text: Bo Jonsson (Grip), född senast i början av 1335, död 20 augusti 1386, var en svensk väpnare, riksråd, drots och därmed under sin levnad en av de mäktigaste i Sverige näst kungen, Magnus Eriksson, och senare kung Albrekt av Mecklenburg. Hans föräldrar var Jon Tomasson (Grip) och Ingeborg Bosdotter (Natt och Dag). Han har gett namn åt Gripsholms slott. Biografi Bo Jonsson föddes senast i början av 1335 (hans far var död 24 maj 1334). Han tillhörde den äldre grenen av ätten Grip. Bo nämns första gången i samtida källor 1354 då han redan var myndig. Han utsågs till riksråd senast 1359, fogde i Stockholm 1364, lagman i Östergötlands lagsaga 1366, kung Albrekt av Mecklenburg högste ämbetsman (officialis generalis) 1369, drots 1371, hövitsman i Finland 1371 och lagman där 1380, häradshövding i Tjust från 1381 till sin död. Han innehade också flera andra häradshövdingeposter under sin karriär, bland annat i Dalarna. Bo Jonsson begravdes i Vadstena klosterkyrka 25 augusti 1386. Bo Jonsson var den störste icke kungliga jordinnehavaren någonsin i Sverige. Hans godsmassa, till största delen bestående av pantlän, omfattade över 1/3 av Sverige och hela Finland. Bo Jonsson som kom från en rik adelssläkt, lånade ut stora summor pengar till kung Magnus Eriksson och när kungen inte kunde betala tillbaka löste han dem istället med jordegendomar. Bo Jonsson blev med tiden starkt kritisk mot hur Magnus Erikssons styrde landet. Han gillade inte de allt högre skatterna och adelns minskade inflytande. Detta ledde till att han till slut tog initiativet till upproret mot Magnus Eriksson. Han åkte själv ned till Mecklenburg för att kalla in Albrekt till Sverige som ny kung. Det är uppenbart att de stora summor Bo Jonsson lånade ut till kronan för de län och stora gods han fick inte kunde härröra sig från hans ärvda förmögenhet som enligt hans testamente inte var särskilt stor. Ett konsortium av inflytelserika frälsemän, förmodligen medfinansiärer till de stora lånen, kan identifieras genom testamentet där tio exekutorer namnges. Bo Jonssons godsförvärv måste ses i ett politiskt sammanhang. Avsikten var att skapa en maktbas för att hindra den Mecklenburgska dynastin från att upprätta ett permanent maktinnehav i Sverige. Bo Jonsson gjorde därför i sitt testamente en klar åtskillnad mellan sin privata godsegendom (huvudsakligen i Småland, Västergötland och Halland) och de med politiska syften förvärvade pantgodsen i övriga riket. Han kom mot slutet av sitt liv att äga över 1500 lantegendomar runt om i Sverige och byggde flera egna borgar, däribland Gripsholm som var en sätesgård, namngiven efter ätten Grip, och Bjärkaholm vid Bjärka-Säby säteri. Bo Jonssons fastighetsförvärv från 1381 Bo Jonsson förvärvade under året 1381 en rad gods och gårdar runt om i Sverige inom en snäv tidsperiod vilket finns belagt i olika köpehandlingar. 1381 köpte han en del av Herrborums gods i Östergötland. Kopplingen till Herrborums gods kom via Birger Ulfsson, son till Heliga Birgitta, och Ingegärd (vars mormor var Heliga Birgitta). Ingegärd skänkte en del av Herrborum till Vadstena Kloster år 1374, samma år som Heliga Birgittas kvarlevor fördes till klostret. Strax efter, inleddes en rad snabba förvärv där exempelvis samtliga lantgårdar på Lidingö, som förvärvades under tidsperioden 1376–1381 och som sammantaget antas ha omfattat i stort sett hela Lidingölandet även inbegripet öarna Stora och Lilla Höggarn och Fjäderholmarna samt den största gården "Wiby" som man antar motsvarade nuvarande Bo Gård i stadsdelen Bo vid Kyrkviken. 1384 bytte han bort Lidingö till sin släkting Finvid Finvidson d.y. Vissa uppgifter gör gällande att Bo Jonssons förvärv ofta var förknippat med hot om de inte gick med på att sälja, vilket beläggs av att många köp gjordes under en mycket kort tidsperiod på vitt skilda platser i Sverige som exempelvis under året 1381, där det inte kan ha handlat om en förhandling om köp, vilket hade tagit betydligt längre tid. Under 1380-talet förvärvade han också Vinäsättens Vinäs, vilket senare kom att bli friherreskap för hans ättlingar av den yngre grenen Grip till Vinäs. Bo Jonsson och Vadstena kloster Bo Jonsson hade goda relationer med Vadstena kloster (där han också är begraven) genom goda relationer till Birger Ulfsson (son till Heliga Birgitta) som också kom att fungera som en av Bo Jonssons testamentsexekutorer. Enligt Vadstenadiariet var Bo Jonsson på sin tid politiskt så stark att "mot denne kunde inte ens kungen, herr Albrekt, hävda sig i något avseende, fast han ibland försökte". Bo Jonsson som privatperson När det gäller Bo Jonssons privatliv har ett par händelser lyfts fram i litteraturen som bevis på hans förmenta girighet och grymhet, nämligen det kejsarsnitt som utfördes på hans första hustru efter hennes död, samt dråpet på frälsemannen Karl Nilsson (kluven sköld) i Gråbrödraklostret i Stockholm. Det för tiden obligatoriska förfarandet att genom kejsarsnitt försöka rädda det ofödda barnets liv och själ har i litteraturen vänts mot Bo Jonsson genom det ogrundade påståendet att operationen utfördes endast för att han skulle kunna ärva barnet (om barnet var levande skulle det ärva sin mor, varefter fadern skulle ärva barnet vid dess död, men om det var dödfött skulle arvet gå till moderns släktingar). Omständigheterna kring dråpet på Karl Nilsson är inte närmare kända. Genom det urfejdebrev som hans arvingar utfärdade till Bo Jonsson vet man dock att en förlikning måste ha ägt rum. Många gånger uppges Bo Jonsson ha tvingat fattiga bönder att överlåta sina gårdar utan ett öre i ersättning. Som förevändningar ska han exempelvis ha använt att bonden inte hade kunnat betala skatt, eller att han inte hade fullgjort sin krigstjänstplikt, eller till och med att bonden inte kunde betala de böter som Bo Jonsson själv hade ålagt honom. Ett exempel ur bevarade rättshandlingar från den tiden är ett fall då en man blivit dömd till döden för stöld men "löste sitt liv från galgen" genom att överlåta en gård till Bo Jonsson, "som konungsrätten över honom hade". Böner eller motspänstighet ska den allsmäktige herremannen ha tystat genom hot med fångtornet. I rättsakterna finns vittnesbörd om hur offret gav efter och lämnade sin gård, "hellre än mista sin helbrydha [hälsa] i tornena". Den skrämmande mörka bilden av Bo Jonsson Grip som målats upp har dock sina något ljusare sidor. Bevarade dokument från hans tid indikerar att han var en ovanligt skicklig organisatör. Han nöjde sig inte med att slå ihop en massa små gårdar till stora gods utan utnyttjade också deras produktionsmöjligheter på ett mer effektivt sätt. Han visade omsorg inte bara för jordbrukets, fiskevattnens och gruvornas avkastning, utan utnyttjade även vattenkraften för att bygga kvarnar och för andra industriella ändamål. Bo Jonsson bedrev också omfattande affärsverksamhet utomlands. Inom nästan alla områden av näringslivet utvecklade han en anmärkningsvärd entreprenörsanda. Resultatet var att hans rikedomar också växte, inte bara i form av tillgångar utan även i kontanter. Mycket tyder på att Bo Jonsson på det ekonomiska området var en föregångsman som insåg vikten av penninghantering framför den äldre medeltidens naturahushållning. Sammantaget lyckades han genom sina personliga egenskaper tillförsäkra sig en maktställning utan like, politiskt såväl som ekonomiskt. Författaren till Vadstena klosterannaler skrev efter hans död att "han var mycket mäktig på sin tid; ty då styrdes allt i riket så att säga på hans vink, och konung Albrekt förmådde intet mot honom i någonting, änskönt han då och då försökte". Bo Jonsson lät översätta Alexandersagan till svenska, en bok om Alexander den store som styrde över ett välde som enligt sagan innefattade bland annat Grekland, Egypten och Italien. Äktenskap Margareta Petersdotter (Porse), dotter till riddaren Peter Porse, död i september 1360 i barnsäng. Margareta (Greta) Lambrektsdotter Dume, dotter till väpnaren Lambrekt Dume. Barn Jon, född i september 1360, död senast 15 mars 1361. Knut Bosson (Grip), död 1406. Margareta, gift med Detlef Bylow. flera till namnet okända döttrar, en av dem möjligen identisk med den Katarina som var gift med Bo Jonssons fogde Bo Jönsson (Jöns Götessons ätt). Se även Grip (adelsätter) Referenser Sten Engström, Bo Jonsson till 1375 (Uppsala 1935), doktorsavhandling. Holger Rosman, Bjärka-Säby och dess ägare (Uppsala 1923), innehåller bland annat Bo Jonssons testamente. Äldre svenska frälsesläkter, vol II:1 Nationalencyklopedin Fotnoter Vidare läsning Externa länkar http://home.planet.nl/~artrako/Scandinavie/ZwAdel-EN.html http://www.wisthbf.se/slott-torp/allmaent/Rosman-BS-del1-139.pdf http://www.wisthbf.se/slott-torp/allmaent/Rosman-BS-del1-281.pdf http://www.wisthbf.se/slott-torp/allmaent/Rosman-BS-del1-243.pdf Födda 1330-talet Avlidna 1386 Svenska väpnare Män Lagmän i Östergötland Svenska ståthållare i Viborg Personer i Sverige under 1300-talet Svenska drotsar Personer i Finland under 1300-talet Svenskt frälse


source: wikipedia

text: Bjärkaholm var en medeltida borg uppförd någon gång mellan 1367 och 1370 av Bo Jonsson (Grip) på Bosholme (eller Bos Holme) i Stångån, ungefär en kilometer norr om nuvarande Bjärka-Säby i Östergötland. Historia Namnet "Bierkaholm" är tidigast belagt år 1370 i ett brev skrivet därifrån av Bo Jonsson (Grip). Denne hade år 1367 förvärvat Bjärka gård i Vist socken i Östergötland, Bjärkaholm bör därför ha uppförts någon gång mellan dessa årtal. Strax norr om den förmodade platsen för Bjärka gård, på Bosholme i Stångån (vilken inte ska förväxlas med Bosholme i Stora Rängen, drygt en kilometer därifrån), finns lämningarna efter ett antal befästa stenbyggnader, vilket är den plats som idag identifieras med Bjärkaholm. Bjärkaholm bestod i väster av en 10 gånger 19 meter stor byggnad (vanligtvis betecknad som "borgen") som bör ha bestått av flera våningar samt ett vakttorn. En brunn var inbyggd i muren. Cirka 20 meter nordost om borgen, nära den östra stranden, låg ett antal ekonomibyggnader i sten och trä omgivna av en ringmur och möjligtvis en träpalissad med en port på sydöstra sidan. Bredvid ringmuren finns en stensättning som troligtvis har tjänat som brofäste. Enligt Holger Rosman (1923) valde Bo Jonsson (Grip) att bygga en fästning på just denna plats på grund av dess strategiska läge i Stångån nära handelsvägen mellan Östergötlands städer och Kalmar. Han hade vid denna tid inte börjat sitt stora förvärv av egendomar, och var i behov av en befäst borg som skydd. Det är inte känt hur länge Bjärkaholm var i bruk. Bo Jonsson (Grip) författade ett brev på Bjärkaholm 1385, året före sin död. Den sista kända källan som omnämner Bjärkaholm är ett brev därifrån skrivet av Ulf Jonsson (Aspenäsätten) och daterat 1390. I september 1396 beslutades det att de slott som den nykrönte kungen Erik av Pommern och hans moder Drottning Margareta ej önskade bevara, skulle rivas. Möjligtvis raserades Bjärkaholm som en följd av detta. Inget tyder på att Bjärkaholm skulle ha raserats i samband med strid. Broocman (1760) beskriver ön som helt övervuxen och av byggnaden återstod i mitten av 1700-talet rester av källare och stenfot samt ännu kvarväxande äpple- och päronträd. Utgrävningar På 1880-talet gjordes en undersökning av Bosholme då lämningarna efter borgen frilades. De senaste utgrävningarna av Bjärkaholm påbörjades år 1914 och leddes i början av Otto Jansel. Efter 1915 togs arbetet över av Sven Brandel, vilken också har skrivit den mest utförliga redogörelsen om arkeologiska fynd från Bjärkaholm. Brandel anger inte när utgrävningarna avslutades men de bör inte ha pågått längre än till 1928 eftersom han färdigställde verket Bo Jonssons borg vid Bjärka-Säby det året (publicerad 1929). Vid utgrävningarna hittades bland annat enstaka mynt, nycklar, låsfragment, pilspetsar, knivblad, delar av rustningar, krukskärvor och brynen. Brandel anger att fynden förvaras på Bjärka-Säby slott, med vilket han troligtvis menar Bjärka-Säby gamla slott. Bjärkaholm idag När Kinda Kanal byggdes på 1850-talet sänktes vattennivån i Stångån, och flodbädden nordost om Bosholme torrlades. Det är idag alltså möjligt att gå torrskodd till lämningarna efter Bjärkaholm. Platsen är dock övervuxen av tät och svårframkomlig lövskog och det är svårt att få god överblick av området. Även om stengrunder och rester av murar finns kvar har mycket av det ursprungliga byggnadsmaterialet uppenbarligen fraktats därifrån, vilket enligt Lundberg (1981) förklaras av en muntlig tradition som säger att stenar från Bjärkaholm användes för att bygga gamla slottet på Bjärka-Säby. Källor Noter Byggnader och anläggningar i Linköpings kommun Borg- och slottsruiner i Östergötland


