text: Allsvenskan, allsvenska serien, är namnet på flera divisioner i olika sporter som vanligtvis täcker hela Sverige. För fotboll är allsvenskan fortfarande den högsta serien i Sverige. I övriga sporter är allsvenskan numera oftast den näst högsta serien eller en etapp på vägen till en högre serie under säsongen. På juniornivå finns ofta juniorallsvenskan och för pojkar pojkallsvenskan. Allsvenska serier Allsvenskan (bandy) för herrar Allsvenskan (fotboll) för herrar Damallsvenskan i fotboll Allsvenskan i bandy för damer Allsvenskan i handboll för damer Allsvenskan i handboll för herrar Allsvenskan i innebandy för herrar Allsvenskan i innebandy för damer Allsvenskan i landhockey Allsvenskan i segling Allsvenskan i speedway Allsvenskan i vattenpolo Damallsvenskan Hockeyallsvenskan Juniorallsvenskan (bandy) Juniorallsvenskan (fotboll) Juniorallsvenskan (innebandy) Pojkallsvenskan (fotboll) Ridsportallsvenskan Schackallsvenskan Superallsvenskan i bandy Superallsvenskan i ishockey Se även Elitserien (olika betydelser)


source: wikipedia

text: Analog eller analogue kan syfta på: Analog signal – variabla signaler med kontinuitet i tid och amplitud Analog signalbehandling – signalbehandling av analoga signaler som sker med analoga medel Analog elektronik – den delen av elektrotekniken som behandlar tidskontinuerliga signaler Analog summator – en elektronisk krets som adderar ett antal spänningssignaler så att utgångsspänningen blir summan av ingångsspänningarna Analog synthesizer – ett elektroniskt musikinstrument Analog television – utsändningen av en TV-kanal sker i analog form Analogimaskin – ett hjälpmedel vid komplicerade tekniska beräkningar Analog Science Fiction and Fact – en amerikansk science fiction-tidskrift Analog Devices – ett amerikanskt företag som tillverkar halvledarkretsar Analog Worms Attack – den franska artisten Mr. Oizos debutalbum, utgivet 1999 Analogue Analogue: A Hate Story – ett datorspel Se även Analogi – flera Digital


text: Allmänna Idrottsklubben (förkortat AIK) är en svensk idrottsförening som grundades på Norrmalm i centrala Stockholm. AIK är en av Sveriges största idrottsföreningar med över 18 000 medlemmar i februari 2014. Föreningen bildades den 15 februari 1891 på Biblioteksgatan 8, och dess första ordförande var initiativtagaren Isidor Behrens. Namnet Allmänna Idrottsklubben valdes för att man hade kommit överens om att alla upptänkliga idrotter skulle utövas. AIK har sedan 1937, då Råsunda fotbollsstadion byggdes, sitt säte i Solna. En rad olika sporter har utövats i AIK. De i dag mest kända sporterna som utövas inom AIK är fotboll och ishockey, i vilka klubben har nått stora framgångar – bland annat tolv svenska mästare-titlar i fotboll och sju i ishockey. Andra sporter föreningen har nått stora SM-framgångar i är bandy och innebandy. Historik Allmänna Idrottsklubben bildades den 15 februari 1891 på Biblioteksgatan 8 på Norrmalm i Stockholm (se fastigheten Rännilen 11), hemma hos familjen Behrens. Där var, förutom initiativtagaren Isidor Behrens och hans bror Emanuel Behrens, Henrik Staberg, W. Pettersson, K. Björck, Robin Holm och F. Karlsson. Namnet, Allmänna Idrottsklubben, valdes för att man hade kommit överens om att alla upptänkliga idrotter skulle utövas. En vecka efter det här mötet valdes den första styrelsen med Behrens som ordförande. Under det första året hade AIK 43 aktiva medlemmar och gick med en ekonomisk vinst med 3 kronor och 68 öre. Redan första året ägnade man sig åt så vitt skilda idrotter som friidrott, gymnastik, skridsko, skidor, backhoppning och sparkstöttningsåkning. Redan sommaren 1891 tillkom brottning, tyngdlyftning, cykel, dragkamp, simning och skytte. Klubbens första märke skapades av styrelseledamoten Henrik Staberg lagom till idrottsfesten i maj 1891. Märket som ville återspegla klubbens breda verksamhet med symboler för olika idrotter fick dock kritik för att det mer liknade skylten till en sportaffär och ersattes 1898 av nuvarande märke. AIK:s första inriktning var friidrott, eller allmän idrott som det hette tidigare, vilket spelade roll för namnvalet. Denna allmänna idrott hade ett par inslag av gymnastik, vilket därför ofta misstolkas som att AIK också hade en gymnastiksektion vid bildandet. Senare ändrades dock inriktningarna och huvudsektionen kom att bli AIK Fotboll, som togs upp på programmet 1896. AIK spelade från början sina matcher på Ladugårdsgärdet på Östermalm. 1912 blev det nybyggda Stockholms stadion AIK:s hemmaarena. År 1937 flyttade fotbollssektionen till Råsunda fotbollsstadion i nuvarande Solna kommun och klubbens administration och ledning flyttade med. Klubben blev snabbt en av de ledande klubbarna i Sverige, och har sedan dess varit framstående inom fotbollssporten. 1990-talet var en framgångsrik period, då AIK sammanlagt tog två SM-guld, sju medaljplatser, gick till fem cupfinaler där man vann en cup och spelade i Champions League. Klubben åkte år 2004 ut ur Allsvenskan för andra gången sedan 1979. 2006 blev en bra säsong för AIK Fotboll, klubben slutade på andra plats, endast en poäng efter IF Elfsborg. År 2009 vann AIK "Dubbeln", det vill säga både Allsvenskan och Svenska Cupen i fotboll. Allsvenskan vann man efter en ren finalmatch på bortaplan mot IFK Göteborg, det avgörande målet gjordes av Antônio Flávio 1–1 då en kvittering var allt AIK behövde för att bärga hem SM-vinsten. Dock fick trotjänaren Daniel Tjernström som då spelat i AIK elva säsonger spika matchen (säkra segern) när några få minuter återstod av matchen. Matchen, som AIK vann med 2–1, blev historisk. Första laget i Allsvenskans årgång 2009 att besegra IFK Göteborg på Gamla Ullevi och i en direkt avgörande final. Svenska Cupen vanns en vecka senare med 2–0 hemma på Råsundastadion. Även den mot IFK Göteborg. Smeknamnet och klubbmärke Klubbens mest kända smeknamn, Gnaget, tillkom på 1920-talet. AIK var då en fattig klubb (30–40 medlemmar, då snart sagt endast aktiva spelare och funktionärer erbjöds medlemskap). Klubbens svarta tröjor tvättades åtskilliga gånger innan man fick råd att köpa nya. Den svarta färgen blev gråare och gråare. Till slut var tröjorna mer råttfärgade än svarta. AIK-märket skapades av Fritz Carlsson-Carling. I skölden finns en sol, som ofta blir felaktigt hopkopplad med den sol som återfinns i Solna kommunvapen. Istället syftar solen till Sol Invictus, en gud under antikens Rom vars namn översätts till "Den oövervinnerliga solen". En del andra händelser gav ytterligare näring till smeknamnet: Under säsongen 1928/1929 talade man om att AIK Fotboll ”gnagde” sig till den ena poängen efter den andra och klarade sig till slut kvar i Allsvenskan på det. Efter 1929 började AIK Fotboll värva spelare från andra klubbar, bland andra Karlbergs BK. Karlbergsfantasten Axel Hamberg skapade AIK-hatets vänner i vars klubbmärke ingick den lilla AIK-råttan som alltså ytterligare spädde på uttrycket Gnaget. Smeknamnet kan dock vara äldre än så: i idrottstidningen Nordiskt Idrottslif kallas AIK för ”gnagarne” år 1914. Styrelseordförande 1891–1892 – Isidor Behrens 1892–1896 – Richard Tengborg 1896–1901 – Sigfrid Stenberg 1902–1905 – Elis Juhlin 1905–1909 – Eric Frick 1909–1910 – Nils David Edlund 1911–1919 – Elis Juhlin 1919–1922 – Magnus Cleve 1923–1927 – Inget årsmöte hölls och ingen styrelse valdes. 1928–1939 – Ulrich Salchow 1940–1944 – Roy Hänel 1945–1953 – Rudolf "Putte" Kock 1954–1958 – Gunnar Galin 1959–1960 – Karl-Erik Fürst 1961–1962 – Tore Nilsson 1963–1966 – Gösta Ellhammar 1967–1980 – Lennart Johansson 1981–1985 – Carl Erik Hedlund 1986–1992 – Stig R. Humlin 1993–1999 – Ulf Fredrikson 2000–2002 – Ingemar Ingevik 2003–2004 – K.G. Svenson 2004–2006 – Klas Gustafsson 2006–2008 – Stefan Widenholm 2008–2010 – Johan Strömberg 2010–2014 – Lars Rekke 2014–2016 – Andres Muld 2016–2018 – Tommy Lindqvist 2018–2020 – Cecilia Giertta 2020–nu – Cecilia Wahlman Sektioner Aktiva sektioner Fotboll – AIK Fotboll och AIK Fotboll Damer Ishockey – AIK Ishockey och AIK Ishockey Damer Handboll – AIK Handboll och AIK Handboll Damer Innebandy – AIK Innebandy och AIK Innebandy Damer Bandy – AIK Bandy och AIK Bandy Damer Bowling – AIK Bowling och AIK Bowling Damer Friidrott - AIK Friidrott Golf – AIK Golf Boule – AIK Boule Basket – AIK Basket Boxning – AIK Boxning Stockholm Brottning – AIK Brottning Amerikansk fotboll – AIK Amerikansk fotboll Nedlagda sektioner AIK Badminton: Verksam från 1945 till 1966. Initiativtagare: Tage Wissnell med utövare Svenska mästare: SM-trofén: 1951, 1953, 1964 Herrar, singel: 1948, 1949, 1952, 1953 Herrar, dubbel: 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956 Damer, singel: 1963 Damer, dubbel: 1951, 1953, 1963, 1964 Mixdubbel: 1946, 1947, 1953, 1965 AIK Bordtennis: Verksam från 1933 till 1977. Initiativtagare: Tore Nilsson, Ragnar Hallsten, Folke Petterson och Hilmer Nilsson Svenska mästare: Herrar, lag: 1945, 1946, 1959 Herrar, singel: 1935, 1943 Herrar, dubbel: 1959 AIK Brottning: Verksam från och med 1893. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare var A. Sköld. Sektionen nystartade 2017 av Leon Kessidis och andra brottare från Huddinge BK. AIK Curling: Verksam från 1946 till 1973. Initiativtagare: Einar Kallström, Gustaf Svensson, Olle Wirling, Herbert Ohlsson och Birger Karlsson. Svenska mästare: Herrar, lag: 1966 Herrar, individuellt: 1960 AIK Cykel: Verksam från och med 1897. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare: O. Lindegren. AIK Dragkamp: Verksam från och med 1893. Det är oklart när sektionen lades ner. AIK Friidrott: Verksam från 1891 till 1916. Nystart har 2012 godkänts av Huvudstyrelsen. AIK Konståkning: Verksam från och med 1897. Det är oklart när sektionen lades ner första gången. Nystart 1947, men lades åter ned 1952. Initiativtagare: Gunnar Stenberg (1897), Herman Carlsson (1947). Svenska mästare: Herrar: 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952 Par: 1949, 1950, 1951, 1952 Nordiska Mästare: Par: 1950, 1951 AIK Orientering: Verksam från och med 1901. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare: Sigfrid Stenberg. AIK Rodd: Verksam från och med 1893. Det är oklart när sektionen lades ner. AIK Simning: Verksam från och med 1894. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare: Magnus Fires. AIK Skidor: Verksam från och med 1892. Det är oklart när sektionen lades ner. Svenska mästare: Herrar, backhoppning: 1912 Nordisk kombination: 1912 Störtlopp: 1973 AIK Skridsko: Verksam från och med 1892. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare: Isidor Behrens. Svenska mästare: Herrar, 500 meter: 1902, 1908 Herrar, 1 500 meter: 1902, 1908 Herrar, 10 000 meter: 1904 Herrar, sammanlagt: 1902, 1908 AIK Skytte: Verksam från och med 1894. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare: Sigfrid Stenberg. Sparkstötting - AIK Sparkstötting AIK Tennis: Verksam från och med 1932 till 1978. Initiativtagare: Wilhelm Engdal och John Söderström. Svenska mästare: Herrar, singel (inomhus): 1950, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962. Herrar, singel (utomhus): 1950, 1951, 1953, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960 Herrar, dubbel (inomhus): 1934, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960 Herrar, dubbel (utomhus): 1949, 1951, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961 AIK Tyngdlyftning: Verksam från och med 1893. Det är oklart när sektionen lades ner. Initiativtagare: A Sköld. Media Som första idrottsklubb utanför USA lanserade AIK sin officiella webbplats 1995 och som första klubb i Norden startade AIK 2004 en webbradiostation med dagliga sändningar; AIK Webbradio benämndes av Dagens Nyheter 2006 som ”landets bästa”. Supportrar Supporterföreningar Under 1980-talet och början av 1990-talet drog Black Army land och rike runt i Sverige och skapade tidningsrubriker. Den 15 februari 2000 bildades Allmänna Supporterklubben som ett alternativ till Black Army (2002 bytte Allmänna Supporterklubben namn till Smokinglirarna). Vidare bildades Ultras Nord på hösten 2002 och den 2 december 2004 också Sol Invictus. Dessa fyra föreningar utgör, tillsammans med AIK-Tifo, AIK-Alliansen. Utanför Stockholm finns en rad fristående supporterförgreningar; de arrangerar resor till AIK:s matcher: Branschen, som bildades 1991 i Gävle, och Dalagnagarna, som förenar AIK:are i Dalarna bildades 2005 och anrika Laholmsgnagarna sedan 2000. Sedan finns nätverk även i Växjö, Eskilstuna, Östergötland, Umeå och på västkusten. AIK har dessutom en förening för utlandsboende supportrar, nämligen Exilgnagare, som skapades 2001. I september 2006 har föreningen över 250 medlemmar, i 50 länder och cirka 140 städer världen över. Utöver det finns ett nätverk av AIK-supportrar i Helsingfors, där AIK av tradition är en populär klubb. Klubbens kanske mest ökända supportrar är de så kallade kategori C-supportrarna som går under namnet Firman Boys med undergruppen AIK:s yngsta (AY). Firman Boys, som förespråkar våld i klubbens namn, har flera gånger uppmärksammats medialt med anledning av våldsamheter på och utanför läktarna. Sedan vintern 2013 har även AIK:s olika damavdelningar en egen supporterförening vid namn Black Ladies. Black Ladies välkomnar, trots namnet, både män och kvinnor i sin förening men är inriktade på att stötta damidrotten. De är ett uppskattat inslag på bland annat damfotbollens hemmaarena Skytteholm likväl som på arenor runt om i Sverige där AIK:s damer spelar. Sedan 25 oktober 2017 finns ytterligare en supporterklubb till damsektionerna, Gnaget Gentlemen. Denna supporterklubb har som riktlinje att främja ett jämlikt AIK i olika idrotter och sektioner. Kända supportrar Kung Gustaf VI Adolf åtog sig redan som kronprins 1907 att vara ”AIK:s beskyddare och förste hedersledamot” och förblev detta fram till sin död 1973. Carl XVI Gustaf ärvde 1974 titeln som förste hedersledamot och AIK:s beskyddare. Kronprinsessan Victoria, Prinsessan Madeleine och Prins Daniel är kända supportrar från kungafamiljen. Referenser Se även AIK Trubaduren AIK Media Å vi e AIK (album) AIK-resultat genom tiderna i fotboll Externa länkar Officiell webbplats Facebook AIK Sportklubbar bildade 1891 Carl XVI Gustafs beskydd Sportklubbar i Stockholms kommun Akronymer Alliansföreningar i Sverige


