan själv som hade förklätt sig till fågel. I antikens Grekland förutspådde berguven krig och motgångar i strider, och den som hörde fågeln på Sicilien skulle dö inom tre dygn. Namn Berguven har tidigare ofta bara kallats "uv" eller "uf". Den har också givits en rad dialektala namn, exempelvis hejske-uv och hornuv i Blekinge, hässleuv och hässelhu'n i Småland och bergulf eller stenulf i norra Bohuslän. På Asperö i Göteborgs skärgård kallades den för kohou. I kulturen Berguven är landskapsdjur och landskapsfågel för Dalarna. I juni 2007 landade en berguv, som kom att kallas Bubi, på en fylld Olympiastadion i Helsingfors under EM-kvalmatchen mellan Finland och Belgien. Matchen avbröts i sex minuter. Finlands herrlandslag i fotboll har smeknamnet "Berguvarna". Referenser Noter Källor Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom Dansk ornitologisk forening Externa länkar Bilder och läte Sveriges Radio: P2-fågeln Berguv Fåglar i palearktiska regionen Ugglor Hotade arter i svensk flora och fauna Landskapsfåglar


text: Brukslidens IP är en idrottsplats i Ankarsrum i Västerviks kommun i Sverige. Den är belägen alldeles intill infarten från riksväg 40. Det är en elbelyst bandybana med omklädningsrum i klubbhuset. Brukslidens IP är hemmabana för Ankarsrums IS i bandy och fotboll. Sportanläggningar i Västerviks kommun


text: Bengalisk tiger, indisk tiger eller kungstiger (Panthera tigris tigris), är en underart till tiger. Den största koncentrationen finns i Indien och Bangladesh men utbredningsområdet sträcker sig även till Nepal, Bhutan och västra Myanmar. Arten kallas även kungstiger eller bengaltiger. Utseende Den adulta hanen av bengalisk tiger väger ungefär 200-230 kilo medan honor väger cirka 140 kilo. 1967 sköts en tiger i Uttar Pradesh med en uppmätt vikt på 389 kg, vilket är den högst uppmätta vikten för en individ hos samtliga underarter av tiger. Bengalisk tiger fanns tidigare i två färgvarianter: den gula med svarta ränder och inslag av vitt i ansiktet, på bringan och buken samt gula ögon och den sällsynta vita tigern, som har vit grundfärg, bruna ränder, blå ögon och rosa nos och trampdynor. Ekologi Bengalisk tiger förekommer i varierade områden som subtropisk och tropisk regnskog, savanner eller olika skogstyper. Bengalisk tiger får 2-4 ungar med 2-2,5 års mellanrum. Viktiga bytesdjur är hjort, buffel, gaurer, antiloper, vildsvin och apor. Bengalisk tiger och människan Den första vita tigern i en djurpark - Mohan - fångades som nio månader gammal unge av maharadjan av Rewa 1951. Hot och status Enligt en uppskattning med hjälp av bilder tagna med automatiska kameror som utfördes 2007 av Wildlife Institute of India består den vilda populationen av 1 300 till 1 500 individer. IUCN kategoriserar underarten som starkt hotad. På grund av djurets sällsynthet får det inte jagas. Noter Tigrar Däggdjur i orientaliska regionen


text: Bengt Skytte af Duderhof född 30 september 1614 i Stockholm, död 23 juli 1683 i Hamburg, var ett svenskt riksråd och landshövding. Biografi Bengt Skytte föddes 1614 och döptes 9 oktober samma år i Sankt Nikolai församling, Stockholm. Han var son till riksrådet Johan Skytte (grundaren till den Skytteanska professuren vid Uppsala universitet) och Maria Näf (Neaf). Skytte blev i oktober 1624 student vid Uppsala universitet. Han studerade även vid Dorpats universitet. År 1629 följde han med den svenska ambassadören Jacob Spens till England. Skytte och hans bror dubbades samma år till riddare av kung Karl I av England. Han blev 1633 kammarherre hos drottning Kristina, assessor i räknekammaren och 1640 kammarråd. Skytte blev populär hos drottningen genom sin lärdom, sin kvickhet och smidigt uppförande. Han blev 1646 landshövding i Uppsala län och 1647 även landshövding i Stockholms län, en befattning han avsade sig 1649. Han var lantmarskalk vid riksdagen i Stockholm 1647, utnämndes 1648 till riksråd och 1648 till kansler för Dorpats universitet. Drottning Kristinas nyckfullhet och Skyttes benägenhet till avundsjuka och oroligt sinnelag ledde dock till att han förlorade sin popularitet hos drottningen. 1651 reste han utan tillstånd till Konstantinopel och förhandlade på vägen med furste Georg II Rákóczy i Siebenbürgen, som redan då var intresserad av att angripa Polen (vilket genomfördes 1655 då Karl X Gustavs polska krig inleddes), och kom hem först 1652. Han anklagades då för att ha varit delaktig i Messeniernas sammansvärjning för att avsätta Kristina, men frikändes på grund av brist på bevis. Skytte återfick Kristinas förtroende och vågade till och med fråga om att upphöjas i grevligt stånd, vilket dock misslyckades. I riksrådet förespråkade Skytte i december 1654 att starta krig mot Polen, och argumenterade för den nytta Sverige skulle kunna ha av att komma i besittning av Preussen. 1655 blev han ståthållare i Estland. 1655 fick han också under en tid leda Sveriges angelägenheter i Litauen och förmådde hertig Jakob av Kurland att förklara sig vara svenska kronans vasall. Han lämnade guvernörsposten i Estland 1656, vilket tycks bero på att han hamnat i onåd hos Karl X Gustav. Under slutet av Karl X regeringstid levde han som privatperson i London, där han ihärdigt försökte göra propaganda för bildandet av ett stort protestantiskt statsförbund under svensk ledning. Han vistades sedan i Tyskland, men tvingades på regeringens order resa hem till Sverige i början av 1662 där han återtog sin plats i riksrådet, vilket inte var uppskattat bland de övriga riksråden. Med tydlig avsikt att avlägsna honom, utnämndes han 1663 av regeringen till president i Wismarska tribunalet och till svensk legat i Tyskland. Vid årets slut hade han fortfarande inte rest. Regeringen förklarade då i tydliga ordalag att han genast skulle bege sig till Tyskland, men Skytte fördröjde resan under allehanda förevändningar. Han ville nämligen stanna i Stockholm under riksdagen 1664 i sin roll som främste anhängare och rådgivare till hertig Adolf Johan, som sedan 1660 inte längre hade några offentliga uppdrag. Under riksdagen tvingades Skytte dock två gånger att framföra till hertigen att hans uppträdande hade varit olämpligt. Vid riksdagens slut avsattes Skytte från alla sina ämbeten på grund av sin rådgivning till hertigen. Detta har även tillskrivits hans "gudlösa leverne" och vanskötsel av ämbetet samt politiska intriger. Skytte begav sig därefter till Tyskland och Frankrike och presenterade för kurfursten Fredrik Vilhelm I av Brandenburg en plan att inrätta en akademi för lärda från alla länder. Kurfursten började att genomföra planen då han 22 april 1667 utfärdade en inbjudning till lärda och konstnärer samt religiöst eller politiskt förtryckta i alla länder för att grundlägga en stad av lärda, ett "Universitas Brandenburgica gentium, scientiarum et artium". Detta skulle, rikt försett med privilegier, få sitt säte i Tangermünde. När genomförandet av planen stötte på stora svårigheter, övergavs den redan efter ett år. Skytte förde därefter ett kringflackande liv i flera länder och gjorde fåfänga försök hos Karl XI att åter få ett ämbetet i svensk tjänst. Han avled fattig och nödställd i Hamburg. Han gravsattes i Skytteanska gravkoret i Uppsala domkyrka. Skytte har beskrivits som en man som var mycket intelligent och kunnig, men också opålitlig, falsk, benägen till intriger, orolig till naturen samt med bristande moral. Familj Skytte gifte sig första gången 8 december 1636 med friherrinnan Christina Sparre (1619–1669). Hon var dotter till rikskammarrådet och ståthållaren Carl Sparre och Margareta Axelsdotter (Natt och Dag). De fick tillsammans barnen Carolus Skytte (1639–1640), Maria Skytte (död 1703) och Hedvig Skytte (död 1668). Skytte gifte sig andra gången på 1670-talet med Eva Mörner. Efter faderns och moderns död ärvde han egendomen Grönsö slott i Uppland. Se även Landshövdingar i Uppsala län Landshövdingar i Stockholms län Ingermanlands lagsaga Referenser Noter Landshövdingar i Uppsala län Svenska riksråd under 1600-talet Estlands guvernörer Födda 1614 Avlidna 1683 Män Svenska hovmän Ämbetsmän från Stockholm Personer under stormaktstiden Gravsatta i Uppsala domkyrka Bengt Lantmarskalkar Svenska kammarråd Svenska kammarherrar


text: Baronessa är en adelstitel som används för makor till baroner samt för kvinnor som innehar värdigheten suo jure. Storbritannien Makor till baroner i Storbritannien tituleras baronessa eller lady. Några kvinnor har upphöjts i sin egen rätt till baronessa, som exempelvis Caroline Townshend, 1:a baronessa Greenwich. Även kvinnliga medlemmar av det brittiska överhuset tituleras baronessa. Barn till en baronessa kan använda The Honourable framför sitt namn. Maken till en baronessa i sin egen rätt får ingen extra titel. Sverige Till skillnad från friherrar som muntligt tilltalas baron gäller det analoga ej för friherrinnor i Sverige. De adresseras således friherrinna både skriftligt och muntligt. De enda baronessorna som förekommit i Sverige är makor till baroner Adelswärd. Den sista sådana är baronessan Viveka Adelswärd; änka till hovjägmästaren, baron Johan Adelswärd. Referenser Se även Baron Greve Grevinna Hertig Hertiginna Adelstitlar