text: Nya Slottet Bjärka-Säby är ett slott i Vists socken, Hanekinds härad i Östergötland. Det är beläget i den mindre orten med samma namn (Bjärka-Säby), 2 mil sydöst om Linköping, resp. 4 kilometer norr om Bestorp inom Linköpings stift. Slottsbyggnad Bjärka-Säby nya slott är en slottsbyggnad i prunkande barockstil med säteritak, belägen i ett östgötskt lövängslandskap öster om Stora Rängen, 250 meter nordöst om gamla slottet. Interiören har däremot karaktär av sent 1700-tal. Slottet ägs av Sionförsamlingen i Linköping, och fungerar som kurs-, konferens-, församlings- och retreatgård. Verksamheten har en klar ekumenisk inriktning. I slottet har även Tidskriften Pilgrim sin bas. Slottet är tillgängligt för besök och visningar anordnas. Ett sommaröppet café för allmänheten finns i slottets lokaler. Historik På uppdrag av Germund Ludvig Cederhielm utarbetade arkitekten Fredrik Magnus Piper (1746–1824) en serie förslag till manbyggnad i nyklassicistisk stil i enlighet med byggherrens speciella önskemål. Bygget kom igång 1791 och blev klart strax innan sekelskiftet 1799/1800. Det omgivande landskapet omgestaltades till en engelsk park. När det gällde trädgårdsarkitektur var Piper rätt man på rätt plats. Han var den tidens främste trädgårdsarkitekt, mer känd som sådan än som byggnadsarkitekt. År 1872 övertogs godset av konsul Oscar Ekman (1812–1907). Han och hans son Oscar utvecklade godset till ett mönsterjordbruk. Familjen Ekman uppförde skola, ålderdomshem, sjukstuga och arbetarbostäder. Intresset för bygdens historia var stort och mycket av äldre tids bebyggelse finns idag bevarat. En ombyggnad skedde 1894–1898 av slottsarkitekten Agi Lindegren. Han genomförde då den höga takresningen, som gör att slottet fick ett barockmässigt utseende som skiljer sig från Pipers formspråk och som påminner om Riddarhuset i Stockholm. Även tornet är en skapelse av Lindegren. Under godsets ägor fanns ett stort antal gårdar och torp. Efter förslag av professor Sigurd Curman och arkitekt Erik Fant utfördes 1920–1921 en restaurering av interiören, så att denna åter speglar det sena 1700-talet. Exteriören har däremot fått behålla utseendet från Agi Lindgrens ombyggnad. Familjen Ekman donerade slottet och slottsparken till Sionförsamlingen i Linköping, som äger det sedan 1 april 1980. Slottet är säte för en kristen ekumenisk kommunitet. Bjärka-Säby slottskapell I Nya Slottets östra flygel inreddes år 1878 ett slottskapell. Det rektangulära rummet med kor i norr invigdes till gudstjänstlokal år 1884. Kapellet är utfört i en enkel nyklassicistisk stil med stora rundbågiga fönster inramade med pilastrar och plant tak med dekorativa målningar. Altartavlan, också mellan tvenne pilastrar, visar Kristus som förlossare. I taket åskådliggörs den första nattvarden och korsbärandet. Predikstolen står till vänster i koret, på kapellets evangeliesida. Orgel År 1841 fanns en piporgel som på 1840-talet såldes till Hospitalskyrkan i Linköping. År 1986: Uppsättning här av ett mekaniskt orgelverk, som tidigare har ägts av Sture Petri. Instrumentet består av äldre material. Väderlådan och Flöjt Amabile 8’ kommer från en orgel i Barkeryds kyrka, Småland, byggd 1873 av Erik Nordström. Ny fasad från 1986. Orgeln övertogs 2015 av Endrei Tarnai, orgelbyggare från Budapest. Disposition År 2015 flyttades orgeln från Sionförsamlingens tidigare gudstjänstlokal i Linköping till Nya Slottets kapell. För att öka ljusinsläppet i kapellet placerades orgeln öster om det södra kapellfönstret, istället för som tidigare mitt för detta fönster. Kronologi 1954: Bruno Christensen byggde en helmekanisk kororgel för Grensholms gods, Vånga socken, Östergötland. Orgeln var placerad i Augustin Mannerheims bibliotek. 1984: Orgeln flyttades till Pingstkyrkan, Linköping. Disposition Slottspark Kring slottet finns ett herrgårdspräglat landskap. Den stora mängden gamla ekar gör att här finns en mycket rik flora och fauna. Forskning har här bedrivits på dårgräsfjärilen och läderbaggen. Referenser Tryckta källor Gunnar Lindqvist: Vists kyrka & Bjärka Säby slottskapell, Linköpings stiftsråds kyrkobeskrivningskommitté, Linköping, 1965 Tore Johansson (red.): Inventarium över svenska orglar, 1991:II Frikyrkor II, Förlag Svenska orglar, Tostared 1991, Webbkällor Nya Slottet Bjärka-Säbys officiella webbplats Bjärka Säby slott (Kulturnät Östergötland) Bjärka Säby slott (Marie Boström, Sätra skola) Se även Bjärka-Säby gamla slott Slott i Östergötland Byggnader och anläggningar i Linköpings kommun Orgeldispositioner Byggnadsminnen i Östergötlands län


text: Barbados är en självständig östat i ögruppen Små Antillerna i Västindien. Barbados är det mest tätbefolkade landet i Amerika och är en av världens mest tätbefolkade stater. Ön ligger 434,5 kilometer nordost om Venezuela. De närmaste grannöarna är Saint Lucia respektive Saint Vincent och Grenadinerna, som båda ligger väster om ön. Barbados är ungefär 430 km2 stort och består främst av lågland, med några högre regioner i inlandet. Barbados har troligen inte bildats av ett vulkanutbrott; berggrunden består främst av kalksten och korall. Det finns stora sockerplantager på ön och betesområden nära havet. Barbados har bland de högsta levnadsstandarderna och läskunnighetsnivåerna i tredje världen och ligger enligt FN:s utvecklingsprogram på fjärde plats bland alla världens utvecklingsländer. Ön är också ett stort turistmål. Den 20 oktober 2021 valdes Sandra Mason till att bli Barbados första president och den 30 november samma år efterträdde hon Elizabeth II som statschef, då Barbados ändrade statsskick från monarki till republik. Historia Portugiser och spanjorer kom som de första européerna till Barbados på 1500-talet. Under deras tid utrotades den indianska urbefolkningen (en del fördes som slavar till Haiti). Britterna fortsatte kolonisationen på 1600-talet. Britterna började bosätta sig där 1627 och införde sockerplantager, där slavar arbetade till 1834, då slaveriet förbjöds. Sociala och politiska reformer genomfördes gradvis under 1940- och 1950-talen och ledde till självständighet från Storbritannien 1966. De första som bosatte sig på Barbados var nomadiska indianer. Tre immigrantgrupper flyttade norrut mot Nordamerika. Den första gruppen var jordbrukare, fiskare och keramiker som anlände med kanot från Sydamerika omkring 350 e.Kr. Arawakfolket var den andra gruppen att anlända från Sydamerika omkring 800 e.Kr. Några arawakbosättningar på ön är Stroud Point, Chandler Bay, Saint Luke's Gully och Mapp's Cave. Enligt ättlingar till arawakier var Barbados ursprungliga namn Ichirouganaim. Under 1200-talet anlände kariber från Sydamerika, vilka var den tredje vågen. Under de närmaste århundradena levde de tre olika grupperna isolerade från varandra. Namnet "Barbados" kommer från en portugisisk utforskare vid namn Pedro Campos, som kallade ön Los Barbados ("de skäggiga"), då han 1536 såg öns fikonträd med långa hängande rötter, som liknade skägg. Mellan 1536 och 1550 tillfångatog spanjorerna många kariber på Barbados och använde dem till slavarbete på sockerplantager. Många kariber flydde i samband med detta från ön. Brittiska sjömän som landsteg på Barbados på 1620-talet, vid dagens Holetown, fann ön obebodd. Från det att de första britterna anlände 1627, fram till självständighetsförklaringen 1966, var Barbados under oavbrutet brittiskt styre. Dock åtnjöt Barbados stor lokal autonomi. Många irländare skickades till Barbados för att fungera som handlare och tjänare och under flera århundraden fungerade de som en buffert mellan plantageägarna och de afrikanska slavarna. De var antingen en del av den koloniala milisen eller så kämpade de för afrikanerna i olika upplopp. Giftermål mellan irländare och afrikaner var vanliga och eftersom afrikanerna kunde motstå tropiska sjukdomar och klimatet bättre än de vita, och då många vita slavar emigrerade om de fick möjlighet, gick Barbados från att ha en irländsk majoritetsbefolkning på 1600-talet till att ha en övervägande svart befolkning på 1900-talet. Efter en fredlig och demokratisk process blev Barbados självständigt den 30 november 1966, under premiärminister Errol Barrow. Barbados koloniserades av britter redan på 1600-talet, men har från 1966 varit ett självständigt samväldesrike. Under hösten 2021 beslutade Barbados genom grundlagsändringar att bli en parlamentarisk republik i november 2021. Geografi Barbados är en relativt platt ö, som stiger något in mot höglandet i centrala delen av landet. Den högsta punkten är Mount Hillaby, som når 336 meter över havet. Ön ligger i Atlanten, öster om de övriga karibiska öarna. Huvudstaden på Barbados är Bridgetown och den kallas oftast helt enkelt "The City" eller "Town", det vill säga "staden". Andra städer på ön är Holetown, Oistins och Speightstown. Ön är 23 kilometer bred vid sin bredaste plats, och ungefär 34 kilometer lång. Naturtillgångar på ön är petroleum, fisk och naturgas. Klimat och miljö Klimatet på Barbados är tropiskt, med en regntid som varar från juni till oktober. Med oregelbundna mellanrum förekommer orkaner. Tack vare öns placering drabbas den dock inte av orkaner och andra tropiska stormar så ofta som man kunnat tro, eftersom den ligger precis öster om orkanbältet. De största miljöproblemen är att kustvattnet förorenas av avfall från fartyg, att sopor dumpas där det är risk för förorening av dricksvattnet och jorderosion. Politik och förvaltning Från självständigheten 1966 och fram till 30 november 2021 var Barbados ett samväldesrike: Storbritanniens drottning Elizabeth II var även dess statschef som Barbados drottning. I oktober 2021 valde Barbados sin första president. Barbados parlament valde den befintliga generalguvernören Sandra Mason till att bli landets president i en parlamentarisk republik. Hon svors in vid en ceremoni den 30 november 2021 då skiftet ägde rum. Barbados har ett tvåkammarparlament med ett "House of Assembly" och en senat. De 30 ledamöterna i huset utses genom allmänna val för femårsperioder medan senatens 21 ledamöter utnämns av presidenten. Premiärministern utses av presidenten från den lägre kammaren baserat på det parlamentariska underlaget. Landet har två huvudpartier, Barbados Labour Party, BLP, och Democratic Labour Party, DLP. Båda är tämligen moderata partier utan några större ideologiska meningsskiljaktigheter. Administrativ indelning Barbados administrativa enheter (parishes): Christ Church, Saint Andrew, Saint George, Saint James, Saint John, Saint Joseph, Saint Lucy, Saint Michael, Saint Peter, Saint Philip och Saint Thomas. Staden Bridgetown blir kanske en egen enhet i framtiden, men tillhör just nu församlingen Saint Michael. Ekonomi Barbados är ett av de mest välutvecklade länderna i Karibien med en regionalt sett hög BNP per capita. Hälsovårds- och utbildningssektorerna håller en förhållandevis hög standard. Landets ekonomi var beroende av socker, rom och melass under större delen av 1900-talet. Under 1990-talet blev turism och produktionsindustri ekonomiskt viktigare än sockerindustrin. För att minska arbetslösheten uppmuntrar regeringen utländska investerare. Destilleriet Mount Gay, grundat 1703, är fortfarande verksamt på ön. Finansiella tjänster och lätt tillverkningsindustri är viktiga näringar som har passerat den traditionella sockerindustrin, som mest finns kvar som råvara för romtillverkning, vilken dock ökat. Den fortsatta ekonomiska utvecklingen är starkt beroende av ekonomin i USA och Europa. All elektricitet framställs av fossila bränslen, såsom petroleum, som man utvinner. Demografi Befolkningstillväxt: 0,30 % (2016) Födelsetal: 11,8 födslar per 1 000 invånare (2016) Dödlighet (hela befolkningen): 8,5 dödsfall per 1 000 invånare (2016) Nettomigration: -0,3 migranter per 1 000 invånare (2016) Spädbarnsdödlighet: 10,5 dödsfall per 1 000 levande födslar (2016) Manlig spädbarnsdödlighet: 11,6 dödsfall per 1 000 levande födslar (2016) Kvinnlig spädbarnsdödlighet: 9,4 dödsfall per 1 000 levande födslar (2016) Mödradödlighet: 27 dödsfall per 100 000 födslar (2015) Antal barn/kvinna: 1,68 (2016) Befolkningens medianålder: 38,3 år (2016) Mäns medianålder: 37,2 år (2016) Kvinnors medianålder: 39,4 år (2016) Befolkningens medellivslängd vid födseln: 75,3 år (2016) Mäns medellivslängd vid födseln: 73,0 år (2016) Kvinnors medellivslängd vid födseln: 77,7 år (2016) Ungdomsarbetslöshet: 29,6 % (2013) Hos män: 27,7 % (2013) Hos kvinnor: 31,9 % (2013) Andel överviktiga hos den vuxna befolkningen: 33,2 % (2014) Andel underviktiga barn under 5 års ålder: 3,5 % (2012) Andel av vuxna befolkningen med HIV/AIDS: 1,57 % (2015) Invånare som är smittade av HIV/AIDS: 2 600 (2015) Dödsfall på grund av HIV/AIDS per år: 100 (2015) Siffror tagna från CIA World Factbook. Nära 90 % av alla barbadier är av afrikanskt ursprung, varav de flesta är ättlingar till slavarbetare på sockerplantager. Resten av befolkningen utgörs av européer, asiater och en relativt stor andel personer av syriskt och libanesiskt ursprung. Officiellt språk på ön är engelska, medan lokalspråket kallas bajanska och är ett engelskbaserat kreolspråk. Barbados tar i dagsläget emot många invandrare från Guyana. 67 % av befolkningen är protestanter, 4 % är katoliker, 17 % bekänner sig inte till någon religion och 12 % övriga. Jehovas vittnen är representerade med ett 30-tal församlingar. Kultur Barbados är om möjligt mer engelskt präglat än andra öar i Karibien och detta visar sig bland annat i ett mycket stort intresse för cricket. På musikfronten är Rihanna den mest kända artisten. Internationella rankningar Källor Externa länkar Barbados Tourism Encyclopedia Barbados Vacation Travel Guide & Business Directory Totally Barbados Holidays, Tourism and Business Guide Nordamerikas länder Västindiens länder Östater Samväldet Små Antillerna Tidigare brittiska besittningar Stater och territorier bildade 1966