text: Johan Axel Fridell, född 6 november 1894 i Falun, död 26 maj 1935 i Stockholm, var en svensk konstnär. Biografi Axel Fridell var son till möbelsnickaren Per Johan Fridell och dennes hustru Johanna Karolina Söderberg. Han arbetade först som springpojke och senare i Falu koppargruva. Under tiden vid gruvan började han studera konst vid aftonskola, och fick som kurskamrater bland andra Hans Norsbo och Bertil Bull Hedlund. Från 1909 började han på egen hand utbilda sig till konstnär. Tidigt fick han stöd från Anshelm Schultzberg och Gustaf Ankarcrona. Fridell var en stor beundrare av Ankarcrona och besökte honom flera gånger. 1913 flyttade Fridell till Stockholm där han studerade vid Wilhelmsons målarskola. På inrådan av Schultzberg sökte han till Konsthögskolan där Axel Tallberg kom att bli hans lärare i grafik, och inspirera Fridell själv att börja arbeta inom grafikens rår. Under sitt första år i Stockholm bodde han tillsammans med Helge Zandén, 1914 återupptog han här kontakten med Bertil Bull Hedlund och David Tägtström, som studerat i Paris men tvingats hem sedan första världskriget utbrutit. I sällskap med Bertil Bull Hedlund började han nu att försumma studierna för uteliv i Stockholm på Novilla, Berns och Hamburger Börs. Det ledde till att Bertil Bull Hedlund och Axel Fridell 1916 relegerades från Konsthögskolan. Genom sina kontakter med Axel Tallberg fick han dock möjlighet att fortsätta trycka grafiska blad vid konsthögskolan. Sin första utställning hade Axel Fridell 1914 tillsammans med Bertil Bull Hedlund i en bokhandel i Falun julen 1914. Den innebar ingen större framgång. Våren 1915 hölls en utställning på biblioteksgatan i Stockholm med verk av Fridell, Hilding Linnqvist, Axel Nilsson och David Tägtström. 1917 ställde han ut tillsammans med Ruben Nordström i en lokal i Birger Jarlspassagen varvid han uppmärksammades av August Brunius. Det innebar att efterfrågan på Fridells grafik ökade, särskilt hans torrnålsgravyrer. 1918 deltog han tillsammans med Tägtström och Eric Detthow i en utställning på Konstakademin. Under de följande åren minskade hans produktivitet i takt med att utelivet upptog allt mer av hans tid. 1921 reste Fridell till Italien, där han särskilt besökte Florens, San Gimignano och Venedig. Efter återkomsten till Sverige bosatte sig Fridell i Falun. 1923 reste han dock åter utomlands och slog sig ned i Paris, där han stannade till 1925. Efter återkomsten till Sverige slog han sig på nytt ned i Stockholm. Samma år lärde han känna Thorsten Laurin, vilken kom att influera Fridell genom att intressera honom för den engelska grafiken. Förutom grafik målade han även i olja, bland annat självporträtt, interiörer med figurer samt landskap med motiv från Stockholmstrakten eller Falun, ofta lätt och luftigt hållna och i en blond och ljus kolorit. När Fridell dog hade han på knappt två decennier hunnit nå samma konstnärliga höjder som det tagit till exempel Anders Zorn en hel mansålder att nå. Dödsorsaken var spridd lungcancer. Han dog på S:t Eriks sjukhus i Stockholm på söndagseftermiddagen den 26 maj 1935 och är begravd på Norslunds kyrkogård i Falun. På Dalarnas museum i Falun finns stora samlingar av Fridells verk och han finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm, Värmlands museum, Kalmar konstmuseum, Norrköpings konstmuseum och Göteborgs konstmuseum. Grafikern Det var som grafiker Fridell gjorde sin viktigaste insats och han räknas till en av våra främsta grafiker. Han arbetade vanligen i torrnål men även med etsning. Hans stora läromästare på detta område var Rembrandt, James McNeill Whistler, Charles Méryon och Seymour Haden. Under de tidiga åren, kring 1917, arbetade Fridell i en ganska luftig grafikteknik med kraftiga draggningar, tunna torrnålslinjer och effekter med färgplumpar. Denna teknik syns både i porträtten och landskapsbilderna från denna tid. I mitten av 1920-talet anlade Fridell en ny stil, med mera genomarbetade plåtar. Flera av stockholmsbilderna från denna tid, till exempel Stadshuset i Stockholm II (1926, Haskel 223), hör till denna kategori. Den första englandsresan ägde rum under åren 1926–1928, och under denna tid fann Fridell sin mogna stil. De engelska dimmorna och stämningarna i London för övrigt gjorde att bilderna fick ett hemlighetsfullt skimmer över sig. Likväl är bilderna genomarbetade och detaljerade. Speciellt intresserade sig Fridell för motiv kring Themsen och de stora parkerna. Ett av de mest storartade bladen från detta londonbesök är Old studio (1927, Haskel 253). Fridell längtade utomlands igen. Nästa resa under 1930 ställdes framför allt till Nederländerna och Frankrike. Även i Paris fann Fridell stämningen vid floden, i detta fall Seine, spännande. Flera stora blad kommer från denna resa, till exempel det mörka Quai de Montebello I (1930, Haskel 300), där Fridell avbildat kajernas människor på ett dystert sätt. Bladet Flickan i fönstret II (1930–1932, Haskel 308), påbörjades även i Rotterdam under denna resa. Åter i Stockholm producerar Fridell fina blad från sin ateljé vid Stadsgården, till exempel torrnålen Stadsgården (1931, Haskel 330), där han kanske försöker men inte till fullo uppnår stämningarna från London. Den sista utlandsresan går till London 1933 och Paris 1934. Nu tillkommer Fridells kändaste blad, Mr Simmons (Tidningsläsaren) (1933, Haskel 365), som gavs ut på frimärke 1974 när Publicistklubben firade sitt 100-årsjubileum. Bladet Glebe Place (Haskel 364), med en skum och mystisk förgrund, härstammar också från londonbesöket 1933. Från parisbesöket 1934 kommer några fina studier av broar, bland annat Le Pont Marie (Haskel 371). I Fridells grafiska produktion ska även nämnas de många porträtt han utförde, bland annat av Selma Lagerlöf, Gustaf V, hustrun Ingrid och ett antal självporträtt. Ett av de bästa porträtten är av konstnärskollegan Olof Hjort (Dalmasen, 1933, Haskel 350). Fridell är den konstnär som fått flest grafiska blad (26 st.) utgivna i Föreningen för Grafisk Konsts årliga grafikportföljer, mellan åren 1915 och 1962. Minnesutställning En minnesutställning över Axel Fridell hölls på Nationalmuseum under hösten 1936. Den flyttade till Falun efter nyåret 1937. Referenser Tryckta källor Karl Asplund: Axel Fridell. Nordstedts 1947. Karl Haskel: Axel Fridell - Bilder I-II. Föreningen för Grafisk Konst 1986 och 1989. Del I innehåller en förteckning över Fridells grafiska verk. Externa länkar Fridellsällskapet Svenska grafiker under 1900-talet Svenska målare under 1900-talet Falugrafikerna Representerade vid Nationalmuseum Representerade vid Göteborgs konstmuseum Representerade vid Norrköpings konstmuseum Konstnärer från Falun Födda 1894 Avlidna 1935 Män


text: Arbetarbladet är en sjudagars morgontidning som sedan 1902 ges ut i Gävle samt närliggande kommuner. Målgruppen är läsare i Gästrikland och Norduppland. Ledarsidan är socialdemokratisk. Tidningen ingår i Bonnier News Local som i sin tur är en del av Bonnierkoncernen, och delar av det redaktionella materialet är detsamma som i Gefle Dagblad. Sportsidorna produceras av en gemensam sportredaktion. Arbetarbladet är andratidning i Gävle och mottar presstöd för att finansiera utgivningen. Historia Tidningen startade 1901 som månadstidning, med namnet Gefle Arbetarblad. 1902 antogs namnet Arbetarbladet och kom ut som veckotidning, senare varannan dag och 1905 som daglig eftermiddagstidning. I september 2023 meddelade tidningen att man planerade att flytta huvudredaktionen från Gävle till Sandviken. Kontroverser Under valåret 2014 väckte Arbetarbladet debatt när de på nyhetsplats började omnämna Sverigedemokraterna som "rasistiska Sverigedemokraterna". Dåvarande chefredaktören Daniel Nordström försvarade benämningen med att Sverigedemokraterna är ett parti med rötter i rörelsen Bevara Sverige Svenskt. Trots försök att tvätta bort historien visar texter av partiets företrädare att partiet i grunden står för samma åsikter som när det startade, menade Nordström. Se även Uppsalademokraten – tidning ägd 1980–1985 av Arbetarbladet Lista över socialdemokratiska tidningar i Sverige Referenser Externa länkar A-Pressen Dagstidningar startade 1902 Företag i Gävle Svenska dagstidningar