text: Det binära talsystemet är grundat på talbasen 2 och utnyttjar endast två siffror, vanligen 0 och 1. Liksom i det decimala talsystemet är siffran längst till höger minst signifikant. Med en siffra kan endast talen 0 och 1 skrivas. För att skriva talet 2 måste ytterligare en siffra skrivas till vänster om den första, det vill säga '10', varpå talet 3 följer representerat som '11', etcetera. Användning och historik Binär talrepresentation används i praktiken i alla datorer eftersom dessa nyttjar digital elektronik. Det binära talsystemet är naturligt och effektivt i de fall där logiskt resonerande överförts till kalkyl. Detta sker inom den booleska algebran, där de logiska sanningsvärdena, falskt och sant representeras av talen 0 respektive 1. I Europa var Caramuel först med att beskriva det binära talsystemet som han då kallade dyadik, medan Gottfried Leibniz gjorde det känt för en bredare publik. Talsystemet uppfanns dock långt tidigare av matematikern Pingala, men blev inte känt i västerlandet förrän omkring år 200 i den Gregorianska kalendern. Talen 0 till 10 i det decimala systemet kan skrivas som de binära talen Det hexadecimala talsystemet med talbasen 16, har de 16 siffrorna där varje siffras underliggande representation är en grupp av fyra binära siffror Av praktiska skäl brukar datatekniker inte använda det binära talsystemet direkt i text, utan det är det hexadecimala talsystemet som används eftersom det är mycket kompaktare. Teknikerna har lärt sig vilken grupp av fyra binära siffror som varje hexadecimalt tal motsvarar. Egyptierna använde det binära talsystemet för att skriva bråktal i decimalform. De använde sig dock inte av nollor och ettor, utan av en symbol kallad 'Horus öga'. Olika delar av symbolen motsvarade olika positioner på höger sida om kommatecknet. Om just den delen ritades ut motsvarade det en etta på den positionen, om den utelämnades motsvarade det en nolla. Exempel på konvertering från ett binärt tal till ett decimalt tal: Om det binära talet är 10101101 så motsvaras det av det decimala talet Om ett binärkomma förekommer i talet så representeras siffrorna till höger om binärkommat av 2-potenser med negativ exponent: det vill säga, motsvarande decimala tal är I datorsammanhang används dock ofta andra representationer av decimaltal, vanligast är flyttalsrepresentation. I det binära talsystemet sker multiplikation med 2 genom att skifta alla siffror en position åt vänster och placera en nolla som minst signifikanta siffra (i analogi med multiplikation med 10 i det decimala systemet): Negativa tal brukar hanteras i tvåkomplementsform, en form som gör att addition och subtraktion fungerar utan särskild hantering. Omvandlare Se även Bit Referenser P-E Danielsson, Digital Teknik, Studentlitteratur, Lund 1969. Noter Binär aritmetik Talbaser Elementär aritmetik


text: Bergslagsvikt, Bergsvikt, Bergs- och hammarvikt var ett viktsystem för vägning av bergsprodukter i bergslagerna, som upphörde att tillämpas 1863 i samband med övergången till decimalsystemet. Ett skeppund bergsvikt (150 kilogram) var 20 pund, 1 pund bergsvikt (7,5 kilogram) var 20 marker. Enligt av regeringen under 1660-talet utfärdade instruktioner skulle bergsvikt för ifrågavarande ändamål gälla även i städerna Falun, Hedemora, Säter, Lindesberg, Nora, Filipstad, Karlstad, Kristinehamn och Örebro. Systemet är ett led i proportionerade överviktssystem, som fastslogs i Johan III:s fogdeinstruktion för järnbergslagen av år 1583 och sedan bekräftades upprepade gånger. När ett skeppund stångjärn vägdes i exporthamnen (till exempel på stora järnvågen i Stockholm), skulle det i förhållande till den på produktionsorten åsatta vikten visa en övervikt av 2 lispund; avsikten var att man med övervikten skulle täcka transportkostnaderna till exporthamnen och sålunda kunna sätta samma pris på skeppundet bergsvikt och skeppundet stapelstadsvikt. Ett skeppund bergsvikt skulle sålunda väga lika mycket som 22 lispund stapelstadsvikt men härtill kom ett remedium för viktlödjornas slitning av 2 marker, vilka kallades för slitningsmarkerna. Viktlödjorna var från 1730-talet till skillnad från viktualieviktens vikter sexkantiga och stämplade med trekantiga stämplar. Massenheter Bergsbruk Sveriges industrihistoria


text: Blockmakare var en person som yrkesmässigt tillverkade hissblock och svarvade trissor av trä. Hissblock användes tillsammans med taljor vid upp- och nerhissande av tunga föremål. På segelfartygens tid var det ett viktigt hantverk – flottan hade egna anställda blockmakare. Historiska yrken


text: Båtsman eller kronobåtsman var en militär som i det svenska indelningsverket tilldelades örlogsflottan för tjänstgöring ombord, och som för sitt uppehälle tilldelades ett båtsmanstorp. I Blekinge och Södra Möre härad i Småland fanns enbart indelta båtsmän och dessa var indelade i rusthåll. I stort sett höll varje gård en båtsman. I kusttrakterna i övriga riket fanns kompanier med roterade båtsmän. Två eller flera gårdar gick samman och bildade en rote. I dessa socknar fanns även indelta soldater av olika slag. Det fanns ersättare för rotebåtsmän, så kallade fördubblingsbåtsmän. Rusthållet eller roten betalade årlig lön, kläder och stod för ett båtsmanstorp med tillhörande odlingsbar mark. Ibland ingick vissa förmåner, som utsäde eller annat. Se även Rotering Indelta armén Skeppslag Båtsmansstugorna i Västervik Båtsmanstorp Källor Externa länkar Blekinge båtsmansregister Blekinge släktforskarförening Båtsmanshållet i Sverige av Hans Högman Blekinge och Södra Möre båtsmän på Ostkanten från Marinmuseum Militära grader i svenska flottan da:Bådsmand de:Bootsmann el:Ναύκληρος en:Boatswain fr:Bosco (vocabulaire maritime) it:Nostromo lt:Laivūnas nl:Volmatroos no:Båtsmann ru:Боцман


text: Brand är en svensk anarkistisk tidning grundad 1898. Sedan 2010 ges tidningen ut kvartalsvis av en redaktion i Stockholm, och beskriver sig som en frihetlig, utomparlamentarisk vänstertidning. Ideologi Brand har beskrivits som en anarkistisk tidning, men har under årens lopp även gett utrymme åt en rad andra socialistiska perspektiv som syndikalism och marxism. Framför allt har tidningen utgjort ett språkrör för arbetarrörelsens utomparlamentariska del. Under 1990-talet debatterades huruvida tidningen enbart skulle tillåta skribenter med teoretiskt "korrekt" anarkistisk analys att skriva, eller om man skulle fokusera mer på konkret aktivism. Till slut valde man att rikta in tidningen mot konkreta kamper. Även vid nystarten 2010 uppgav redaktionen att Brand står för en "öppen anarkism", där radikal systemkritik går före ideologiska etiketter. I samband med detta satte man också ett likhetstecken mellan anarki och kommunism. Historia Ursprungligen var Brand partitidning för Svenska Socialistiska Ungdomsförbundet, och bildade opinion kring frågor som upplösningen av Sveriges union med Norge, den svenska militarismens uppsving, kyrkans makt och sexualupplysningen. Tidningen var även tidigt ute med att ta in annonser om preventivmedel, något som vid tidpunkten var förbjudet och medförde att Brand åtalades flera gånger. 1906 dömdes Brands redaktör Hinke Bergegren till tio månaders fängelse för antimilitaristisk agitation. I samband med detta beslagtogs vissa nummer av Brand, vilket ledde till att redaktionen i stället gav ut tidningen ut under andra namn, exempelvis Svarta faran, Ryska faran och Hungerfaran. Tidningarna fick stor spridning med en genomsnittlig upplaga på 20 000 exemplar, och Ryska faran trycktes i 59 000 exemplar. Under denna tid var det alltid någon i redaktionen som tillfälligt satt fängslad. Ungsocialisterna fortsatte ge ut Brand fram till åtminstone 1960-talet, då under namnet Anarkistiska propagandaförbundet. 1986 startade Brand igen efter ett kortare avbrott, med Eva X Moberg som redaktör. Under denna period utgjorde Brand husorganet för den svenska husockupant-rörelsen, och fungerade som ett forum för anarkistiska grupper att diskutera och kommunicera. Flera redaktionsmedlemmar hade en bakgrund i antirasistiska organisationer och subkulturer kopplade till punken. 1995 togs tidningen över av en ny redaktion, med rötterna i nystartade organisationer som Antifascistisk aktion och Syndikalistiska ungdomsförbundet. Målet var att tidningen framför allt skulle produceras av aktivister i de olika nätverken, och skildra deras arbete. Under denna period började tidningen ge ut temanummer, ofta med koppling till kampanjer och samarbeten som överskred gränserna mellan rörelsens organisationer. Brands nummer till kvinnodagen år 2000 anmäldes av SÄPO när den släpptes, eftersom den humoristiska kravallguiden i numret kopplats samman med en husockupation som genomförts i Linköping några dagar senare. I artikeln nämndes bland annat att zebrakavajer och högklackat inte är att rekommendera justitiekansler Hans Regner beslöt att väcka åtal mot Brand för uppvigling. Åtalet blev ett tryckfrihetsmål, där bland annat Publicistklubben slöt upp på Brands sida. 2010 startade Brand igen efter ett kortare uppehåll. Målet med nystarten var att förnya tidningen och ge sig in i samhällsdebatten ur ett frihetligt underifrånperspektiv knutet till sociala kamper. Bland skribenter som förekommit i Brand under 2010-talet märks bland andra Henrik Bromander, Kajsa Ekis Ekman och Rasmus Fleischer. 2016 lanserade tidningen podcasten Brandpodden, med syftet att "analysera det kapitalistiska systemet idag och hur vi kan göra för att göra oss av med det". Redaktörer 1898–1899 SSU:s CK 1899–1900 Redaktionskommitté 1901–1902 Nils Wessel 1902–1904 Albert Jensen 1904–1911 Hinke Bergegren 1911–1912 Albert Jensen 1912–1916 Hinke Bergegren 1916–1918 Ivan Oljelund 1919–1947 Carl Johan Björklund 1947 D.V. Andersson 1948– Redaktionskommitté Skribenter i Brand (urval) I Brand har flera kända författare och skribenter börjat sin bana. Många av dessa skrev under pseudonymer då artiklarnas innehåll på den tiden kunde leda till rättsliga följder. Många skrev även parallellt i den syndikalistiska tidningen Arbetaren. Dessa är några av de som skrivit i Brand: Erik Asklund Hinke Bergegren C. J. Björklund Karin Boye Kajsa Ekis Ekman Carl Emil Englund Nils Ferlin Rasmus Fleischer Albert Jensen Eyvind Johnson Jan Fridegård Helmer Grundström Gustav Hedenvind-Eriksson Klas Hellborg Ivar Lo-Johansson Artur Lundkvist Nisse Lätt Harry Martinson Moa Martinson Eva X Moberg Vilhelm Moberg Ivan Oljelund Elise Ottesen-Jensen "Ottar" Se även Arbetaren Arena Bang Direkt aktion ETC Referenser Externa länkar Brands webbplats Brands podcasts Lista på Brands återförsäljningsställen. Anarkistiska tidskrifter Svenska tidskrifter Anarkism i Sverige Tidskrifter startade 1898 Svensk arbetarrörelse