text: Bönhas var under skråsystemets tid detsamma som en obehörig hantverkare, det vill säga någon som utövade ett hantverk utan att vara medlem av hantverkets skrå. "Bönhaseri" var intrång i skrånas privilegier och således förbjudet och bestraffades oftast med böter. När skråsystemet upphävdes genom lag år 1846, försvann givetvis även bönhasarna. Ursprunget till ordet kommer från tyskans Böhnhase (äldre bonehase), vilket betyder ’vindshare’. Böhn (bone) står för ’vind’, och Hase betyder ’hare’ och användes i nedsättande betydelse. Källor Historiska yrken Hantverk


text: Civilisation, från latinets civilis, ytterst från civis, "medborgare", i betydelsen stadsbildning, innebär vanligen detsamma som samhälle men är stundom specifik benämning på en, i äldre tid, kultur som inte var barbarisk. Den grekiska motsvarigheten är "polis". De tidigaste civilisationerna inkluderar Mesopotamien från 8 000 f.Kr., Egypten mellan 5 000 och 3 000 f.Kr., Indusdalen mellan 2 600 och 2 400 f.Kr., norra Kina mellan 3 000 och 2 000 f.Kr., Mellanamerika mellan 3 000 och 500 f.Kr. och Peru mellan 2 500 och 500 f.Kr. För grekerna var det självklart med en högre organisation som grund för deras civilisation. För romarna var det grekiska och det romerska samhället det som utgjorde civilisationen. Civilisationens vagga Civilisationens vagga är någon av de möjliga platser där civilisationen uppstod. Vanligtvis lokaliseras den till Antika Främre orienten under kalkolitikum, perioden ubaid, kulturen Naqada, speciellt i bördiga halvmånen (speciellt Levanten och Mesopotamien) men även olika platser i Armenien, Grekland och den iranska platån bredvid andra asiatiska kulturer som ligger längs de stora floddalarna, såsom Indusfloden i Sydasien och Gula floden i Kina. Civilisationen förutsätter ofta närvaron av agrikultur och urbana samhällen, och är som sådan en konsekvens av den neolitiska revolutionen. Detta förutsätter att det inte finns någon enda "vagga" men flera olika utvecklingar av civilisationer, där Främre Orienten under Neolitikum var först. Om skrift tas som en förutsättning för civilisation är den tidigaste vaggan den hos sumerna. Definition Vad som kännetecknar en civilisation gentemot icke-civiliserade samhällen KAN sägas vara följande: Jordbruk Städer Skrift och matematik Ekonomisk och politisk centralisering Organiserad religion Organiserad krigsapparat Utvecklande och främjande av teknologi Klassamhällen, som aristokrati, teokrati eller byråkrati Respons Kritiker av främst vänsterpolitisk bakgrund menar att civilisationen förstör människors relationer och naturen genom införandet av hierarkier och abstrakta koncept för att styra dessa såsom privat egendom, intellektuell egendom och arbetskraftsfördelning. Förespråkare av civilisationen menar att den leder till lägre barnadödlighet, ökad medellivslängd, frånvaro av svält samt upplysning istället för vidskepelse. Civilisationernas kamp Francis Fukuyama gav 1992 ut den uppmärksammade boken Historiens slut och den sista människan där han hävdade tesen att historien var slut i och med de västerländska demokratiernas seger över kommunismen i kalla kriget. Som en motreaktion skrev Samuel P. Huntington 1996 Civilisationernas kamp: mot en ny världsordning. (ny utgåva 2002, svensk översättning 2006). Denna bok blev mycket uppmärksammad, diskuterad och i många fall kritiserad. Huntingtons huvudtes i boken var att det faktum att endast en ideologi och ett ekonomiskt system tycktes stå till buds efter det kalla krigets slut inte innebar något slut på historien eller storskaliga konflikter, utan endast att världen hade återförts till ett normaltillstånd av kamp mellan kulturer eller civilisationer. Enligt honom kommer konflikter mellan civilisationer att ersätta konflikter mellan nationalstater och ideologier som karaktäriserade 1800-talet och 1900-talet. Således menade han att Fukuyama och andra missade framtida konfliktorsaker, och att de viktiga byggstenarna i världspolitiken och det internationella systemet efter kalla kriget består av civilisationer snarare än stater. Han menar därför att konflikter under 2000-talet kommer att uppstå mellan dessa civilisationer snarare än mellan stater, och att världsreligionerna har en viktig betydelse. Den definition av en civilisation som Huntington ger i sin bok är "den mest övergripande kulturella grupptillhörigheten och den mest allmänna nivån av kulturell identitet människor kan ha gemensamt". Huntington sade att 2000-talets kännetecken kommer att vara civilisationernas kamp. Synsättet har ifrågasatts av personer som Edward Said och Muhammed Asadi. Ronald Inglehart och Pippa Norris har menat att den "sanna civilisationernas kamp" mellan muslimer och västvärlden orsakas av det muslimska avvisandet av västvärldens mer liberala sexuella värden, snarare än en skillnad i politisk ideologi. Framtiden Vissa miljöforskare menar att världen går in i en civilisationsfas, som kännetecknas av ändring från självständiga, frikopplade nationalstater till en värld full av utökad global sammankoppling med globala institutioner, miljöutmaningar, ekonomiska system, och medvetenhet. I ett försök att bättre förstå hur en sådan civilisationsfas kan se ut i kontext av minskande mängder naturliga resurser och ökande konsumtion har Global scenario group använt scenarioanalys för att få fram tre arketypiska framtider: Barbarisering, där ökande konflikter antingen resulterar i en skogsvärld eller total samhällelig nedbrytning; Konventionella världar, där marknadskrafter eller policyreformer långsamt utlöser mer hållbara vanor; och en stor övergång, där antingen summan av fragmenterade ekokommunalismrörelser bidrar till en hållbar värld eller globalt koordinerade försök och initiativ som resulterar i en ny hållbarhetsparadigm. Se även Barbar Civilisationskritik Civilisationernas kamp, bok av Samuel P. Huntington Kultur Världens historia Upplysningskritik Referenser Antropologi Kultur Kulturgeografi Kulturhistoria Samhälle Samhällstyper Statsvetenskap Wikipedia:Basartiklar


text: Carl XVI Gustaf, Carl Gustaf Folke Hubertus, född 30 april 1946 på Haga slott i Solna, Stockholms län, är Sveriges konung och statschef sedan 15 september 1973 då han efterträdde sin farfar Gustaf VI Adolf. Han är son till arvsprins Gustaf Adolf och prinsessan Sibylla. Han gifte sig 1976 med Silvia Sommerlath. Kort efter hans trontillträde 1973, trädde 1975 en ny regeringsform i kraft enligt vilken kungen främst fick representativa och ceremoniella uppgifter. Regeringsformen medförde även att kungen inte är den som utser Sveriges regering. 1980 förändrades Sveriges successionsordning, vilket medförde kvinnlig tronföljd och således är Kronprinsessan Victoria den som står högst upp i tronföljden, vilket hon inte var vid sin födsel 1977. Kung Carl XVI Gustaf är den sjunde regenten av huset Bernadotte och sedan den 26 april 2018 den längst regerande monarken i Sveriges historia. Födelse och tidig barndom Carl Gustaf föddes klockan 10.20 den 30 april 1946 på Haga slott i Solna, Stockholms län, som ende son till arvprins Gustaf Adolf och prinsessan Sibylla, och fick titlarna Sveriges arvfurste och hertig av Jämtland. Den 7 juni 1946 döptes han under namnen Carl Gustaf Folke Hubertus av Sveriges ärkebiskop Erling Eidem i Slottskyrkan, framburen av sin far och farfars far, Gustaf V, som önskade: ”Måtte hertigen av Jämtland bli till nytta och glädje för sitt svenska folk!”. Carl och Gustaf är gamla kunganamn som tidigare burits av flera släktingar till Carl Gustaf, bland andra Karl XIV Johan, Karl XV, den tyske morfadern Karl Eduard av Sachsen-Coburg Gotha, farfarsfar Gustav V, farfar Gustav VI Adolf och fadern Gustav Adolf. Namnet Folke är efter Folke Bernadotte och Hubertus efter morbrodern som stupade under andra världskriget. Han döptes i Karl XI:s dopfunt, som stod på Gustav III:s matta och han låg i Karl XI:s vagga med Oscar II:s krona bredvid sig. Samma dopklänning i vit linnebatist som prinsen bar hade burits av hans far 1906 och skulle senare bäras av hans tre barn. Hans faddrar var kung Gustaf V, kronprins Gustaf Adolf, kronprinsessan Louise, hertig Karl Edvard av Sachsen-Coburg-Gotha, kronprins Fredrik och kronprinsessan Ingrid av Danmark, kronprins Olav av Norge, prinsessan Juliana av Nederländerna, greve Folke Bernadotte af Wisborg och grevinnan Maria Bernadotte af Wisborg. Den 26 januari 1947 omkom prins Gustaf Adolf i en flygolycka på Kastrups flygplats utanför Köpenhamn. Efter detta flyttade 1950 Sibylla, Carl Gustaf och hans äldre systrar, prinsessorna Margaretha, Birgitta, Désirée samt Christina från Haga slott till sedermera prinsessan Sibyllas våning på Stockholms slott. Det första offentliga uppdraget hade Carl Gustaf redan när han var ett halvt år, då han tog emot en silverbägare från den franske politikern Justin Godart som tack för den svenska hjälpen under andra världskriget. Hans barnskötare under alla år var Nenne Björnberg, som anställdes 1938 och stannade hos kungafamiljen under nästan femtio år. Den unge Carl Gustaf tillbringade sina somrar på slottet Solliden, strax söder om Borgholm på Öland, som han senare ärvde av sin farfar. Han började spela munspel som treåring. Detta intresse har hållit i sig till vuxen ålder. Kungen var hedersvargunge från födseln, och blev vargunge i S:ta Klara kyrka 1956 med namnet Mowgli. Scout blev han vid fyra års ålder. Han är hedersordförande för Scouterna, och sedan 1977 även hedersordförande i World Scout Foundation. Kronprins Vid kung Gustaf V:s död 29 oktober 1950 steg Carl Gustafs farfar Gustaf VI Adolf upp på tronen och den då fyraårige hertigen av Jämtland blev då Sveriges kronprins. Sin grundläggande skolutbildning fick han vid Broms skola. Under skoltiden förekom smeknamnet "Tjabo". Kronprins Carl Gustaf konfirmerades 1962 i Borgholms kyrka på Öland. Vid Riksdagens högtidliga öppnande 1965 avlade han sin tro- och huldhetsed, vilket innebar att han lovade att vara kungen trogen, iakttaga riksdagens friheter och i övrigt verka i överensstämmelse med grundlagen. Studentexamen avlade han den 22 april 1966 vid Sigtunastiftelsens Humanistiska Läroverk, där han hade installerat sig i månadsskiftet augusti–september 1959. I samband med studentexamen fick han sin första egna bil, en ljusblå Volvo P1800. Den blivande kungens fortsatta utbildning organiserades därefter av en grupp som bestod av prins Bertil, Sibyllas kammarherre, IBM-chefen greve Gösta Lewenhaupt som varit nära vän med kronprinsens far, civilingenjör Bo Ekelund, generalmajor Malcolm Murray, universitetskansler Nils Gustav Rosén, major Hans Skiöldebrand, friherre Hans Beck-Friis, civilekonom Lennart Ekelund samt överstelöjtnant Harald Smith. Till gruppen var dessutom ett antal resurspersoner knutna: amiral Stig H:son Ericson, överståthållare Allan Nordenstam, Cellulosakoncernens chef Eije Mossberg och rektorn för Stockholms universitet Håkan Nial. Därefter genomförde han militärtjänstgöring samt avlade sjöofficersexamen 