text: Adolf Fredrik Munck af Fulkila, född 29 april 1749 i S:t Michel i Finland, död 18 juli 1831 i Massa i Italien, var en svensk greve och hovman. Biografi Adolf Fredrik Munck var son till överstelöjtnanten Anders Erik Munck af Fulkila och Hedvig Juliana Wright, vars mor hette Sophia Halenius född i släkten Halenius och vars bröder adlades med namnet von Wright. Han föddes på fänriksbostället Tarkia i Rantakylä i S:t Michels socken. Han antogs som page vid hovet 1765. 1767 blev han kammarpage hos Adolf Fredrik, och övergick till samma tjänst hos Gustav III 1769. 1771 utnämnd till kornett vid livdragonerna, och två månder före statskuppen utnämndes han till förste kammarpage. Han berättade för kungen på dagen innan kuppen att mössorna tänkte fängsla honom. Utnämningen till hovstallmästare 1772 var ett tack för dessa tjänster, 1773 blev han även förste hovstallmästare. För hans förhållande till kungen var det också viktigt att Munck hade höga grader i tidens hemliga ordenssällskap. Muncks bibliotek innehöll många esoteriska verk och som stormästare i sällskapet Metatron förfogade han enligt hertig Karl över en universalmedicin. När Gustav III första gången skulle ha samlag med sin fru 1775 förefaller han haft uppenbara problem. I en av "Muncken" noga dokumenterad rapport (och av drabanter intygad händelse) uppges hur kungen kallade in honom i sitt sovrum och bad honom om hjälp "att hitta hålet" och fysiskt hjälpa till under denna akt som gått till historien. Munck fick personligen mottaga en magnifik gåva av drottningen; ett briljanterat ur med hennes porträtt som tack för sina insatser. Gåvorna från drottningen under de närmast påföljande åren kom att slutligen uppgå till närmare 20 miljoner kronor i dagens värde. Rapporten och ett antal oberoende indicier har gett upphov till ryktet att "Muncken" i själva verket skulle varit far till kronprinsen Gustav IV Adolf. Själv förnekade Munck länge alla sådana rykten, även efter sitt fall ur kungens gunst. men kom att från landsflykten i Italien att efter det svenska försöket att kidnappa honom att hävda faderskapet. Ett opublicerat brev från drottningen till greve Munck innehåller också en kärleksförklaring som kan te sig märklig om hans roll hade begränsats till blott sexualundervisning. Klart är att Muncks karriär fick en nytändning efter episoden: från att ha varit hovstallmästare steg han snabbt i graderna och blev 1776 major vid Adelsfaneregementet, 1778 friherre, 1781 ståthållare på Drottningholms slott, 1782 överstelöjtnant, 1786 ståthållare och landshövding i Drottningholms och Svartsjö län. Vid den tiden hade han också ett nära förhållande med operasångerskan Giovanna Bassi och hade med henne dottern Johanna Bassi. Under slutet av 1780-talet tillhörde Munck i samband med brytningarna inom Gustaf III:s närmaste krets den av Johan Christopher Toll ledda gruppen som rivaliserade med Gustaf Mauritz Armfelt om kungens gunst, och Muncks inflytande undanträngdes alltmer av Armfelts. 1787 måste han mot sin vilja lämna hovstallmästarbefattningen till en annan kungagunstling, Hans Henric von Essen. Tolls fall 1788 gjorde hans situation ännu osäkrare, och i hertig Karl hade han en svuren fiende. Under krigsåren erhöll han dock betydelsefulla uppdrag, blev ledamot i utredningskommissionen för krigsrustningarna, president i Kammarrevisionen 1788, ordförande i kommissionen för örlogsflottans utredande 1789 och ledamot av regeringen under Gustaf III:s vistelse i Finland. Som president i Kammarrevisionen är han den ende myndighetschefen som någonsin rekommenderat avskaffande av sin egen myndighet. Detta gjorde han övertygad om att tjänsterna kunde tillhandahållas till mindre kostnad för stat och skattebetalare på annat sätt. På alla dessa poster skötte han sitt arbete med stora förtjänster, med det intrigerades häftigt mot honom, och hans förhållande till kungen blev allt sämre, i synnerhet sedan han efter att ha varit tillförordnad överståthållare våren 1789 begärde avsked på grund av sitt ogillande av Förenings- och säkerhetsakten. Ännu 1791 erhöll han dock den högsta utmärkelse som Gustaf III tilldelade någon under sin livstid, nämligen Serafimerorden med rätt att bära dess insignier i briljanter. Hans fall blev affären med de falska fahnehielmarna. De äkta fahnehielmarna var sedlar, formellt anvisningar på fältkassan, som trycktes i Finland under kriget mot Ryssland 1788–1790. Munck hade på kungens order med hjälp av mekanicus Charles Appelkvist 1790–1791 trots att fred slutits mellan Sverige och Ryssland på kungens order tillverkat falska rubelsedlar på Drottningholmsmalmen i avsikt att prånglas ut på den ryska marknaden i avsikt att skapa finansiell oro och samtidigt tjäna en slant på projektet. I augusti 1791 gav Munck på Gustaf III:s begäran order om att avbryta tillverkningen av rubelsedlar och i stället börja tillverka förfalskade "fahnehielmare" eftersom riksdagen vid den tiden inte ville bevilja kungen ett generösare apanage. När projektet med Fahnehielmarna upptäcktes våren 1792 gav kungen den 12 mars order om att tryckeriet skulle förstöras. Kungen var nu rädd att Munck skulle läcka något om förfalskningarna, och hade för avsikt att låta spärra in honom på Marstrands fästning. Ändå varnade Munck kungen om planer på att mörda honom som kungen avfärdade. Efter mordet på maskeradbalen valde hertig Karl att landsförvisa Munck. 26 april 1792 avsändes han under bevakning från Stockholm till Italien. Han hamnade slutligen i den lilla italienska staden Massa nära Pisa där han under en längre tid sammanlevde med Elisabetta del Medico, en oäkta dotter till Medicéerna. Hans ekonomi blev allt sämre och år 1828 tvingades han sälja Villa Massoni i Massa när han var 79 år gammal. När han efter nära 30 års landsflykt avled som gäst i grevinnan Elisabettas palats, måste han begravas på stadens begravningsplats för medellösa. Bilder Källor Noter Vidare läsning Munck af Fulkila, Adolf Fredrik Landshövdingar i Uppsala län Svenska ståthållare Överståthållare Finlandssvenskar Personer från Rantasalmi Födda 1749 Avlidna 1831 Gunstlingar vid svenska hov Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden Mottagare av Serafimerorden Personer under gustavianska tiden SBH Svenska hovstallmästare Bureätten Män Gustav III:s hov Adolf Fredrik


text: Jonas Arthur Engberg, född 1 januari 1888 i Hassela församling i Hälsingland, Gävleborgs län, död 27 mars 1944 i Härnösand, var en svensk socialdemokratisk politiker och tidningsman. Han var riksdagsledamot (andra kammaren) åren 1917–1940 och ecklesiastikminister september 1932 till juni 1936 och hösten 1936 till 1939. År 1940 blev han landshövding i Västernorrlands län. Biografi Arthur Engberg växte upp i Hassela som son till en ganska välbärgad bonde, Anders Engberg, och hans hustru Brita Kristina Danielsdotter. Fadern var borgerlig vänsterman i landstinget. Efter mogenhetsexamen vid Hudiksvalls högre allmänna läroverk inskrevs Arthur Engberg vid Uppsala universitet 1908, där han blev fil. kand. 1913. Från 1914 studerade han vid Jenas universitet och Strasbourgs universitet i Tyskland. Efter hemkomsten till Sverige studerade han för Axel Hägerström, som kom att utöva ett stort inflytande på Engberg; Engberg räknas som en av Hägerströms största beundrare. För Hägerström skulle han lägga fram en avhandling om Herakleitos men arbetet slutfördes aldrig. Vid sidan av sina studier engagerade sig Engström i nykterhetsrörelsen och var medlem i den socialdemokraternas studentföreningen Laboremus vid Uppsala universitet. Samhällsdebatt Engberg blev efterhand en uppmärksammad debattör i tal och skrift. 1917 valdes han in i riksdagens andra kammare och socialdemokraternas partistyrelse. Vid det laget hade han gjort sig känd som skribent i olika socialdemokratiska tidningar och tidskrifter. Hans tidiga debattinlägg kännetecknades av citat från antikens grekiska filosofer och sträng stilmedvetenhet, och angrepp på meningsmotståndarnas logik. Anklagelser om antisemitism Arthur Engberg var en av de främsta förespråkarna för inrättandet av det Rasbiologiska institutet 1921. Samma år sade Engberg i Andra Kammaren ”Vi hava ju lyckan att äga en ras som ännu är ganska oförstörd, en ras som är bärare av mycket höga och mycket goda egenskaper. Men det underliga är ju att, medan vi är ytterst angelägna om att ha stamtavlor över våra hundar och hästar, så äro vi inte alls angelägna att se till huru vi skola bevara och skydda vår egna, svenska folkstock. Det är verkligen på tiden att detta sker.” Framträdande var även hans antisemitiskt färgade och rasbiologiska tankegångar, något som under senare år allt mera uppmärksammats, till exempel i Håkan Blomqvists bok Socialdemokrat och antisemit? (2001) och doktorsavhandling Nation, ras och civilisation i svensk arbetarrörelse före nazismen (2006). Som skribent, såväl i Tiden som Arbetet och Social-Demokraten, skrev Engberg en rad antisemitiska artiklar, som: "Ty judendomen har i sällspord grad varit parasitär. Den är lik dessa underliga växter, som icke ha sina rötter i jorden utan i andra växter, vilkas must och saft utgöra deras näring. Judendomen har varit och är den indoariska folkstammens mistel. Den kräver en ädel ras som näringskälla, och det vore orättvist att förneka, att den har klar blick för det bästa och livsdugligaste. Så har den judiska rasen blivit historiens förnämsta exploatör", vilket citerades av nazister under andra världskriget. Talande är bland annat hans kritik 1914 av kung Gustaf V:s borggårdstal, genom anspelningar på dess författares, Sven Hedins, judiska påbrå, samt hans senare fraser om "semitisk storfinans" med mera. På 1920-talet anklagades Engberg också offentligt för antisemitism, samtidigt som han själv ville fjärma sig från detta, då han betraktade den organiserade antisemitismen som utslag av mänsklig dumhet. Avståndstagande från antisemitism Engbergs antisemitiska yttranden kom så småningom att helt upphöra – året 1927 kan anses som en skiljeväg. Tillsammans med socialdemokraternas ledare Per Albin Hansson och Gustav Möller var Engberg som riksdagsman detta år engagerad mot den frisinnade regeringen Ekmans och högerns krav om skärpta invandringslagar. Bland de motiv som anfördes för denna lagstiftning var rädslan för judisk "invasion" från "Ost-Europas ghetton", som andrakammarhögerns ledare Otto Järte formulerade det. Engberg vände sig mot att de borgerliga, som han menade, ville göra blodet och rasen till utgångspunkt för svensk lagstiftning, och i polemik med Järte - som gladdes över att det i Sverige i och med lagen skulle bedrivas socialpolitik "med rasbiologisk betoning" - anklagade han denne för att vara anhängare av tysk rasfilosofi. Marxism Som socialdemokratins andra generation i riksdagen kom Arthur Engberg att ”betraktas som socialdemokratins ’kulturgestalt’ och en av dess teoretiker” Han skrev flera kortare skrifter om marxismen och menade att denna måste förbättras. Engberg var en av dem som 1919 motsatte sig ett fortsatt samarbete med liberalerna. 1931 dömdes han till tre månaders fängelse, böter och skadestånd för sina artiklar om Ådalshändelserna men beviljades av regeringen nåd. Patriotism Det tal Arthur Engberg höll tio år senare, som statsråd och ecklesiastikminister på Sveriges nationaldag 1937, kan ses som ett koncentrat av den "svenskhet" och patriotism Engberg kom att utveckla, närmast i anslutning till den så kallade folkhemsideologin: I den ovan nämnda Socialdemokrat och antisemit? (2001), drar historikern Håkan Blomqvist, som nära studerat Engbergs utveckling, slutsatsen att: <blockquote>"... utifrån undersökningsmaterialet ligger det nära till hands att den nationella folkhemstanken i Engbergs tappning inte främst blev ett verktyg för främlingsrädsla och utsortering - en aktuell kritik mot den socialdemokratiska folkhemsidén - utan för humanisering och människovärde, även gentemot en föreställningsvärld som varit hans egen. Bland försvararna av den demokratiska folkhemstanken mot nazismen minskade utrymmet för diskriminerande rastänkande och antisemitism."</blockquote> Arthur Engberg tog under 1930-talet tydlig ställning mot Nazityskland och vad han kallade "rashatets blods- och jordsreligion". I sin analys av Adolf Hitler och nationalsocialismen ("Hitlerska knölpåksrörelsen i Bajern") menade han att det inte var den förstnämnde som hade skapat denna ideologi, det var "tvärtom denna ideologi som skapat honom" ; nazismen hade sina rötter i den tyska historien. Stridsskriften Mein Kampf betraktade Engberg således inte först och främst som Hitlers verk, utan som "en resumé av föreställningar, som sedan ett halvt sekel tillbaka sipprat in i och fått en allt starkare makt över själarna" i Tyskland. Dit hörde också tankarna om övermänniskan (Übermensch) - "den ariska människan i tysk skepelse" Den nazistiska idévärlden var menade Engberg, "filosofiskt förberedd i den romantiska traditionen, kompletterad genom Gobineau, Schopenhauer och Nietzsche", därtill "vulgariserad av H.S. Chamberlain". Denna "germanska anda" byggde på arvet från Fichte, naturfilosofen Schelling och Hegel, som i sin tur befruktats med rasteoretikernas program: "Wagners dunkla mystik löstes ut ur diktens och tonernas värld och blev till blod och järn.". Därmed hade - över Schopenhauers avvisande av den gammaltestamentliga, personliga, guden ("non-judaism") - "steget tagits ut till en religion utan Gud, en mysticism utan hopp, en tillvaro utan den fria viljan". Liten sattes till Ledaren och Ödet. Efter andra världskrigets utbrott och i samband med samlingsregeringens bildande fick Engberg lämna regeringen och blev istället utsedd till landshövding i Västernorrlands län. Där han kom att bli en kritiker av regeringens gentemot Tyskland undfallande tryckfrihetspolitik. Engberg reagerade även mot de nazistiska judeförföljelserna i Europa ("den slutgiltiga lösningen"), och i sin återkommande spalt i Vecko-Journalen skev han 1943: "De gräsliga blodsdåden mot judarna, deras systematiska utrotning och nedslaktning ropa till himlen. Statsråd Den 24 september 1932 tillträdde Engberg som ecklesiastikminister. På den posten genomförde han en ny läroverksstadga, förstatligade de flesta folkskolorna och all dövstumundervisning. Det var hans förslag att införa engelska som obligatoriskt andraspråk, vilket dock genomdrevs först efter hans tid i regeringen. Mest känd torde han vara för att ha infört en sjuårig folkskola. Religion Relationen mellan stat och kyrka var central för Engberg, som kallade sig ”hedning”. Han var en av de första politikerna i Sverige som fick större uppmärksamhet för sin kamp mot en statsreligion, och hans namn är förknippat med folkkyrkotanken. 1922 skrev han att kyrkan skulle kunna avskaffa sig själv om den fråntogs sitt självstyre och makten över sin utbildning. Detta ledde till att socialdemokraterna slutade ivra för en sekularisering, och att Engberg ändrade sig och menade att en statlig kontroll var nödvändig tills vidare. Något senare bildade nazisterna en tysk folkkyrka, och 1937 anklagades Engberg för att ha skapat en kyrka på samma grundval som den nazistiska folkkyrkan. Engberg mildrade dock sin antisemitism, och han beskrivs som en ombytlig man som med åren blev försvarsvän för att rädda demokratin mot totalitära regimer som kommunism och nazism. Landshövding Engberg var initiativtagare till byggandet av Hassela skola som stod klar för invigning den 1 september 1939. Han fick aldrig hålla sitt invigningstal utan blev samma dag nedkallad till Stockholm för regeringssammanträde med anledning av andra världskrigets utbrott. Hans politiska karriär var nu över, i den efterföljande samlingsregeringen fanns ingen plats för stridbara och kompromisslösa viljor. Han utnämndes till landshövding i Västernorrlands län 1940. Familj Engberg gifte sig 1923 med Lydia Carlsson, född 19 juli 1900, dotter till grosshandlaren Gustaf Carlsson och Christina Mathilda Johannison. Arthur Engberg ligger begravd på Hassela kyrkogård i Hälsingland. Författarskap Arthur Engberg är författare till Hälsinglands landskapssång Såg du det landet. Han skrev även. Utmärkelser 1936 promoverades Arthur Engberg till hedersdoktor vid Uppsala universitet. Engberg sägs vara orsaken till att man vid doktorspromotioner i Sverige upphörde med bruket att latinisera namnet på promovendi. Engbergs namn blir nämligen på latin Pratmons, vilket givetvis i Engbergs fall, med hans kända talförmåga, föreföll extra lustigt. Arthur Engbergsskolan i Hassela är uppkallad efter honom. Bibliografi - 3 volymer. Referenser Vidare läsning Ewert, Per (2022), Landet som glömde Gud. Hur Sverige under 1900-talet formades till världens mest sekulariserade land''. . The dawn of the secular state? Heritage and identity in Swedish church and state debates 1920 1939 Externa länkar Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna Sveriges ecklesiastikministrar Landshövdingar i Västernorrlands län Alumner från Uppsala universitet Svenska rasteoretiker Antisemitism i Sverige Palmstiernas klubb Personer från Hassela socken Födda 1888 Avlidna 1944 Män Hedersdoktorer vid Uppsala universitet