text: Barbro Stigsdotter, född omkring 1472, död omkring 1528, var en svensk adelsdam och en gestalt i Vasasagan. Hon var dotter till Stig Hansson Diekn och Karin Olofsdotter. Gift med Arent Persson (Örnflycht) till Granhammar och Ornäs. Bodde i Ornäs i nuvarande Borlänge kommun. Peder Svart skriver i sin krönika: "en from och gudfruchtig och dygdesam quinna", som utrustade Gustav Vasa med häst, släde och dräng. I långt senare versioner utbroderas berättelsen av andra författare. Gustav ska ha blivit inlåst av Arendt, men hustrun hittade nyckeln i makens avlagda rock, öppnade dörren och hjälpte Gustav att fira sig ner genom hemlighuset till loftets baksida. Det finns en polsk skrift, tryckt 1570, som återger en tradition som existerat i hertig Johans omgivning. Enligt traditionen skulle det varit Stig Hansson, Barbros far, som försökt förråda Gustav Vasa, vilken räddades av husets dotter (Barbro). Förloppet och Barbros roll i det som skedde var alltså i huvudsak detsamma, medan rollen som Gustavs svekfulle värd var Stig Hansson, inte Arent Persson. Åtskilliga sannolikhetsskäl talar för att den polska källan är mer trovärdig än Peder Svarts krönika i detta fall. I det första nationella porträttgalleriet på Gripsholms slott under 1820-talet ingick hennes porträtt bland tavlorna av sex berömda svenska kvinnor ur historien; de övriga var heliga Birgitta, Hedvig Charlotta Nordenflycht, Sophia Rosenhane, Vendela Skytte och Sophia Elisabet Brenner. Under andra delen av 1800-talet och tidigt 1900-tal (nationalromantiken) togs myten om Barbro Stigsdotter åter fram i ljuset. År 1907 restes även ett monument till hennes ära. Det står vid Lodstöparbo invid Ljustern nära Säter. Texten lyder: Åt Minnet Af Barbro Stigsdotter/Den Behjärtade och fosterländska kvinna/Helgas denna sten/Af Tacksamma Dalabor. Se även Gustav Vasas öden och äventyr i Dalarna Referenser Personer i Sverige under 1400-talet Kvinnor Födda 1472 Avlidna 1528 Personer i Sverige under 1500-talet Personer i Gustav Vasas öden och äventyr i Dalarna Personer i Gustav Vasas befrielsekrig


text: B [] är den andra bokstaven i det moderna latinska alfabetet. Betydelser Versalt B Kemiskt tecken för grundämnet bor. Se även periodiska systemet. Symbol för talet 11 i det hexadecimala talsystemet. Programmeringsspråket B, en föregångare till C . Formell mjukvaruutvecklingsmetod och CASE-verktyg, se B (mjukvaruutveckling). Inom bibliotekens klassifikationssystem SAB beteckning för "Allmänt och blandat", se B (SAB). Betyget Godkänd i vissa äldre betygsskalor, se Skolbetyg i Sverige Slang för något dåligt, eller sämre, se B-film. Film av Daniel Vázquez Sallés från 1996, se B (film). Nationalitetsmärke för motorfordon från Belgien. En ton, antingen den som numera oftast kallas Bess (en helton under C) eller den som tidigare kallades H (en halvton under C), se B, H och Bess. Influensavirus typ B 2-klassvagn i det svenska litterasystemet för järnvägsfordon, se Littera och Järnvägsvagn. Söndagsbokstav för normalår som börjar en lördag Förkortning för informationsmängdenheten Byte Gement b Förkortning för den binära informationsmängden bit Historia Till det latinska alfabetet kom bokstaven B från den grekiska bokstaven beta, som i sin tur kom från det feniciska alfabetets bokstav "beth", vilken i sin tur ursprungligen föreställde ett hus. Se även Beth (Assyriska alfabetet) Bāʾ (arabiska alfabetet) Bet (hebreiska alfabetet) В och Б (kyrilliska alfabetet) Beta (grekiska alfabetet) Datateknik I datorer lagras B samt förkomponerade bokstäver med B som bas och vissa andra varianter av B med följande kodpunkter: I ASCII-baserade kodningar lagras B med värdet 0x42 (hexadecimalt) och b med värdet 0x62 (hexadecimalt). I EBCDIC-baserade kodningar lagras B med värdet 0xC2 (hexadecimalt) och b med värdet 0x82 (hexadecimalt). Övriga varianter av B lagras med olika värden beroende på vilken kodning som används, om de alls kan representeras. Latinska alfabetet


text: Beridarebanan (även Rännarbanan eller Rännebanan, ursprungligen kallad Rännebanshuset) var en beridarebana uppförd söder om Hötorget i Stockholm på 1620-talet på initiativ av Gustav II Adolf. Anläggningen användes under 1600-talet för inridning och dressyr av hästar, hästtävlingar, tornérspel och kröningsfester. Citat Tord O:son Nordberg har beskrivit byggnadens uppförande: När anläggningen var som störst sträckte den sig från Hötorget ner till Mäster Samuelsgatan, flankerad av nuvarande Sergel- och Slöjdgatorna. På denna bana fick även män som skulle ut i det 30-åriga kriget utföra sin mönstring. I Rännarbanan, eller Beridarebanan, firades även högadliga bröllop och kröningsfest 1650 för drottning Kristina. Karl XI:s trontillträde 1672 Karl XI:s trontillträde firades 1672 med bland annat en procession till Beridarebanan från slottet Tre Kronor, där kungen deltog klädd som en romersk fältherre under namnet Ärans riddare. Karl XI:s karusell avbildades av David Klöcker Ehrenstrahl i verket Certamen Equestre. Eftermäle På 1690-talet började det på platsen uppföras gjuterier för tillverkning av de statyer som skulle pryda det nya Slottet. Namnet kom efter banans tid att leva vidare i kvartersnamnet Beridarebanan och gatunamnet Beridarebansgatan. Referenser Källor Externa länkar Fotografi av Lavyr av Magnus Sjösteen från 1763 föreställande Beridarebanan mot norr. Ej längre existerande byggnader på Norrmalm Sverige under stormaktstiden Hästkapplöpningsbanor i Sverige