1968, varpå han gick Försvarshögskolans chefskurs. Inledningsvis blev han löjtnant i Svea Livgarde, i Jämtlands fältjägarregemente, i flottan och i flygvapnet. Innan kronprinsen efterträdde sin farfar hade han uppnått graden kapten i flottan, armén och flygvapnet. År 1968 installeras kronprinsen i en våning på Luthagsesplanaden i Uppsala för studier i sociologi, statskunskap, finansrätt och ekonomi vid Uppsala universitet. På studentrummet höll han även sin första presskonferens för massmedia 1968. Studierna var upplagda som en orientering; några prov förekom inte och han avlade inte någon examen. Senare läste han nationalekonomi vid Stockholms universitet. Som kronprins genomgick Carl Gustaf ett specialkomponerat program med studiebesök vid olika svenska statliga, sociala och kommunala instanser och vid företag i Sverige samt deltog i den svenska representationen vid bland andra FN, Sida, Hambros Bank och Svenska Handelskammaren. Under en längre tid befann han sig i London. Kronprinsen ryckte in som riksföreståndare första gången vid konseljen i september 1971, som ersättare för Gustav VI Adolf som var på semester i Italien. Carl XVI Gustaf har dyslexi, liksom kronprinsessan Victoria, prins Carl Philip och prinsessan Madeleine, och media har populariserat att han ibland kallas Knugen på grund av det. År 1972 närvarade kronprinsen vid de Olympiska sommarspelen i München, Västtyskland. Där träffade han tyskan Silvia Sommerlath, som han blev förälskad i och skulle komma att gifta sig med fyra år senare. Kung Trontillträde När Gustaf VI Adolf avled den 15 september 1973 klockan 20:35, blev kronprins Carl Gustaf, 27 år gammal, Sveriges kung. Han hade vakat vid sin farfars dödsbädd i Helsingborg och samma dag som valet till riksdagen hölls, ankom han till huvudstaden som monark den 16 september på Bromma flygplats, där statsminister Olof Palme, finansminister Gunnar Sträng, landshövding Hjalmar Mehr och tusentals andra tog emot den unge kungen. När han steg ut på slottsbalkongen samma dag för första gången som monark, skedde detta inför mer än 25 000 människor. Han antog då "För Sverige – i tiden" som valspråk. Den 19 september avlade han sin konungaförsäkran som förestavades av justitieminister Lennart Geijer under en extra konselj och därefter framträdde han inför riksdagen, diplomatiska kåren, hovet, etc i rikssalen på Stockholms slott och höll traditionsenligt ett minnestal över den avlidne monarken, i enligt med sedvana samt med 1809 års regeringsform. Konseljen samt ceremonin från Rikssalen direktsändes i Televisionen. Vid konseljen förklarade kungen att hans konunganamn skulle vara Carl XVI Gustaf och att titeln skulle vara Sveriges konung, inte såsom före honom Med Guds Nåde Sveriges, Götes och Vendes konung. Vid ceremonin satt kungen då han höll tal på silvertronen, precis som man gjorde under de former som 1809 års regeringsform gjorde gällande för Riksdagens högtidliga öppnande. Liksom sina två närmaste föregångare på tronen (Gustaf V samt Gustaf VI Adolf) avstod han från att låta kröna sig, och bär därför heller aldrig kungakronan eller övriga riksregalier. Som kung slutade Carl XVI Gustaf enligt vedertagen tradition att bära hertigtitel och gjorde sin första eriksgata i sitt före detta titulärhertigdöme Jämtland under första året. Den sista genomfördes 1989, då till Härjedalen. Han hade då gjort en resa i varje län. Första decenniet (1973–1982) Under sina första år som kung flyttade han monarkins fokus från den kulturella sfären till ett ökat engagemang för näringsliv, teknik, samhällsliv och miljöfrågor. Sitt första statsbesök som kung avlade han den 8 oktober 1974 i Oslo. Han företog även de närmast följande statsbesöken i grannländer och andra länder som Bernadotterna har nära band med, till Finland (december 1974), Danmark, Island, Storbritannien 1975. Vid Carl XVI Gustafs trontillträde gällde ännu 1809 års regeringsform, som formellt innebar en rätt betydande makt för kungen. Enligt denna grundlags § 4 ägde kungen fram till 1969 "att allena styra riket på det sätt denna regeringsform föreskriver." 1969 slopades dock denna mening i paragrafen och ersattes överst med "Konungen skall utnämna ett statsråd, vartill Han kallar kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde svenske medborgare", en mening som delvis kom från andra delar av samma paragraf. I § 107 hade dessutom samma år införts en bestämmelse att inga statsråd fick sitta kvar om riksdagen förklarat sitt misstroende mot dem. I och med det hade man skrivit in parlamentarismen i svensk grundlag. Ändå innebar den gamla grundlagen bland annat att det rent formellt var kungen som utsåg och entledigade regeringen och själv fattade alla beslut i regeringsärenden, vilka dock skulle beredas och kontrasigneras av statsråden. I praktiken, enligt praxis, var dock kungens maktbefogenheter starkt begränsade. Ny regeringsform År 1975 trädde en ny regeringsform i kraft genom vilken kungens funktion till stor del förlades till representativa och ceremoniella uppgifter. Han förlorade rätten att utse regeringen och att delta i inrikespolitiska beslut. Kungen fråntogs även möjligheten att adla. Som statschef utdelar han dock fortfarande Sveriges statsordnar, de svenska kungliga medaljerna samt Carl XIII:s orden. I samband med den nya regeringsformen fick kungen rätt att rösta; en rättighet som han dock inte utnyttjar. Kungens viktigaste kvarvarande arbetsuppgift är att som statschef vara Sveriges högste företrädare gentemot andra länder, genom officiella statsbesök och resor samt genom att avlägga och mottaga statsbesök och ackreditera utländska ambassadörer. Han är också ordförande i utrikesnämnden och öppnar riksmötet. Carl XVI Gustaf har företagit 70 statsbesök i olika länder. Land och tidpunkt för utlandsbesök bestäms i samråd med regeringen, och därför kan de olika regeringarnas utrikespolitik få effekt på kungens aktiviteter. Sina första statsbesök gjorde kungen i de nordiska länderna och Storbritannien, samt ett informellt besök i USA 1976 (f.ö. första gången en sittande amerikansk president och en regerande svensk kung möttes). År 1976 hölls det första valet med den nya regeringsformen. Även om kungen även i fortsättningen närvarade vid Riksdagens högtidliga öppnande, så inträdde nu den skillnaden att kungen inte ens symboliskt fick utse regeringen. Detta ansvar hade i den nya grundlagen flyttats över till Riksdagens talman. År 1978 företog kungaparet två statsbesök till kommunistiska stater: först till Leonid Brezjnev i Sovjetunionen och sedan till Titos Jugoslavien. Det förra statsbesöket väckte mycket kritik men Thorbjörn Fälldins regering var fast besluten att resan skulle bli av. Med på resan var bland annat utrikesminister Karin Söder. I Jugoslavien möttes kungaparet av jättelika porträtt av kungen och Tito. Presidentgemålen Jovanka befann sig dock vid tillfället i husarrest sedan ett år. Under sina första tio år som monark gjorde kungen statsbesök som första svensk monark någonsin i Japan (april 1980) och i Afrika (Tanzania, februari 1981). Efter ett statsbesök i Saudiarabien i februari 1981 sade kungen att svenska exportföretag måste ”ta sig i kragen, agera mer professionellt” för man ”kan inte komma till till exempel Saudi eller Jemen och tala om för dem vad de vill ha”. Uttalandet väckte mycket stor uppmärksamhet. Äktenskap och barn Kungen ingick äktenskap med Silvia Sommerlath den 19 juni 1976. Senare samma år beviljade han prins Bertil att ingå äktenskap med Lilian Craig och samtidigt behålla prinsvärdigheten. Han fick även mycket stöd i sina beslut kring prins Bertil och dennes prinsvärdighet av sin tidigare personliga rådgivare Birgitta von Dahlberger. År 1977 föddes kungaparets första barn, prinsessan Victoria. Hon följdes av prins Carl Philip 1979 och prinsessan Madeleine 1982. Ursprungligen var Carl Philip kronprins, men 1980 tilläts genom en grundlagsändring kvinnlig tronföljd, vilket retroaktivt gjorde Victoria till kronprinsessa. Kungen invände inte mot principen, men däremot mot att hans son då fråntogs den position och titel han haft när han föddes. Samma år som prinsessan Madeleine föddes beslutade den nu femhövdade kungafamiljen att flytta från Stockholms slott, i huvudstadens centrum, till det stillsammare Drottningholms slott. Stockholms slott kvarstod dock som kungens officiella representationsbostad i samband med exempelvis statsbesök. Andra decenniet (1983–1992) Under Olof Palmes andra regering besökte kungen Spanien, Finland, Luxemburg, Brasilien och Egypten. Vid det sistnämnda blev han den förste svensk monark som närvarat vid en gudstjänst i en moské. Carl XVI Gustaf kom att beundra Olof Palme mycket, och när Palme mördades 1986 beslöt kungen att Kungliga Slottet skulle flagga på halv stång, en hedersbevisning som normalt bara tillkommer kungafamiljen. Kungen besökte under denna period Island, Kanada, Nya Zeeland, Jordanien, Italien, Vatikanstaten och Ungern. Under statsbesöket på Nya Zeeland uttalade Carl XVI Gustaf följande i samband med en då pågående debatt om den norska säljakten: Brundtland var Norges dåvarande statsminister. Detta ledde till omfattande kritik av kungen både i Sverige och Norge då det ansågs att han agerat utöver vad som är lämpligt. Uttalandet av kungen föregicks av en norsk film som sändes på TV i Sverige, som visade hur sälungar klubbades ihjäl, vilket hade väckt anstormningar av upprörda svenska tittare. Kungen, svensk ordförande i Världsnaturfonden, fällde då detta yttrande, om vilket han sade senare under året att han inte ångrade ett ord av vad han hade sagt. Kontroversen, som spreds till norska stortinget, blev internationellt uppmärksammad och därmed frågan om säljakten också. Under slutet av året beslutade stortinget att ihjälklubbning av sälungar skulle förbjudas 1989. I samband med detta stärktes synen på kungen som miljökämpe internationellt. Tredje decenniet (1993–2002) Kungen besökte Irland, Estland, Lettland, Litauen, Tyskland, Norge, Polen och Indien. Under denna den första regeringen sedan det Kalla krigets slut gick statsbesök till de tre baltiska länderna och Polen, som alla nyligen avskaffat kommunismen och blivit demokratiska. Fjärde decenniet (2003–2012) Kungen besökte under perioden Tjeckien, Malaysia, Chile, Sydafrika, Moçambique, Grekland, Bulgarien, Belgien, Ryssland, Slovakien, Mexiko, Thailand, Rumänien, Finland, Vietnam, Brunei, Slovenien, Island, Thailand (igen), Australien, Turkiet och Kina. Under statsbesöket hos sultan Hassanal Bolkiah i Brunei i februari 2004 uttalade sig kungen i Dagens eko: Detta uttalande kom att bli mycket kritiserat. Svenska Amnestys generalsekreterare Carl Söderbergh menade, att kungens uttalande gjort stor skada och försvårat arbetet för vissa människorättsorganisationer. Statsvetaren Olof Petersson ansåg, att uttalandet skulle bli slutet för monarkin och att kungen borde abdikera. Journalisten Herman Lindqvist menade däremot, att diskussionen var "en storm i ett vattenglas". Enligt Elisabeth Tarras-Wahlberg beklagade kungen sitt uttalande och menade att han inte syftat till att kommentera Bruneis statsskick, utan vad han tyckte om sultanen personligen. Vad som inledningsvis inte framgick var att kungens uttalande nästan ordagrant återgav det svenska officiella förhållningssätt mot Brunei som Utrikesdepartementet hade formulerat. Den svenska regeringen menade, att kungen i samma pärm som han fick promemorian inför Bruneiresan även fick en rapport om bristen på mänskliga rättigheter i Brunei och att all information i pärmen måste ses i ett sammanhang. Utrikesminister Laila Freivalds sade att "det gäller att hantera [...] materialet med insikt". Den 10 januari 2005 höll Carl XVI Gustaf vid en ceremoni i Stockholms stadshus ett tal över de avlidna och saknade i katastrofen i Sydostasien, där han uttryckte sin sorg på ett personligt sätt. Han beskrev sig som "en sörjande, sökande medmänniska" och uppmanade män i sin egen generation som hade svårt att visa känslor att "våga visa svaghet, värme och känslor". Han nämnde även sin egen erfarenhet av att växa upp faderlös. Här följer ett utdrag ur talet: Kungens tal togs emot mycket positivt i Sverige, i ett läge då regeringen fick utstå hård kritik för sitt agerande. Kungen uppfattades som en samlande och helande kraft i ett sörjande Sverige som var chockat efter tsunamikatastrofen. Kungens popularitet stärktes mätbart efter det talet i Stockholms stadshus och stödet för monarkin ökade. Kungen besökte under denna tidsperiod