text: af Ugglas är en svensk friherrlig och grevlig adelsätt. Historik Ätten kommer från bergsmansgården Uggelviken i Falun och räknar sina anor från Per Uggla, som omtalas i Gustav Vasas historia. Ättens äldste kände stamfader är Samuel Danielsson (död 1677) som var bergsman och bosatt på Uggelviken i Stora Kopparbergs socken. Ättlingar var huvudsakligen verksamma i Falun som bergsmän. En ättling, Samuel Ugla var kronobefallningsman i Säter och gift med en dotter till den pommerske befallningsmannen i Uppland, Per Zachariasson. Deras son Petrus Uggla var teologie doktor och kontraktsprost i Hedemora, och gift med Helena Norrström, vars far Olof Norrström var kontraktsprost och modern en Troilia, syster till ärkebiskop Samuel Troilius, och vars släkt på fädernet länge varit kyrkoherdar i Dalarna, samt var ättlingar till Stormor i Dalom och Bureätten. Samuel Ugla gjorde sin bana i kungliga kansliet, sekreteraren i lagkommissionen sedermera landshövdingen i Stockholms län och överståthållaren i Stockholm, presidenten i kammarkollegium och en av rikets herrar. Han adlades den 22 september, år 1772 på Stockholms slott av Gustav III under namnet af Ugglas och upptogs valspråket "Etiam in tutis vigil" på latin och har svenska översättningen till "Äfven under tryggaste lugn vaksam". Han introducerades den 15 maj, år 1777 med nummer 2111 och uppflyttades såsom varande kommendör av Nordstjärneorden den 11 november, år 1790 till kommendörsätt i dåvarande andra klassen, riddarklassen, under nummer 2111 A, varvid den adliga ätten utgick. Han upphöjdes vidare den 18 november 1796 till friherrlig av Gustav IV Adolf på nummer 311 och introducerades i denna egenskap den 20 januari, år 1797 varvid kommendörsätten utgick. Han upphöjdes tydligare den 16 november, år 1799 till grevlig värdighet på Stockholms slott och introducerades 21 december samma år med nummer 105 på Sveriges Riddarhus. Den grevliga ätten adlades med primogenitur, varigenom endast äldste sonen till förutvarande greve innehar grevevärdigheten. Övriga barn är friherrliga. År 1782 köpte Samuel Forsmarks bruk som ägdes inom familjen fram till 1975. Samuel af Ugglas hustru var Carolina Wittfoth vars far var brukspatron på Gysinge bruk. Dottern Helena Charlotta gifte sig med statsrådet Gustaf Fredric Åkerhielm af Margaretelund och ätten fortlevde på svärdssidan genom sonen Pehr Gustaf af Ugglas varifrån de nuvarande medlemmarna härstammar. Han köpte Harnäs bruk samt flera andra järnverk, och ättlingar var vid sidan av deras offentliga karriärer brukspatroner på flera bruk. Den 31 december var 77 personer med efternamnet af Ugglas bosatta i Sverige. af Ugglas vapen När Greve Samuel af Ugglas upptog friherrlig och sedan grevlig rang blev det Gustaf III:s namnskiffer i första fältet och i den högra hjälmprydnaden, att det tredje fältet borde syfta på släktens rötter i Dalarna (dalapilarna), eftersom motsvarar landskapsvapnet med förändrade tinkturer och att armen som sticker upp ur kronan på den vänstra hjälmen nog syftar på hans uppdrag som riksråd (hermelinbrämad karmosinröd ärm) och president i Kammarkollegiet (nyckeln). Korset i lejonets tassar i det fjärde fältet kan möjligen syfta på alla de kyrkoherdar af Ugglas som fanns bakåt i släkten. I mitten ser vi kattugglan. Personer ur ätten af Ugglas Alfabetiskt ordnade Bertil af Ugglas (1934–1977), civilekonom, politiker, moderat Caroline af Ugglas (född 1972), konstnär, sångerska och körledare Gustaf af Ugglas (1820–1895), finansminister, överståthållare Ludvig af Ugglas (1814–1880), kabinettskammarherre, politiker Ludvig Gustaf Joachim af Ugglas (1856–1922), militär, företagsledare och hovman Margaretha af Ugglas, född Stenbeck (född 1939), utrikesminister Oscar af Ugglas (1901–1984), sjöofficer, kammarherre Peder af Ugglas (född 1962), gitarrist och producent Pehr Gustaf af Ugglas (1784–1853), bruksägare och politiker Samuel af Ugglas (1750–1812) överståthållare, president i kammarkollegium Theresia af Ugglas (1793–1836), målare och tecknare Theresia Ulrika Elisabet Wilhelmina af Ugglas (1829–1881), tecknare och målare Yvonne af Ugglas (född 1946), sångpedagog och sångerska Kronologiskt ordnade Samuel af Ugglas (1750–1812) överståthållare, president i kammarkollegium Pehr Gustaf af Ugglas (1784–1853), bruksägare och politiker Theresia af Ugglas (1793–1836), målare och tecknare Ludvig af Ugglas (1814–1880), kabinettskammarherre, politikerGustaf af Ugglas (1820–1895), finansminister, överståthållare Theresia Ulrika Elisabet Wilhelmina af Ugglas (1829–1881), tecknare och målare Ludvig Gustaf Joachim af Ugglas (1856–1922), militär, företagsledare och hovman Oscar af Ugglas (1901–1984), sjöofficer, kammarherre Bertil af Ugglas (1934–1977), civilekonom, politiker, moderat Margaretha af Ugglas, född Stenbeck (född 1939), utrikesminister Yvonne af Ugglas (född 1946), sångpedagog och sångerska Peder af Ugglas (född 1962), gitarrist och producent Caroline af Ugglas (född 1972), konstnär, sångerska och körledare Referenser Noter Tryckta källor Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 4 Svenska friherrliga ätter Svenska grevliga ätter


text: Agda Persdotter, även känd som "Agda i porten", med okända födelse- och dödsår, var Erik XIV:s frilla 1558–61 och möjligen 1563–65. Biografi Hennes födelseår är okänt. Agda har uppgivits vara dotter till rådmannen Peder Klemetsson i S:t Nicolai port i Stockholm, en uppgift som dock hittills har varit omöjlig att verifiera. Fadern ska dock ha varit en rådman och välbärgad handelsman i Stockholm, med ursprung i Finland. Agda kallades "Caritas" (Latin: tillgivenhet, kärlek) för sin skönhets skull. Frilla Agda Persdotter var Eriks första frilla. Det är okänt när de inledde sin förbindelse, men den påbörjades troligen i Stockholm. Hon bekräftas som kronprins Eriks frilla efter dennes flytt till Kalmar 1558, där hon fick sitt eget rum i hans residens kallat "Agdas kammare". Rummet låg intill Eriks mottagningsrum. Att relationen påbörjades redan i Stockholm illustreras av det faktum att parets dotter Virginia föddes 1 januari 1559, sju månader efter att Agda anlänt till Kalmar i maj 1558. Erik ska inte ha haft någon annan frilla under denna tid. Agda Persdotter hade åtminstone två döttrar med Erik XIV, Virginia och Constantia: Virginia Eriksdotter (1559–1633), gift med landshövdingen Håkan Knutsson (Hand). Constantia Eriksdotter (1560–1649), gift med häradshövdingen Henrik Frankelin (död 1610), känd för sina långa resor i östra Europa. Erik uppställde själv ett horoskop över både Virginia och Constantia. En tredje utomäktenskaplig dotter till Erik XIV, Lucretia (född 1564), har förmodats vara dotter till Agda men det finns inga belägg för detta. Lucretia uppges i en källa ha varit gift med en Daniel Zelow. Hösten 1560 planerade Erik en resa till England för att fria till drottning Elisabet, och därmed förväntades han göra sig av med sin frilla, så som var sed då en prins ingick äktenskap. Han förde med sig Agda till Stockholm, där hon 13 juni födde parets andra dotter Constantia. Den 25 augusti 1560 förlänades Agda godset Eknaholms gård, vilket betraktas som hennes pension. I september blev dock Erik kung och hans resa till England fick inställas. Det är okänt om Agda blev kvar som Eriks frilla under denna tid, men det anses troligt. I september 1561 planerade Erik att återuppta resan till England. Resan fick inställas igen, men Agda upphörde ändå att vara Eriks frilla. Senare liv Den 24 september 1561 överlät Erik vårdnaden om sina döttrar med Agda till sin syster Cecilia. Han ger också Cecilia tillstånd att använda våld och alla medel hon anser nödvändiga för att överta barnen från Agda. Agda gifte sig i september 1561 med Eriks kammarherre, adelsmannen Joakim Eriksson Fleming (1534–1563), bror till Finlands hövitsman Clas Eriksson Fleming. Äktenskapet hade arrangerats innan Eriks resa till England, med tanken att den var nödvändig om Erik ingick äktenskap, men blev av trots att resan ställdes in. Vid bröllopet mottog hon förutom den tidigare bestämda Eknaholm i Småland också flera skattefria egendomar i Södermanland. Med Fleming fick Agda dottern Anna (född 1562). År 1563 blev hon änka, och det är möjligt att hon då blev frilla åt Erik på nytt. År 1565 ersattes i varje fall alla Eriks favoriter med Karin Månsdotter. Agda Persdotters vidare liv är okänt, men det finns uppgifter om att hon ska ha gift sig med Christoffer Olofsson Stråle av Sjöared, kunglig befallningsman och kommendant på Stegeholms slott och Söderköpings slott. Hennes dödsår är okänt. Se även Frillohopen Källor Hans Gillingstam, "Agda Persdotter, hennes släkt och Erik XIV:s dotter Lucretia. En källkritisk studie", Släkt och Hävd 2001:2-3, s. 156-160. Gadd, Pia: Frillor, fruar och herrar - en okänd kvinnohistoria Falun 2009 Externa länkar Svenska mätresser Erik XIV:s hov Födda 1500-talet Kvinnor Avlidna okänt år Gustav Vasas hov