text: Bertil Gotthard Ohlin , född 23 april 1899 i Klippan i Skåne, död 3 augusti 1979 i Vålådalen i Jämtlands län (skriven i Kungsholms församling i Stockholm), var en svensk nationalekonom, professor och politiker (folkpartist). År 1977 fick han Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne (delat med James Meade). Hans viktigaste nationalekonomiska bidrag är det så kallade Heckscher-Ohlin-teoremet. Ohlin var partiordförande för Folkpartiet från 1944 till 1967. Under en stor del av denna tid var han att betrakta som oppositionsledare. Han ledde Folkpartiet till betydande opinionsmässiga framgångar under 1940- och 1950-talet. Under Ohlins partiledarskap steg stödet för Folkpartiet till sin toppnotering 1952 med 24,4 procent av väljarstödet för att efter rekordvalet plana ut på en nivå strax under 20 procent ända till 1970-talet. Uppväxt Bertil Ohlin var son och det tredje barnet av åtta till kronolänsmannen, sedermera landsfiskalen Elis Ohlin (1867-1946) och Ingeborg Sandberg (1872-1955). Modern var den framträdande gestalten i hans barndom och hon var starkt politiskt engagerad vänsterliberal, med Karl Staaff som sin stora idol, och nordist. Ingeborg Sandberg var kusin till den norska statsministern Gro Harlem Brundtlands mormor. Utbildning Den unge Ohlin påvisade en stor begåvning för matematik i skolan och gick gymnasiet på Nicolaiskolan (fd. Gossläroverket) i Helsingborg och träffade då Ruben Rausing, vilket påbörjade en livslång vänskap. Under gymnasieåren började hans politiska medvetande vakna och Karl Staaff och Arvid Lindman hörde till de politiker vars massmöten han närvarade vid. Ohlin inskrevs efter studenten vid Lunds universitet, där han avlade filosofie kandidatexamen 1917. Bland hans lärare där fanns Knut Wicksell och Emil Sommarin. Han gick med i Lunds studenters helnykterhetsförbund och var medlem av D.Y.G. Sedan började han vid Handelshögskolan i Stockholm, där Eli Heckscher såg till att han gick med i den prominenta Ekonomiska klubben. Även Gustaf Cassel, professor i nationalekonomi och finansvetenskap i vid Stockholms högskola 1904–1933, blev en viktig person för hans intellektuella utveckling. År 1919 avlade han ekonomisk examen vid Handelshögskolan och erhöll titeln Diplomerad från Handelshögskolan i Stockholm (DHS). Därefter blev han invald i Frisinnade ungdomsförbundets styrelse. Nyfiken bland annat på fabianismen och på den liberale ekonomen John Maynard Keynes idéer reste Ohlin på studieresa till Cambridge och Harvard. Där tog han en Masterexamen vid Harvard 1923. Efter hemkomsten disputerade han vid Stockholms högskola för professor Gustaf Cassel 1924 på avhandlingen Handelns teori (Handelshögskolan i Stockholm började inte promovera doktorer förrän 1946) Efter disputationen blev han docent. Karriär Mellan 1924 och 1929 var Ohlin professor i statsvidenskab vid Köpenhamns universitet, och blev dansk medborgare 1925. Under åren i Köpenhamn befäste han sin ställning i den aktuella debatten, genom ett flertal artiklar om liberalismens framtid och problem med socialismen. När Keynes publicerade The end of Laissez-faire 1926, blev det början till en vändpunkt för den dittills nyklassiske Ohlin, som ideologiskt stod till vänster bland liberalerna och kunde sympatisera med socialdemokratin. I sitt avskedsanförande i Köpenhamn överraskade han genom att peka på fattigdomen bland de grupper som normalt inte innefattades i politikens målgrupper, nämligen småbrukare, småföretagare, änkor, pensionärer, ”det glömda Sverige”. Sedan återvände han till Stockholm, där han var professor i nationalekonomi vid Handelshögskolan i Stockholm åren 1929–1965, och blev åter svensk medborgare 1931. Han gifte sig 1931, med filosofie kandidaten Evy Kruse (1908–1990), dotter till medicine licentiaten Charles Kruse och Elsa Sandberg; genom sina mödrar var de släkt. Tillsammans fick de tre barn, bland annat dottern, Anne Wibble, Sveriges finansminister 1991–1994. När Ohlin återkom till Stockholm hade hans jämnårige, socialdemokraten Gunnar Myrdal, blivit "i ropet" i de nationalekonomiska kretsarna vid Handelshögskolan i Stockholm. Gunnar Myrdal var professor i nationalekonomi vid Stockholms Högskola 1933–1947. Trots att de tillhörde olika partier skulle de framgent betraktas som ett vetenskapligt par, och de bildade stommen i den så kallade Stockholmsskolan. Från denna tid började han även ha personliga kontakter med Keynes, till vilken han ställde sig något tvehågsen, då hans beundran ibland överskuggades av hans tävlingsinstinkt. Hans stöd för Keynes' stabiliseringspolitiska teorier ledde emellertid till en brytning med Heckscher 1935. Under 1930-talet och framåt ingick Ohlin som sakkunning i flera kommissioner för svenska staten samt för Nationernas förbund, där han var ledare för dess kommission angående den världsekonomiska depressionen efter Wall Street-kraschen 1929. År 1934 blev Ohlin utsedd till ordförande för det nybildade Folkpartiets ungdomsförbund, vilket han var fram till 1939. Från 1937 blev han alltmera inriktad på sin politiska roll. År 1938 valdes han in i första kammaren, och en kort tid 1944–1945 var han också handelsminister i samlingsregeringen. År 1944 valdes han till partiordförande för Folkpartiet. Efter samlingsregeringens upplösning 1945 fortsatte han som riksdagsledamot i andra kammaren, och 1949 blev han medlem av Europarådet. Vid sidan av politiken fortsatte han alltjämt med sin akademiska gärning, och hade ett flertal gästprofessurer i USA, vid Sorbonne, Cambridge och Oxford. För allmänheten var han främst känd som opinionsbildare under sin långa tid som ordförande för oppositionspartiet Folkpartiet 1944–1967. På grund av hans nära samarbete med tunga namn inom regeringspartiet, fick han också gehör i många frågor. Folkpartiet det största borgerliga partiet under Ohlin, och hade 58 mandat 1956. År 1958 försökte Gustaf VI Adolf få Ohlin och Jarl Hjalmarson att bilda regering, då folkpartiet, högerpartiet och centerpartiet hade majoritet i andra kammaren men försöket misslyckades. Samma år utlystes nyval med anledning av tjänstepensionsfrågan. I valet förlorade Folkpartiet 20 mandat, och Högerpartiet blev det största oppositionspartiet. Det var ett stort misslyckande för Ohlin. Mellan 1961 och 1966 var Ohlin ordförande i den svenska delegationen till Nordiska rådet. 1967 lämnade han partiledarposten, 68 år gammal men ingick 1969–1970 i Europarörelsens riksdagsgrupp. Han var ordförande för Kommittén för Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1969–1974. År 1977 erhöll han Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne för sina insatser vad gäller utrikeshandelsteori och utvecklingen av makroteorin. Ohlin är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm. Nationalekonomi Bertil Ohlins främsta bidrag i nationalekonomi ligger inom den neoklassiska skolan med Heckscher-Ohlin-teoremet som han presenterade i sin doktorsavhandling Handelns teori, framlagd vid Stockholms högskola för professor Gustaf Cassel 1924 och i Interregional and International Trade (1933). Hans bidrag var en vidareutveckling av den teori Eli Heckscher lade fram i artikeln Utrikeshandelns verkan på inkomstfördelningen (1919). Dess vikt ligger i att förklara hur utrikeshandel och produktion förhåller sig till produktionsfaktorer inom ett område. John Maynard Keynes' The end of Laissez-faire innebar för Ohlin att han hade ramverket för att överge den fria ekonomin, och kunde i stället förorda en aktiv ekonomisk politik, genom vilken sociala och finansiella mål kunde uppnås. Ohlins konjunkturteori, framlagd i hans statliga utredning Penningpolitik, offentliga arbeten, subventioner och tullar som medel mot arbetslöshet (1934) spann vidare på Gunnar Myrdals och Erik Lindahls arbeten inom Stockholmsskolan. I denna förespråkar han offentliga arbeten, om så finansierade med statliga lån, som en väg ur den ekonomiska krisen. De statliga lånen skulle kunna återbetalas vid högkonjunktur menade Ohlin, och en sådan skulle tvingas fram genom att efterfrågan på varor skulle öka om fler hade arbete. Detta blev det koncept som Sverige följde under stor del av återstoden av 1900-talet. Ohlins och Stockholmsskolans teori om hur sysselssättningen skulle lösas har många beröringspunkter med den Keynes lade fram i General Theory. Frågan om vem som var först med de gemensamma grunddragen, och huruvida det varit konkreta påverkansströmmar, är omtvistad men har blivit mindre aktuell sedan Keynes' teori tappat i popularitet. Politik År 1934 blev Ohlin vald till ordförande i Folkpartiets ungdomsförbund och 1938 blev han invald i första kammaren för Stockholms stads valkrets, där han satt till utgången av 1944. Han satt därefter i andra kammaren för samma valkrets fram till 1970. Han blev snabbt en uppburen politiker med sin nationalekonomiska karriär i bagaget och med sin kritik mot partivänners sympatier för en fri ekonomi, vilket han kallade ”direktörsfrihet”. Sitt politiska program kallade han ”socialliberalism”. Som riksdagsman var han bland annat ledamot av bankoutskottet 1940 och 1941–1944 samt i utrikesutskottet 1946–1968. Under 1944 blev han både Gustaf Anderssons efterträdare som partiledare för Folkpartiet, vilket han var till 1967, och handelsminister i Per-Albin Hanssons samlingsregering, till 1945. Att valet föll på Ohlin i fråga om partiledarposten syntes vara självklart för partiledningen, och då en folkpartistisk post i regeringen skulle tillsättas, avgick socialdemokraten Herman Eriksson som handelsminister till Ohlins förmån. Under densamma tiden kritiserades han för att ha skrivit ledare i Stockholms-Tidningen, som blivit alltmera pronazistisk men detta var strömningar som han motarbetade. I egenskap av riksdagsman framförde han också flera gånger önskemål om att samlingsregeringen skulle fördöma de tyska angreppen på grannländerna men skulle alltid ställa sig bakom neutralitetspolitiken, även senare under kalla kriget. Samtidigt var han till skillnad från flera av sina partikamrater försvarsvän. När Ohlin tillträdde som partiledare hade han starkt bidragit till framgången vid det föregående andrakammarvalet 1944, genom skriften Efterkrigstidens samhälle. Som minister fick han ta över den redan framförhandlade Rysskrediten men ingen sådan verkställdes under hans ministertid. Det politiska och ekonomiska läget ledde dock till att han ställde sig bakom Ernst Wigforss bedömning att det var ett intressant förslag. Han deltog även i beslutet om den så kallade baltutlämningen. Efter krigsslutet överlade Per Albin Hansson och Ohlin om möjligheten att bilda en koalitionsregering. Vänsterfalangen inom socialdemokratin hade dock en ideologi som Ohlin inte ville ställa sig bakom med en underordnad ställning i regeringen, varför han valde att i stället gå i opposition i riksdagen. Som oppositionsledare blev han den starkaste rösten emot Socialdemokraternas planer på socialisering, och i stället för planhushållning förordade han en blandekonomi med ett minimum av statlig intervenering i den fria ekonomin, eller "ramhushållning" som han själv benämnde detta system. Därmed kunde samarbetet med Gunnar Myrdal inte fortsätta, och det utspelades häftiga debatter dem emellan i plenisalen. Hans socialliberala åskådning blev mycket populär, och hans parti fick fyra gånger större mandat andrakammarvalet 1948 än föregående val. Som riksdagsman i andra kammaren var han ledamot av statsutskottet, första särskilda utskottet, talmanskonferensen och av utrikesutskottet. Friedrich von Hayeks Vägen till träldom utkom på svenska 1944, vilket blev ytterligare en vändpunkt för Ohlin. Han hämtade argument och impulser därifrån för att konfrontera socialdemokraterna vid förstakammarvalet 1946, då han framförde att deras ekonomiska politik inte var demokratisk. Till andrakammarvalet 1948 hade han hjälp av Herbert Tingsten, som framförde samma kritik i Dagens Nyheter. Senare under 1950-talet påbörjade han en ideologisk debattkrift, Demokratin, ekonomin och tryggheten men den blev ofullbordad. Framåt år 1960 blev han en häftig kritiker till storebrorstendenserna i det socialdemokratiska folkhemmet, och deras maktmonopol. Att stärka demokratin var också skälet till att han, i strid emot socialdemokraterna, var en av dem som hårdast drev kravet om att första kammaren skulle avskaffas. Ohlins mor hade uppfostrat honom i nordicistisk anda, och dessa ränder gick aldrig ur. Som politiker verkade han ofta för samarbete mellan skandinaviska länder, och deltog i Nordiska rådet från starten 1953 till 1970, då han drog sig tillbaka från politiken. Blockpolitiken luckrades tillfälligt upp under Ohlins första tid som partiledare men vid folkpartiets förlust vid andrakammarvalet 1958 fick socialdemokraterna tillsammans med kommunisterna majoritet i andra kammaren, varmed Ohlins reella inflytande minskade. Hans relation med Tage Erlander var präglad av ömsesidig misstro och kantrad av personlig oförenlighet. Ohlins erkänt breda kunskaper inom nationalekonomi verkade positivt granskande för den politiska utvecklingen i Sverige men hans akademiska förmåga att problematisera också sina egna förslag ledde enligt Claes-Henrik Siven till att han tappade väljarna. Under 1960-talet blossade det upp en konflikt mellan moderpartiet och ungdomsförbundet under Per Ahlmark och dennes efterträdare Ola Ullsten. Till skillnad från den konflikt som varit mellan Ohlin och Gustaf Andersson hade den dock ingen ideologisk botten, utan grundade sig i den yngre generationens krav på föryngring i partiet och en omstrukturering av dess ledning. Genom påtryckningar lyckades ungdomsförbundet få in deras ordförande Ullsten i riksdagen på Folke Nihlfors plats efter andrakammarvalet 1964. Denna strömning motarbetades av Ohlin, och var hans första erfarenhet av att motarbetas av sina egna. Han avgick som partiledare vid landsmötet i Sundsvall 10–13 juni 1967 men kvarstod som riksdagsman. Sitt sista stora anförande höll Ohlin vid folkpartiets landsmöte 1978 med anledning av löntagarfonderna Utmärkelser Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 4 juni 1965. Hedersdoktor vid Columbia University Hedersdoktor vid Grenobles universitet Hedersdoktor vid Århus universitet Hedersdoktor vid Paris universitet Ledamot i Kungl. Ingenjörsvetenskapsakademien Ledamot i Kungl. Vetenskapsakademien Ledamot i Accademia dei Lincei Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1977 Övrigt Handelshögskolan i Stockholm har namngivit flera salar i sina byggnader efter framstående akademiker som varit verksamma vid högskolan och donatorer. En föreläsningssal i Handelshögskolan i Stockholms huvudbyggnad på Sveavägen 65 i Stockholm har givits namnet Ohlinrummet efter Bertil Ohlin. Handelshögskolan arrangerar under hösten varje år föreläsningar, kallade Ohlin Lectures (), till Ohlins minne. Föreläsarna är av tradition utländska professorer som forskar kring ett ämne relaterat till Ohlins tidigare forskning. Föreläsningarna publiceras därefter i bokform av MIT Press i Cambridge, Massachusetts, USA och London, Storbritannien. Föreläsningarna finansieras genom stöd från bland annat Wallenbergstiftelserna. 1999 höll högskolan ett internationellt forskarsymposium för att fira 100-årsjubileet av Ohlins födelse, där ett stort antal internationellt ledande nationalekonomer deltog. Den del av Saltmätargatan i Stockholm som ligger norr om Kungstensgatan och vid Handelshögskolans huvudbyggnad ändrade 2013 namn till Bertil Ohlins gata. Lotta Edholm, borgarråd och ordförande i utbildningsnämnden i Stockholms stad sedan 2006 samt gruppledare och främsta företrädare för Folkpartiet i staden, ledde den officiella invigningen av gatans nya namn, i samband med 2013 års Ohlinföreläsning vid högskolan. I sitt tal i samband med invigningen sa Edholm "Bertil Ohlin lade grunden till den moderna svenska liberalismen, som förenar tron på marknadsekonomin med ett starkt socialt engagemang. Hans betydelse för svensk politik sträcker sig långt utanför Folkpartiet. Det är glädjande att Stockholms stad nu hedrar hans minne på det här sättet. Bertil Ohlin kunde som få andra förena en livsbana som både statsman och forskare. Det känns därför särskilt passande att Bertil Ohlin hedras med en gata vid Handelshögskolan, där han hade sin civila gärning. Som nationalekonom visade Bertil Ohlin på kraften i frihandel mellan länder med olika förutsättningar. Att han 1977 mottog Nobelpriset i ekonomi var ett erkännande av det genomslag hans forskning fått världen över." Handelshögskolan delar ut stipendier till ekonomie masterstudenter som skrivit framstående masteravhandlingar, bland annat The Bertil Ohlin Scholarship for Distinguished Master Thesis in International Economics (). Böcker av Bertil Ohlin Handelns teori (1924) Sæt produktionen i gang (1927) Interregional and International Trade (1933) Utrikeshandel och handelspolitik, 1:a uppl. 1934, 8 rev. uppl. 1965 Penningpolitik, offentliga arbeten, subventioner och tullar som medel mot arbetslöshet, Arbetslöshetsutredningen (1927), SOU 1934:12, 1934 Fri eller dirigerad ekonomi (1936) The Course and Phases of the World Economic Depression (1931), (1931) The Problem of Employment Stabilization (1949) Liberal utmaning (1963) Obekväma fakta (1971) ”Some Comments on Keynesianism and the Swedish Theory of Expansion before 1935” i Keynes, Cambridge and the General Theory (1977), red. Patkin & Leith Bertil Ohlins memoarer - Ung man blir politiker (1972) Bertil Ohlins memoarer - Socialistisk skördetid kom bort (1975) Därtill ett flertal artiklar i många tidningar, utredningar, böcker och tidskrifter, samt politiska anföranden, motioner, med mera. Se även Bertil Ohlins donationsfond Bertil Ohlin-medaljen Bertil Ohlininstitutet Lista över professorer vid Handelshögskolan i Stockholm Referenser Noter Tryckta källor Eliaesson, Jonas, et al (1984). Handelshögskolan i Stockholm, Stockholm School of Economics, 1909-1984. Stockholm: Handelshögskolan i Stockholm. Nilzén, G. (red); Sivén, Claes-Henric (1992). Svenskt biografiskt lexikon. Häfte 136, s.95–108. Tvåkammarriksdagen 1867–1970. Stockholm: Almqvist & Wiksell International (1988). Band 1, s. 155. Vem är det 1961. Stockholm (1960). Webbkällor Ekonomporträtt - Ett personligt porträtt av vår far, Bertil Ohlin Ohlin, Hellen, Ohlin, Tomas och Wibble, Anne. Ekonomisk Debatt 2002, årg 30, nr 5 451. Externa länkar Bertil Ohlininstitutets hemsida www.nobel-winners.com Bertil Ohlin www.nobelprize.org Bertil Ohlins självbiografi www.nobelprize.org Bertil Ohlins Nobelföreläsning Föreläsning - ''The Young Ohlin on the Theory of Interregional and International Trade IDEAS/RePEc Alumner från Stockholms universitet Sveriges handelsministrar Svenska professorer i nationalekonomi Handelshögskolan i Stockholm Alumner från Handelshögskolan i Stockholm Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm Alumner från Harvard University Svenska nobelpristagare Mottagare av Sveriges Riksbanks ekonomipris till Alfred Nobels minne Personer inom svensk liberalism Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet Alumner från Lunds universitet Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien Män Födda 1899 Avlidna 1979 Partiledare för Folkpartiet Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm Ledamöter i Kommittén för Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne Personer med anknytning till Helsingborg Handelshögskolan i Stockholms historia Handelsteoretiker Svenska nationalekonomer Kommendörer av Nordstjärneorden Personer från Klippan