Kanada, Japan, Danmark, Österrike, Portugal, Ukraina, Italien, Nederländerna, Brasilien, Botswana, Polen, Sydkorea, Kroatien och Lettland. Familj År 2010 gifte sig kronprinsessan Victoria med Daniel Westling. År 2012 föddes kungens första barnbarn: kronprinsessan Victorias dotter prinsessan Estelle, som då blev nummer två i tronföljden. Femte decenniet (2013–2022) Kungen har under denna period bland annat varit på statsbesök i Frankrike och Litauen. År 2015 närvarade kungen vid öppningsceremonin när Sverige stod värd för Världsmästerskapen i nordisk skidsport. Familj År 2013 gifte sig prinsessan Madeleine med Christopher O'Neill. År 2014 föddes kungens andra barnbarn: prinsessan Madeleines dotter prinsessan Leonore, som då blev nummer fem i tronföljden. År 2015 föddes kungens tredje barnbarn: prinsessan Madeleines son prins Nicolas, som då blev nummer sex i tronföljden. Samma år gifte sig prins Carl Philip med Sofia Hellqvist. År 2016 föddes kungens fjärde och femte barnbarn: kronprinsessan Victorias son prins Oscar, som då blev nummer tre i tronföljden, och prins Carl Philips son prins Alexander, som då blev nummer fem i tronföljden. År 2017 föddes prins Carl Philips andra son, prins Gabriel, som då blev nummer sex i tronföljden. År 2018 föddes prinsessan Madeleines tredje barn, prinsessan Adrienne, tillika kungens sjunde barnbarn. Den 7 oktober 2019 beslutade kungen om förändringar kring vilka av hans familjemedlemmar som skulle tillhöra det kungliga huset. Beslutet innebar att prins Carl Philips barn och prinsessan Madeleines barn inte längre tillhör det kungliga huset och inte längre har ställning som Kungliga Högheter. De behöll dock arvsrätten till tronen och sina titlar som prins/prinsessa och hertig/hertiginna. I samband med detta förväntas prinsessan Leonore, prins Nicolas, prins Alexander, prins Gabriel och prinsessan Adrienne inte ha offentliga åtaganden på kungens uppdrag och de betraktas framgent som privatpersoner. I framtiden kommer de inte som de andra myndiga tronarvingarna att ha begränsningar kring anställningar och inte heller få sina levnadsomkostnader täckta av riksdagens anslag till kungen. Den 26 mars 2021 föddes prins Carl Philips tredje barn, prins Julian, tillika kungens åttonde barnbarn. Coronaviruspandemin Under coronavirusutbrottet 2020–2021 i Sverige, skedde mycket av Kungafamiljens uppdrag digitalt. Kungen uppmärksammade detta i sitt jultal 2020, bland annat med orden:”Jag sänder en alldeles särskild tanke till dem som drabbats. Låt oss visa dem stöd och omtanke den här julen. Och fortsätta med det även när helgerna är över. Vi har alla ett ansvar. Två meters avstånd kan rädda liv. Men det kan också två minuters telefonsamtal göra. I den situation som råder måste vi orka vara både kloka medborgare och omtänksamma medmänniskor." Sjätte decenniet (2023- Den 6 maj 2023 deltog kungen och kronprinsessan Victoria vid kröningen av kung Charles III av Storbritannien och drottning Camilla av Storbritannien. 50 år som Sveriges kung Under år 2023 firade kung Carl XVI Gustaf 50 år som Sveriges kung. Som en del av guldjubileet genomförde Carl Gustaf och drottning Silvia länsresor till Sveriges 21 län och till residensstäderna i respektive län. Länsresorna inleddes med ett besök i Nyköping den 9 februari och avslutades i Karlstad den 7 september. Sveriges Television och journalisten Karin af Klintberg släppte under 2023 sin dokumentär "Kungen" som sändes på Sveriges Television. Dokumentären består till stor del av intervjuer med kungen. Journalisten Åsa Linderborg släppte under året dokumentären "Kungen med två ansikten", som också behandlar kungens femtio år på tronen. I Linderborgs dokumentär deltar inte kungen personligen. Kungens uppgifter och åtaganden Som statschef har Carl XVI Gustaf ett löpande arbete med bland annat Sveriges riksdags talman, Sveriges regering och representationsuppdrag gentemot andra länder. Det formella regeringsskiftet i Sverige sker vid en konselj på slottet som leds av kungen. Talmannen presenterar sitt förslag till statsminister och riksdagens beslut. Statsministern presenterar regeringsförklaringen och vilka ministrar som ska ingå i regeringen. Kungen är ordförande i utrikesnämnden och leder mötena där riksdagen och regeringen ska diskutera utrikespolitiken. Kung Carl Gustaf ansvarar för att vara Sveriges främsta representant vid statsbesök i Sverige och till andra länder, syftet med dessa statsbesök är att öka handeln, relationerna och övrig samverkan länderna emellan. På juldagen håller han sitt årliga jultal i Sveriges Radio P1. Carl Gustaf genomför varje år studiebesök hos flera företag. Bland Carl Gustafs offentliga åtaganden, utöver hans uppdrag som han fått genom lagstiftning, hör flera miljörelaterade engagemang. Som exempel har han startat Kung Carl Gustafs Miljötävlan och den internationella miljökonferensen Royal Colloquium. Han var ordförande för den svenska avdelningen av Världsnaturfondens förtroenderåd 1988-2022. Han ansvarar även för att godkänna och ta emot utländska ambassadörer, genom högtidliga audienser. Ambassadörer från Sverige som ska bli godkända av andra statschefer får först sin underskrift från Carl Gustaf. I egenskap av Sveriges kung är Carl Gustaf stormästare över Serafimerorden och Nordstjärneorden samt herre och mästare över Svärdsorden, Vasaorden och Carl XIII:s orden. I denna egenskap innehar han den högsta graden inom varje orden. Han utdelar Serafimer- och Nordstjärneordnarna, Carl XIII:s orden samt de kungliga medaljerna. Familj och släkt Familj Den 19 juni 1976 firades bröllopet mellan Carl XVI Gustaf och Silvia Sommerlath, från Heidelberg, Tyskland, dotter till direktör Walther Sommerlath och Alice de Toledo. Vigseln skedde i Stockholms Storkyrka. Förlovningen hade eklaterats den 12 mars samma år och paret träffades under OS i München 1972. Kungaparet har tre barn och åtta barnbarn: Kronprinsessan Victoria, hertiginna av Västergötland (född 1977) Prinsessan Estelle, hertiginna av Östergötland (född 2012) Prins Oscar, hertig av Skåne (född 2016) Prins Carl Philip, hertig av Värmland (född 1979) Prins Alexander, hertig av Södermanland (född 2016) Prins Gabriel, hertig av Dalarna (född 2017) Prins Julian, hertig av Halland (född 2021) Prinsessan Madeleine, hertiginna av Hälsingland och Gästrikland (född 1982) Prinsessan Leonore, hertiginna av Gotland (född 2014) Prins Nicolas, hertig av Ångermanland (född 2015) Prinsessan Adrienne, hertiginna av Blekinge (född 2018) Anfäder Se Carl XVI Gustafs härstamning (ofullständig antavla). Titlar Carl XVI Gustaf valde vid sitt trontillträde att anta titeln Sveriges Konung. Den traditionella titeln hade dittills varit med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung vilken kunde härledas tillbaka till de medeltida kungarna. Titeln "Vendes konung" antogs av Gustav Vasa i rivalitet med Kristian III av Danmark som lagt "Goters konung" (gotlänningars) till den danska kungatiteln. Vid sitt trontillträde 1972 avsade sig drottning Margrethe II alla titlar förutom Danmarks Drottning vilket, tillsammans med Carl XVI Gustafs val av titel, satte punkt för en 450-årig tvist. Han tilltalas/omtalas formellt som Ers/Hans Majestät. Från sin födsel till och med 1950 var Carl XVI Gustaf prins med titeln Sveriges arvfurste. Från 1950 till 1973 då han uppsteg på tronen bar han titeln Sveriges kronprins. Vid födseln utnämndes han till Hertig av Jämtland, en titel han brukade fram till trontillträdet. Utmärkelser och uppdrag Carl XVI Gustaf är den svenska Försvarsmaktens främste representant och innehar de högsta militära graderna, à la suite, inom de tre försvarsgrenarna: amiral i flottan samt general i armén och i flygvapnet. Han är dock inte general i amfibiekåren (tidigare kustartilleriet) eftersom flottan ensamt representerar marinen som försvarsgren. Han är dessutom hederschef för Livgardet och Livregementets husarer. Han är hedersdoktor vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU), Kungliga tekniska högskolan (KTH), Handelshögskolan i Stockholm samt Åbo Akademi i Finland. Sedan 1977 är kungen även hedersordförande i World Scout Foundation samt Förtroenderådets ordförande i svenska Världsnaturfonden (WWF). Han är även prisutdelare för Världsnaturfondens årliga pris – Årets miljöhjälte. År 2012 uppstod dock en kontrovers då konungen vägrade dela ut priset till miljörättsaktivisten Alva Snis Sigtryggsson, enligt uppgift då han inte ville bli förknippad med civil olydnad. Han blev även utnämnd till årets ölänning 1996. Ekonomie hedersdoktor vid Handelshögskolan i Stockholm (ekon. dr. h.c.) 1999 Carl XVI Gustaf är beskyddare för ett flertal olika organisationer, se Carl XVI Gustafs beskyddarskap. Under åren som monark har kung Carl Gustaf tilldelats ett sextiotal utländska statsordnar, bland annat Elefantorden, Finlands vita ros, Hederslegionen och Strumpebandsorden. Med anledning av att Carl XVI Gustaf firade sitt 10-årsjubileum som kung 1983, fick Sverige ett nytt minnesmynt i maj samma år. Valören var 200 kronor, och upplagan var begränsad till 100 000 exemplar. Framsidan på myntet visar kungen i profil och frånsidan riksvapnet utan vapenmantel. Myntet utarbetades på uppdrag av Kungliga Myntverket av konstnären Marita Norin. Storlek och metallinnehåll var samma som 1980 års minnesmynt, utgivet med anledning av att kvinnlig tronföljd då infördes. Diametern är 36 millimeter. Ordnar Svenska ordnar Utländska ordnar Norden Övriga Medaljer och minnestecken Andra utmärkelser Hedersamiral i Storbritanniens flotta (utnämnd den 25 juni 1975) Intressen Kungens intressen är natur, konst, matlagning, resor, jakt, scouting och bilar. Tre gånger har han åkt Vasaloppet, han kör en Volvo PV 60 i Svenska Kungsrallyt på Öland och deltar årligen i älgjakt i Bergslagen och i andra jakter, bland annat inom ramen för Konungens jaktklubb, där han själv är ordförande. Kungen är även intresserad av skidåkning och brukar vistas under World Cup Final i Falun. Kungen kom tidigt i kontakt med ishockey och "tränades" 1956 på Stockholms stadion av Lasse Björn och Sven Tumba, som skrev i sina memoarer; "Kronprinsen var en lovande liten pys med bra blick för spelet". Fritiden tillbringar kungafamiljen ofta tillsammans i den privata sportstugan de ärvt i Storlien eller i Villa Mirage i franska Sainte-Maxime. Om somrarna bor kungafamiljen traditionellt på Solliden på Öland. Kungen arrenderar Stenhammars slott, där han bedriver ekologiskt jordbruk, med skogsbruk, växtodling och djurhållning. Han föder där i samarbete med Sveriges lantbruksuniversitet upp nötkreatur av den egna korsningsrasen Simgus, en korsning av Simmentalkor och Aberdeen Angus. Bildgalleri Se även Kungafamiljen Kungl. Maj:ts orden Svenska kungliga medaljer Svenska kungliga akademier Carl XVI Gustafs beskyddarskap Lista över statsbesök av Carl XVI Gustaf av Sverige Carl XVI Gustaf – Den motvillige monarken Lista över Sveriges hertigar och hertiginnor Lista över Sveriges regenter Referenser Noter Tryckta källor , utgiven av prinsessan Sibylla till förmån för Barnens Dag och Scoutfrämjandet. . . . . . . Webbkällor DN: Statsbesöket i Brunei Externa länkar Kungliga Hovstaterna Huset Bernadotte Karl 16 Svenska amiraler Generaler i svenska armén Generaler i svenska flygvapnet Svenska jägare Svenskar med anknytning till scouting Alumner från Uppsala universitet Hedersdoktorer vid Handelshögskolan i Stockholm Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan Hedersdoktorer vid Sveriges lantbruksuniversitet Hedersdoktorer vid Åbo Akademi S:t Eriksmedaljörer Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden Kommendörer med stora korset av Vasaorden Kommendörer med stora korset av Svärdsorden Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden Riddare av Carl XIII:s orden Mottagare av Elefantorden Mottagare av Dannebrogorden Riddare av Spanska Gyllene skinnets orden Mottagare av Karl III:s orden Storkorset med kedja av Karl III:s orden Riddare av Strumpebandsorden Storkorset av Hederslegionen Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien Hedersledamöter vid Stockholms nation Hedersledamöter vid Norrlands nation Ledamöter av Gastronomiska akademien Brittiska amiraler Mottagare av Serafimerorden Motiv för Postens frimärken Mottagare av Tre Stjärnors orden Mottagare av Terra Mariana-korsets orden Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden Storkorset av Sankt Olavs orden Stockholmare Födda 1946 Levande personer Män Wikipedia:Projekt neutralitet Mottagare av Gustaf Adolfs-märket Mottagare av Bronsvargen Mottagare av svenska Silvervargen