text: Alnön (även kallad Alnö) är en 65 km2 stor ö utanför Sundsvall. Ön, som är Sveriges 16:e största och Norrlands näst största, är 15 km lång och 6 km bred på bredaste stället. Ön Alnön ingår i kommundelen, postorten, distriktet, församlingen och socknen Alnö, som även omfattar Rödön med flera mindre öar. Fast befolkning finns idag endast på Alnön, och uppgår till 8 832 (per den 2019-12-31). Sommartid mer än fördubblas antalet boende på ön. Bebyggelsen är utspridd, men har sin största koncentration längs Alnösundet, särskilt nära brofästet i Vi eller Alnö centrum (6 876 invånare per 2020-12-31), där samhällsservice i form av bland annat butiker, restauranger, bensinmackar, gym, bibliotek, apotek, tandvård, sjukvård och veterinär finns. Övriga tätorter och småorter är Ankarsvik (956 invånare), Hartungviken (507 inv.), Gustavsberg (254 inv.), Hovid (218 inv.), Röde och Båräng (196 inv.) samt Hörningsholm (157 inv.). Alnön är känd för sin jakt på vilt då det är gott om vilda djur. Den 31 augusti 2009 sköts en björn i Säter på norra delen av ön. Alnöbron, invigd 1964, var med sina 1 042 meter Sveriges längsta bro fram till 1972 då Ölandsbron byggdes. Det tog en arbetsstyrka på 40-55 man 3,5 år att bygga den 9,4 meter breda bron över Alnösundet. Den är cirka 42 meter hög och har cirka 40 meter fri segelhöjd. Bron ersatte tidigare färjetrafik, och möjliggör att en stor del av Alnöns befolkning arbetar i Sundsvall. Sevärdheter Norra Alnön På norra Alnön, 2,5 km norr om Alnöbron, står Alnö gamla kyrka (från 1100-talet) och Alnö kyrka (byggd 1893) sida vid sida. Alnö gamla kyrka är en populär bröllopskyrka. I Alnö nya kyrka finns Alnöfunten, en unik dopfunt i trä från 1100-talet. Dopfuntens yttre ornamentering innehåller en blandning av såväl fornnordisk som kristen symbolik. I anslutning till kyrkorna, på Kyrktunet (eller Tunet), ligger också Alnö hembygdsgård med Sågverksmuseet och Café Tunet. Här anordnar även Alnö hembygdsförening ett välbesökt midsommarfirande varje år. Vid Stornäset ligger ett av öns tre naturreservat samt Stornäsets vandrarhem. Projektet att bygga en golfbana vid Stornäset har pågått i många år. Några kilometer längre norrut, vid Hörningsholm, hittar man byggnadsminnet Tors lokal, Sveriges första Folkets Hus på landsbygden. På norra delen av ön finns flera fornlämningar, som gravkullar. På norra delen av östra sidan finns det en fin badvik, Slädaviken. Öns högst belägna gård, Smedsgården, har anor från 1600-talet. Gården ligger vackert med utsikt över kulturskyddad mark med fornlämningar och en rik flora. Där finns även en närbelägen geologisk lokal med fynd av den för ön unika bergarten alnöit. På norra Alnön finns både ett riksintresse för naturvård och ett riksintresse för kulturmiljövården (kallat Norra Alnön Y11), det senare inrättat med följande motivering: Odlingslandskap med lång bebyggelsekontinuitet och däri insprängda industrimiljöer som speglar sågverksepoken och industrialismens genombrott vid 1800-talets senare del då Alnö var "de sexton sågarnas ö".(Kyrkomiljö). Följande uttryck för riksintresset angavs i samband med motiveringen: Välbevarade bymiljöer, gravfält och storhögar från järnålder samt strategiskt lokaliserad tidigmedeltida kyrka och eventuell kastallämning. Omedelbart intill ligger monumental 1890-talskyrka, ritad av Ferdinand Boberg. I norra delen av miljön vittnar bl.a. bebyggelsen i Hörningsholm, Nacka, Erikdal, Hovid och Johannesvik om den koncentration av sågverk som uppstod i området under 1800-talets senare del. Landets första föreningslokal Folkets hus på landsbygden byggdes här 1896, Tors lokal i Hörningsholm. Södra Alnön På södra Alnön finner man flera fina badvikar som Bänkåsviken, Tranviken, Havstoviken, Hartungviken och Grönviken. Sommaridyllen Spikarna, ett fiskeläge med sjöbodar, fiskestugor, kapell och kafé, är beläget på södra delen av ön. Alnön har även ett inomhusbad, Alnöbadet, beläget i Vi. Spikarö Kapell, byggt 1958, drivs av Spikarö kapellförening och har gudstjänster och musikkvällar under sommaren. Kapellet är också populärt för bröllop och barndop. Restaurang Piren inryms i ett av Alnöns 19 före detta sågverk, beläget i Karlsvik. Restauranger finns också i Tranviken och i Vindhem, som även har en av Alnöns fyra småbåtshamnar. Sågverksmonumentet, minnet över sågverkstiden år 1860 till år 1963, är placerat på Hötorget i Alnö centrum i Vi. I Gustavsberg på södra Alnön finns Schymbergsgården. Denna gård är sångerskan Hjördis Schymbergs (1909-2008) barndomshem och donerades till stiftelsen 1999 med syftet att åter fylla den med sång, musik och kulturellt liv. Sundsvalls Segelsällskaps hamn ligger i Vindhem på Alnöns sydvästspets. Norrlands kappseglingscentrum. Här finns också Restaurang Vindhem som har haft omnämnande i White Guide 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 samt 2016. Kommunal service Skolorna på Alnön är Uslands skola F-6 strax söder om Vi, Ankarsviks skola F-3 på södra Alnön och Vibackeskolan F-9 i Vi. Utöver dessa finns friskolan Kunskapsakademin F-9. Flera förskolor finns: Fyrens förskola, Lillbäckens förskola, Rönnbackens förskola, Sagogårdens förskola, Vibacke förskola, Ängens förskola, Äppellunda förskola, Lanternans förskola och Ögårdens förskola. Samtliga förskolor ligger i eller kring Vi, förutom Rönnbackens förskola som ligger på norra Alnön och Lanternans förskola som ligger i Ankarsvik på södra Alnö. I anslutning till Vibackeskolan finns Alnö fritidsgård. På Alnön finns även äldreboende, servicehus och gruppboenden. Etymologi Namnet omnämns i Hälsingelagen i början av 1300-talet som Alnø. En äldre muntlig tradition är att namnet sägs vara taget av den myckna alskog som växer här, varför också sockensigillet visar en al. Enligt en tidig ortnamnstolkning har socknen uppkallats efter byn Alla (omnämnd 1543) eller Malla (1545), som då tillhörde socknen, och är identisk med dagens Ala i Hässjö socken norr om ön. En senare tolkning är att namnet är släkt med dialektordet ala, 'växa', och kan betyda 'den uppsvällda ön' med syftning på öns branta stränder. Alnö eller Alnön Alnön åsyftar i kartor och officiell statistik ön, medan Alnö avser orten, distriktet, församlingen och socknen inklusive grannöarna. Denna distinktion efterföljs dock inte helt konsekvent i äldre och icke-officiella källor. Ordet Alnö är och har åtminstone sedan slutet av 1800-talet varit vanligare än Alnön i svenskt skriftspråk. Många i lokalbefolkningen säger emellertid att man bor på Alnön enligt Lantmäteriets ortnamnsutredning 2015, och i Alnö församling. Några år tidigare byttes vissa trafikskyltar från Alnön till Alnö, dock inte alla. Baserat på ortnamnsutredningen 2015 avser Trafikverket att skylta om tillbaka till Alnön när skyltarna är utslitna, något som ännu (2018) inte är genomfört. Genitivformen Alnö används i äldre fasta uttryck, exempelvis Alnö centrum, medan man i lösare språkliga konstruktioner använder genitivformerna Alnös och Alnöns, exempelvis i "Alnös skärgård", "Alnöns nordslinga" eller "Alnöns befolkning". Historia Geologisk historia Alnön bildades för cirka 570 miljoner år sedan genom vulkanisk verksamhet i området. På grund av dess vulkaniska historia innehåller norra Alnöns berggrund sällsynta mineral, bland annat de världsunika bergarterna alnöit och borengit. Brytning av järnmalm från två mindre gruvor för förädling i Galtströms bruk skedde under 1800-talet, med utlastning från Ås brygga. Under andra världskriget bröts baryt för användning som råvara för målarfärg i en gruva i Pottäng. Boliden AB provbröt omkring 1950 en fyndighet med juvit vid Näset av Boliden för aluminiumframställning. Fornlämningar Från bronsåldern har anträffats ett tiotal kuströsen och från järnåldern mindre gravfält och spridda gravhögar samt en storhög vid Röde. Sågverkstiden Alnön har ett idealiskt läge mellan Indalsälven och Ljungan och med perfekta hamnar i Alnösundet. Här byggdes sågverken tätt. Som mest var 16 sågar i gång samtidigt. När Elias Sehlstedt blickade ut över Alnön från Sundsvall inspirerades han till den berömda frasen "Och hela hamnen som en spegel låg. Och såg vid såg jag såg, hvarthelst jag såg" (1852). Alnöns storhetstid började med sågen på Eriksdal på 1860-talet. Även om sågverken på ön inte var de största innebar lokaliseringen av de 18 sågverken en stor omvälvning för ön. 1850 hade ön 950 invånare, 1900 var innevånarantalet 6 841. Kring varje sågverk växte det upp ett litet samhälle, dit arbetarna kom från olika håll i Sverige och Norden. Det byggdes i rask takt upp arbetarbaracker av mer eller mindre undermålig kvalitet. Hygienen var ofta under all kritik på grund av trångboddhet. Nykterhetsrörelsen och frikyrkorna fick ett starkt fäste på ön. Bland öns första baptister hände att de förlorade sina arbeten efter att ha låtit sig vuxendöpas. Sågverkspatronerna hade emellertid i allmänhet inget emot att deras arbetare engagerade sig för kyrka och nykterhet, men det blev stridigheter då de frikyrkliga var drivande för att organisera Sundsvallsstrejken. Ytterligare motsättningar uppstod då det blev tal om att arbetarna ville ha föreningsrätt att organisera sig fackligt. 1896 bildades en avdelning av Svenska sågverksindustriarbetareförbundet vid Hörningsholms sågverk, vilket var den första avdelningen i Sundsvallsdistriktet. 1897 invigdes landets 3:e Folkets hus beläget just på Hörningsholm, Tors lokal. Platsen är föremål för ett saneringsprogram. Sveriges industrialisering inleddes enligt vissa historiker med att ångsågar byggdes längs Norrlandskusten, varav den första startades i Tunadal 1849, vars sågverk ligger vid Alnösundet men på fastlandet. Ett fyrtiotal rektangulära pråmar (så kallade läktare), har på senare tid återfunnits på Alnösundets botten, i Fillaviken utanför Tunadal. Den äldsta är byggd av virke från någon gång under perioden 1788–1828, och finns på en karta från 1871. Pråmarna har bland annat använts för läktring (lastning eller lossning) av fartyg uppankrade på redden, innan betongkajer anlades vid mitten av 1900-talet. Sport Profiler Aston Forsberg, konstnär Helen Sjöholm, sångerska Andreas Yngvesson, fotboll Lennart Uhlin, professor i arkitektur Tina Nordlund, fotboll Hjördis Schymberg, operasångerska Gunnar Hellström, regissör, skådespelare Anna Norberg, skådespelare Tore Lindwall, skådespelare Beata Gårdeler, regissör Anton Karlsson, längdskidor Sanna Martinez-Matz, sångerska Karl Östman, författare Henrik Zetterberg, hockey Emil Forsberg, fotboll Referenser Noter Källor Statistiska Centralbyrån, SCB (uppgifterna om befolkningen) Vidare läsning Externa länkar Norra Alnön – ett riksintresse, utgiven av Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsmuseets småskriftsserie nr 10, 2012 alno.nu Alnön Stadsdelar i Sundsvall Vulkaner i Sverige