text: Bergianska trädgården, Stockholms botaniska trädgård, är en botanisk trädgård belägen i Frescati, intill Brunnsviken, på Norra Djurgården i Stockholms kommun. Trädgården ägs av staten och Kungliga Vetenskapsakademien, huvudmän för trädgården är Vetenskapsakademien och Stockholms universitet. Trädgården är belägen inom Kungliga nationalstadsparken. Historik Bergianska trädgården har sitt ursprung i den trädgård vid namn Bergielund, som bröderna historikern Bengt och apotekaren Peter Jonas Bergius anlade i kvarteret Resedan mellan nuvarande Karlbergsvägen och Vasaparken i Stockholm i mitten av 1700-talet. Efter brödernas död donerades egendomen 1791 efter ett testamente av 1784 till Kungl. Vetenskapsakademien och Bergianska stiftelsen som bildades. Enligt testamentet skulle en föreståndare tillsättas i egenskap av professor. Olof Swartz var den förste professor Bergianus. Vid sin sida hade han en arrendator av trädgården som drev skötsel och växtförsäljning. Trädgården skulle tjäna som trädgårdsskola och försöksanläggning. Trädgården låg på samma ägor tills 1885 då man flyttade till det nuvarande läget vid Brunnsviken, på grund av att området skulle bebyggas enligt den nya stadsplanen. Byggnader 1900-talet i Bergianska trädgården kännetecknas av att flera viktiga byggnader byggs såsom Gamla orangeriet för tropiska växter (idag restaurang och café med tillfälliga utställningar) och Institutionsbyggnaden för herbarium, personalens kontorsplatser och bibliotek. 1899–1900 tillkom det vackra lilla Victoriaväxthuset, som är en kupolbyggnad helt i glas och järn, för näckrosor, speciellt för jättenäckrosen Victoria regia. I södra delen av trädgården finns även Naturens Hus där man har aktiviteter för elever och lärare, huset kan även hyras för konferenser. Det finns fler äldre träbyggnader som används för olika ändamål, vissa är privatbostäder. Det största nybyggnaden på 1900-talet var dock Edvard Andersons växthus som öppnade sina portar 1995 och hade uppförts efter ritningar av arkitekt Per-Rune Semrén. Grosshandlare Edvard Anderson hade efter sin död 1936, testamenterat pengar till Kungliga Vetenskapsakademien "För inrättandet och drivandet av en vinterträdgård, där medelhavsklimatets och därmed jämförliga klimatområdens träd, buskar och örter äro uteslutande representerade". Parken Stora delar av den botaniska trädgården är uppbyggda efter växternas släktskap. Innanför skyddande granhäckar finns ett stort kvarter med köksväxter samt en örtagård. Den botaniska parken är genom sitt läge vid Brunnsviken och sitt kuperade landskap attraktiv att promenera i året om. Den innehåller mängder av träd och buskar från norra halvklotet. Den Japanska dammen anlades till Bergianska stiftelsens 200-årsjubileum år 1991. Totalt förfogar Bergianska trädgården över cirka 9000 växtarter. Parken i sin helhet ingår sedan 1995 i Nationalstadsparken Ekoparken. Klonarkivet Bergianska trädgården är ett av Sveriges klonarkiv för äppelsorter. Vilka sorter som ska bevaras bestäms genom Programmet för odlad mångfald. I Bergianska trädgården bevaras 18 mandatsorter och ca 25 andra äppelsorter. Se även Victoriaväxthuset Edvard Andersons växthus Bergianska trädgårdens jätteknölkallor Gustafsborg Anders Lundström (trädgårdsman) Bildgalleri Källor Noter Externa länkar Bergianska trädgården Botaniska trädgårdar i Sverige Parker i Stockholms kommun Byggnadsminnesförklarade trädgårdar Campus vid Stockholms universitet Trädgårdsskolor Norra Djurgården Klonarkiv i Sverige