text: Carl Wilhelm Emil Milles, ursprungligen Andersson, född 23 juni 1875 i Lagga socken i nuvarande Knivsta kommun, död 19 september 1955 i Lidingö församling, var en svensk skulptör. Carl Milles var verksam främst i Europa, men under lång tid också i USA. Han är känd för sina fontäner och andra verk i monumentalformat. Biografi Uppväxt och ungdomsår Carl Milles var son till majoren August Emil Sebastian "Mille" Andersson (1843–1910) och hans hustru Walborg Alfhild Maria Tisell (1846–1879). Modern avled i barnsäng år 1879. Carl Milles hade då två syskon och fick sedan hans far gift om sig tre halvsyskon. Två av Carl Milles syskon arbetade inom konstområdet: systern Ruth Milles (1873–1941) blev skulptör och halvbrodern Evert Milles (1885–1960) blev arkitekt. En bror, Stig Milles, var en av pionjärerna bakom sportstugeområdet Trolldalen på Lidingö. År 1892 började Carl Milles i snickarlära efter tidigt avslutad skolgång och deltog på kvällarna i undervisningen i Tekniska skolan i Stockholm, där han även blev elev på heltid från 1895. År 1897 fick han ett stipendium på 200 kronor av Svenska Slöjdföreningen, med dessa pengar reste han till Paris. Där stannade han i flera år och försörjde sig som bland annat ornamentsnidare. I Paris studerade han anatomi på Ecole des Beaux-Arts och tog starka intryck av den franske skulptören Auguste Rodin. Två år senare gjorde han sitt första framträdande på Parissalongen (Salon des artistes français). På världsutställningen i Paris, Exposition Universelle 1900 fick han en silvermedalj. I Paris bytte han efternamn, inspirerad av faderns smeknamn "Mille", som bättre passade det franska språket. Genombrott och etablering Efter hemkomsten från Paris fortsatte han med studieresor till Tyskland (München), Nederländerna och Belgien. År 1902, efter en tävling som hade utlysts 1901, fick han uppdraget att skapa Sten Sturemonumentet i Uppsala (invigt 1925), vilket blev mycket uppmärksammat och räknas som Milles stora genombrott som skulptör. Carl Milles fick år 1903 i uppdrag att utföra tre olika utsmyckningar för Kungliga Dramatiska Teatern i Stockholm, som nybyggdes och invigdes 1908. Han gjorde flera ansiktsmasker på fasaden samt en byst av kungen i foajén. Carl Milles gjorde tillsammans med Gottfrid Larsson kolonnbaserna till de åtta utvändiga marmorkolonnerna och den krönande gruppen, som bär upp loggian, fasadens centralparti, med två putti som bär upp Sveriges riksvapen. Carl Milles utförde de fem kvinnofigurerna belägna på fasadens mitt och som föreställer Arkitekturen, Poesin, Dramatiken, Skulpturen och Målarkonsten, de tio olika ansiktsmaskerna (teatermaskerna) på lyktstolparna. Vid Dramatens pelarhall vid entrén gjorde han kolonnbaserna på de sex pelarna under pelarhallen, som föreställer barngestalter som slingrar sig kring kolonnerna. De utfördes 1908. Högst upp på Dramatens fasad gjorde Milles den bekrönade gruppen, som bär upp loggian på fasadens centralparti, den monumentala skulpturgruppen, som föreställer skådespelarkonstens musa. År 1904 bosatte han sig i München, där han 1905 gifte sig med den österrikiska porträttmålaren Olga Granner, som var konstnärskamrat sedan åren i Paris och som han träffade första gången 1899. I sina tidiga brev kallade han henne, på ej helt korrekt tyska, ”Mein kleines Hasselnuss” (Min lilla Hasselnöt). Äktenskapet blev barnlöst. År 1906 återvände paret Milles till Sverige och utförde bland annat första versionen av Gustav Vasastatyn för Nordiska Museet, där Olga Milles stod för färgsättningen. År 1908 började de bebygga sin tomt på Lidingö, med Millesgården, en villa med bostad och ateljé efter ritningar av studiekamraten från Tekniska skolan Karl M. Bengtson. Fram till 1913 anses att Milles genomgick en period av stilsökande då han bland annat skapade porträttskulpturer eller stramt formade djurgrupper. Omkring 1913 inleddes en ny fas i hans konstnärskap med intryck av äldre grekisk kultur. Betoningen av siluetten är ett genomgående drag i Milles svävande gestalter placerade på höga piedestaler. Milles hade ständigt stora framgångar, bland annat på Baltiska utställningen i Malmö 1914, men kritiserades också ibland av samtidens konstmecenater, där exempelvis konstsamlaren Klas Fåhraeus på Lidingö vid ett tillfälle när han analyserade tidens stora konstnärer, skrev att Milles var "ett storvulet skötebarn av sin tid". Mellan åren 1920 och 1931 var han verksam som professor i modellering vid Kungliga konsthögskolan i Stockholm. Under hela perioden fick han löpande stora beställningsarbeten för olika svenska städer. Det följde utställningar i Lübeck och Hamburg. År 1927 hade han en separatutställning på Tate Gallery i London. 1929 besökte han USA för första gången. Milles hade, inte minst genom framgången på Tate Gallery, blivit internationellt uppmärksammad och tanken att emigrera hade han burit med sig i flera år. En bidragande orsak var även att Olga Milles inte trivdes i Sverige. Tiden i USA och ålderdomen Eftersom Milles hade många uppdrag i USA och han blev erbjuden en professur där, flyttade han 1931 med sin hustru Olga Milles till Detroit-förorten Bloomfield Hills i delstaten Michigan. Här fanns Cranbrook Foundation som hade grundats några år tidigare av tidningsmannen George G. Booth. I Cranbrook öppnade 1926 Cranbrook Academy of Art, lärare i arkitektur var Milles vän finländaren Eliel Saarinen. Milles själv övertog facket i skulptur som han innehade till 1951. Ett av hans uppmärksammade verk i USA är Fredsmonumentet, även Indiansk fredsgud, en skulptur i vit onyx, som han skapade mellan 1932 och 1936 för Sankt Paul City Hall i Saint Paul, Minnesota och fontänen Flodernas möte (1940) i Saint Louis, Missouri. År 1945 blev han amerikansk medborgare. Några av somrarna från och med 1945 tillbringade han i Sverige på Millesgården, som han redan 1936 hade skänkt till svenska folket och som sedan många år är ett museum med skulpturpark. Efter tjugo år i USA flyttade paret Milles tillbaka till Europa där de bosatte sig i Rom, och där Cranbrook Academy of Art kostnadsfritt för resten av hans liv ställt en bostad och ateljé till skulptörens förfogande. Ett av hans sista arbeten var Aganippefontänen som uppsattes 1956 i Metropolitan Museum of Art i New York. Det sista fullbordade verket blev Sankt Martinsfontänen, en skulpturgrupp i brons som Carl Milles skapade åren 1950–1955 för Kansas City, Missouri och avtäcktes tre år efter hans död. Milles avled 1955 och ligger begraven i Millesgårdens Lilla Skogskapellet tillsammans med hustrun Olga som dog 1967. Milles och politiken under 1920– och 1930-talen Carl Milles uttryckte under 1920–1930-talen beundran för Nazityskland och Adolf Hitler, likaså för Benito Mussolini och Francisco Franco. Carl Milles var rädd för den växande kommunismen och imponerades av Hitlers, Mussolinis och Francos retorik. Till vännen Frances Rich utropade han “Jag älskar människor som städa upp sina hem och som har söndagsfint. Jag bryr mig inte om vad man kallar dem men jag hatar oordning...”. Till Olga Milles, som efter anslutningen (Anschluss) av Österrike till Tyska Riket, blev kvar ett tag i Graz, skickade Carl begeistrade "Heil Hitler"-hälsningar. Dock var Milles tveksam angående metoderna "att städa upp". 1938 skrev han till sin syster Ruth: "... men hur skicklig han (Hitler) än är att klara Tyskland, skramlar han väl mycket men kanske är det enda sättet att lära de andra förstå...".. Milles var likt många intellektuella i Sverige vid denna tid även med i uppropet till Riksföreningen Sverige–Tyskland. Föreningen bildades 1937 för att visa sitt stöd till Tyskland, och som en motreaktion till den svenska journalistiken som för det mesta ställde sig negativ till det växande nazistiska Tyskland. Milles uppfattning var att den svenska pressen riskerade att dra in Sverige i kriget och menade: “Pressens okunniga skribenter, som uppfantiseradt sina små hjärnor till äcklig nidskriveri om ett stort folk som kämpar sig upp till oberoende från svält och kommunism...” Milles hade en komplex hållning till Nazityskland. Många brev är mångtydiga och det finns också exempel där han motsätter sig tyska metoder. Men när han väl besökte Tyskland, vilket han gjorde årligen hela 1930-talet, dämpades ofta kritiken och han rycktes med av den allmänna pronazistiska "kampstämmingen". Kända verk Carl Milles är bland annat upphovsman till Poseidon i Göteborg, Orfeusgruppen framför Stockholms konserthus, Guds hand i Stadsparken i Eskilstuna samt Folke Filbyter i Linköping, vilken också finns på ett frimärke från 1975 – 100-årsminnet av Milles födelse. 1953 skapade han ett nytt emblem åt kören Orphei Drängar, som då firade 100-årsjubileum. Förlagan var den lyra som Orfeus håller i handen på Orfeusfontänen framför konserthuset i Stockholm. 1953 blev Milles hedersdoktor vid Stockholms högskola. Den största samlingen av Milles skulpturer utanför Millesgården finns vid Cranbrook Academy of Art i USA, där det finns ett drygt sextiotal av hans skulpturer. Skulpturer i urval I bokstavsordning, med årtal för utförande och plats eller platser där de finns representerade. Vissa större namngivna skulpturgrupper eller fontäner har mindre namngivna skulpturer som då är uppräknade tillsammans med skulpturgruppen. Aganippefontänen, 1955, Metropolitan Museum of Art i New York och Millesgården Bågskytten, utanför Liljevalchs konsthall och Prins Eugens Waldemarsudde i Stockholm Danserskorna, 1915, Göteborgs konstmuseum Delawaremonumentet, 1938, Wilmington, USA Dianafontänen I, 1927–1928, på Tändstickspalatsets innergård i Stockholm Dianafontänen II, 1929–1930, på Skytteholm Dödsängeln, 1921, Skogskyrkogården i Stockholm, Ekerö Europa och Tjuren, 1926, Stora Torg i Halmstad och Millesgården Industrimonumentet, 1926, utanför KTH, Stockholm Flöjtspelande ängel, Lidingö och i Skövde Flygarmonumentet, 1931, Karlaplan, Stockholm Folkungabrunnen, 1927, fontän i svart granit, med Folke Filbyter till häst, staty i brons, på Stora torget, Linköping Fredsmonumentet eller Indiansk fredsgud, 1936, St. Paul, Minnesota, USA Genius eller Lyrspelande ängel, 1932–1940, gravmonument för Gösta Ekman d.ä., Stockholm och Millesgården Gud Fader på Himmelsbågen, eller Gud Fader på Regnbågen bronsskiss 1946, Nacka Strand 1995 Guds hand, 1954, Utfördes ursprungligen för Eskilstuna, finns även i bland annat USA, Japan, Australien, Indonesien Gustav Vasa, 1907 och 1925, i Nordiska museet i Stockholm Indian med kanot eller Spirit of Transportation, 1954, Detroit, USA och Millesgården Johannes Rudbeckius, 1923, Västerås, vid Västerås domkyrka och Rudbeckianska gymnasiet. Jona och valfisken, 1932, Eskilstuna, Millesgården och Cranbrook Academy of Art i USA Lekande elefanter, 1907, Klockargårdens skolas skolgård i Lidingö kommun Lekande björnar, 1909, Berzelii park i Stockholm Lilla Tritonen, 1916, Waldemarsudde i Stockholm Musicerande änglar, 1949–1950, flera städer i USA och Stadsträdgården i Gävle, samt på Millesgården Människan och Pegasus, 1950, bland annat i Malmö och på Skytteholm samt på Millesgården Najad med snäckor i händerna eller Lilla Najaden, 1916, Millesgården samt Slottstorget, Gävle Orfeusfontänen eller Orfeusgruppen, 1926–1936, Hötorget i Stockholm Poseidon med brunnskar, 1927 och 1930, Göteborg och en replik på Millesgården Sankt Martinsfontänen eller Sankt Martinsmonumentet, 1950–1955, avtäckt 1958, bland annat Kansas City, Missouri och Millesgården Sjöguden, 1913, rest 1930 Skeppsbron, Stockholm Skridskoprinsessan, 1948, bland annat på Skytteholm, på Millesgården Solglitter eller Najad på delfin, 1918, bland annat vid Länssjukhuset Gävle, på Skytteholm, på Millesgården, utanför badhuset i Trelleborg och på Råsunda torg i Solna Solsångaren, 1926, längst ut på udden på Strömparterren i Stockholm Sten Sturemonumentet, påbörjat 1902, invigt 1927, Uppsala Till en annan värld, 2008, på rondellen i korsningen Södra Kungsvägen-Lejonvägen på Lidingö Två vildsvin eller Vildsvin, 1929, Ulriksdals slott samt på Millesgården Uppståndelsefontänen eller Trons fontän, invigd 1952, Falls Church Vingarna, 1908–1910, Göteborg, Uppsala, Stockholm Milles är representerad vid bland annat Nationalmuseum, Moderna Museet i Stockholm och Arkivet för dekorativ konst i Lund. Utmärkelser Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1950. Se även Olga Milles, Carl Milles hustru Ruth Milles, Carl Milles syster Evert Milles, Carl Milles halvbror Millesgården, paret Milles hem, numera museum Millesgårdens konsthall Millesparken, bostadsområde med Millesskulpturer i Hällefors Referenser Noter Källor Vidare läsning och externa länkar Millesgårdens webbplats Svenska skulptörer under 1900-talet Svenska konstmecenater Personer i Lidingös historia Hedersledamöter vid Uplands nation Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden Personer från Lagga socken Födda 1875 Avlidna 1955 Män Hedersdoktorer vid Stockholms universitet Mottagare av Prins Eugen-medaljen Representerade vid Nationalmuseum Representerade vid Göteborgs konstmuseum Alumner från Konstfack Representerade vid Moderna museet Ledamöter av Konstakademien


text: Carola eller Karola är ett kvinnonamn, en femininform av Carolus som är en latinisering av det fornnordiska namnet Karl. Namnet betyder fri man. Det äldre uttalet i Sverige är med betoning på första stavelsen i likhet med det latinska mansnamnet Carolus. Senare har namnet med betoning på andra stavelsen blivit det vanliga – så uttalas exempelvis Carola Häggkvist eller namnet i sången Carola av Robert Broberg från 1969. Namnet har funnits i Sverige sedan mitten av 1700-talet. Namnet var speciellt populärt på 1960-talet men har sedan dalat i topplistorna. Den 31 december 2014 fanns det totalt 8 970 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Carola eller Karola, varav 4 788 bar det som tilltalsnamn. Namnsdag i Sverige: 20 maj (1993-2000: 3 december) Personer med namnet Carola Carola, dogaressa av Venedig Carola av Wasa, drottning av Sachsen Carola Anding, tysk skidåkare Carola Cederström, svensk skulptör Carola Hansson, svensk författare Carola Häggkvist, svensk artist Carola Magnusson, svensk kokboksförfattare Karola Pålsson, svensk pedagog Carola Siekas Kostenius, svensk författare Carola Standertskjöld, finländsk jazz- och schlagersångerska Carola Söberg, svensk fotbollsspelare Carola Zirzow, tysk kanotist Källor Kvinnonamn


text: Cellen är den funktionella och strukturella enheten i alla levande organismer; den kallas ibland för "kroppens byggsten". Vissa organismer, till exempel bakterier, består av endast en cell vardera. Andra organismer, till exempel människor, består av flera miljarder celler vardera. Alla celler kommer från redan existerande celler. De förökar sig och blir flera genom att dela upp sig i två stycken, ibland i fyra. På detta sätt blir många celler snabbt flera, medan andra dör och upplöses. En normal cell upprätthåller självständig ämnesomsättning (metabolism) och cellen innehåller all den ärftliga information som krävs för att bilda en ny identisk cell. I cellens inre finns strukturer som kan betraktas som cellens egna inre organ, organeller. De är lösta i cellvätska, cytosol. Cytosolen och de organeller som finns i den kallas gemensamt för cytoplasma. Celler förökar sig genom delning. Sådant som har med celler att göra benämns cellulärt. Sådant som finns inne i en cell är intracellulärt (ej att förväxla med intercellulärt som betyder mellan celler); motsatsen är extracellulärt. Ordet "cell" kommer från latinets cellula, som betyder "litet rum". Alla celler har olika uppgifter. Det kan t.ex. vara att de skickar signaler mellan olika kroppsdelar, det kan också vara att bygga upp ny hud. Översikt Varje cell är mer eller mindre självständig i den mening att den oberoende av andra celler tar upp näring och omvandlar näring till energi; den utövar specialiserade funktioner och reproducerar sig om så är nödvändigt. Varje cell innehåller alla instruktioner som krävs för att utföra dessa uppgifter. Alla celler delar vissa egenskaper: Reproduktion via celldelning (även kallad mitos eller binär fission). Använder enzym och andra proteiner som kodas av gener via transkription och translation. Metabolism, det vill säga nedbrytning av näringsämnen från omgivningen för att omvandla kemiska föreningar till energi, och därefter bygga upp nya biologiska föreningar. Den kan svara på externa och interna signaler, till exempel temperatur, pH och förändringar i näringsnivåer. Cellens barriär mot omgivningen är cellmembranet som består av ett dubbellager av fosfolipider. Vissa prokaryotiska och eukaryotiska celler skiljer sig på flera punkter. Bland annat har eukaryota celler organeller vilket prokaryoter saknar. Cellens uppbyggnad Det finns två grundläggande typer av celler: eukaryota och prokaryota. Prokaryota celler är vanligtvis encelliga organismer, medan eukaryota celler ofta är delar i en multicellulär organism. Prokaryota celler Prokaryoter skiljer sig från eukaryoter i flera avseenden. Vidare saknar prokaryoter intracellulära organeller såsom det endoplasmatiska nätverket, Golgiapparaten, mitokondrier och lysosomer. Prokaryoter har ofta en kapsel som består av ett kolhydratskikt som omger cellen och skyddar den mot omgivningen. Flagell och pili är två andra vanliga komponenter; dessa är former av utskott från prokaryoten bestående av protein. En flagell är en form av molekylär motor som under inverkan av ett komplicerat inre system av proteiner kan rotera, och därmed förflytta prokaryoten i en vattenlösning. En pilus är en receptor, med vars hjälp bakterien kan binda till en yta. Liksom eukaryoter har prokaryoter även ribosomer. Övriga skillnader mellan prokaryoter och eukaryoter: De flesta prokaryoter har en cellvägg (dock finns det många undantag, till exempel mykoplasma). Cellväggens kemiska struktur är uppbyggd som en polymer bestående av peptider som alterneras med mindre kolhydratgrupper. Cellväggen utgör en barriär mot framförallt osmos som annars riskerar att spränga cellen, eftersom den intracellulära miljön har en högre koncentration av partiklar i förhållande till den yttre miljön. Dock förekommer cellväggar hos vissa eukaryota växtceller och svampar men sammansättningen är olika. Den prokaryota kromosomen är cirkulär och inte linjär som ofta är fallet i eukaryoter. Prokaryoter har dessutom ofta enbart en kromosom. Det är även vanligt att prokaryoter är bärare av mindre cirkulära DNA-molekyler kallade för plasmider. Sådana plasmider innehåller ofta ett tiotal gener och kan överföras bakterier emellan. Eukaryota celler Eukaryota celler är ungefär 10 gånger större i jämförelse med prokaryota celler och kan ha en volym som är uppemot 1000 gånger större. Den huvudsakliga skillnaden mellan prokaryoter och eukaryoter är det faktum att eukaryoter innehåller mindre rum inne i cellen som omges av membran, så kallade organeller. Dessa organeller har ofta specifika funktioner i cellens ämnesomsättning (metabolism). När det gäller den eukaryota cellens DNA består den av linjära kromosomer med bundna histoner. Alla kromosomer finns inne i cellkärnan och är därmed separerad från cytosolen. Organeller Cellmembranet omsluter cellen och reglerar vilka kemiska föreningar som får komma in och ut, samt reglerar cellens insida. Cellskelettet utgörs av strukturer inuti cellen som tillsammans håller uppe cellen och ger den dess form. Cytoplasma - materialet mellan cellmembranet och cellkärnan, består mest av vatten. Cellkärna - här lagras DNA, det genetiska materialet. Prokaryoterna saknar cellkärna och har DNA fritt i cytosolen. Ribosomer - i dessa tillverkas cellens proteiner genom att aminosyror kopplas ihop efter hänvisningar från generna. Endoplasmatisk retikulum - ett membransystem som bland annat transporterar kemiska föreningar inom cellen. Mitokondrie - cellens ”kraftverk”, förbränning av olika molekyler, till exempel socker, som ger energi till cellens arbete (cellandning). Golgiapparaten - sätter på "adresslappar" på färdiga protein som visar vart i cellen de ska transporteras. Cellens komponenter Alla celler har, oavsett om det gäller en prokaryot eller eukaryot cell, ett cellmembran som omsluter cellen, och skiljer den interna miljön från den externa. Cellmembranet reglerar upptaget av ämnen från omgivningen samtidigt som det upprätthåller elektriska potentialskillnader eftersom det är impermeabelt för joner. Alla celler innehåller DNA som är det ärftliga material som gener består av. RNA är en annan universell företeelse som är grunden för genernas uttryck. Cellmembran En tunn hinna som håller ihop och skyddar cellen. Membranet fungerar som portvakt. Det släpper igenom nyttiga ämnen, till exempel vatten och syre. Många skadliga kemikalier kan däremot inte komma in i cellen. Cellens cytoplasma omges av ett plasmamembran. Ordet plasmamembran används synonymt med cellmembran. Hos växtceller och prokaryoter omges plasmamembranet av en cellvägg. Plasmamembranet skyddar cellen från den omgivande miljön och består av fosfolipider i ett dubbelt lager. Olika former av biologiska molekyler är inbäddade i membranet, bland annat många typer av proteiner. Vissa membranproteiner fungerar som kanaler för joner och andra mindre vattenlösliga molekyler. Eftersom vissa substanser kan passera cellmembranet, medan andra inte kan det, kallas membranet för 'semi-permeabelt'. Proteiner i cellmembranet kan även vara receptorer för signalering in till cellen. Cytoskelettet Cytoskelettet upprätthåller cellens morfologi, det vill säga dess form och utseende. Dessutom ger cytoskelettet stöd åt organeller, förmedlar endocytos och celldelning. Det eukaryota cytoskelettet består av mikrofilament, intermediära filament och mikrotubuli. Många olika typer av proteiner deltar i uppbyggnaden av cytoskelettet. Även prokaryoter har ett cytoskelett, som forskningen inte har fokuserat lika mycket kring. Genetiskt material Två olika typer av genetiskt material existerar: DNA och RNA. De flesta organismer använder DNA för sin långsiktiga informationslagring. De undantag som existerar är vissa virus (retrovirus) som enbart använder RNA som sin primära lagringsform för genetisk information. All biologisk information som en organism innehåller finns i den genetiska koden, det vill säga i DNA. RNA är huvudsakligen en tillfällig överföringsform av genetisk information, som existerar under korta tidsperioder när en gen ska omvandlas till ett protein. Sådant RNA kallas för budbärar-RNA (förkortat mRNA, av engelska messenger RNA). Det prokaryota genetiska materialet är organiserat i enklare och mindre DNA-strukturer. Detta bakterie-DNA ligger i en region hos den prokaryota cellen som kallas för nukleoid. Nukleoiden är dock enbart en region i cellen och är inte att förknippa med den eukaryota cellkärnan. 99,9 % av det genetiska materialet i den eukaryota cellen finns i cellkärnan - undantaget är en mindre mängd mitokondriellt DNA som ligger inne i mitokondrierna. Det mitokondriella DNA:t utgör en mycket liten del av cellens totala DNA. Mänskliga celler har 46 linjära DNA-molekyler (kromosomer). Antalet kromosomer varierar mellan arterna och har ingenting att göra med organismens komplexitet. Cellens funktioner Celltillväxt och metabolism Mellan celldelningar växer cellen genom cellulär metabolism. Cellmetabolism är den process varigenom enskilda celler bearbetar näringsämnen. Metabolism delas upp i katabolism, som innebär nedbrytandet av strukturellt komplexa molekyler för att utvinna energi, anabolism är tvärtom uppbyggande reaktioner som skapar nya byggstenar i cellen. Under normala förhållanden är kolhydrater den vanligaste energikällan i cellen. Komplicerade kolhydratföreningar bryts ner till den enklare formen glukos. Inne i cellen bryts glukos ner till ATP. ATP bildas via två huvudsakliga biokemiska nedbrytningsvägar, varav den första är glykolysen och kallas för anaerob metabolism, därför att den inte kräver syre. I prokaryoter är glykolys den enda process som framställer energi som cellen kan tillgodogöra sig. Den andra biokemiska nedbrytningsvägen är citronsyracykeln, även kallad för Krebs cykel. Citronsyracykeln sker inne i mitokondrieerna och genererar mer ATP än glykolysen. Cellbildning Celldelning involverar en enda modercell som delar sig till två dotterceller. I prokaryoter kallas celldelningen för binär fission medan den i eukaryoter kallas för mitos som följs av cytokines. Könsceller delar sig genom en process som kallas för meios. DNA-replikering är den process varvid cellens kromosomer dupliceras, vilket är nödvändigt inför varje celldelning. Syntes av proteiner Alla celler är kapabla att syntetisera nya proteiner, som är nödvändiga för att kontrollera och tillgodose cellens aktiviteter och behov. Proteinsyntesen innebär att nya proteiner byggs upp från enklare byggstenar, så kallade aminosyror, via transkription och translation. Transkription är den process varvid genetisk information i DNA används för att producera