text: En akvarieförening är en sammanslutning av akvarister som tillsammans driver en förening, i Sverige alltid med uteslutande ideell verksamhet. Förutom vanligen månatliga medlemsmöten och publicering av medlemsorgan och informationsblad, har akvarieföreningar ofta en hyrd lokal där medlemmarna tillsammans anordnar tillfälliga akvarieutställningar för allmänheten, eller hyr en lokal där de gemensamt håller akvarium med akvariefiskar och växter, ofta för odling. Typer av akvarieföreningar Det finns två huvudtyper av akvarieföreningar. Vanligast är olika lokal- eller regionalföreningar. De inriktar sig inte mot någon särskild gren inom akvaristiken, men har sin verksamhet knuten till ett visst geografiskt område – i Sverige oftast en kommun. Ett exempel på en sådan förening är den numera nedlagda Göteborgs akvarieförening. I Sverige finns drygt 30 sådana akvarieföreningar, och i vissa städer till och med fler än en. En övervägande majoritet av dessa akvarieföreningar är i sin tur anslutna till Sveriges Akvarieföreningars Riksförbund (SARF), som sedan 1946 är en samordnande paraplyorganisation till stöd för Sveriges akvarieföreningar och -klubbar. Den andra typen utgörs av föreningar som är verksamma inom ett specifikt intresseområde inom akvaristiken, men som däremot inte primärt vänder sig till medlemmar inom ett i sammanhanget litet geografiskt område. Det akvaristiska specialintresset kan till exempel röra sig om en viss typ av fiskar, en specifik biotop, en särskild form av odling, eller liknande. Till denna typ av föreningar hör exempelvis Skandinaviska Killisällskapet, som vänder sig till akvarister intresserade av så kallade killifiskar, det vill säga äggläggande tandkarpar, och Aquatic Gardeners Association, vars syfte är att sprida information om och studera samt förbättra metoder för odling av växter avsedda för akvarier och dammar. En del av dessa föreningar har underavdelningar i form av lokalgrupper, för att förenkla mötet mellan delar av medlemmarna. Stockholms Akvarieförening är tillsammans med Malmö Akvarieförening Sveriges, och en av världens äldsta akvarieföreningar, båda grundade år 1926. Referenser Akvarier Akvarieorganisationer


text: Arkitekt är en titel på en upphovsperson till arkitektur. Personen kan ha akademisk examen i arkitektur, landskapsarkitektur, inredningsarkitektur eller fysisk planering eller vara autodidakt, som t ex Le Corbusier eller Tadao Ando. Arkitekter planerar och/eller gestaltar stadsmiljöer, byggnader samt inomhus- och utemiljöer. Etymologi Ordet arkitekt kommer av latinska architectus eller grekiska arkhitekton. Ordet är alltså en sammanslagning av de grekiska orden archos och tekton. Archos är ett förled som kan utläsas mästare eller överordnad (samma ordled som i ärkebiskop och ärkefiende) och tekton kan betyda snickare eller byggare. Således kan man säga att arkitekt betyder mästare i byggnadskonst eller överbyggmästare. Yrkesroll En arkitekt arbetar med planering av byggnader och byggda miljöer, där målet är att anpassa byggnaden både konstnärligt och funktionellt till den omgivning den är placerad i, samt skapa en bra planlösning inomhus. För att uppnå detta måste en arkitekt förstå en byggnads uppbyggnad och konstruktion, dess anknytning till platsen, undersöka hur människor använder sig av byggda miljöer och det samband som finns däremellan. De verktyg som en arkitekt använder sig av för att skapa en byggnad innefattar skissande, modellbyggande, ritningar i planer och snitt och 2D- och 3D-modellering. Det mesta arbetet sker idag via datorer. Arkitekter kan också arbeta med möbelformgivning, samhällsplanering, stadsplanering, landskapsarkitektur, landskapsplanering, byggnadskonstruktion, design, miljökonsekvensutredningar och som kontrollansvarig enligt plan och bygglagen, bygglovsgranskare med mera. Det handlar således om en yrkeskår med stora möjligheter till specialisering. Titel I de flesta EU-länder är arkitektyrket reglerat; både titeln ”arkitekt” och rätten att utöva arkitektyrket är lagskyddade och kopplade till en arkitektutbildning. I många EU-länder finns också någon form av registreringsordning. I antikens Grekland avsåg titeln den person som ansvarade för både formgivningen och genomförandet av viktiga byggnader – denne person var bevandrad såväl inom estetik som konstruktion, dirigerade arbetet på byggarbetsplatsen och skötte leveranser av byggmaterial med mera. Så har det mer eller mindre förhållit sig fram till modern tid då konstruktionsläran utvecklade sig till en egen disciplin och arkitekten alltmer arbetade med den övergripande planeringen. Sverige Sverige är ett av få EU-länder där arkitekttiteln inte är skyddad. I Sverige är det dock vanligt att arkitekter med fullgjord arkitektexamen (som uppfyller EU:s kvalifikationsdirektiv) och minst två års arbetserfarenhet beviljas använda den skyddade titeln arkitekt SAR/MSA. Yrkestiteln arkitekt SAR/MSA utfärdas av och refererar till medlemskap i fack- och branschorganisationen Sveriges Arkitekter. Den fungerar som en kvalitetsgaranti för arkitekter. Den betydligt mindre, yrkesideella föreningen Arkitekter I Sverige utfärdar titeln arkitekt AIS. Sveriges Arkitekter utfärdar också yrkestitlarna LAR/MSA för landskapsarkitekt, SIR/MSA för inredningsarkitekt och FPR/MSA för planeringsarkitekt. Utbildning Sverige Utbildningar med arkitektexamen Arkitektutbildningen innehåller kurser i att planera, utforma, förvalta och förnya byggnader och bebyggelsemiljöer. I Sverige har fyra universitet har rätt att examinera arkitekter: Chalmers tekniska högskola, Kungliga Tekniska högskolan, Lunds tekniska högskola vid Lunds universitet och Umeå universitet. Examina Arkitektexamen är en yrkesexamen på avancerad nivå som erhålls när akademiska examina på grundnivå kandidatexamen och på avancerad nivå masterexamen har avklarats. Kandidatexamen erfordrar 180 högskolepoäng och masterexamen 120 högskolepoäng, vilket tillsammans motsvarar fem års heltidsstudier. Liksom yrkesexamina finns för de akademiska examina olika inriktningar beroende på fakultet (se examen). Till exempel, för arkitektprogrammet på Chalmers Tekniska Högskola utfärdas teknologie kandidatexamen (tekn.kand. eller B.Sc.) och teknologie masterexamen (M.Sc. med valt ämnesområde). Direktiv Genom EU:s direktiv 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer (kvalifikationsdirektivet) fastställs vilka krav som ska ställas på en arkitektutbildning och annan behörighet för att erkännas i ett annat EU-land eller EFTA-land. Arkitektexamen är reglerad av högskoleförordningens bilaga 2 och följer kvalitetskraven i EU:s kvalifikationsdirektiv enligt ovan. Också den äldre arkitektexamen uppfyller det europeiska arkitektdirektivet. Detta innebär att en svenskutbildad arkitekt har samma behörighet i annat ESS land. Den nya arkitektexamen erhåller dem som påbörjat utbildningen efter 1 juli 2007. Den gamla arkitektexamen omfattar 270 hp (4,5 års studier) för dem som påbörjat utbildningen före 1 juli 2007. Behörighet För att kvalificera sig till arkitekturprogrammen behövs förutom grundläggande behörighet även särskild behörighet i områdesbehörighet A3, vilket för sökande med gymnasieexamen (Gy11) innebär Matematik 3b eller 3c, Naturkunskap 2 (Fysik 1a alternativt Fysik 1b1 + Fysik 1b2 samt Kemi 1 kan ersätta Naturkunskap 2) och Samhällskunskap 1b (alternativt 1a1 + 1a2). För sökande med Slutbetyg krävs motsvarande kurser, dvs. Matematik C, Naturkunskap B (Fysik A samt Kemi A kan ersätta Naturkunskap B) och Samhällskunskap A. För sökande till Chalmers arkitektutbildningar krävs även Engelska 6 (motsvarande Engelska B). Man kan ta sig in på tre olika sätt (urvalsgrupper): BI, BII (betygspoäng gymnasiet), HP (poäng högskoleprovet) och AU (poäng arkitektprovet). Antagningspoäng från gymnasiebetyg ligger mellan 20,5 och 22 medan poängen för Högskoleprovet ligger mellan 1,4 och 1,8 poäng. Antagningspoängen varierar från år till år och från skola till skola men ligger generellt på dessa nivåer. Övriga utbildningar Sedan 1800-talet gör man ibland en distinktion mellan "konstnärliga" arkitekter och det som då kallades "fortifikationsingenjörer". Denna distinktion kan fortfarande skönjas i det faktum att det i Stockholm faktiskt finns två arkitekturskolor: KTH och Kungliga konsthögskolans arkitekturskola Mejan Arc (som inte har examinationsrätt för arkitektexamen men erbjuder fortbildning). Vid Arkitekturskolan på KTH inrättades 2002 magisterprogrammet Design och Byggande på 60 poäng. För att söka till programmet krävdes en kandidatexamen på 120 poäng från en byggnadsingenjörs- eller arkitektutbildning. En slutförd magisterexamen i Design och Byggande omfattade således 180 poäng med möjlighet att arbeta som arkitekt och/eller ingenjör. Vid Luleå tekniska universitet inrättades år 2005 en civilingenjörsutbildning i arkitektur. Denna utbildning innehåller dock en mindre del arkitektur, och kan inte ses som en skolning till arkitekt i dess traditionella bemärkelse. Denna utbildning leder till en civilingenjörsexamen, ej till arkitektexamen. Från hösten 2006 finns en ny utbildning som ger möjlighet till dubbel examen som både arkitekt och civilingenjör på Chalmers. Utbildningen heter Arkitektur och teknik och är på 300 till 360 högskolepoäng. Sveriges första diplomerade, kvinnliga arkitekt var Brita Snellman. Vid fackskolan för arkitektur på Tekniska högskolan 1920 var hon extra elev. Året efter blev det lagstadgat att kvinnor fick bli ordinarie elever. Hon praktiserade som murare 1922 i Hedemora och avlade arkitektexamen 1924. Hon anställdes i augusti samma år på byggnadsrådet Hjorts arkitektkontor. Överförd betydelse Ordet "arkitekt" används ofta i överförd betydelse för andra yrkesgrupper, till exempel IT-arkitekt som arbetar med utveckling av IT-system. Det kan också användas i betydelsen "upphovsperson" för idébyggen, lagförslag och liknande. Se även Arkitektkontor Arkitektur Arkitektyrkets historia i Sverige Byggherre Civilingenjör Inredningsarkitekt Järnvägsarkitekt Kasper Salinpriset Landskapsarkitekt Lista på betydelsefulla arkitekter Lista över svenska arkitekter Länsarkitekt Möbelarkitekt Planeringsarkitekt Samhällsplanerare Stadsarkitekt Stadsplanering Systemarkitekt Trädgårdsarkitekt Källor Externa länkar Sveriges Arkitekter AIS Arkitekter i Sverige Yrkesexamina Yrken inom arkitektur Konstnärliga yrken Titlar