text: Ett bryggeri är en anläggning eller en affärsverksamhet som tillverkar öl. Svensk historia Bryggarskrået inrättades i Sverige under 1600-talet och var störst under 1720-talet, då det hade 130 medlemmar, och i slutet av 1700-talet fanns bryggarskrån i 17 av Sveriges städer. Bryggarskrået underminerades under 1700-talet hårt av privat bryggande och 1828 kungjorde Kommerskollegium att bryggeri-, bageri och slakterinäringen inte längre skulle omfattas av skråordningens äldre regler och privilegier. Kvinnor kunde bli medlemmar i bryggarskrået även om det var ovanligt: i Strängnäs var fyra av 13 bryggare under 1760-talet kvinnor. Vanligen fick dock kvinnliga utövare dispens att bedriva yrket utanför skrået, som borgmästardöttrarna Maria och Rebecka Schenling, som 1793-98 drev krog i S:t Per nr 45 i Linköping. Den 24 april 1800 blev systrarna Judith Dubois, Hedvig Elisabeth Dubois och Lovisa Maria Dubois, de ogifta döttrarna efter avlidne bryggaren Johan Dubois (d. 1798), slutligen godkända som medlemmar av bryggarskrået i Stockholm efter en två år lång rättstvist med stöd av Kommerskollegium och kungen mot skrået: de blev de enda ogifta kvinnor som fick burskap som bryggare i Stockholm, och därmed de enda kvinnor som fick ett sådant utan att ha ärvt det av en död make. År 1905 fanns det totalt 240 bryggerier i Sverige. Många byar och småstäder hade sitt eget bryggeri. Efter denna bryggeritopp minskade antalet svenska bryggerier successivt, beroende på flera faktorer. Bryggerinäringen ålades ett antal skatter, bland andra maltskatt som år 1940 omvandlades till skatt på den färdiga produkten. Skattesatsen på maltdrycker har sedan höjts efterhand. Inte bara beskattningen gjorde livet svårare för bryggarna, utan även omfattande försäljningsrestriktioner. Utvecklingen gick under en stor del av 1900-talet mot ett förstatligande av bryggeriindustrin. Anledningen var främst att staten genom ökat inflytande på bryggerinäringen också ville få ett ökat inflytande över konsumtionsvanorna. I det hårdare företagsklimatet omvandlades Sveriges bryggerinäring efterhand till något som liknar en storskalig industri med få bryggenheter och koncentrerad tillverkning dominerad av Pripps. Utvecklingen av transporterna under efterkrigstiden ryckte också bort många småbryggerier eftersom det blev lönsamt att frakta öl och läsk längre sträckor. Ett beslut som kom att få särskilt stora effekter var Mellanölsförbudet 1977. Mellanölet, ett starkare öl som hade introducerats 1965 i vanliga livsmedelsbutiker, fick inte längre säljas. Detta missgynnade många av de mindre bryggerier som fanns kvar, och ökade koncentrationen i branschen när man var tvungen att producera en viss volym för att kunna få sälja öl till Systembolaget. Under 1980-talet inleddes en motreaktion mot centraliseringen. Framför allt var det Spendrups, som just bytt namn från Grängesbergs Bryggerier, som förde in nytänkande i branschen. Pripps, som genom försäljningen av Procordia blivit ägt av Volvo vaknade också till. Uppköp och nerläggningar skedde under slutet av 1980-talet, då exempelvis Wårby blev en del av Spendrups. 1990 erhöll Åre Bryggeri som första bryggeri i Sverige på 53 år tillstånd att brygga starköl vilket blev startskottet för etableringen av ett antal små och mikrobryggerier i landet. Företagets ölsorter under varumärket Hummel licensbryggdes på de etablerade större bryggerierna. 1990-talet var en tid av kraftigt ökat intresse för (och drickande av) öl i Sverige, det öppnade nya pubar, de stora bryggerierna började brygga annat än lager, exempelvis ale. I samband med EU-inträdet förenklades också delar av tillståndsgivningen för tillverkning och privata aktörer tilläts verka inom grossist- och distributionsleden. Resultatet blev ett antal små bryggerier, ofta drivna av entusiaster, ibland på gårdar. Dessa mikrobryggerier gjorde ofta intressanta och nyskapande öl, ibland med skiftande kvalitet. De flesta hankade sig fram med lokal försäljning, ibland med folköl i de lokala butikerna. Systembolaget ändrade i slutet av 1990-talet sina inköpsrutiner och lagerhållning, vilket slog hårt mot de minsta leverantörerna. En stor del av de lokala småbryggerierna klarade inte omställningen utan lades ner eller köptes upp. Under tiden växte en uppstickare från noll till att bli den näst största leverantören av öl och cider: Kopparbergs Bryggeri. Några överlevde dock och har försiktigt växt under 2000-talet. Jämtlands Bryggeri och Nils Oscar Bryggeri och Bränneri är exempel på detta. Samtidigt har nya mikrobryggerier startats under senare år, som Helsinge Ångbryggeri eller Nynäshamns Ångbryggeri. De har oftast en mycket regional försäljning som kompletteras med försäljning till entusiastkrogar. Några historiska svenska bryggerier Apotekarnes köptes upp av Pripps men lever kvar som varumärke Appeltofftska Bryggeriet, Halmstad (1836-1996), grundat av Anders Julius Appeltofft; numera bytt namn till "Krönleins" (se ovan) Banco Bryggeri Bockens Bryggerier AB, Gävle. Tidigare Gustavsbro bryggeri, (1856-1942). Malungs bryggeri Poppelmans Bryggeri som startedes av Johan Casparsson Poppelman Pripps köptes upp av Carlsberg men lever kvar som varumärke TILL-bryggerierna O. Vallmo & Co, Lindesberg F.W. Billes bryggeri Helsingborgs Bryggeri Stockholms Bryggerier Wårby Bryggerier köptes upp av Spendrups 1989 Se även Ölbeskattning Mikrobryggeri Brasserie Referenser Noter Vidare läsning Externa länkar Sveriges bryggeriers förteckning över gamla svenska bryggerier Ölbryggning