en komplementär RNA-sträng. Den RNA-strängen är sedan bearbetad för att ge upphov till mRNA, som sedan migrerar genom cellen. mRNA binder till protein-RNA komplex kallade för ribosomer som finns i cytosolen bundna till det endoplasmatiska nätverket. mRNA översätts i ribosomerna till polypeptider - translationen. Generna styr proteintillverkningen Generna spelar sin huvudsakliga roll när cellen tillverkar en sorts molekyler som kallas proteiner. Genen innehåller den information som avgör hur proteinerna ska bli. Cellerna är de allra minsta självständiga delarna i organismer. En människokropp innehåller många miljarder celler, medan mycket små organismer, till exempel bakterier, består av en enda cell vardera. En cell är som en mycket liten och mycket komplicerad fabrik som kan tillverka alla beståndsdelar som behövs för att bygga upp en kopia av fabriken själv. Precis detta inträffar när cellen delar sig. Den principiella arbetsuppdelningen i celler är enkel - generna innehåller instruktionerna för arbetet och proteinerna utför arbetet. Uppgifterna kan till exempel bestå i att bygga en ytterligare kopia av cellen eller att reparera skador i den. Varje proteintyp är en utpräglad specialist och utför endast ett visst speciellt jobb. Så när en cell ska förändra sina aktiviteter måste den tillverka nya typer av proteiner. Om en cell ska gör någonting snabbare eller långsammare kan den reglera detta genom att skapa fler proteiner för den uppgiften (snabbare) eller färre (långsammare). Därför varierar uppsättningen proteiner i cellen från tid till annan. Men generna för alla proteinerna finns alltid tillgängliga. Protein består av långa kedjor av aminosyror. Kedjorna tillverkas som pärlband. En aminosyra i taget läggs till i ena änden. Varje gång en aminosyra ska läggas till finns 20 olika att välja mellan. Det är genen som avgör vilken aminosyra läggs till. Ordningsföljden mellan nukleotider i DNA bestämmer ordningsföljden mellan aminosyror i proteinet. Proteinet viker sedan ihop sig till en kompakt form, lite grand som ett oordnat nystan. Den tredimensionella form som proteinet då får bestäms av den ordningsföljd som aminosyrorna sitter i längs kedjan och det är denna form som i sin tur bestämmer vad proteinet kan göra, vad det har för funktion. En del protein har till exempel inbuktningar och utbuktningar som stämmer precis med ytan på ett annat protein. Det gör att de två proteinerna häktar fast i varandra och bildar en större enhet tillsammans. Andra proteiner är enzymer, det vill säga fungerar som små maskiner som ändrar andra molekyler till exempel genom att ta isär dem. Informationen lagras i DNA i form av en ordningsföljd av nukleotider längs DNA-kedjan. Fyra olika nukleotider kommer här till användning: adenin (A), Tymin (T), guanin (G) och cytosin (C). Dessa översätts till en sekvens av aminosyror. De regler som översättningen följer kallas den genetiska koden. När en gen ska användas kopieras DNA-sekvensen först till den mycket likartade molekylen RNA. Detta görs på det mycket korta delavsnittet av DNA där en viss gen finns. Denna speciella kopieringsprocess kan också kallas transkription. RNA-kopian förs sedan genom ett mycket stort molekylkomplex som kallas ribosom. Här översätts nukleotidsekvensen i RNA till en motsvarande sekvens av aminosyror enligt den genetiska koden. Den här processen kan också kallas proteinsyntes. Det nya proteinet vecklas sedan ihop till den form det ska ha för att kunna fylla sin uppgift. Om sekvensen av nukleotider förändras så förändras också genen. Detta kan också få till följd att den motsvarande sekvensen av aminosyror i proteinet blir annorlunda. Om en del av genen tas bort blir proteinet kortare och kanske inte fungerar. Detta är förklaringen till att organismer med olika alleler kan ha olika egenskaper, motsvarande proteiner fungerar olika. Som exempel beror hårfärgen på hur mycket melanin (mörkt pigment) som byggs in i håret när det växer fram. En person med normal uppsättning gener för tillverkning av melanin får mörkt hår. Men om en av allelerna har en sekvens som är så annorlunda att motsvarande protein inte fungerar, då produceras mycket mindre melanin, och personen blir ljushårig. Cellsignalering De flesta celler ingår i ett större nätverk. För att detta nätverk ska fungera måste cellerna kunna kommunicera med varandra. Kommunikationen behövs för att reglera antalet celler och vilken typ av celler som behövs. Fel i kommunikationen kan leda till ohämmad celltillväxt (det vill säga cancer). Celler kommunicerar med varandra genom att utsöndra olika ämnen, primitiva celler (ex. jästceller) kommunicerar med hjälp av små peptider medan celler i djur kan använda sig av många olika typer av signalmolekyler som proteiner, peptider, aminosyror, steroider, retinoider, gaser (kväveoxid och koloxid) och fettsyraderivat. Se även Bakterier Cellcykeln Cellandning Cellteorin Determinering Eukaryot cell Prokaryot cell Växtcell Referenser Externa länkar Cellens inre liv (eng), en flashanimation som visar vad som händer inne i en cell Den virtuella cellen (eng) Cells Alive! (eng) Högupplösta bilder av hjärnceller (eng) Cellbiologi Wikipedia:Basartiklar


text: En ceremoni är en händelse av rituell betydelse, utförd vid ett särskilt tillfälle. En ceremoni kan markera en övergångsrit, såsom vid dop, bröllop, födelsedag eller begravning. En statsceremoni berör i regel en statschef i rollen som statens formella överhuvud. Exempel på statsceremonier är: kröningar, installation och avläggande av ämbetsed, trontal, statsbesök och statsbegravning. I militära sammanhang förekommer också inspektion av honnörsvakt och flottrevy. Se även Ceremonistaten Militära hedersbetygelser Kult – flera betydelser Kultfunktionär Rit Ritual Framförande Tyst minut


text: C++ är ett programspråk med stöd för dataabstraktion, objektorienterad programmering och generisk programmering samt även för högnivå hårdvarunära programmering. Språket utvecklades i början på 1980-talet av Bjarne Stroustrup vid Bell Labs. I dag är det ett av de populäraste programspråken och används inom allt från datorspel till konsumentelektronik. C++ är baserat på programspråket C och har anammat många begrepp och konstruktioner från det. Dock har man i C++ valt att stödja objektorienterad programmering genom att implementera bland annat klassbegreppet, från början inspirerat av Simula. C++ omfattar inte C i strikt mening då det finns flera skillnader i semantik mellan C och den delmängd av C++ som motsvarar C. C++ används i allt större utsträckning där C traditionellt har använts. Översikt Språkets syntax bygger på C men har utökats för att stödja fler programmeringsparadigmer. Även om syntaxen i C++ påminner starkt om den i C är programmen ofta uppbyggda på annorlunda sätt. För att stödja objektorienterad programmering implementerades klassbegreppet genom att utöka syntaxen för strukturer och tillåta både funktioner och data att vara medlemmar i en struktur. Språket har dessutom stöd för konstruktorer, destruktorer, arv, virtuella funktioner samt överlagring av operatorer. En kraftfull sida hos C++ är templates, på svenska mallar. Dessa är en syntax som möjliggör återanvändning av samma kod men för olika datatyper. Precis som man brukar undvika att hårdkoda data i sin kod kan man använda templates för att undvika att hårdkoda datatyper. Templates kan göras mycket avancerade, till den grad att det finns hela böcker om ämnet. Det finns ett antal templates i standardbiblioteket, till exempel listor, köer och tabeller för olika datatyper (heltal, flyttal, strängar etc.). Typsystemet är mer stringent än för C och förbjuder åtskilliga av de implicita typkonverteringar som C tillåter. Som exempel kan nämnas att konverteringen från void * till andra pekartyper är förbjuden i C++ men tillåten i C. C++ är numera en ISO / IEC standard som utvecklas av en arbetsgrupp kallad WG21 , officiellt ISO/IEC JTC1 (Joint Technical Committee 1) / SC22 (Subcommittee 22) / WG21 (Working Group 21). Historia Stroustrup påbörjade sitt arbete med språket 1979, inspirerad av bland annat Simula-67 och FORTRAN 77, och det började användas inom AT&T i augusti 1983. Den ursprungliga kompilatorn kallades "CFront" och var en förkompilator till C som genererade C-kod.Den första kommersiellt tillgängliga kompilatorn kom i oktober 1985. Första internationella standarden av C++ kom 1998 (ISO/IEC 14882:1998, även kallad C++98) och har uppdaterats fem gånger: 2003 (C++03), 2011 (C++11), 2014 (C++14), 2017 (C++17), 2020(C++20) Kodexempel Hello World Exempelkod för Hello World, som Bjarne Stroustrup presenterar i sin bok The C++ Programming Language: #include <iostream> int main() { std::cout << "Hello World!" << std::endl; return 0; } I/O och sortering Programmet läser in en serie tal, sorterar dem, och skriver ut dem. #include <iostream> //importerar standardbiblioteksfilen för std::cout #include <vector> //importerar standardbiblioteksfilen för std::vector #include <algorithm> //importerar standardbiblioteksfilen för std::sort int main() { std::vector<int> vektor; //deklarerar en uppsättning av heltal med klassen vector i standardbiblioteket int tal; //deklarerar ett heltal för lagring av användarrespons while(std::cin >> tal) //inväntar användarrespons så länge den kan skrivas till "tal" som ett heltal vektor.push_back(tal); //infogar respons i vektorn std::sort(vektor.begin(), vektor.end()); //genomför standardbibliotekets inbyggda sorteringsalgoritm från vektorns början till dess slut for (auto n : vektor) //itererar genom alla element i vektor och kopierar det aktuella elementet till variabeln "n" std::cout << n << ' '; //skriver variabeln "n" i konsolfönstret under varje iteration } Standardbibliotek Definierat inom den officiella standarden för C++ finns ett omfattande standardbibliotek, ibland benämnt Standard Template Library (STL) . Det finns flera implementationer av STL att välja på, oftast levereras en implementation av STL tillsammans med en kompilator inom ett s.k. Software Development Kit (SDK). Icke-standardbibliotek Utöver de bibliotek som ingår i standarden finns en stor mängd bibliotek för olika ändamål. C++ kan dessutom använda de flesta C-bibliotek. Ytterligare C++ bibliotek utöver standardbiblioteket finns listade på cppreference.com. Ett stort och vida använt bibliotek är Boost som innehåller mängder av klasser och funktioner för att arbeta med bland annat linjär algebra, trådning, reguljära uttryck och enhetstestning. Grafisk programmering C++ innehåller inget grafiskt bibliotek då standarden är menad att vara portabel och ej bunden till en specifik plattform. Däremot finns det ett flertal tilläggsbibliotek som kan användas för att utveckla grafiska användargränssnitt. Vill man skriva portabla grafiska program finns till exempel Qt, som är ett ramverk för utveckling av grafiska program i C++ som numera ägs och utvecklas av Digia. Qt finns för Linux, Windows, Mac OS, Embedded Linux och för Windows CE. Det finns också bindningar för GTK+ som kan användas för utveckling av grafiska program under Linux, Windows, Mac OS X, SkyOS och OS/2. Både Qt och GTK+ finns tillgängliga under fria licenser. I Microsoft Windows är det möjligt att programmera direkt i Win32-API:t, vilket är ett gränssnitt direkt mot operativsystemet. Detta ger dock av naturliga skäl icke portabel kod. Dessutom består det till stor del av C-funktioner och -strukturer och inte av C++. Klassbiblioteket MFC (Microsoft Foundation Class Library) är ett bibliotek vilket är tänkt att kapsla in dessa funktioner i C++-klasser. Direct X brukar ofta förknippas med C++ och är ett renderingsbibliotek utgivet av Microsoft. Det har en direkt koppling till Win32-API:t i form av att många basoperationer för fönster fortfarande sker genom det. Noter Externa länkar C++-manual C/C++ Reference cplusplus.com ISO WG21 officiell sida ISO WG21 forum Programspråk Högnivåspråk


text: Cirkus kan syfta på Cirkus – en konstform med betoning på nöje Cirkus (bok) – en bok av Alistair MacLean Cirkus (film) – en film från 1928 av/med Charlie Chaplin Cirkus (film, 1939) – en dansk-svensk dramafilm från 1939 i regi av George Schnéevoigt Cirkus, Stockholm – en scen på Djurgården Cirkusakademien – en organisation som har till uppgift att sprida kunskap kring cirkus Lorensbergs Cirkus – en tidigare scen i Lorensbergsparken i Göteborg Nya Cirkus – en scen på Östermalm i Stockholm, se Operett-teatern Mora Träsk på Cirkus – en film från 2004 med Mora Träsk Se även Circus