text: Adolf Wilhelm Edelsvärd, född 28 juni 1824 i Östersund, död 15 oktober 1919 i Stockholm, var en svensk arkitekt och officer (major) samt fortifikationsingenjör. Han var son till militären Wilhelm Edelsvärd och far till kammarherre Wilhelm Edelsvärd. Biografi Adolf Wilhelm Edelswärd var son till Fredrik Wilhelm Edelsvärd, som var militär, ingenjör och även intresserad av utveckling inom lantbruket. Adolf Wilhelm gick samma väg som sin far och blev 1844 antagen såsom underlöjtnant vid Dalregementet, men tog året därpå transport till Ingenjörkåren och tjänstgjorde sedan i flera år vid fortifikationsarbetena på rikets fästningar. Han studerade även civil arkitektur, såväl i hemlandet som på kontinenten och i England. Privatpraktiserande arkitekt i Göteborg Efter de tolv utbildningsåren kunde Edelsvärd starta sin verksamhet som projekterande arkitekt med eget kontor i Göteborg. Under hans tio år i staden – från 1850 till 1860 – kännetecknas hans yrkesutövning av en komplex kombination av officersplikter, expanderande privat verksamhet och ett omfattande engagemang i husbyggandet vid de statliga järnvägarna. Den unge arkitekten Edelsvärd fick uppdrag av de mest skilda slag; barnhus, bibliotek, bostadshus, cafépaviljong, fabriker, fattighus, konstutställningar, kyrkor, ladugård, museum, orangeri, skolhus och inte minst stationshus. Invigningen 1859 av Hagakyrkan blev ett glansfullt krön på Edelsvärds verksamhet i Göteborg. Bland övriga uppdrag i Göteborg kan särskilt nämnas; Trädgårdsmästarebostad vid Överås (1852), Wijkska huset (1853), Villa Odinslund (cirka 1855), Barnhuset på Stampen (1857), Engelska kyrkan (1857), Stationshus och banhall (1858), Bostadshus vid Klippan (1858), Sankta Birgittas kapell (1858), Skolhus vid Klippan (1859), Hagakyrkan (1859) Dicksonska stiftelsens hus (1860) och Navigationsskolan (1862). Vid Kungliga Järnvägsstyrelsen Adolf W. Edelsvärd anställdes 1855 som SJ:s chefsarkitekt, detta var ett år innan de första bansträckorna öppnades. Under hans 40 år i ledningen för Statens Järnvägars arkitektkontor uppfördes inte mindre än 5 725 byggnader vid de av staten byggda huvudlinjerna, därav 297 stationshus. Edelsvärd lade stor vikt vid stationshusets stil och funktion – alltifrån de stora centralstationerna i Stockholm, Göteborg och Malmö till linjestationernas små stationshus, som ofta utfördes efter standardmodeller: Boxholmsmodellen Byskemodellen Gnestamodellen Habomodellen Hällnäsmodellen Jonseredsmodellen Katrineholmsmodellen Partilledsmodellen Sparreholmsmodellen Vännäsmodellen Då stationsplatsen var utsedd ankom det på Edelsvärd att utplacera och utforma de olika till en station hörande byggnader. Han nöjde sig dock inte med att enbart studera byggnadernas utformning utan ansåg att de borde ses i ett större sammanhang och han hade därför även tankar och idéer angående stadsplaneringen i samband med byggandet av det svenska järnvägsnätet. Han angav ett par punkter som han ansåg borde följas vid planläggandet av landsortsstäder eller förstäder. Staden skulle bl a förses med torg, öppna platser och planteringar, vidare skulle den delas i två hälfter av parallella huvudgator (se Katrineholm) åtskilda av en park med alléer. Det skulle avsättas välbelägna tomter för publika byggnader. Med "välbelägna" avsåg Edelsvärd, att de borde placeras i stadens centralaxel, vars poler skulle utgöras av stationshuset och kyrkan. Här skulle även stationsbyggnaden få en "monumental tyngd" då den bildade fond i ett centralt stadsparti. Idag kan man se spår av hans tankar och idéer i städer som Nässjö där stationsbyggnaden var ortens första offentliga byggnad och fick utgöra utgångspunkten i stadsplanen och där en esplanad leder från stationsbyggnaden till Stortorget och i Hässleholm där stationsbyggnaden och kyrkan ligger i respektive ändpunkt av stadens huvudgata. Många av Edelsvärds stationshus finns kvar, särskilt vid de större stationerna: Stockholm C, Göteborg C, Malmö C, Norrköping C, Uppsala C, Linköping C och Örebro C, men av de mindre – där tågen inte längre stannar – har åtskilliga numera tagits bort. Vid Västra stambanan finns tre likartade stationshus i Alingsås, Skövde C och Töreboda. Vid sidan av sin verksamhet som järnvägsarkitekt ritade Edelsvärd även andra byggnader och bland hans kyrkobyggnader måste nämnas: Hagakyrkan, Engelska kyrkan och S:ta Birgittas kapell alla i Göteborg samt Trollhättans kyrka tillika Jonsereds kyrka, Taxinge kyrka och Sandarne kyrka. I Uddevalla uppfördes Kampenhofs bomullsspinneri på 1850-talet, rivet 1982. Thorburnska huset vid Kungstorget i samma stad finns kvar. För Stockholmsutställningen 1866 ritade han utställningshallen i Kungsträdgården. Edelsvärd är begravd på Solna kyrkogård. Ledamotskap Kungliga Lantbruksakademien Akademien för de fria konsterna Bildgalleri Utmärkelser Riddare av Vasaorden - 4 november 1862 Riddare av Nordstjärneorden - 23 juli 1866 Riddare av Sankt Olavs Orden - 22 juli 1882 Kommendör av Vasaorden 1kl - 1 december 1888 Se även Järnväg Museijärnväg Riddarhuset Tomteboda station Referenser Noter Webbkällor Tryckta källor Vidare läsning Externa länkar Byggnader i västra Sverige ritade av Adolf W. Edelsvärd Svenska arkitekter under 1800-talet Födda 1824 Avlidna 1919 Män Svenska militärer under 1800-talet Svenska fortifikationsofficerare Riddare av Nordstjärneorden Ledamöter av Lantbruksakademien Ledamöter av Konstakademien Gravsatta på Solna kyrkogård Personer från Östersund Militärer från Östersund


text: Akvaristik, konsten att sköta akvarier, akvariehobby, akvariehållning, betecknar sysselsätting med akvarier, i synnerhet som fritidssyssla. Hobbyuttövare kallas akvarist eller akvarievän. Personal i yrkesverksamhet benämns akvarieskötare. I akvarium hålls som regel levande akvatiska djur och/eller växter, som dekoration, eller för förökning, studier, och vetenskaplig forskning. Ändamålet med ett akvarium varierar och skötseln därefter. I ett hemakvarium med växter och fiskar ingår i djurskötseln daglig eller glesare utfodring, samt kontroll av hälsotillstånd och eventuell gallring. Växter kontrolleras dagligen med avseende på skador och glesas ut vid behov. Därutöver sugs slam och matrester ut och döda djur och växter avlägsnas. I frekvent skötsel ingår särskilt också kontroll av vattenparametrar såsom temperatur, surhetsgrad och hårdhet. Referenser Se även Portal:Akvariefiskar Projekt akvariefiskar Akvarier