text: Blötdjur (Mollusca) är en djurstam med idag omkring 90 000 levande arter på jorden. Den vetenskapliga forskningen om blötdjur kallas för malakologi. Eftersom det som oftast upphittas efter döda blötdjur är deras skal, kallas läran ibland för konkyliologi. Detta avser egentligen enbart läran om deras skal och används i dag mest som beteckning för amatörer med samlarintresse för skal. Utbredning Med undantag av polarregionerna och fjällområden finns blötdjur över hela jorden. De flesta klasser förekommer emellertid i havet. Några musslor lever i sötvatten och enskilda arter av denna klass även i mycket fuktig jord. Det är bara klassen snäckor som förekommer på land. Utseende och anatomi Blötdjur är huvudsakligen symmetriskt uppbyggda. De består av ett huvud, en säck med alla organen, en mantel och en kraftig fot. Blötdjur saknar exoskelett, består till stor del av mjukvävnad, och många skyddas av någon form av skal, som kan bestå av kalcit eller aragonit. Dessa skal kallas ibland konkylier (av grekiskan kongchy'lion, snäckskal). Tarmkanal med magsäck, spottkörtlar och lever är väl utbildade. I munhålan finns hos alla blötdjur, med undantag av musslorna, en muskulös ansvällning, som är tätt besatt med fina, bakåtriktade kitintaggar, vilka brukas när födan sönderdelas. Hos blötdjur som lever i vatten är andningsorganen gälar, vilka utgörs av utskott från kroppsväggen och vanligen är belägna i en säcklik hålighet i manteln. Matspjälkningssystem Inom gruppen blötdjur finns det ett organ som kallas för radula. Radula har dock bara snäckor och bläckfiskar eftersom musslor inte söker efter mat på samma sätt som de gör. Radulans främsta uppgift är att riva sönder och finfördela födan. Detta gör den med hjälp av små “tänder” som finns på radulan, som varierar i storlek, beroende på vilket djur det är. Radulan består av kitin som är ett protein man kan hitta bland annat i skalen på många leddjur. Tänderna på radulan blir slitna med tiden och ramlar av, och efterhand bildas nya tänder. Radulan styrs av brosk och muskler, formade som en stav som kallas för odontophoren. Odontophoren sitter i sin tur fast i muskler och brosk i buccalhålan som är lokaliserad lite innanför munnen. Storleken på radulan beror på födan, till exempel hos bläckfiskar som är rovdjur är den smalare, men hos växtätande snäckor är den lite bredare. Vissa snäckor använder även radulan som vapen när de ska äta, för att tränga igenom skal eller liknande. Bläckfiskar däremot har en kraftfull näbb och radulan ligger bekvämt innanför näbben. Nervsystem Blötdjurens nervsystem består till största del av gangliepar. Eftersom de flesta grupper saknar hjärnor styrs de helt av dessa samlingar av nervceller. Hos snäckor och vissa musslor finns det vissa ganglier som är viktigare än andra: den cerebrala som styr huvudet, den pleurala som styr det som händer i mantelhålan och den parietala som styr foten och därmed dess rörelseförmåga. Det finns även buccalganglierna som är viktiga för blötdjur förutom musslor eftersom den styr radulan i munnen. Fortplantningssystem Det finns stor diversitet inom blötdjurens fortplantningsorgan. Detta beror på att vissa är hermafroditer, vissa kan självbefrukta sig och vissa har ett manligt och ett kvinnligt kön likt däggdjuren. Molluskerna startar livet som en trocophora-larv, en liten frisimmande larv som sedan genomgår metamorfos och blir vuxen. Fortplantningen kan ske på olika sätt. Antingen kan äggen läggas av honan och hanen befruktar dem med sina spermier, eller så kan en inre befruktning ske, då hanen injicerar sina spermier i honan och äggen befruktas. Bivalvia, musslor, är en grupp blötdjur bestående av ostron, musslor och pilgrimsmusslor. De flesta av dessa har separata kön men det finns vissa undantag. Till exempel ostridea, som är ett ostron som kan byta kön när det krävs. Det vanligaste hos musslorna är att honans ägg befruktas utanför kroppen. Cephalopoda är gruppen bläckfiskar. Det finns fem olika grupper av dessa. Skillnaden mellan de andra blötdjuren och bläckfiskarnas reproduktion är att bläckfiskarna lägger stora ägg. I ägget genomgår bläckfisken larvstadiet, vilket gör att när de kläcks blir det små miniatyrbläckfiskar istället för larver. Hanen har inte någon penis, utan har istället en arm som är speciellt utvecklad till att befrukta honan med. För att kunna föra in spermier i honans äggångar med sin arm måste han tillverka rektangulära paket med sperma som placeras i honans äggångar. Blodcirkulation Blötdjur har ett öppet blodcirkulationssystem. Detta innebär att hjärtat pumpar ut allt blod i hela organismen, det bildas då ett så kallat övertryck i vävnaderna dit blodet kommer. Eftersom det blir ett övertryck pumpas vatten in och trycker tillbaka blodet. Hjärtat pumpar ut och suger in blodet igen. Hjärtat ligger i hjärtsäcken och innehåller en kammare och två förmak. Blodet får syret från gälar eller lungor. Blodet som pumpas ut, rinner via väldigt små hålrum till njurar, gälar och lungor. Efter det går blodet tillbaka till hjärtat. Bläckfiskar har till skillnad från de andre molluskerna ett slutet blodsystem, omgivet av membran. Membranet gör att blodet inte kommer i direkt kontakt med organen och vävnaden som det gör i de andra blötdjuren. Hjärtat är uppbyggt i två delar: ett förmak och en kammare med klaffsystem. Tillsammans ligger de i hjärtsäcken. Cirkulationen fungerar nästan som hos däggdjur, då blodet pumpas ut via artärer och in via vener. Bläckfisken har även så kallade branchialhjärtan i sitt system som sitter vid varje gäl. Det gör att blodcirkulationen ökar i systemet och i gälarna. Blötdjur saknar röda blodkroppar och deras blod är därför färglöst. En av blodets funktioner är att göra det lättare för djuret att röra på sig. Blodet utgör ett tryck som stabiliserar kroppen så att det är smidigare och enklare att kunna röra sig. Respirationssystem Eftersom de flesta blötdjur lever ett marint liv har de flesta också gälar för att kunna andas under vattnet. Gälarna är uppbyggda av en axel med filament på vardera sidor. Filamenten är täckta med cilier som ska göra det enklare för vatten att strömma igenom gälen. Filamenten är även fulla med blodkärl som har som funktion att med hjälp av osmos ge syre åt blodet. Men för att gälarna ska komma i kontakt med vattnet måste de fylla mantelhålan med vatten. Detta vatten kan de använda när de rör sig med “jetdrift”. De blötdjur som inte använder sig av gälar använder sig av blodkärl på som går längs med huden som tar upp syret direkt med hjälp av osmos då de avger koldioxid i samma process. De snäckor som lever på land har små hål i skalet som gör att syre kan komma in i mantelhålan och tas upp genom blodkärlen som går längs mantelns vägg. Detta system används även av snäckor som lever i stilla, syrefattigt vatten. Ekologi De flesta musslor, alla bläckfiskar och många snäckor är skildkönade arter, det vill säga att de består av enkönade hanar och honor. Tvåkönade arter förekommer inte så ofta som tidigare antagits. Befruktningen sker oftast direkt i vatten, men hos högre utvecklade blötdjur sker oftast inre befruktning. Vissa blötdjur är giftiga och farliga för människan. Systematik I likhet med många andra djurgrupper uppstod blötdjuren i samband med den kambriska explosionen för cirka 542 miljoner år sedan. Blötdjurens systematik är omstridd och olika auktoriteter har föreslagit olika kladogram. Följande släktträd över nu levande blötdjursklasser följer två studier som publicerades 2011 i tidskriften Nature. Detta släktträd omfattar inte den föreslagna klassen Gälmaskmollusker (Caudofoveata). Referenser artikeln är delvis en översättning från motsvarande artikel på tyska Wikipedia. Noter Wikipedia:Basartiklar


text: Beslut kan syfta på: Beslut – val mellan olika alternativ; se val (filosofi) Beslutsfattande – en process som jämför handlingsalternativ Beslutsteori – hur realistiska eller ideala beslut fattas eller borde fattas, och hur optimala beslut ernås i juridiska sammanhang endera: Icke slutliga beslut –ett beslut under fortsatt handläggning av ett mål eller ärende Slutligt beslut – ett beslut genom vilket en domstol avslutar sin behandling av ett mål Se även Beslutande församling – en grupp personer med rätt att fatta vissa beslut Kvorum – det minsta antal närvarande fört att fatta ett beslut Avslagsbeslut Sammanträdesteknik


text: Beatrix I, Beatrix Wilhelmina Armgard av Nederländerna, Oranien-Nassau och Lippe-Biesterfeld, född 31 januari 1938 på slottet Soestdijk i Baarn, är prinsessa och var regerande drottning av Konungariket Nederländerna 30 april 1980 – 30 april 2013. Uppväxt och utbildning Beatrix Wilhelmina Armgard föddes som äldsta barn till dåvarande prinsessan Juliana av Nederländerna och hennes make prins Bernhard av Lippe-Biesterfeld strax före utbrottet av andra världskriget. År 1940 flydde prinsessan Juliana med Beatrix och hennes syster till Kanada, medan prins Bernhard följde drottning Wilhelmina till London. Familjen återförenades 1945. Äktenskapet mellan prinsessan Juliana och prins Bernhard gav fyra barn. Beatrix är äldsta syster till prinsessan Irene, född 1939, prinsessan Margriet, född 1943 och prinsessan Christina, född 1947. Beatrix påbörjade sin utbildning under åren i Kanada, och efter motsvarande studentexamen 1956 inskrevs hon vid universitetet i Leiden, där hon var medlem av universitetets kvinnoförening. Hon studerade bland annat sociologi, juridik, ekonomi, författningshistoria och statsvetenskap och tog examen i juridik 1959 och 1961. Äktenskap och barn År 1965 offentliggjordes förlovningen mellan prinsessan Beatrix och den västtyske diplomaten Claus von Amsberg. Efter att parlamentet godkänt det påtänkta äktenskapet blev han nederländsk medborgare. De sammanvigdes den 10 mars 1966 av borgmästaren i Amsterdam, varpå äktenskapet välsignades av kyrkan. Paret bosatte sig på slottet Drakensteyn och flyttade 1981 till slottet Huis ten Bosch i Haag. Maken avled 2002. Prinsessan är numera bosatt på slottet Noordeinde. Beatrix och Claus fick tillsammans barnen Willem-Alexander (född 1967), Johann Friso (1968-2013) och Constantin (född 1969). Drottning Beatrix efterträdde sin mor Juliana då Juliana abdikerade på sin 71-årsdag, den 30 april 1980. Beatrix uppsteg på tronen i närvaro av parlamentets båda kammare i Nya kyrkan i Amsterdam. Beatrix var den sjätte monarken i huset Nassau-Oranien som suttit på den nederländska tronen sedan tidigt 1800-tal. Sedan hon var arton år har hon varit medlem av Nederländernas statsråd, en post hon ännu innehar. Som drottning hade hon att underteckna parlamentets beslut och kungliga dekret samt att avlägga och motta statsbesök. Beatrix meddelade den 28 januari 2013 att hon skulle abdikera till förmån för sin son Willem-Alexander, som tog över tronen den 30 april samma år. Hon var regerande drottning i exakt 33 år. I och med abdikationen återtog hon titeln prinsessa. Anfäder Referenser Noter Webbkällor Officiell biografi, sidan läst 1 maj 2009 Externa länkar Personer i Nederländerna under 1900-talet Personer i Nederländerna under 2000-talet Födda 1938 Nederländernas regenter Riddare av Strumpebandsorden Kvinnliga regenter under 1900-talet Huset Nassau-Oranien Kvinnor Levande personer Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden Mottagare av Serafimerorden Personer från Baarn Mottagare av Karlspriset Alumner från Leidens universitet


text: Bo Viktor Beskow, född 13 februari 1906 i Djursholm, död 1 april 1989 i Mogata i Söderköpings kommun, var en svensk målare och författare. Hans mest uppmärksammade verk är glasmålningarna i Skara domkyrka, utförda under olika perioder från 1947 till 1976 liksom utsmyckningen i FN:s meditationsrum i New York 1957. Biografi Han var son till Natanael och Elsa Beskow, bror till Gunnar Beskow samt 1927–49 gift med Zita Nardi. År 1955 gifte han sig med keramikern Greta Berge. Med henne fick han dottern (Boel) Maria 1958, som Dag Hammarskjöld blev fadder/gudfar till, och dottern Susanna 1961. Beskow studerade vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1923–26 och i Rom 1926–27, Paris 1928–29 och Portugal 1933–34. Separat ställde han ut i Stockholm ett tiotal gånger bland annat på Gummesons konsthall 1929, Galerie Moderne 1934 och Konstnärshuset 1938. Debututställningen på Gummesons 1929 väckte inte någon större uppmärksamhet. Resan till Portugal 1934 blev en vändpunkt i han skapande då han hittade sin egen stil – målningarna blev mer uttrycksfulla och mer okonventionella samtidigt som de var friare i utförandet. Vid utställningen 1934 på Galerie Moderne i Stockholm möttes hans konst med mycket fin kritik i pressen. Han hade även separatutställningar i Göteborg (1934), i Gävle och Sandviken (1935) samt i Oslo (1937), liksom i Borås. Han medverkade med ett flertal verk vid Nordiska museets utställning Barnet i konsten som visades 1941. En retrospektiv utställning med hans konst visades på Waldemarsudde 1966. Han gjorde sig känd som monumental- och porträttmålare. Till hans bättre porträtt märks helfigurbilden av Ernst Treffenberg (1938). Han utförde även porträtt av Göta Trägårdh, Josua Tillgren (1941), Sten Selander och Sigfrid Siwertz. Tre porträtt är utförda under 1960-talet och finns i Statens porträttsamling vid Gripsholms slott: Kerstin Hesselgren (1960), Rickard Sandler (1964) och Arne Geijer (1969). Monumentalarbeten I sitt tidiga monumentalmåleri har han hämtat influenser från det norska måleriet. Han debuterade 1938 med alfresko-målningen Av ljus är du kommen, till ljus skall du åter varda för Djursholm nya gravkapell, för Norrmalms flickläroverk – nuvarande Socialhögskolan i Stockholm – utförde han 1939 väggmålningen Kaos-kosmos i entréhallen. Till Tobaksmonopolets personalmatsal i Stockholm utförde han 1947 al fresco-målningen En dag i Papadates där han hämtade motivet från en grekisk by med tobaksodlingar där man kan följa plantans väg till torkade blad. Till hans övriga dekorativa arbeten hör utsmyckningen Maria nyckelpiga för Svenska Lloyds fartyg M/S Saga 1941. För Tuppens fritidssal i Norrköping utförde han målningen Det är ändå skönt att leva 1943, och för brandstationen i Norrköping utförde han väggmarmormosaiken Eld och vatten. För Skärblacka simhall gjorde han skulpturutsmyckning. Utformning och utsmyckning av FN:s meditationsrum i New York (1957) är hållen i en geometriskt nonfigurativ stil. I sin kyrkliga konst målade han en altartavla för Timmele kyrka, altartavla och målade glasfönster för Christinae kyrka i Alingsås, blyinfattade målningar för Sankta Maria kyrka i Malmö, mosaiker för Växjö domkyrka samt ett antal målade glasfönster i Kristdala kyrka, Skara domkyrka, Vrigstads kyrka, Mogata kyrka, Sankt Johannes kyrka, Östergötland, Locketorps kyrka, Valstads kyrka, Nordmalings kyrka, Robertsfors kyrka samt korets konstnärliga utformning i Skärstads kyrka, och för Hangelösa kyrka, utförde han 1972 oljemålningen Jesus välsignar barnen, som placerades ovanför altartavlan. Hans mest uppmärksammade verk är glasmålningarna i Skara domkyrka, utförda under olika perioder från 1947 till 1976. Han var också en god landskapsmålare och illustrerade sina egna reseskildringar. För Gullaskrufs glasbruk formgav han under 1960-talet en del glasföremål. Under flera år hade han sin ateljé i Christian Erikssons tidigare lokaler vid Nederland mindre 9 vid Maria Prästgårdsgata 3 på Södermalm i Stockholm. Som illustratör illustrerade han bland annat Ludvig De Vylders Från slätten och stranden 1924 och Harry Martinsons Aniara, som 1981 utgavs i ny omarbetad upplaga. Beskow var även författare, bland annat till ett flertal barnsböcker, som han även illustrerade. Han var vintervärd i radioprogrammet Vinter i P1 den 25 december 1973. Beskow är representerad i Nationalmuseum, Moderna Museet, Norrköpings konstmuseum, Göteborgs konstmuseum, Smålands museum, Länsmuseet Gävleborg, Västergötlands museum och Statens porträttsamling vid Gripsholms slott. Han är begravd på Skällviks kyrkogård. Bibliografi Beskow skrev och illustrerade barnböcker under pseudonymen Viktor Mall. Utställningskataloger Källor Svenskt konstnärslexikon, del I, sid. 171-172, Allhems förlag, Malmö. . Noter Externa länkar "Meditation Room" – Bo Beskow (Sweden – 1957), Visitor Centre, Förenta nationerna, New York. Bo Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur Svenska målare under 1900-talet Representerade vid Göteborgs konstmuseum Representerade vid Moderna museet Representerade vid Nationalmuseum Representerade vid Norrköpings konstmuseum Födda 1906 Avlidna 1989 Män