text: Ett akvarium är en vattenbehållare som är avsedd att hysa fiskar eller andra i vattenlevande djur och/eller växter för prydnad, odling eller forskning. Etymologi Ordet akvarium är lånat från latinets aquarium, med betydelsen plats där vatten finns. Ordet är en sammanslagning av adjektivformen aquarius av aqua (vatten) och ändelsen -arium som betyder plats för. En person som ägnar sig åt akvarium och akvariefiskar som hobby kallas för akvarist och hobbyn kallas akvaristik. Skötsel av vattenlevande prydnadsdjur regleras i Jordbruksverkets föreskrifter. Typer Akvarier indelas i hemmaakvarier och de stora vattenanläggningar som har som syfte att verka som djurpark. Akvarier indelas också i söt- och saltvattensakvarier. Skillnaden är vilken biotop inredningen och invånarna i akvariet är hämtad ifrån. Ytterligare en indelning syftar till att skilja ut akvaterrarier, det vill säga akvarier med landdel. Dessa är till för amfibiska djur som salamandrar, vattensköldpaddor och andra så kallade herptiler. Ett äldre ord för akvaterrarium som dock ibland fortfarande används inom facklitteraturen är paludarium. En typ av akvarium är växtakvarium där fokus ligger på att skapa ett vackert akvarium med mycket växter. En annan typ av akvarium är nano-akvarium. nano-akvarium är akvarium med väldigt liten vattenvolym. En liknande behållare helt utan vattendel, slutligen, kallas terrarium. Hemmaakvarium Det klassiska hemmaakvariet är ett rätblock med väggar av glas. Normalt är höjden något lägre än djupet. Med djupet menas avståndet från framsida till baksida. Längden på akvariet är ofta ungefär dubbelt så långt som djupet. Anledningen till formatet är att man vill ha en stor framsida och i regel en stor yt- och bottenarea. Eftersom vattnet till största delen syresätts via vattenytan är det fördelaktigt om vattenytan är så stor som möjligt i förhållande till den sammanlagda volymen, och en botten täckt med grus kan agera som substrat för mikrobiologiska processer nödvändiga för ett biologiskt kretslopp, samt hålla fast rötterna hos eventuella vattenväxter. Glasskivorna är numera nästan alltid sammanfogade av silikon. Att sammanfoga glasen med kitt förekommer numera ytterst sällan. När silikonet introducerades som lim och fogmassa revolutionerade detta samtidigt akvariehobbyn, det var nu betydligt lättare att bygga egna akvarier och framför allt hålla dem täta. Akvarier har ändå ofta en ram av trä eller metall, främst av estetiska skäl. Moderna akvarier har ofta aluminiumram. Vattentrycket mot glasrutorna beror på höjden på akvariet – den så kallade tryckhöjden – och även i viss mån volymen. Därför har större akvarier tjockare glas. Vanliga tjocklekar är 4–6 mm. Riktigt stora akvarier kan ha mer än 10 mm i glastjocklek. När man beräknar volymen hos ett akvarium så räknar man på innermåtten, det vill säga hur mycket vatten det rymmer men oftast ser man beräkningar på yttermåtten när det gäller stora akvarier och skillnaden mellan inner- och yttermått är liten. De vanligaste volymerna ligger i området 50 till 540 liter. Större akvarier är ofta specialbyggen. Glasskålar kan fungera för mindre fiskar men sedan juni 2005 är det olagligt i Sverige att hålla större fiskar som exempelvis guldfiskar i glasskål. Sötvattensakvarium Sötvattensakvarium brukar delas in i några olika underkategorier. Sällskapsakvarium, där olika arter av fiskar och växter från ett eller flera olika geografiska områden trivs tillsammans. Växtakvarium, där tonvikten läggs på olika vattenväxter. Växtakvarium inreds ofta med en botten av jord, torv, grus, bränd lera eller en kombination av dessa samt olika vattenväxter och inredning i form av stenar och trädrötter, typiskt mangrove. Biotopakvarium, där man vill efterlikna en speciell del av naturen, exempelvis en del av Malawisjöns eller Tanganyikasjöns klippstränder. Klippstrandsakvarium som har dessa typer av biotoper brukar inredas med bottengrus och olika stenar. Artakvarium, ett akvarium där man håller en speciell art, exempelvis pirayor, som sällan kan hållas med andra fiskarter. Kallvattensakvarium, som namnet säger ett akvarium med kallare vatten, exempelvis inhemska fiskarter som id, elritsa, abborre eller andra arter från något vattendrag i Sverige. Även guldfisk kan med fördel hållas i ett lite kallare akvarium. Även fiskar som sommartid bor i trädgårdsdammar kan behöva övervintra inomhus i ett kallvattensakvarium. Specialakvarium som kan vara exempelvis en strid bäck med kraftigt vattenflöde, en av tidvatten påverkad strandremsa eller liknande. Hit räknas också karantänsakvarium, yngelakvarium, lekakvarium m.m. Kombinationer är inte ovanliga, då gränserna mellan olika typer inte är absoluta. Sällskaps- och växtakvarier brukar ofta vara kombinerade. Ett sällskapsakvarium kan också vara ett saltvattensakvarium. Ett utpräglat malawiakvarium med en biotopriktig inredning och ett begränsat antal arter av fiskar från Malawisjön kan vara både ett biotop- och ett artakvarium. Har man det placerat som blickfång i sitt vardagsrum är det inte heller fel att benämna det som ett sällskapsakvarium. Detta exempel visar att de olika kategorierna är ganska ungefärliga. Saltvattensakvarium Ett saltvattensakvarium är något svårare och framför allt dyrare att sköta och bygga upp än ett sötvattensakvarium. Orsaken till detta är de ofta innehåller arter från korallrev och korallrev i naturen håller mycket konstanta värden då de ligger vid ekvatorn (nästan årstidsfritt) och har gott om utbytesvatten (oceanvis) i jämförelse med sjöar och floder som ofta är smutsiga, årstidsberoende och har i högsta grad varierande förhållanden. Då ett större akvarium är lättare att hålla stabilt än ett mindre brukar ett vanligt rekommenderat minimivärde på volym vara cirka 200 liter. Det är dock fullt möjligt med så kallade mini-reef eller till och med nano-reef. Saltvattensensakvaristerer brukar dock anse det vara värt mödan och pengarna med det annorlunda akvarium som korallerna och de färgrika fiskarna ger. Ett saltvattensakvarium kan också innehålla inhemska fiskar och andra djur. Akvarister i Bohuslän håller exempelvis smörbult, berggylta och andra mindre inhemska arter. Även vissa arter av skaldjur kan med framgång hållas i akvarium. Utrustning Till akvariet hör utrustning såsom doppvärmare, akvariefilter, termometer, akvariebelysning, bakgrund, algskrapa och andra verktyg för att göra rent akvariet. Övrig teknik omfattar bland annat proteinskummare, ytavrinning och kraftig halogenbelysning. Inredning Typisk inredning i ett akvarium består av: Bottensubstrat. Substratet tjänar flera syften utöver det rent dekorativa. I de undre lagren bildas med tiden bakterier som bidrar i förmultningsprocessen av döda växtdelar, fiskbajs och annat som annars skulle försämra vattenkvaliteten. Växters rötter växer i bottensubstratet och kan utvinna näringsämnen ur den mulm som bildas. Bottensubstratet har även en viktig funktion för vissa fiskar och andra invånare som använder det till att gräva ett bo, gömma sig i eller leta efter mat. Grus, småsten, sand, jord, bränd lera, eller en kombination av dessa är vanligt förekommande. Yngelakvarium, lekakvarium, akvarium som används som karantän och andra specialakvarier har ofta inget bottensubstrat alls, eller ett bestående av glaskulor. Detta för att underlätta att hålla en mer steril miljö eller för att underlätta kläckning av ägg från romspridande fiskarter. Bottensubstratet kan även innehålla pH-justerande innehåll, som t.ex. kalksten eller torv. Växter. Vattenlevande växter, sumpväxter eller flytväxter är möjliga att ha i ett akvarium. I akvariehandeln förekommer det även växter som bara klarar av att vara nedsänkta under vatten en begränsad tid. Det är få växter som enbart kan överleva under vattenytan, utan merparten har en undervattensform som är anpassad efter de betingelser som råder under vattenytan. Två typiska anpassningar som undervattensformen kan ta är en anpassning till de lägre nivåer av koldioxid, och anpassning av bladen till att näring finns tillgängligt löst i vattnet. Trädrötter. Vanligt förekommande är mangrove och red moor. Mangroverötter har växt under vatten under hela sin växttid. De kommer från träsk. De avger inga farliga ämnen, och emedan de har mycket tätväxande ved med dålig förmåga att binda gaser, flyter de inte upp till ytan. Akvaristen eftersträvar att använda träslag med en tätväxande ved för att minska träets flytförmåga och för träet inte ska förmultna alltför snabbt i akvariet. Trädrötter är mestadels för dekorativa syften, men är nödvändiga för att hålla vissa arter (t.ex. Plecostomus). Stenar. Används för dekorativa syften, för att efterlikna invånarnas naturliga habitat eller för att skapa hålor och gömmor för invånarnas trivsel. Artificiell inredning. I handeln förekommer det moduler av plast som efterliknar en biotop och som används nedsänkt i akvariet som bakgrund. Det är även vanligt förekommande med egna hemmabyggen av sådana moduler. Annan artificiell inredning, som t.ex. krukor, glasflaskor, dekorativa leksaker är också vanligt förekommande. Värmare En doppvärmare är ett rör med värmetrådar som verkar som ett temperaturstyrt element. Den håller vattentemperaturen över en viss nivå som oftast går att ställa in med hjälp av en inbyggd termostat. För att kontrollera vattentemperaturen skall alla akvarier ha en termometer. Filtrering och vattencirkulation Det behövs ett filter för att hålla bra värden i akvarievattnet. Normala värden är 6–8 i pH-värde och mjukt till medelhårt vatten, beroende på vilka fiskar det gäller. Även halten av ammoniak och ammonium bör akvaristen kontrollera. Ofta är det ett nedsänkt filter där vattencirkulationen ombesörjs av en invändig elmotor, eller en luftpump som sitter utanför akvariet. Det finns även ett alternativ med ett externt filter som suger in vatten genom en slang och lämnar tillbaka det renat genom en annan slang. Ett tredje alternativ är att suga ner vattnet genom bottengruset och upp genom ett rör till ytan igen – ett så kallat bottenfilter. Bottenfilter är numera mindre vanliga och anses av många akvarister som svårskötta (se nedan). Idén med filtrering är att driva vattnet genom ett filtermaterial som skumgummi eller vadd, för att fånga upp makroskopisk smuts och ge plats för mikroskopiska nedbrytningsprocesser som renar vattnet. Det förekommer också filtrering med aktivt kol, vilket tar bort vissa gifter eller missfärgningar i vattnet. Noteras ska dock att när man filtrerar med aktivt kol så är det under begränsad tid eftersom man också tar bort nyttiga delar, så som näring till växterna. Smutsen kommer oftast från döda växtrester, avföring från fiskarna samt överblivet foder. Idag så använder de flesta akvaristerna ett så kallat "innerfilter" alltså en motordriven pump med skumgummipatron som sitter helt inne i akvariet. Det så kallade "ytterfiltret" som då befinner sig utanför akvariet med slangar till och från det samma förekommer också men då mest i större akvarium. Risken med läckage ökar med ett ytterfilter då slangar med anslutningar kan utgöra en riskfaktor. Fördelen med ytterfiltret är annars att man kan fylla detta med olika slags filtermaterial, både biologiska som rent mekaniska. Bottenfiltret är idag sällsynt, man resonerar som så att det är lättare att göra rent och hålla efter ett filtermaterial i ett inner- eller ytterfilter än att göra rent akvariets bottenmaterial. Det har också visat sig vara svårt att göda akvarieväxterna då man har ett bottenfilter. Fluidiserad sandbädd är ett biologiskt filter vid rening av dricksvatten men används numera också av akvarister. Principen är ett kraftigt vattenflöde genom vanligtvis sand som då blir fluidiserad och beter sig som vätska då sandkornen blir separerade av vatten – som i kvicksand eller likvifaktion vid jordbävningar. Den sammanlagda ytan på sandkornen är mångdubbelt större än i andra biologiska filter och blir tillgänglig för kolonisation med gynnsamma bakterier. Belysning Som belysning används oftast en lysrörsramp, gärna med väl valda ljusspektra på lysrören för att gynna vattenväxterna. Bland andra typer av lämpliga belysningar kan nämnas metallhalogenlampor, kvicksilverlampor samt vanliga glödlampor. Halogenlamporna är billiga i inköp, ger mycket ljus per inmatad effekt men då dessa är på hög effekt drar de också mycket ström. Vanligtvis använder akvaristerna byggstrålkastare då de vill ha halogenljus. Kvicksilverlampor är dyra i inköp men går att få i rätt färgtemperaturer, och de håller länge. Glödlamporna är billiga och ger ett relativt bra ljus men är tyvärr för ljussvaga för att användas till annat än ganska små akvarier. Dessutom avges en stor del av glödlampors energi i form av värme snarare än ljus, vilket kan göra det svårt att erhålla en jämn vattentemperatur i akvariet. På senare tid har det kommit ut lågenergilampor på marknaden med fördelaktig färgtemperatur, dessa kan med fördel ersätta glödlampor i mindre akvarier, lågenergilamporna ger mer ljus och mindre värme i förhållande till inmatad effekt. På senare tid har ju lysdioderna gjort sitt intåg i hemmen, även inom akvaristiken – det finns idag högintensiva lysdioder som kan lämpa sig till akvariebelysning, eller kompletterande belysning. Inom en snar framtid kan vi nog räka med att tekniken utvecklas, inte minst i energisparsyfte. Täckglas förhindrar att det uppstår kontakt mellan det elektriska i belysningen och vattnet, vilket även begränsar avdunstningen och hindrar fiskarna från att kunna hoppa ut. Det finns numera belysningsarmaturer för akvarier med kapslingsklassning (IP-klassning), som tål fukt, varför täckglas kan uteslutas men då bör man tänka på hoppande fiskar och avdunstningen. Dagens akvarier är ingalunda energisnåla, och då utvecklingen går mot att spara energi i hemmen blir det spännande att se vad akvarieindustrin kommer att erbjuda akvaristerna i fortsättningen. Skötsel För att göra rent akvariet behövs förutom en algskrapa/algmagnet en slang. En hink eller två är också bra att ha. Akvaristen använder slangen som hävert för att suga upp smuts ur bottengruset och för att tömma ut vatten ur akvariet. Med vattenbytet tar man också bort urin och avföringsrester. Traditionellt rekommenderas så kallade delvattenbyten i akvariet, och en bra regel för ett vanligt akvarium är att byta maximalt en tredjedel av vattnet varje vecka. Detta för att fiskar och växter mår inte bra av fluktuerande vattenvärden. Men inom växtakvaristiken förekommer det att man byter hälften av vattnet regelbundet varje vecka, samt att man vid varje vattenbyte tillsätter samma mängd gödningsmedel. Detta syftar till att få stabila och förutsägbara vattenvärden och gödningsnivåer. Metoden brukar förkortas EI efter engelskans Estimative Index. Tätare byten kan behövas ifall det är ett mindre akvarium med känsliga fiskar. Alla fiskar omges av ett slemskikt som fungerar ungefär som hornlagret i människans hud, och alltså skyddar mot bakterier, parasiter och kemikalier. Vid varje vattenbyte är det därför viktigt att använda avkloreringsmedel så att vattenbyten inte gör att fiskarna tappar detta slemskikt, och förlorar följaktligen en stor del av sitt immunförsvar. Hos friska fiskar återställs visserligen slemskiktet inom ett par veckor men intill dess är de relativt oskyddade mot infektioner och parasiter. Det är alltid bättre att byta en liten del av vattenvolymen ofta, än att byta en större del mer sällan. Fiskar Akvariefiskar är de fiskar, som genom sin storlek, härdighet, och förökningssätt klarar sig bra i akvarier. Viss betydelse har säkert också vackra färger och ett i övrigt intressant yttre. I allmänhet rör det sig om tropiska arter vilka kan odlas i stora antal till låg kostnad. Innan de tropiska arterna dök upp på den europeiska marknaden fångade akvaristerna ofta själva mindre och härdiga arter som spigg, elritsa, bitterling och dammruda som de höll med mer eller mindre framgång i så kallade vivarier eller (ofta hemgjorda och ganska spartanska) akvarier. Den första tropiska akvariefisken som importerades till Europa var makropoden eller paradisfisken (en labyrintfisk) som började odlas av Paul Matte i Tyskland i början av 1800-talet. (Den centralasiatiska guldfisken som kom tidigare räknas inte som tropisk.) Andra djur I såväl sötvatten som saltvattensakvariet kan man ha andra djur utöver fiskarna. Det kan röra sig om olika mindre skaldjur såsom räkor, krabbor och mindre arter av kräftor. Sniglar och snäckor brukar man få in i akvariet ofrivilligt men det finns större arter av snäckor som är önskvärda av vissa akvarister. I sötvattensakvarier ser man emellanåt olika mindre grodarter men här gäller det att se till att dessa får en liten bit "land" att vila på. Saltvattensakvarister med intresse för korallrev ser ju naturligtvis till att ha olika koralldjur i sitt akvarium. Men som tidigare nämnts, det gäller ju att se till att olika djur och fiskar trivs tillsammans. Artspridning Akvarieägandet har alltid påverkat miljön på olika sätt. Under 1930-talet släppte en tysk akvarist ut vattenpest i sjövatten och idag har denna mellanamerikanska/nordamerikanska växt spritt sig ända upp till vattnen runt Umeå. Tropiska fiskar klarar i allmänhet inte av en nordisk vinter utomhus i dammar och liknande, men det finns exempel på övervintrande koi-karp på en ö utanför Göteborg, samt andra biotopfrämmande karpar på olika platser i Sverige. I flera delstater i USA är det förbjudet att ha pirayor i utomhusdammar, då man är rädd att de kan sprida sig till naturliga vattendrag, där de skulle kunna överleva. Se även Terrarium Källor Externa länkar Saltvattensguiden – Forum och bildgalleri kring saltvattensakvaristik. SARF – Sveriges Akvarieföreningars Riksförbund. Nordiska Ciklidsällskapet – Specialförening kring den familj av fiskar som kallas ciklider. Zoopet – Internetsida om akvaristik med artbeskrivningar av fler än 1 000 olika akvariefiskar och växter.


text: Anders Gustaf Dalman (även Dahlman), född 17 februari 1848 i Östanmossa i Norbergs socken i Västmanland, död 30 juli 1920 i Stockholm, var Sveriges riksskarprättare och sista bödel. Biografi Dalman var son till Per Erik Norman och Greta Gustava Söderberg. Efter att ha varit stamanställd korpral vid Västmanlands regemente blev han i konkurrens med 16 andra sökande utsedd till Stockholms läns skarprättare 5 augusti 1885. Under åren 1885-1891 antogs Dalman som skarprättare i ytterligare sex län. År 1901 utsågs han till riksskarprättare för hela Sverige. Bödelsyrket var emellertid inte Dalmans huvudsakliga yrke utan utgjorde en bisyssla. Till vardags var han vicevärd och förestod flera fastigheter i Stockholm. År 1883 var årslönen för en skarprättare 300 kr, vilket fortfarande var fallet för Dalman år 1909. Dalman flyttade till Stockholm redan 1884 och bodde först på Stora Bastugatan 5, flyttade 1886 till Tulegatan 9, därefter till Sankt Eriksgatan 22 (sedan omnumrerat till 44). Han gifte sig 1869 med Emma Sofia Westlander och fick med henne 12 barn varav fyra uppnådde vuxen ålder. Äktenskapet varade i 40 år till hustruns död 1909. Dalman bodde på Sankt Eriksgatan tills han 1918 flyttade till sin son på Lilla Essingen. Efter att ha blivit påkörd av en spårvagn återfick Dalman aldrig hälsan och dog sent i juli 1920. Han begravdes på Norra begravningsplatsen. Delinkventer Under sina 25 år som skarprättare avrättade Dalman sex delinkventer. Fem avrättades med handbila och den sista med giljotin. Dalmans första avrättning var den av Anna Månsdotter, även känd som Yngsjömörderskan, den 7 augusti 1890 på Kristianstads länsfängelse. Därefter dröjde det tre år innan nästa avrättning kunde utföras av Dalman. Då avrättades Per Johan Pettersson, den så kallade Alftamördaren. Avrättningen skedde på Gävle länsfängelse den 17 mars 1893. Den tredje avrättningen Dalman utförde var den 5 juli 1900, då Theodor Sallrot, även kallad Johannishusmördaren, avrättades på fängelsegården i Karlskrona. Den fjärde avrättningen skedde den 23 augusti 1900 klockan 06.45 på Malmö länsfängelse, då den så kallade Löderupsmördaren Lars Nilsson avrättades. Den femte avrättningen och den sista med handbila fick Dalman utföra på Västerås länsfängelse den 10 december 1900, på Mälarmördaren eller som han också kallades Svarte Filip, John Filip Nordlund. Den sista avrättningen Dalman utförde, skedde onsdagen den 23 november 1910 på Långholmens centralfängelse. Detta var den sista avrättningen i Sverige och den enda med giljotin. Den som avrättades var Johan Alfred Andersson-Ander. Referenser Vidare läsning Stockholmare Svenska skarprättare Födda 1848 Avlidna 1920 Män Personer från Norberg Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm