text: IFK Göteborg, lokalt ofta bara IFK (IdrottsFöreningen Kamraterna), även Blåvitt, Änglarna och Kamraterna, är en svensk idrottsförening från Göteborg grundad den 4 oktober 1904, med fotboll som den mest kända idrotten, men på senare tid orientering som den mest framgångsrika. Sedan 2018 är fotbollssektionen en självständig förening som ingår i alliansföreningen IFK Göteborg. Efter att Allsvenskan 2022 avgjorts ligger IFK Göteborg tvåa i Fotbollsallsvenskans maratontabell och har blivit svenska mästare 18 gånger. Under 1980-talet hade klubben sin storhetstid, och 1982 vann laget samtliga större tävlingar; Allsvenskan, SM-slutspelet, Svenska cupen, och som första svenska klubb Uefacupen. IFK fick samma år mottaga Fair Play-priset samt tilldelades Hall of Fames hedersomnämnande vid Idrottsmuseet i Göteborg. 1987 vann klubben Uefacupen ännu en gång. IFK var nära att ta det sista steget i Europacupen, men förlorade mot FC Barcelona efter straffavgörande i semifinalen 1986. Även under 1990-talet var IFK Göteborg Sveriges mest framgångsrika herrfotbollslag, då laget vann sex titlar i Allsvenskan, 1990–1991 och 1993–1996. Historia Början IFK Göteborg grundades den 4 oktober 1904 då ett tjugotal ungdomar samlats på Café Olivedal, i hörnet av Olivedalsgatan och Sveaplan i dåvarande Majornas sjunde rote, där de bildade krets 39 av Idrottsföreningen Kamraterna. Initiativtagare var John Säwström och chalmersingenjören Arthur Wingren, som också blev föreningens första ordförande. Chalmers har för övrigt gamla fotbollstraditioner med Chalmers Bollklubb som bildades 1889. De övriga i styrelsen var Enok Olsson (vice ordförande), John Säwström (sekreterare), Nils Andersson (vice sekreterare), Meyer Kanterowitz (kassör), Herbert Johansson (intendent) samt de båda suppleanterna James Andersson och Stellan Ljungberg. IFK:s föregångare var IF Kamraterna i Annedal som bildades 1895, men upphörde 1899. Ytterligare två föreningar hade uppstått i Annedal; Idrottssällskapet Kamraterna och Annedals Sportklubb. Medlemmarna i de två föreningarna hade det svårt i början, eftersom det var svårt för arbetare att få tiden att räcka till idrott också. Dessutom möttes idrotten med misstänksamhet och ibland förakt bland grannarna i Annedal, men på försommaren 1904 samlades de drivande krafterna i Idrottssällskapet och Sportklubben då en sammanslagning diskuterades. De beslutade om att ansöka hos Centralstyrelsen för Kamratförbundet om att få bilda en egen krets i Göteborg. Runt om i Sverige fanns redan en rad föreningar med namnet "Kamraterna", men för att bli en av de många kamratkretsarna behövdes Centralstyrelsens godkännande. De fick dock ett överraskande besked från Centralstyrelsen i Stockholm om att en ansökan från Göteborg redan hade beviljats, insänd av två ingenjörsstuderande på Chalmers tekniska högskola: Arthur Wingren och S. Ljunggren. Eftersom Wingren och Ljunggren bara hade lyckats samla ett fåtal intresserade, hade de inte hunnit få igång någon verksamhet inom kretsen vilket ledde till möte. Det var strax söder om Linnéplatsen som Karlsrofältet fanns, den första träningsplanen, som Blåvitt vann fyra vänskapsmatcher på under hösten 1904 med målskillnaden 8–2. På hösten 1904 ändrades namnet till Idrottsföreningen Kamraterna Göteborg genom en sammanslagning med Annedals Sportklubb. Femtio personer betalade medlemsavgift, och den blåvitrandiga klubbdräkten kom först 1910, innan dess användes vita tröjor och blå byxor. Första lagkaptenen var John Säwström, och den första reguljära fotbollsmatchen spelades mot IK Vikingen som IFK förlorade med 1–2. IFK startade i SM första gången 1907, och i första matchen förlorade de mot Örgryte IS med 0–8. I Sveriges första fotbollslandskamp, mot Norge 1908, deltog tre spelare från IFK; Ove Eriksson, Nils Andersson och Erik Börjesson. Under åren 1904–1970 vann IFK Göteborg sju svenska mästerskapsguld, det första den 11 oktober 1908 mot IFK Uppsala som laget besegrade med 4–3 inför cirka 3 000 åskådare på Walhalla idrottsplats. Blåvitts första fixstjärna var Erik Börjesson, som kom från Jonsered drygt ett år före SM-finalen mot IFK Uppsala, i juli 1907. Börjesson spelade cirka 300 matcher för Blåvitt, åren 1907–1910 och 1912–1920. Den andra svenska mästerskapssegern kom 1910 mot Djurgårdens IF med 3–0 inför 5 510 personer, där Erik Börjesson gjorde alla tre målen. Östra Hamngatan 24 var adressen för IFK:s första klubblokal, som öppnades år 1920 (numera riven). Den tredje SM-titeln vann IFK Göteborg under första världskriget 1918. Detta var IFK Göteborgs första SM-final i Stockholm, på Stockholms stadion, där 6 000 åskådare satt bänkade då IFK Göteborg vann med 5–0 mot Helsingborgs IF. I den första säsongen av Allsvenskan 1924/1925, placerade sig IFK på en andra plats. Filip "Svarte-Filip" Johansson blev Allsvenskans första skytteligavinnare när han under denna säsong gjorde 39 mål på 22 matcher, vilket är rekord. Det första allsvenska guldet kom säsongen 1934/1935, då laget tränades av Eric Hjelm. Nästa SM-titel kom 1942, då laget vann med fyra poängs marginal över Gais. År 1924 reste IFK Göteborg till Spanien, för den dittills mest omfattande utlandsturnén som ett svenskt fotbollslag hade gjort (där klubben utmanade FC Barcelona, Athletic Bilbao och Atletico Madrid). En annan långresa gick 1949 till Nordamerika mellan den 12 juni och 9 juli, med syftet att marknadsföra europeisk fotboll. Den 35 dagar långa turnén hade kostat IFK cirka 30 000 kronor. Änglarna Namnet "Änglarna" föddes i mitten av 1950-talet, av kolportören Bengt Nilsson. Tidigare denna dag hade IFK Göteborg slagit AIK med 5–3. Bland gästerna fanns den legendariske Ny Tid-tecknaren Gunnar "Bong" Bongberg, som dagen efter ritade sitt dubbelspaltiga Ullevi-reportage med temat "änglarna". Det dröjde till 1958 innan IFK vann Allsvenskan igen, samma år som VM spelades i Sverige och Ullevi var nybyggd. I laget som tränades av Walter Probst spelade bland andra Bengt "Fölet" Berndtsson, Owe "Fiskar-Owe" Ohlsson och Bertil "Bebben" Johansson. "Bebben" var mycket värdefull för laget och skulle som tränare vinna SM-titel med IFK 1969, och "Fölet" Berndtsson och Owe Ohlsson togs ut i VM-truppen. 1961 invigdes Kamratgården och IFK spelade 5–5 mot de blivande svenska mästare IF Elfsborg i en klassisk match. 1962 anslöt landslagsanfallaren Yngve Brodd från proffslivet i Frankrike till IFK och blev 1963 tränare för laget, som han ledde fram till 1966. 1969 tog IFK efter två niondeplatser 1967–68 SM-titeln för första gången på elva år med Bertil "Bebben" Johansson som tränare. IFK-anfallaren Reine Almqvist blev allsvensk skyttekung och andra nyckelspelare var mittbacken Björn Ericsson, lagkaptenen Reine Feldt och kreativa mittfältaren Göran "Pisa" Nicklasson. I samma veva debuterade Nicklasson i landslaget, och blev även uttagen till VM i Mexiko 1970. Laget spelade en enkel fotboll, av "Bebben" Johansson lanserad som "bonnfotboll". IFK var också det lag med högst publiksnitt och hade säsongens högsta publiksiffror i de två derbyna mot Gais. Nästa säsong kom IFK att åka ur allsvenskan, efter att ha förlorat den sista matchen mot Örebro SK med 1–0 på Eyravallen. Publikbråk uppstod då fans till IFK Göteborg rusade in och försökte riva ner målburen i hopp om omspel och matchen avbröts med cirka 8 minuter kvar och IFK-supportrar hamnade i bråk med polis. 1970-talet Efter IFK Göteborgs guld 1969 åkte klubben ur Allsvenskan 1970. IFK förblev i dåvarande division II (idag Superettan) under ett antal år. Några spelarprofiler under denna period var bland annat Donald Niklasson, Sten Danielsson och Eddy Magnusson. 1972 spelade 28 spelare i IFK:s A-trupp varav 13 var nyförvärv och 1973 var det 19 nya spelare i truppen. Samtidigt rasade publiksiffrorna, vilket försämrade klubbens ekonomi. Bertil Westblad blev ny ordförande 1972 och 1974 blev Anders Bernmar vice ordförande och klubbdirektör. Bernmar låg bakom att IFK Göteborg återigen blev ett lag som lockade storpublik. 1976 skrev Gert Lengstrand låten Heja Blåvitt och Schytts spelade in den på albumet "Änglalåtar". Låten spelades på IFK:s hemmamatcher fram tills 2009, då IFK:s inmarschlåt byttes till Snart skiner Poseidon skriven av Joel Alme. 1976 sattes ett rekord för division II när 50 690 åskådare följde derbyt mot Gais. Under Westblads och Bernmars ledning inleddes en satsning då Kamratgården intecknades och styrelsen gick i borgen för lån. IFK gjorde flera uppmärksammade värvningar i landslagsspelarna Björn Nordqvist och Ove Kindvall som anslöt 1975 och Ralf Edström som anlände 1977. 1975 kom IFK tvåa i Division II efter Kalmar FF som avancerade till Allsvenskan med en poängs marginal gentemot IFK. Nästföljande säsong kunde IFK säkra återkomsten till Allsvenskan när laget vann Division II med åtta poängs marginal framför tvåan Helsingborgs IF. Under comebacksäsongen i Allsvenskan 1977 hade IFK 23 760 åskådare i snitt per hemmamatch, det tredje högsta snittet i Sverige genom tiderna. 1978 följde IFK efter Malmö FF och införde "halvproffsverksamhet" där spelare arbetade halvtid och fick mer tid över till träning. I slutet av 1970-talet kom en ny ung generation spelare fram som skulle lyfta klubben till toppen. Från Jonsered kom anfallaren Torbjörn Nilsson som 1976 debuterade i landslaget och 1975 värvades tvillingbröderna Conny Karlsson och Jerry Carlsson från IFK Oskarshamn efter tips från densamme. Från Hisingen och IF Warta hämtades Glenn Hysén och från Lerkil Glenn Strömberg. 1976 värvades återigen ett brödrapar i Tommy och Tord Holmgren från Gällivare. 1979 blev Sven-Göran Eriksson ny tränare för IFK och implementerade sitt nya spelsystem som skulle komma att lyfta laget till oanade höjder. IFK:s spelsystem har beskrivits av Sven-Göran Eriksson som ett som bygger på kollektiv insats med utrymme för individualism. 1980-talet Efter ett 1970-tal där Malmö FF dominerat Allsvenskan tog IFK över den rollen under 1980-talet efter Östers IF:s korta tid i toppen av Allsvenskan 1980–1981. En första framgång i Europa fick IFK i Cupvinnarcupen 1980 då de tog sig till kvartsfinal men förlorade mot Arsenal. Andraplatsen i Allsvenskan 1980 medförde att IFK fick delta i Uefacupen 1981/1982. I de inledande omgångarna vann IFK mot finländska Valkeakoski, österrikiska Sturm Graz samt rumänska Dinamo Bucureşti och kvalificerade sig för kvartsfinal, där de lyckades slå ut Valencia. IFK:s hemmamatch inför 50 108 åskådare vanns med 2–0, och efter att ha besegrat Kaiserslautern i semifinalen tog de sedan även en finalplats. I finalen mötte IFK Göteborg Hamburger SV i två matcher, som båda vanns av IFK. IFK Göteborg hade som första (och ännu, 2023, enda) svenska lag vunnit en europeisk titel. Segern i Uefacupen innebar att klubbens ekonomi kunde räddas, efter en kaotisk vår då styrelsemedlemmar hade avgått och klubben hade miljonskulder. För att kunna åka till Valencia tvingades Anders Bernmar be sponsorn SKF om ett snabblån. Ordförande Bertil Westblad avgick och Gunnar Larsson valdes till hans efterträdare i mars 1982. I laget spelade inte mindre än fyra Glenn: Glenn Hysén, Glenn Strömberg, Glenn Schiller och Glenn Holm, ett faktum som gett upphov till den populära ramsan "Alla heter Glenn i Göteborg" av Hammarbys fans under andra SM-finalen 1982 på Söderstadion. Andra profiler i laget var landslagsmålvakten Thomas Wernersson, backarna Conny Karlsson och Ruben Svensson, mittfältaren Tord Holmgren och anfallaren Dan Corneliusson. 1982 vann IFK Göteborg även Allsvenskan och segrade i Svenska cupen. I mästerskapsfinalen vann IFK mot Hammarby IF på Söderstadion i den andra finalmatchen med 3–1 och vann därmed med sammanlagt 4–3. I samband med finalmatchen tilldelades Torbjörn Nilsson Guldbollen. IFK hade även stått för en utklassning i semifinalen mot Malmö FF med sammanlagt 8–1. Däremot lyckades IFK inte erövra Bragdguldet, som gick till Mats Wilander efter hans seger i Franska öppna. IFK:s grattistelegram till bragdmedaljören löd: IFK vann SM-titel även 1983 och 1984 och kunde dessutom försvara segern i Svenska cupen 1983. I Allsvenskan slutade IFK trea 1983 men i dåtidens SM-slutspel kunde IFK ta hem mästerskapet efter 1–1 och 3–0 i finalerna mot Östers IF. 1984 vann IFK Allsvenskan och defilerade i mål som svenska mästare efter sammanlagt 7–1 mot IFK Norrköping i SM-finalen. Nästa stora internationella framgång för IFK Göteborg kom 1986 då laget nådde semifinal i Europacupen för mästarlag efter segrar över Fenerbahçe och Aberdeen. I laget spelade den unge anfallaren Johnny Ekström som samma år landslagsdebuterade och andra nya spelare efter 1982 var Roland Nilsson och Stefan Pettersson. Dessutom hade Torbjörn Nilsson återvänt efter proffsåren i Kaiserslautern. I den första semifinalen vann IFK mot det spanska storlaget FC Barcelona med 3–0, men Barcelona vann med samma siffror hemma och vann sedan straffsparksläggningen. Torbjörn Nilsson blev turneringens skyttekung med sju fullträffar. Den framgångsrika säsongen 1986–1987 slutade med SM-titel 1987 efter två dramatiska finaler mot Malmö FF. Säsongens höjdpunkt blev den andra finalsegern i Uefacupen mot Dundee med sammanlagt 2–1, och tidigare i turneringen stod IFK för kvartsfinalsegern mot Inter där IFK gick vidare efter 1–1 på San Siro. Efter segern i Uefacupen 1987 försvann elva spelare; däribland Stig Fredriksson, Glenn Hysén (Fiorentina), Peter Larsson (Ajax), Thomas Wernersson och Tord Holmgren (Fredrikstad). Fredriksson och Wernersson utsågs till nya klubbdirektörer. 1988 slutade Blåvitt tvåa i Allsvenskan men åkte ur slutspelet i semifinalen mot Djurgården. 1990-talet Under 1990-talet fortsatte framgångarna för IFK och laget blev svenska mästare 1990 och 1991. IFK hade värvat bland annat Kennet Andersson och Stefan Rehn. Efter några år som ungdomstränare blev Roger Gustafsson huvudansvarig för A-laget 1990. IFK har sedan början av 90-talet en tradition att äta pyttipanna, så kallad guldpytt, endast i samband med att de vinner Allsvenskan och blir svenska mästare i fotboll. 1993 inleddes en dominans i Allsvenskan när laget 1993–1996 tog fyra raka segrar, och spelade återkommande i Uefa Champions League. I 1992/1993 års upplaga slutade laget tvåa bakom AC Milan i gruppspelet som gällde en finalplats. I Uefa Champions League 1994/1995 vann IFK sin grupp före tvåan FC Barcelona men åkte sedan ut i kvartsfinalen mot Bayern München på bortamålsregeln. Denna period hade IFK bland andra landslagsspelarna Håkan Mild, Thomas Ravelli, Magnus Erlingmark, Jesper Blomqvist, Teddy Lučić, Pontus Kåmark och Joachim Björklund i truppen, som alla var med i Sveriges VM-trupp som tog brons 1994. IFK:s senaste deltagande i Champions League följde säsongen 1997/1998 då laget kvalificerade sig genom att slå ut Rangers i kvalet med sammanlagt 4–1. I gruppspelet slutade IFK på en sistaplats bakom Bayern München, Paris Saint-Germain och Beşiktaş. 1996 köpte IFK Niclas Alexandersson från Halmstads BK och Andreas Andersson från Degerfors IF. Laget slutade tvåa i Allsvenskan efter Halmstads BK vilket efter föregående år sågs som ett misslyckande. De följande åren blev utan framgångar för IFK som året efter slutade på en åttondeplats. För första gången på länge var IFK Göteborg inte heller bästa klubben i staden, i och med att Västra Frölunda IF knep en femteplats. Flera spelare lämnade: Jesper Blomqvist och Andreas Andersson blev utlandsproffs och Thomas Ravelli avrundade karriären i USA. IFK gjorde därefter flera värvningar i form av Christian Karlsson, Joakim Persson, Stefan Bärlin och Magnus Pehrsson som hade stora förväntningar på sig men som inte lyckades på Kamratgården. IFK värvade även internationellt genom anfallaren Emmanuel Tetteh. En lyckad värvning blev målvakten Bengt Andersson. Tränaren Mats Jingblad lämnade mitt under säsong efter 0–4 mot Örebro SK och in kom den gamla IFK-anfallaren Reine Almqvist. Almqvist lämnade i sin tur under säsongen 1999 efter en för IFK inte tillfredsställande säsong och Stefan Lundin tog över som tränare. 2000-talet Inför säsongen 2000 värvades trion Gustaf Andersson, Tomas Rosenkvist och Mikael Sandklef från lokalkonkurrenten Västra Frölunda IF Fotboll. IFK låg i toppen av allsvenskan under sommaren, men det blev till slut en fjärdeplats. Vänsterbacken Stefan Landberg skadades och tvingades avsluta sin karriär. 2000 avgick Gunnar Larsson som ordförande efter 18 år på denna post. 2001 kompletterades truppen med hemvändaren Pontus Kåmark, och Martin Ericsson. Med hjälp av juniorerna Fredrik Karlsson/Risp och Sebastian Johansson ledde klubben Allsvenskan i början av juni. Håkan Mild skadade sig på våren, och laget föll således i tabellen. Mild återkom på hösten och Blåvitt slogs om seriesegern, men efter bortaförlusterna mot GIF Sundsvall och Helsingborg i de sista matcherna slutade säsongen med en ny fjärdeplats i den Stockholmsdominerade tabellen. 2001 hade IFK totalt 10–0 i målskillnad mot Malmö FF, varav IFK:s största segersiffror (6–0) blev ett faktum. 2002 var för första gången på länge en nederlagssäsong för IFK, som efter viss slutdramatik i botten fick kvala mot Västra Frölunda IF och säkra ett nytt allsvenskt kontrakt, där temporära tränarbyten hade gjorts under året. Under vintern 2002/2003 blev Bosse Johansson ny tränare i IFK och laget lånade några spelare; däribland Hans Blomqvist, som blev en ny publikfavorit i sin hemmadebut med två mål i vinsten 3–0 mot Malmö. Publiksiffran 40 382 noterades på Ullevi i 5–2-vinsten mot ÖIS den 27 maj, och IFK slutade säsongen på sjunde plats. 2004 firades 100-årsjubileumsåret och IFK slutade på tredje plats efter stora spelarinvesteringar, följt av spelarskador med mera, och några matcher med stora publiksiffror. Den stora investeringen var anfallaren Peter Ijeh som köptes från Malmö FF. Efter Allsvenskans slut spelade IFK Svenska cupen-final mot Djurgården, förlust med 1–3. Efter 2004 lämnade Bosse Johansson klubben och laget behövde en ny tränare, vilken blev norrmannen Arne Erlandsen från Lillestrøm SK. Inför 2005 hade IFK Göteborg spelat i nystartade Royal League men förlorat finalen mot FC Köpenhamn efter 13 straffsparksomgångar. Oscar Wendt, Karl Svensson, Mattias Bjärsmyr, Pontus Wernbloom, Andrés Vasquez samt bröderna Jonatan och Marcus Berg blev den "nya generationen" som tog över efter alla spelare som var skadade eller lämnade klubben. Ullevi fylldes vid guldmatchen i Allsvenskan, som DIF vann med 3–1. På hösten 2005 hade klubben blivit anklagad för skattebrott, och Mats Persson och Peter Ijeh hämtades av polis för förhör. Anklagelserna gällde Peter Ijehs och Stefan Selakovics övergångar till klubben. Denna händelse döptes av tidningarna till "IFK Göteborgs omtalade skatteaffärer". Detta gjorde att dåvarande ordförande Bengt Halse, sportchefen Mats Persson och kassören Janne "Plånbok" Nilsson, avgick. Peter Ijeh krävde att få lämna laget och såldes till FC Köpenhamn. Klubben fick också betala 13 miljoner kronor i obetald skatt, samt skattetillägg för Peter Ijeh och Stefan Selakovic. Klubben lyckades dock undvika ytterligare bestraffning, till exempel tvångsnedflyttning, genom att hävda trolöshet mot huvudman vilket gjorde att all skuld lades på de tidigare nämnda aktörerna. Stig Lundström blev efter höstens brottsutredning klubbens nya ordförande. Gamla storspelaren Håkan Mild avslutade karriären och blev hyllad under sin sista match mot norska Lyn i Royal League, och blev efter detta sportchef för klubben. Under vintern försökte Blåvitt förstärka truppen genom att värva Magnus Kihlberg, Thomas Olsson, Ali Gerba och Jonas Wallerstedt. De två förstnämnda kom i stort sett gratis till klubben, medan kanadensaren Gerba kostade tre miljoner kronor. IFK placerade sig inledningsvis högt upp i tabellen, men efter VM-uppehållet avgick Arne Erlandsen. Orsaken sades vara att Erlandsen ville köpa in några rutinerade spelare till guldstriden, men det var emot klubbens vilja. Den assisterande tränaren Kjell Petersson tog över. Under sommaren lämnades IFK av Karl Svensson (för Rangers), och Oscar Wendt (FC Köpenhamn, för 8 miljoner) och IFK fick backbrister. Laget slutade till slut på åttonde plats i Allsvenskan 2006. IFK Göteborg gjorde inför säsongen 2007 klart med en ny tränartrio, och en fortsatt satsning på unga spelare. I augusti såldes Marcus Berg till den holländska klubben FC Groningen för över 30 miljoner kronor. Den tidigare petade mittfältaren Pontus Wernbloom klev fram i den nya rollen som anfallare och blev lagets nya målskytt. Laget provade även 15-årige Nicklas Bärkroth som anfallare i hemmamatchen mot IF Brommapojkarna som därmed blev Allsvenskans yngste spelare genom tiderna. IFK blev svenska mästare för första gången sedan 1996. I sista hemmamatchen mot Trelleborgs FF kom 41 471 åskådare trots ösregn och kyla. Publiksnittet 15 797 åskådare blev det högsta allsvenska publiksnittet sedan 1970-talet. I Svenska cupen gick IFK Göteborg till final efter segrar mot Ängelholm, Ljungby IF, Gefle IF, Mjällby AIF och Landskrona BoIS. Finalen förlorades borta mot Kalmar FF med 3–0. Inför 2008 lade Magnus "Ölme" Johansson och Bengt Andersson av sina fotbollskarriärer på elitnivå, följt av några försäljningar och nyförvärv även senare under året. I Allsvenskan var IFK på en fjärde plats inför Fotbolls-EM 2008, och kom till slut trea. Säsongens titel kom när IFK Göteborg vann över Kalmar FF med 3–1 i Svenska Supercupen den 23 mars. Den 15 juli blev det drabbning mot SS Murata från San Marino för att spela den första matchen i första kvalomgången för Uefa Champions League 2008/2009, och vann detta dubbelmöte med totalt 9-0 i målskillnad. Nästa kvalomgång spelades mot FC Basel från Schweiz där IFK Göteborg slogs ut. Den 21 september spelades finalen i Svenska cupen 2008 mellan Kalmar FF och IFK Göteborg, som även var finalister 2007. Matchen spelades mållös, IFK vann på straffläggning och fick sin femte titel i cupen. Den 9 oktober åkte IFK till Bergamo, Italien, för att spela en träningsmatch mot Atalanta BC. Matchen spelades på förfrågan från Glenn Strömberg, och var tillägnad familjen Bortolotti, och slutade 4–0 till Atalanta. I andra omgången av 2009 års säsong spelade IFK sin första match på nybyggda Gamla Ullevi och besegrade Djurgårdens IF med 6–0 inför 18 276 åskådare. Den nya arenan blev publikmässigt ett stort lyft för klubben som med 13 813 åskådare per match 2009 ökade pubilksnittet med 40% jämfört med föregående år. Laget ledde allsvenskan vid sommaruppehållet, fick en svacka på grund av spelarskador under sensommaren men kom åter upp i toppen, och förlorade mot AIK i den sista och avgörande omgången. Även i svenska cupen tog IFK Göteborg en andraplats efter en finalförlust på Råsunda, också mot AIK. Den 10 september 2009 rankade Föreningen för fotbollshistoria och statistik IFFHS (Federation of Football History and Statistics) Europas mest framgångsrika fotbollsklubbar under 1900-talet med IFK Göteborg på 32:a plats. Detta efter framgångarna i Uefacupen, Europacupen och Champions League under 1980- och 1990-talet. På den 203 lag långa listan återfinns även Malmö FF som enda andra svenska förening på en 94:e plats, delad med bland andra Manchester City. Efter en allsvensk match mot Örebro SK 2009 blev IFK Göteborg en världsnyhet när det visade sig att laget hade satt i system att flytta stolparna innan matchens början för att krympa målets storlek. Den dåvarande IFK-målvakten Kim Christensen undslapp böter och avstängning från Disciplinnämnden, som påpekade att den sortens förseelser ska rendera i gult kort. "Taktiken" följdes ändå av en drös med kritik, bland annat från AIK:aren Jos Hooiveld som gick till attack mot IFK Göteborg och kallade det för "patetiskt fusk". Flera stora nyhetssajter som BBC, Times Online och The Sun uppmärksammade fusket, där den sistnämnde publicerade nyheten på förstasidan med rubriken ”Stopper moves the goalposts. See footage as dodgy keeper shrinks goal”. 2010-talet Under 2010 års försäsong besegrade klubben lag som FC Moskva, FC Nordsjælland och Aalborg och räknades som en av favoriterna att vinna allsvenskan – men tog endast tre segrar i allsvenskan under våren, och klubben var inblandad i nedflyttningsstriden. Under sensommaren avancerade klubben sig från trettonde till femte plats, och slutade sedermera på en sjundeplats. I Europa League-kvalet åkte IFK ut mot AZ Alkmaar trots en segermatch, men förlusten blev en målskillnadsaffär till IFK:s motgång. Under hösten gjorde klubben sin andra försäljning då Gustav Svensson såldes till turkiska mästarna Bursaspor. SVT-programmet "Uppdrag Granskning" gjorde under sommaren 2010 ett reportage om IFK Göteborg och deras stjärnsponsor Prioritet finans, som avslöjade att factoring-bolaget gjorde affärer med grova ekobrottslingar. Trots att Uppdrag Gransknings reporter helt öppet utger sig för att behöva kontanter till svarta löner är Prioritet finans villiga att ha honom som kund. Enligt åklagaren Thomas Langrot på Ekobrottsmyndigheten var det fråga om "klockren misstanke om penningtvätt". IFK Göteborg berättade senare i ett pressmeddelande att samarbetet med skandalomsusade Prioritet finans skulle fortsätta trots Uppdrag Gransknings reportage och Finansinspektionens granskning. IFK:s ledning valde, att ge Jonas Olsson fortsatt förtroende trots 2010 års misslyckande. Truppen förstärktes till 2011, men det blev ändå IFK:s sämsta allsvenska säsongsinledning sedan 1950-talet. Efter ytterligare värvningar hamnade klubben återigen på en sjundeplats i Allsvenskan och missade därmed chansen, att ta en av platserna till Europa League. I Svenska cupen gick IFK till semifinal mot Kalmar FF, men förlorade med 3–4 efter förlängning. En mer omfattande förnyelse av spelartruppen skedde till 2012 års säsong. Dessutom engagerades Mikael Stahre från AIK, som ny tränare i klubben. Av nyförvärven märktes särskilt Daniel Sobralense från Kalmar, som blev IFK Göteborgs förste brasilianske spelare. Detta gjorde klubben favorittippad i Allsvenskan och laget döptes om till "Real Blåvitt" av media. Det bar sig dock inte bättre än att IFK endast var en poäng från kvalplatsen efter nio raka matcher utan segrar under sommaren. Laget slutade till sist åter en gång på sjunde plats i Allsvenskan. Säsongen 2013 vann klubben sin sjätte titel i Svenska cupen, efter finalseger mot Djurgården på Friends Arena den 26 maj 2013. I Svenska Supercupen förlorade laget borta mot Malmö med 3–2. Den allsvenska säsongen slutade med en tredjeplats för IFK Göteborg, och i Stefan Selakovics 200:e och sista allsvenska match med klubben stod han som ende målskytt. Inför säsongen 2014 valdes Karl Jartun till ny ordförande på klubbens årsmöte den 6 mars 2014, och i juni kom Mats Gren att efterträda Håkan Mild som sportchef. IFK Göteborg slutade tvåa i Allsvenskan 2014. Klubben vann Svenska cupen 2014/15, efter 2–1 hemma mot Örebro SK i finalen, vilket blev nye tränaren Jörgen Lennartssons första titel i turneringen. 19-årige Gustav Engvall stod som lagets ende målskytt i 2–1-segern borta mot AIK i den näst sista omgången av Allsvenskan 2015 där andraplatsen stod på spel. I Allsvenskan 2016 slutade IFK Göteborg fyra medan det i Svenska cupen blev ett uttåg redan i gruppspelen för första gången sedan 2010, men laget nådde playoff i Europa League-kvalet. I det allsvenska mötet hemma mot Malmö den 27 april kastades ett knallskott mot Malmös Tobias Sana från hemmapublik, varefter gästerna tilldömdes seger med 3–0. Säsongen 2017 präglades av både sportsligt och ekonomiskt misslyckande, med en elfteplats i Allsvenskan 2017 och klubbens största minusresultat sedan verksamhetsberättelser funnits offentliga från 2008. Under säsongen 2018 var klubbens hemmapubliksnitt under 10 000 åskådare och laget slutade åter på elfte plats i Allsvenskan, men hade ett stort transferöverskott som resulterade i 1,3 MSEK vinst i slutändan. Damlag 2019 meddelade IFK Göteborg att man nästa år skulle ställa upp med ett damlag i seriespel på seniornivå för första gången i klubbens historia. Laget skulle bestå av tonåringar från föreningens akademi. Inför säsongen 2020 blev klubben tilldelad en serieplats i Division 4. Laget kom tvåa efter likaledes nystartade Örgryte IS. År 2021 spelade laget i division 3 och vann serien. År 2022 vann man division 2 samt det efterföljande kvalet mot IF Viken, vilket gör att laget spelar i division 1 år 2023. Spelare Spelartruppen Utlånade spelare P19-Truppen 2023 Minnesvärda spelare Sexton av de följande spelarna har antingen blivit utvalda för "Bästa IFK-laget genom tiderna" år 2004 av läsarna i Göteborgs-Posten eller blivit invalda i "Drömlaget" som presenterades i klubbens officiella 100-årsjubileumsbok som publicerades 2004. Övriga har blivit utvalda efter att antingen ha spelat minst 500 matcher för IFK Göteborg, spelat minst 100 landskamper för Sverige, eller vunnit en Guldboll. Alla på listan har spelat minst 50 matcher för IFK Göteborg. Årtalen inom parentes visar året de debuterade i laget. Början av 1900-talet–1920-talet: Erik Börjesson (1907), Filip "Svarte-Filip" Johansson (1924) 1930-talet–1940-talet: Arne Nyberg (1932), Gunnar Gren (1941) 1950-talet–1960-talet: Bengt "Fölet" Berndtsson (1951), Bertil "Bebben" Johansson (1955), Donald Niklasson (1967) 1970-talet: Torbjörn Nilsson (1974), Jerry Carlsson (1974), Ove Kindvall (1975), Björn Nordqvist (1975), Tommy och Tord Holmgren (1977), Glenn Hysén (1978), Ruben Svensson (1978), Glenn Strömberg (1979) 1980-talet: Stig Fredriksson (1980), Roland Nilsson (1983), Peter Larsson (1984), Mikael Nilsson (1988), Håkan Mild (1988), Thomas Ravelli (1989) 1990-talet: Magnus Erlingmark (1993), Niclas Alexandersson (1996) 2000-talet: Bengt Andersson (1998) Ledarstruktur Styrelse och ledning Tränarstab Noterbara tränare Detta är en lista över tränare som har vunnit en eller flera titlar med IFK Göteborg Supportrar Innan IFK Göteborg hade grundats var Örgryte IS den dominanta klubben i Göteborg. Örgryte ansågs vara en klubb för medelklassen och senare för överklassen i Göteborg. IFK blev populära bland arbetarklassen och det skapades en rivalitet baserad på social klasstillhörighet. I början av 1900-talet ansågs det att supportrar borde uppföra sig som gentlemän, som stödde både sitt eget lag och motståndarna. Detta visade sig vara en svår uppgift för göteborgarna. Lokalpatriotism och klasskillnader resulterade då och då i rena slagsmål på läktarna och planen. Pressen pekade genast ut supportrarna som avskummet bland Sveriges fotbollsklubbar. Efter första världskriget lugnade det ner sig något och rivaliteten mellan klubbarna ebbade ut. Göteborgssupportrarna blev kända som vänliga och sportsmannaaktiga. Detta gällde däremot bara uppförandet på hemmaplan, när det var dags för bortamatcher uppförde sig supportrarna som förut. Detta beteende växte kraftigt under 1920-talet och nådde sin kulmen 1939, strax efter att Andra världskriget brutit ut, när ungefär 2 000 IFK-fans reste till Borås för att se IFK spela mot IF Elfsborg. Fansen slogs mot Boråspolisen och efter att ha återvänt till Göteborg störde de den blackout som utförts för kriget. Som i de flesta andra delarna av världen var decennierna efter världskrigen relativt skonade från fotbollsvåldet. Svensk fotbollskultur började förändras under 1960-talet, och inspirerades av den engelska kulturen. Detta florerade under 1970- och 80-talet, vilket gav upphov till att flera klubbars supportrar startade så kallade supporterklubbar. Första försöket att starta en supporterklubb för IFK Göteborg gjordes 1969, när supporterklubben Änglarna formellt grundades. På grund av svalt intresse efter nedflyttningen året därpå blev dock inte supporterklubben aktiv förrän 1973, vilket därmed brukar anses vara startåret. Änglarna utmärkte sig bland annat genom att låna pengar till den nästan konkurshotade klubben så att laget skulle ha råd att åka till en match i Uefacupen 1982. När klubben gjorde succé ute i Europa under 1980-talet och 1990-talet, och tusentals supportrar reste till Hamburg, Barcelona, Dundee, Milano, Manchester och München, fick supporterklubben mer inflytande över klubben. Änglarna var även den pådrivande kraften för att flytta tillbaka från Ullevi till Gamla Ullevi 1992. Under tidigt 1990-tal sågs en nedåtgående trend för medlemskap hos supporterklubben, trots att klubben var framgångsrik, men trenden vände i början av 2000-talet och gav klubben de högsta medlemssiffrorna sedan början av 1980-talet. Under 2000-talet ändrades den svenska supporterkulturen från att ha varit engelskinspirerad till att få mer influenser av kulturen i Sydeuropa. Tifos och Ultras blev populära och vanliga syner på de svenska arenorna. Från att ha synts under en gemensam flagga, supporterklubben Änglarna, började nu separata supporteravdelningar bildas såsom Ultra Bulldogs, Young Lions och West Coast Angelz. Dessa tre slogs sedan samman för att bilda Ultras Göteborg. Kända IFK-supportrar Källa Arenor Se även: Gamla Ullevi, Ullevi och nya Gamla Ullevi Historiskt sett har IFK Göteborgs hemmaarena varit Gamla Ullevi, där majoriteten av tävlingsmatcherna har spelats. Klubben har spelat där under två separata perioder, mest nyligen efter 1992 då de lämnade Ullevi. På Ullevi spelas fortfarande publikdragande matcher, såsom derbyn mellan Göteborgslagen Örgryte IS och Gais eller internationella matcher. Gamla Ullevi hade under 2000-talet en publikkapacitet på 18 000, medan Ullevi har en kapacitet på 43 200 åskådare. Gamla Ullevi revs den 9 januari 2007 för att bereda plats åt en ny stadion, nya Gamla Ullevi, med en publikkapacitet på 18 800. Den nya stadion färdigställdes under 2008 men användes inte förrän säsongsstarten 2009. Under byggtiden spelade IFK sina matcher på Ullevi. IFK Göteborg har använt tre olika stadion som officiella hemma-arenor. Den första var Idrottsplatsen, som användes från 1905 till 1916. Den byggdes år 1896 för Göteborgs Velocipedklubb och användes från början till cykelsport. Under 1909 års säsong använde IFK även ÖIS hemmaplan Balders hage eftersom en konflikt med ägaren till Idrottsplatsen blossat upp. Den tredje stadion var Valhalla Idrottsplats, som användes under samma tid som Idrottsplatsen för ett antal matcher. En fjärde arena, Slottsskogsvallen, har aldrig varit den officiella hemmaarenan men har ändå använts många gånger för IFK Göteborgs hemmamatcher. Idrottsplatsen förföll på grund av både bristande ledarskap och ekonomi under 1910-talet, och ett beslut fattades om att totalrenovera arenan med hjälp av sponsorer och utomstående finansiering. Arbetet med den nya arenan började 1915 och man använde samma grund som Idrottsplatsen stått på. Den nya stadion, som från början kallades Ullervi men som senare bytte namn till Ullevi och ännu senare till Gamla Ullevi invigdes 1916. Gamla Ullevi stod som hemmaarena ända fram till 1958 när Nya Ullevi, som byggdes för Världsmästerskapet i fotboll 1958, invigdes. Ungdomsakademi I IFK Göteborgs ungdomsakademi utbildas spelare under 19 år, som delas upp i lag baserat på ålder och kön. Lagen spelar i diverse barn- och ungdomsligor, till exempel Tipselit och Juniorallsvenskan. Flickverksamheten startades i 2007 för flickor i åldern 6-7 år, (födda 2000 och 2001), men är fortfarande ett projekt under utveckling. I takt med att flickorna som var med vid starten blev äldre utvidgade man verksamheten till att innefatta även deras nya åldersklasser, samtidigt som det ansluter nya flickor i 6-7-årsåldern. I mitten av 2010-talet hade de äldsta av dessa flickor nått tonåren. Vid klubbens årsmöte den 12 mars 2019 meddelades att klubben kommer starta damseniorlag i fotboll. Färger och vapen Den traditionella färgen för alla Kamratföreningar är blått och vitt, och IFK Göteborg är inget undantag. Klubbens första dräkter bestod av en blå tröja med ett enda horisontellt vitt streck och en stjärna mitt på bröstet. De nästföljande åren användes vita eller blå tröjor utan streck. År 1910 introducerades en tröja bestående av blå-vita streck om vartannat och blå shorts. Detta har blivit klubbens färger ända sedan dess. Bara ett fåtal andra sponsorer syns på kläderna som tack vare det långa användandet har gjort kitet till en svensk klassiker. Det traditionella borta-kitet är rött och vitt, i olika variationer, även andra färgkombinationer som orange och vitt har använts, mestadels under 1990-talet och början av 2000-talet. Bortastället som introducerades 2005 har återigen färgerna rött och vitt. Ett nästan helvitt tredje kit introducerades under 2007 efter påtryckningar från supportrarna. Matchställsleverantörer till IFK har förutom dagens leverantör Kappa varit Adidas, Admiral, Reebok, Asics och Sportjohan. IFK Göteborgs vapensköld har sitt ursprung från staden Göteborgs heraldiska vapen, som i sin tur är baserad på många andra olika vapen. Lejonet på en bakgrund i silver och blått är Bjälboättens heraldiska vapen, och de tre kronorna lejonet håller i syns även på Sveriges riksvapen. Det som skiljer föreningens och stadens vapensköldar åt är dels att lejonet vänder sig åt olika håll, och dels att skölden med de tre kronorna är vit i föreningens vapen, medan den är blå i stadens. På herrlagets tröjor är en stjärna adderad ovanför emblemet. Klubben tänker placera en stjärna där för var tionde gång de vunnit titeln svenska mästare i fotboll. Den fyrudigga stjärnan som Idrottsföreningen Kamraterna bar försvann 1910 när laget fick randiga tröjor. År 1919 introducerades emblemet med texten "IFK" ovanför, en variant av Göteborgs stafsvapen. Meriter IFK Göteborg har spelat 87 säsonger i Allsvenskan. Den enda klubben som har spelat fler säsonger är AIK med 91 stycken. Klubben ligger på andraplats i Allsvenskans maratontabell, och är den enda svenska klubben som har vunnit en europeisk titel, när de vann Uefacupen 1982 och 1987. IFK Göteborg har vunnit näst flest SM-titlar (18), endast efter Malmö FF som vunnit 22. De har även vunnit Svenska cupen näst flest gånger, efter Malmö FF (15) och tillsammans med AIK (8). Majoriteten av IFK Göteborgs titlar är från 1980- och 1990-talen, och senaste SM-titeln vann de 2007. Första gången IFK Göteborg spelade i en europeisk turnering var under säsongen 1958/1959 i Europacupen och säsongen 2016/2017 var den senaste säsongen de spelade i Europa. Klubbens senaste deltagande i en kontinental huvudturnering var säsongen 1997/1998 när de spelade i Champions League. Klubben har även spelat i andra numera nedlagda europeiska tävlingar så som Cupvinnarcupen och Intertotocupen. Inhemska Svenska mästare Vinnare (18): 1908, 1910, 1918, 1934/1935, 1941/1942, 1957/1958, 1969, 1982, 1983, 1984, 1987, 1990, 1991, 1993, 1994, 1995, 1996, 2007 Andra plats (12): 1924/1925, 1926/1927, 1929/1930, 1939/1940, 1979, 1981, 1985, 1997, 2005, 2009, 2014, 2015 Allsvenskan Vinnare (13): 1934/1935, 1941/1942, 1957/1958, 1969, 1982, 1984, 1990, 1991, 1993, 1994, 1995, 1996, 2007 Andra plats (13): 1924/1925, 1926/1927, 1929/1930, 1939/1940, 1979, 1981, 1986, 1988, 1997, 2005, 2009, 2014, 2015 Svenska cupen Vinnare (8): 1978/1979, 1981/1982, 1982/1983, 1991, 2008, 2013, 2015, 2020 Andra plats (5): 1985/1986, 1998/1999, 2004, 2007, 2009 Supercupen Vinnare (1): 2008 Andra plats (4): 2009, 2010, 2013, 2015 Dubbeln Allsvenskan och SM-slutspel Vinnare (2): 1984, 1990 Svenska cupen och Supercupen Vinnare (1): 2008 Allsvenskan och Svenska cupen Vinnare (1): 1991 SM-slutspel och Uefacupen Vinnare (1): 1987 SM-slutspel och Svenska cupen Vinnare (1): 1983 Kvadruppeln Allsvenskan, SM-slutspel, Svenska cupen och Uefacupen Vinnare (1): 1982 Europeiska Uefacupen Vinnare (2): 1981/1982, 1986/1987 Referenser Anmärkningar Tryckta källor Noter Externa länkar


source: wikipedia

text: IFK Norrköping, egentligen Idrottsföreningen Kamraterna Norrköping, i folkmun Peking, Snoka eller IFK, är en idrottsförening i Norrköping som bildades 29 maj 1897 som IFK-förening nummer 17 av en grupp pojkar vid Läroverket. Klubben har som mest haft 15 grenar på programmet samtidigt i verksamheten, bl.a. friidrott och ishockey samt brottning till häst. IFK Norrköping utövar fotboll sedan starten, och är en av Sveriges mest anrika och framgångsrika fotbollsklubbar med 20 nationella titlar. IFK har blivit svenska mästare 13 gånger, vunnit Svenska cupen sex gånger samt vunnit Svenska Supercupen en gång. Storhetstiden varade från 1940-talet till 1960-talet då klubben vann Allsvenskan elva gånger och blev känd som Guldköping. I laget från den tiden ingick storspelare som Gunnar Nordahl, Nils Liedholm, Knut Nordahl, Torsten Lindberg, Bengt "Zamora" Nyholm, Birger "Bian" Rosengren och Georg "Åby" Ericson med flera. Historia 1897–1910 IFK Norrköping grundades den 29 maj 1897 efter att två pojkar vid läroverket (numera De Geergymnasiet), Gunnar Nisbeth och John Uggla, läst ungdomstidningen Kamraten. I tidningen hade studenterna Louis Zettersten vid Norra Reals läroverk och Pehr Ehnemark vid Östermalms läroverk i Stockholm tagit initiativ till att bilda en nationell idrottsförening döpt efter tidningen. Notisen löd "UPPROP till alla Kamratens sportälskande gossar och flickor att bilda en idrottsförening". IFK Norrköping bildades som kamratförening nummer 17. Det äldsta bevarade spåret av IFK Norrköping finns i IFK:s centralförenings årsbok från 1898 där Norrköpingskretsens första rapport nämner grundandet 1897, en kort förklaring om föreningens år med bland annat oenighet i styrelsen samt en förteckning över styrelse och medlemmar. I Föreningens första medlemslängd fanns totalt 25 medlemmar, varav 7 flickor och 18 pojkar. Föreningens första ordförande var Albrecht Lindström och föreningens första materialförvaltare Bernhard Lekberg. Föreningens verksamhet startade 1898 med skogspromenader, utflykter och skridskoåkning vilket blev föreningens paradgren under de första åren. I Kamratmästerskapen tog föreningens sekreterare Sven Billing ett silver i konståkning. Under de fem första åren föll IFK i glömska när tidigare medlemmar slutade skolan och flyttade iväg för militärtjänstgöring och yrkeskarriärer. Den 11 maj 1902 samlades ett 30-tal andra unga män på "Absoluta Nykterhetscaféet" vid Gamla Torget i Norrköping med målet att starta en ny kamratförening. Centralstyrelsen meddelade att Norrköpingskretsens nummer 17 fortfarande var tillgängligt om man ville ta över namnet och föreningen. Den nya gruppen ville egentligen ha nummer 10 som också var ledigt. Den nya gruppen tog över den tidigare föreningen. IFK:s nya styrelse innebar att Bernhard Carlberg blev föreningens andra ordförande genom tiderna. 1902 började föreningen spela fotboll, man spelade på flera olika planer runt om i staden men främst på Getängen och i Folkparken, spelet leddes av föreningens vice sekreterare Robert Sundqvist. Matchpremiär skedde mot Läroverket och spelplatsen var Militärskolans gård. Det blev förlust med 1-2. Fotbollen tog riktig fart när Idrottsparken kom till 1903. ställde man upp i några av de nationella tävlingarna. I Kamratmästerskapen vann man guld. I Svenska Bollspelsförbundets tävlingsserie Klass 1 utgick man efter halva serien. I Svenska mästerskapet besegrade man inledningsvis IFK Eskilstuna med 4-1 och åkte sedan ut mot blivande mästarna Örgryte IS på bortaplan i åttondelsfinal. I Norrköpingsserien klass 1 slutade man på andra plats på inbördes möten efter Norrköpings BK men med seriens bästa målskillnad på 18-2. 1905 vann klubben Norrköpingsserien. 1908 spelade man "Östgötaserien" mot Sleipner och förlorade en match och kryssade den andra. 1909 vann IFK Östgötaserien mot Sleipner. 1909 spelades också det första distriktsmästerskapet i Östergötland. IFK Norrköping vann efter att ha besegrat IK Sleipner med 8-1 i finalen. I Svenska mästerskapet i cupform nådde man som längst till semifinal 1909. 1910-talet 1910 var IFK Norrköping med som deltagare när svenska serien grundades, föregångaren till Allsvenskan. Bland övriga klubbar fanns bland andra Örgryte IS, IFK Göteborg och AIK. IFK Norrköping slutade på fjärde plats av åtta lag. IFK Norrköping vann distriktsmästerskapen varje år från starten 1909 till 1919. 1920-talet Åren innan Allvenskan grundades skaffade IFK sina första tränare, först Harry Butterworth 1921. Ett ex-fotbollsproffs, möjligen samme Harry Butterworth som fäktade i OS i Stockholm 1912 och som året innan tränat Hammarby IF. Han ersattes efter ett år av ungraren Imre Schlosser, som spelat i Ungerska landslaget och klubben MTK Budapest FC. 1924–1925 spelades den första upplagan av Allsvenskan. IFK slutade på åttonde plats av tolv lag, en poäng efter stadsrivalerna IK Sleipner. Året efter slutade IFK sexa, två poäng och placeringar före Sleipner. Det var enda gången under 1920- och 1930-talen som IFK kom före Sleipner i seriespelet. Lagets enda riktiga stjärna hette Torsten Johansson och kom senare att betyda mycket för IFK både som både spelare och ledare. De största förlusterna IFK haft i Allsvenskan kom 1928 mot Örgryte IS och 1929 mot Helsingborg IF. Både matcherna slutade 11-0. 1930-talet 1929–1930 slutade IFK på elfte plats och degraderades till Division 2. IFK Norrköping slutade i toppen av tabellen under flera år men lyckades inte ta sig upp i seriesystemet igen. Det blev fem säsonger i division 2 innan man återvände till allsvenskan genom att vinna kvalet mot Brage (sammanlagt 4-2) 1934–1935. Klubbens största vinst genom tiderna kom 1931 i en 12-0-seger mot IFK Kumla. Under åren i division 2 spelades två Norrköpingsderbyn då Sleipner hade en kort sejour i samma serie 1933–1934. Det blev bara två säsonger i Allsvenskan innan klubben åkte ur igen 1936–1937. Påföljande säsong slutade IFK tvåa i division 2, samtidig som Sleipner vann Allsvenskan och blev svenska mästare. 1939–1940 vann man division 2 och kvalet mot Reymersholms IK med sammanlagt 7-5. Årtiondet slutade med att den tidigare spelaren Torsten Johansson togs in i klubbens styrelse. 1939 åkte han tillsammans med Carl Elis "Nalle" Halldén till Emmaboda och värvade bröderna Erik ”Mulle” Holmqvist och Oskar ”Masse” Holmqvist. 1940-talet 1940–1941 slutade IFK sjua i Allsvenskan. Sleipner slutade tolva och sist. Det var första gången på femton år som IFK placerade sig före Sleipner. 1942 värvade IFK den ungerska tränaren Lajos Czeizler som tränare. Han hade fått sin taktiska skolning av den engelska tränaren Jimmy Hogan i MTK där han var lagkamrat med IFK:s tränare från 20 år tidigare, Imre Schlosser. Johansson och "Nalle" Halldén fortsatte resa runt i Sverige på jakt efter spelare. En teori är att det var under den här tiden som IFK Norrköping fick smeknamnet "Snoka" efter sin förmåga att hitta storspelare i mindre lag. 1943 blev IFK Svenska mästare för första gången, en poäng före Elfsborg. Den 3 oktober samma år mötte man AIK på Råsunda i Svenska Cupen-finalen. Matchen slutade 0-0 och gick till omspel. Omspelet skedde på Idrottsparken i Norrköping inför 19 595 åskådare. Inför hemmapubliken vann IFK med 5-2. Året efter dubbeln slutade IFK Norrköping fyra, sju poäng efter ettan Malmö FF och man förlorade Svenska cupen-finalen på Råsunda inför 35 000 personer med 4-3 efter förlängning (3-3 ordinarie tid). 1944 värvades Gunnar Nordahl som vunnit den allsvenska skytteligan i Degerfors IF. Nordahl gjorde 27 mål i Allsvenskan under sin första säsong i IFK. Föreningen vann både Allsvenskan och Svenska Cupen 1944–1945. Fem poäng före tvåan Elfsborg i Allsvenskan och med 4-1 mot Malmö FF i Cupenfinalen inför nästan 32 000 åskådare på Råsunda. Från 1944-45 till 1947-48 vann IFK alla fyra upplagor av Allsvenskan och fick smeknamnet "Guldköping". Bland spelarna i det sena 40-talets guldlag fanns, förutom Gunnar Nordahl, också brodern Knut Nordahl, Georg "Åby" Ericson, Birger 'Bian' Rosengren, bröderna Holmqvist, Torsten Lindberg, Gösta Malm, Einar Stéen, Lennart "Skinnet" Wigren, och Nils Liedholm som 1946 värvades från Sleipner. 1946 genomförde IFK Norrköping en obesegrad turné med uppvisningsmatcher i England. Man mötte Charlton Athletic FC (3-2), Sheffield United (5-2), Newcastle United (3-2) och Wolverhampton FC (1-1). Detta gav IFK ett gott rykte i Europa och ansågs som en av Europas bästa. 1948 lämnade Lajoz Czeizler för att ta över AC Milan, och han tog även med sig skyttekungen Gunnar Nordahl som blev Sverige första professionella fotbollsspelare. Året därpå lämnade också passningsgeniet Nils Liedholm för AC Milan. 1950-talet Förlusterna av den framgångsrike tränaren och de både stjärnorna innebar tre mellanår där klubben placerade sig i mitten av tabellen. Den ungerska och österrikiska fotbollen var stor vid den här tiden och IFK ersatte den förlorade ungraren med österrikaren Karl Adamek, som även han kommit i kontakt med Jimmy Hogans filosofier i Wien. Med spelare som Bengt "Julle" Gustafsson, Bengt "Zamora" Nyholm, Henry Källgren och Åke "Bajdoff" Johansson vann man Allsvenskan för sjätte gången 1952. Följande tre säsonger placerade sig IFK på den övre delen av tabellen utan att vinna. Men 1955-56 och 56-57 blev det ytterligare två guld. Säsongen efter, (den så kallade maratonallsvenskan, som spelades i 33 omgångar istället för det normala 22) slutade IFK tvåa med Vilmos Varszegi och "Bajdoff" som tränare. Man slutade på samma poäng som vinnaren IFK Göteborg, men med aningen sämre målskillnad. 1959 slutade IFK Norrköping tvåa igen, en poäng efter Djurgården. 1960-talet 1960, 1962 och 1963 blev IFK Svenska mästare, med bland andra Harry Bild, Örjan Martinsson, Torbjörn Jonsson och Gösta Löfgren. 1960 var sista säsongen för Henry Källgren, som med 126 allsvenska mål är IFK:s bästa målskytt genom tiderna. 1961 slutade IFK tvåa. Med Ove Kindvall och Björn Nordqvist i laget vann man 1963 det sista guldet under storhetsperioden. I Europa-spelet 1962 åkte klubben ur efter att Eusebio gjort fyra mål för Benfica i dubbelmötet mot IFK Norrköping. 1963 åkte man ut mot Nils Liedholm som tränade AC Milan. Lajos Czeizler tog över Benfica samma år. Viktiga spelare slutade av åldersskäl medan andra flyttade till utländska klubbar, bland annat Ove Kindvall. Ove gjorde fyra mål i sin sista match i IFK mot AIK, vilken slutade 6-0. Han vann skytteligan 1966, trots att sex omgångar återstod när han lämnade Peking för Holland och Feyenoord. Norrköpingsklubben vann Svenska cupen för tredje gången 1969 när AIK besegrades med 1-0 i finalen. 1970-talet Början av sjuttiotalet började likna trettiotalet, när IFK ständigt slutade efter sin ärkerival. Den här gången var det dock inte Sleipner utan östgötagrannen Åtvidabergs FF. "Åtvid" blev svenska mästare 1972 och 1973. IFK slutade i mitten av tabellen. 1974 slutade klubben på tolfte plats och klarade sig bara kvar med fyra poängs marginal, fyra år senare, 1978 slutade IFK på elfte plats, tre poäng från nedflyttningsplats. 1980-talet Åttiotalet började med att IFK slutade på tiondeplats 1980 och 1982. En tiondeplats 1982 betydde negativt kvalspel, vilket slutade med nedflyttning efter förlust mot BK Häcken (0-2,1-0). 1983 spelade IFK sin första säsong på fyrtiotre år utanför Allsvenskan. Vistelsen i Division 2 var dock kortvarig. Man vann serien med fyra poäng, före Djurgårdens IF, och sedan kvalet mot IFK Malmö med sammanlagt 5-0. IFK slutade femma och lyckades ta sig till SM-final i slutspelet efter att slagit ut både AIK och Hammarby IF under sin första säsong tillbaka i Allsvenskan. Finalen vann IFK Göteborg med sammanlagt 7-1. 1985 slutade IFK Norrköping på tiondeplats, två poäng före nedflyttade Mjällby AIF. 1986 slutade IFK fyra men åkte ut mot Malmö FF i SM-semifinalen på bortamål. 1987 gjorde IFK sin bästa säsong sedan 1966. IFK slutade tvåa i serien, men föll mot IFK Göteborg i semifinalen med sammanlagt 5-2. Trots det markerade säsongen början på en ny kort storhetstid med flera topplaceringar, titlar och storspelare som Tomas Brolin, Niclas Kindvall, Kennet Andersson, Jan Hellström och Sulo Vaattovaara. Året efter andraplaceringen 1988 slutade föreningen sexa och missade playoff-spelet men vann Svenska Cupen för första gången på 19 år. Örebro SK besegrades i finalen med 3-1. Peking slutade tvåa i Allsvenskan 1989, två poäng efter Malmö FF. I semifinalen av följande slutspel slog man ut Örebro SK med sammanlagt 4-1. Seriesegrarna Malmö var motståndare i finalen och IFK förlorade första matchen på Parken med 0-2. IFK vann bortamatchen med 1-0 och en tredje och sista avgörande match skulle spelas i Malmö fyra dagar senare, den 15 november 1989. Matchen var mållös efter 90 minuter och inget lag lyckades göra mål under extratiden. Straffsparkar följde och IFK vann straffsparksläggningen med 3-4. Detta innebar IFK Norrköpings första SM-guld på 26 år. 1990-talet 1990 värvades Tomas Brolin av IFK Norrköping från GIF Sundsvall. Han debuterade med ett hattrick mot IFK Göteborg, i en match som slutade 6-0 till IFK Norrköping. Brolin såldes sedan till Parma FC mitt under säsongen. IFK slutade tvåa i Allsvenskan men lyckades ta sig till slutspels-final som förlorades mot IFK Göteborg med sammanlagt 3-0. (0-3, 0-0) 1991 omorganiserades Allsvenskan. IFK slutade sexa vilket innebar spel i Mästerskapsserien, som var det nya sättet att kora de svenska mästarna. IFK tog silver i mästerskapsserien. Den 26 juni vann man sitt femte cup-guld i den sista Svenska Cupen som spelade höst-vår. Klubben besegrade Östers IF i finalen med 4-1. 1992 vann IFK Allsvenskan med sju poäng före Östers IF men man slutade tvåa i Mästerskapsserien, två poäng efter AIK och blev därför inte svenska mästare. 1993 omorganiserades Allsvenskan igen, den här gången till en rak serie och IFK slutade som tvåa för 6:e gången under 7 år. Det var sista gången som IFK placerade sig topp-tre under nittiotalet. 1994 blev det en fjärdeplats i ligan och guld i Svenska cupen efter att ha besegrat Helsingborgs IF i finalen efter straffar. 1995 var klubben endast två poäng från att ramla direkt ur Allsvenskan när man slutade på en överraskande tolfteplats. Kvalet mot GAIS vanns med sammanlagt 2-1 och klubben fick stanna kvar i Allsvenskan. På detta följde tre säsonger av mittenplaceringar, innan säsongen 1999 när man såg ut att åka ur Allsvenskan igen. När halva säsongen gått hade föreningen bara elva poäng och låg sist. På hösten vände resultaten. I omgång 15 besegrades Kalmar FF med 4-2 och efter en uddamålsförlust mot IF Elfsborg blev det åtta vinster i rad då man bland annat besegrade Trelleborgs FF med 4-0, Malmö FF med 5-1 och serietrean Halmstad BK med 4-0 där Mattias Flodström gjorde hattrick. IFK:s segersvit gjorde att man klättrade från fjortonde till femte plats under andra halvan av säsongen. 2000-talet Hösten 1999 innebar att laget hade goda förväntningar inför det nya årtusendet. Trots att man hade ett bra lag med namn som Kristian Bergström, Patrik Jönsson, Thomas Olsson, Eddie Gustafsson, Jonas Wallerstedt, Klebér Saarenpää och Alexander Östlund slutade man på en nionde plats. 2001 var IFK tvunget att kvala. Mjällby AIF vann första kvalmatchen med 2-1. Hemma på Parken vann IFK Norrköping med 3-1 och säkrade Allsvenskt kontrakt. 2002 slutade IFK på trettonde plats och degraderades till den nybildade Superettan. I sista seriematchen, mot Gif Sundsvall borta, hade IFK:s Jojje Karathanasis ett skott i stolpen i slutminuterna. Matchen slutade 1-1. Hade det istället blivit mål så hade Peking tagit kvalplatsen på IFK Göteborgs bekostnad. IFK Norrköping satsade påföljande år för att ta steget tillbaka upp i Allsvenskan direkt. Inför första matchen i Superettan, som spelades hemma på idrottsparken mot Gefle IF, så satte supportrarna upp banderoller med texten "återtåget". Trots att laget tappat större delen av truppen från föregående säsong gav klubben uttryck för att vara säkra på att gå upp. Gefle vann första matchen med 2-3. Niondeplats 2003 var IFK:s sämsta placering någonsin. Trots den dåliga säsongen hade man över 14 000 på en match, Norrköpingsderbyt mot IF Sylvia som slutade 2-2 efter att Peking kvitterat sent i matchen. 2004 innebar ett lyft i tabellen och IFK slutade fyra. 2005 slutade klubben sjua, och 2006 fyra igen, endast tre poäng efter Brommapojkarna. 2007 vann IFK Superettan med assistkungen Eirik Dybendal, skyttekungen Gardar Gunnlaugsson, målvakten Nuredin Bakiu och islänningen Stefan Thordarson. IFK Norrköping säkrade förstaplatsen redan i 25e omgången av serien. 2008 spelade IFK i Allsvenskan, men man föll ur serien direkt efter att flera av de tänkte stjärnorna floppat. Klubbens ekonomi var svag och man fick ett tufft år i Superettan 2009. Det slutade med att man för andra gången på sex år slog nytt bottenrekord i klubbens historia, 11:e plats i Superettan. Det var först i de sista omgångarna man säkrade kontraktet efter att Stefan Thordarson gjort comeback. För detta förevigades hans plats i IFK genom att hans tröjnummer (18) pensionerades. 2010-talet Inför säsongen 2010 var IFK Norrköping nederlagstippat. Men efter en framgångsrik säsong så slutade klubben på andraplats och kvalificerade sig ännu en gång för Allsvenskan med ett lag bestående av spelare som Shpëtim Hasani, Daniel Bamberg, Riki Cakić, Christopher Telo, Anders Whass och den unge Christoffer Nyman som säkrade det allsvenska avancemanget med ett mål borta mot Ängelholms FF i slutminuten av den näst sista omgången. Inför den andra allsvenska återkomsten inom loppet av några år så värvade föreningen flera nya spelare. IFK förnyade inte kontraktet med tränaren Göran Bergort och ersätte honom med Janne Andersson. På spelarsidan värvade man bland annat Abbas Hassan, Mathias Florén, Martin Smedberg-Dalence, Bobbie Friberg da Cruz och Astrit Ajdarević till klubben. Den 17 oktober blev det klart att man även skulle spela i Allsvenskan 2012 då man besegrat IF Elfsborg hemma samtidigt Malmö FF besegrat nykomlingen Syrianska FC. År 2012 inledde IFK säsongen bra. Föreningen vann med 1-0 (1-0) på Nya Parken mot svenska mästarna Helsingborgs IF. I maj samma år spelades sedan det första Östgötaderbyt i Allsvenskan på tre decennier inför ett utsålt (15 715) Nya Parken mot lokalkonkurrenten Åtvidabergs FF. Säsongen slutade med en 5:e plats. År 2013 slutade IFK på en nionde plats i tabellen. Detta trots att flera spelare lämnade under året. Efter halva säsongen 2014 låg IFK i mitten av serien men spelartappet kom ikapp och sju raka matcher utan seger gjorde att man åkte ner på kvalplats. Ett lyft i slutomgångarna med tre raka segrar, (Göteborg 3-0, Gefle 2-1 och Örebro 2-0) säkrade kontraktet. En betydande faktor bakom vändningen låg i att man flyttade ner de två mittfältarna Christopher Telo och Ante Johansson till backlinjen. Ante blev utsedd till Allsvenskans bästa mittback flera år i rad efter sitt positionsbyte. Med nästan samma trupp som hösten 2014 var nära att ramla ur Allsvenskan, tippades IFK Norrköping inför säsongsstarten av Allsvenskan 2015 av de flesta på den undre halvan av tabellen. Men i omgång 28 ledde IFK Norrköping inför de två avslutande omgångarna. Årets sista hemmamatch där Halmstad BK besegrades med 3-1 spelades inför ett utsålt Nya Parken (16 125) innebar att IFK:s totala publiksnitt för första gången sedan 2002 blev över 10 000 åskådare (10 296). Inför sista omgången hade IFK Norrköping allt i egna händer när de gästade regerande svenska mästarna Malmö FF. Ett mer än 6000 personer starkt bortafölje tog sig ner till Malmö där de fick se Norrköping besegra Malmö med 2-0 efter mål av Emir Kujovic i den första halvleken, hans 21:a under säsongen, innebärande vinst i skytteligan och av Arnór Ingvi Traustason på tilläggstid. År 2015 vann därmed IFK Norrköping sitt 13:e SM-guld, det första på 26 år. Janne Andersson lämnade föreningen 2016 för att ta över som förbundskapten för Sveriges herrlandslag. Han ersattes av Jens Gustafsson. Kvalet 2016 till Champions League åkte IFK ur efter att ha besegrat Rosenborgs BK på hemmaplan, men förlorat på bortaplan med fler mål och därmed förlorat på målskillnad. Därefter följde en period av mindre framgångar med en cupfinal 2016/2017 och två medaljplatser i Allsvenskan; Lilla silver 2016 och Stora silver 2018. 2020-talet IFK inledde pandemisäsongen 2020 starkt med sex segrar på de första åtta matcherna, bland annat besegrades svenska mästarna Djurgården med 3-0. Under den senare delen av säsongen sjönk dock IFK som en sten, och trots att de inför sista omgången mot ett redan nedflyttningsklart Helsingborg hade chansen att sluta på Europaplats plats gjorde en snöplig 3-4 förlust att IFK Norrköping kunde summera 2020 med sjätteplats i tabellen. Efter säsongen bröt klubben avtalet med managern Jens Gustafsson och istället anställdes Rikard Norling som tränare samtidigt som tidigare styrelsemedlemmen och spelaren Patrik Jönsson tog över sportchefsrollen. Vintern blev sedan stormig då mycket intern kritik angående hur styrelsen hanterat arbetsmiljön för de anställda i klubben kom fram. Bland annat lämnade mångårige assisterande tränaren Stefan Hellberg kritik i samband med sin pensionering och föreningens SLO hoppade av sin tjänst. Föreningens revisorer riktade också stark kritik mot hur styrelsearbetet sköttes. Mycket av kritiken riktades mot dåvarande styrelseordföranden Peter Hunt, som till följd av detta hoppade av sitt uppdrag, och på årsmötet i februari 2021 valdes istället Sakarias Mårdh till ny ordförande, föreslagen av valberedningen. Inför säsongen 2021 lämnade ett flertal spelare klubben efter att deras avtal gått ut, bland annat Simon Thern, Filip Dagerstål, Isak Pettersson och Lars Krogh Gerson vilka ersattes av bland annat Örebro SK:s målvakt Oscar Jansson som värvades på fri transfer samt isländske mittfältaren Ari Freyr Skúlason. Säsongen 2022 var en av dom sämsta säsongerna för IFK Norrköping på länge laget kom 12a Inför säsongen 2023 så kan IFK Norrköping behöva tvingas stänga ner södra läktaren på "Parken". Orsakerna är att besiktningen av läktaren visar att takkonstruktionen har skador som måste undersökas "24 mars 2023". Inför säsongen 2023 som klubb så har IFK Norrköping värvat viktiga spelare som, Vito Hammershöy-Mistrati, Isak Ssewankambo, Elvis Lindqvist och Jesper Ceesay. Klubben har också behövt sälja viktiga spelare som Ishaq Abdulrazak, Jonathan Levi, Eman Markovic, Linus Wahlqvist, Viktor Agardius och Godswill Ekpolo. Meriter Sverige SM-Medaljer: Guld (13): 1943, 1945, 1946, 1947, 1948, 1952, 1956, 1957, 1960, 1962, 1963, 1989, 2015 Stort silver (11): 1953, 1958, 1959, 1961, 1966, 1984, 1990, 1991, 1992, 1993, 2018 Litet silver (8): 1910, 1942, 1968, 1971, 1981, 1986, 1987, 2016 Brons (9): 1909, 1911, 1944, 1955, 1964, 1965, 1972, 1977, 1994 Allsvenskan (1925–): Vinnare (13): 1943, 1945, 1946, 1947, 1948, 1952, 1956, 1957, 1960, 1962, 1963, 1992, 2015 Ligatvåa (9): 1953, 1958, 1959, 1961, 1966, 1987, 1989, 1990, 1993, 2018 Allsvenskan slutspel: (1982–1990) Final (3): 1984, 1989, 1990 Semifinal (2): 1986, 1987 Mästerskapsserien: (1991–1992) Stort Silver (2): 1991, 1992 Svenska mästerskapet (1896–1925): Semi-finalist(3): 1909, 1910, 1911 Svenska cupen: (1941–1953, 1967–) Vinnare (6): 1943, 1945, 1969, 1988, 1991, 1994 Finalist (5): 1944, 1953, 1967, 1972, 2017 Kamratmästerskapen (1901–1924, 1940–1945): Vinnare (2): , 1911 Finalist (2): 1910, 1940 Distriktsmästerskap Östergötland: Vinnare: 1909, 1910, 1911, 1912, 1913, 1914, 1915, 1916, 1917, 1918, 1923, 1926, 1932, 1933, 1935, 1939, 1942, 1943, 1946, 1952, 1954, 1962, 1963, 1964, 1965 Internationellt Champions League (1992–) / Europacupen (1955–1991): Åttondelsfinal (4): 1956/57, 1957/58, 1962/63, 1963/64 Europa League (2009–) / Uefacupen (1971–2009): Kvalificering (7): 1972/73, 1978/79, 1982/83, 1990/91, 1992/93, 1993/94, 2000/01 Cupvinnarcupen (1960–99): Kvalificering (5): 1968/69, 1969/70, 1988/89, 1991/92, 1994/95 Intertotocupen (1958–2008): Final (1): 1965/66 Gruppseger (5): 1963/64, 1966/67, 1969, 1972, 1993 Deltagande (12): 1964/65, 1967, 1970, 1973, 1974, 1978, 1982, 1987, 1988, 1990, 1991, 1995 Om klubben Emblem 1897–1940: När föreningen grundades användes ingen officiell sköld, den fyruddiga kamratstjärnan och den vitblå IFK-flaggan användes som symboler och på matchtröjan. De vita och blå färgerna på flaggan och matchstället sägs stå för oskuld och trohet, alternativt vitt för renhet och blått för glada, goda förhoppningar. Den fyruddiga stjärnan sägs stå för ihärdighet, färdighet, kraft och kamratskap, alternativt ärlighet. 1940–1972: 1940 tog IFK en klubbsköld i bruk för första gången. Klubbens första officiella sköld var en version av kamratskölden med datumet då klubben grundades, 29/5-1897, på blå bakgrund, texten I.F.K 17 över en diagonal vit bård och kamratstjärnan på den nedre delen. 1972– : I samband med klubbens 75-årsjubileum omarbetades och uppdaterades skölden. IFK Norrköpings nuvarande emblem består av en klassisk IFK-sköld med texten "IFK" mot blå bakgrund och en guldkantad vit diagonal med texten "Norrköping". Skölden är guldkantad. Matchställ IFK Norrköping spelar i vit tröja och blå shorts med vita strumpor. Vit och blå har med få undantag varit IFK-föreningarnas färger. Traditionellt spelar IFK i helröda bortaställ, med undantag vissa år. I likhet med en del andra IFK-föreningar så spelar IFK Norrköping inte med klubbmärket på bröstet utan med kamratstjärnan i dess ställe. På matchtröjan är stjärnan blåfärgad. Detta har man gjort i stort sett sedan starten, med undantag för en period under 70- och 80-talet då man spelade med den då nyligen introducerade skölden som fortfarande är i bruk. Ovanför stjärnan är en femuddig guldstjärna broderad som symboliserar att föreningen vunnit fler än 10 SM-guld. På matchtröjornas framsida finns IFK Norrköpings huvudsponsor Holmen sedan 1986, vilket är fotbollsvärldens näst äldsta huvudsponsorsamarbete, efter Rangers de Talca och Productos Fernández i Chile. Stadion IFK Norrköping spelar sina hemmamatcher på Platinumcars arena, Parken i folkmun (Ursprungligen Idrottsparken, sedan ombyggnaden 2009 Nya Parken) något man har gjort sedan arenan invigdes 1903. Arenan är den allsvenska arena som varit kontinuerlig hemvist åt samma klubb längst tid i Sverige och även den plan som sett flest allsvenska matcher av samtliga fotbollsplaner i landet. Idag står IFK Norrköping som ensam ägare av arenan. Vid ombyggnaderna inför fotbolls-EM 1992 togs löparbanorna bort och de nybyggda läktarna flyttades närmre planen. 2004 flyttades tidigare curlingverksamhet (curlinghallen revs vintern 2005–2006) bort från Idrottsparken varför anläggningen idag enbart är en fotbollsarena. Hösten 2006 togs ett beslut om att modernisera Idrottsparken. Första spadtaget togs den 12 januari 2008 och hösten 2009 stod arenan klar. Omständigheter innebar att man ej byggde in hörnet mellan östra och södra läktaren så som var planerat. Man byggde heller inget tak över södra läktaren. IFK Norrköping tog över Parken 2010 som i samma veva bytte namn till Nya Parken. Publikkapacitet är idag 17 234 personer. Inför hösten 2011 har färdigbyggandet av sydöstra hörnet lagts ut för anbud. Den 12 september 2012 blev det klart att IFK Norrköping köpte ut Norrköpings kommuns aktier i Nya Parken för 2 miljoner kronor samt tog över kommunens lån på 304 miljoner kronor. Detta var möjligt då klubbens ordförande Peter Hunt och hans privata bolag Trading House AB kunde garantera säkerhet i lånet genom att köpa upp stora delar av IFK Norrköpings dotterbolag Parken Event. Den 19 juli 2013 vann detaljplan för utveckling av området runt Nya parken och den södra delen av arenan laga kraft. Enligt detaljplanen är läktaren godkänd för skola och kontor utöver idrottsverksamhet och för "Starkt identitetsbildande, exteriör arkitektur". Klubben meddelar sina planer om att hyra ut lokaler i den nybyggda läktaren och även planerna för hyreslägenheter på övriga tomter i anslutning till arenaområdet offentliggjordes under året. Detaljplanen har sedan dess omarbetats och en ny detaljplan ligger till grund för framtida exploatering av marken vid den tidigare södra planen. Rekordpublik: 32 234 mot Malmö FF, 7 juni 1956 Största allsvenska seger: 11-1 mot Djurgårdens IF, 14 oktober 1945 Största allsvenska förlust: 0-11 mot Örgryte IS, 6 april 1928 samt mot Helsingborgs IF, 22 september 1929 Smeknamn "IFK" Framför allt lokalt, då det annars kan blandas ihop med övriga kamratföreningar. Peking: Sven Hedin, känd forskningsresande, nämnde under en föreläsning på gamla läroverket i Norrköping under 1910-talet då han pratade om sina resor i Kina att "Peking och Nanking betyder Norra Huvudstaden respektive Södra Huvudstaden, ungefär som Norrköping och Söderköping". Det tog några läroverkspojkar fasta på och gav IFK Norrköping namnet Peking. Snoka: Det finns tre olika teorier som förklarar hur IFK Norrköping började kallas för Snoka. Den första talar om hur supportrar till den gamla rivalklubben IK Sleipner tyckte att IFK Norrköping var som en snok; såg farliga ut men egentligen var harmlösa. Detta gällde laget men även supportrarna då det inte var ovanligt med slagsmål mellan de olika klubbarnas anhängare. Den andra teorin handlar om hur IFK Norrköping under sin stora framgångsperiod på 1940- och 1950-talen under "Nalle" Haldén var extremt lycksamma på att "snoka" upp talanger från olika platser i landet. Den tredje teorin handlar om hur spelare som inte kom från kommunen erbjöds arbeten i staden bland annat som brandmän, poliser eller tullare. Och smeknamnet "Snoka" skulle då ha sitt ursprung i att tullare i folkmun kallades för "tullsnokar". Supportrar Norrköping ses som en av de mest klassiska fotbollsstäderna i Sverige och har alltid haft ett stort följe i förhållande till stadens befolkning. Under storhetstiden på 40-,50- och 60-talen kunde man hitta IFK Norrköping-supportrar från alla delar av landet och flera äldre är fortfarande supportrar till klubben sedan den tiden. Den nationella supporterbasen har minskat i takt med att framgångarna blivit färre de senaste 50 åren. Tre säsonger sedan år 2000 har klubben haft ett publiksnitt på fler än 10 000 åskådare. (2002: 10 957 åskådare, guldåret 2015: 10 296 och 2016: 10 449). Trots att IFK spelat i andradivisionen under stora delar av 2000-talet har man kontinuerligt haft ett publiksnitt som skulle placera sig i mitten av allsvenskans publikliga. Relation till andra lag IFK Norrköpings supportrar har en historisk rivalitet med andra lokala lag, från Norrköping och Östergötland. Under tidiga år gällde detta framför allt grannklubben IK Sleipner, och matcherna lockade under det tidiga 1900-talet mycket publik då IFK bildat av läroverkspojkar sågs som ett mer borgerligt lag och Sleipner hade mer förankring i arbetarklassen. Slagsmål mellan supportrarna var inte ovanligt och många äldre Norrköpingsbor minns än idag Nisse Liedholms övergång mellan klubbarna med bitterhet. Då Sleipner inte varit delaktig i toppfotbollen på många decennier så flyttade rivaliteten senare över till en annan östgötaklubb, Åtvidabergs FF. Framför allt på 1970-talet samt återigen under tidigt 2000-tal när de ånyo under flera säsonger spelat i samma serie. Historiskt har det också funnits en rivalitet med Malmö FF som härstammar från 1940- och 1950-talet då SM-gulden mellan säsongen 1942/43 och 1952/53 fördelades med 6 SM-tecken till IFK och 5 till MFF. Själva rivaliteten mellan klubbarna finns dock inte kvar i så stor utsträckning även om matchen ofta benämns som ett "klassikermöte". IFK Norrköpings supportergrupp Peking Fanz har även en vänskap med en annan supportergrupp, IF Elfsborgs supporterorganisation Guliganerna. Detta är resultatet av en vänskap som inleddes under 90-talet då man inför matcher bjöd in varandra för att träffas. Efter cirka 20 år har det resulterat i att man 2012 genomförde en gemensam marsch till Nya Parken i Norrköping inför match i Allsvenskan. Grupperingar IFK Norrköping har flera organiserade supportergrupper och sällskap som stödjer klubben, exempelvis: IFK Norrköpings Supporterklubb som bildades 1968 av Pekka Langer med vänner och är en supporterklubb till IFK Norrköping. Man har 15–20 personer som arbetar aktivt på Parken varje match som publikvärdar eller Halvapottenförsäljare. IFK Norrköpings Supporterklubb delar varje år ut pris till årets bästa hemmaspelare i IFK. Peking Fanz som bildades 1997 och utgör större delen av klacken. Föreningen består under 2013 av ca 1 000 medlemmar. Som flest, 2002, hade fanklubben 1 600 medlemmar. Peking Fanz är stationerat på ena kortsidan, Curva Nordahl, efter att under huvuddelen av sin existens ha huserat på Östra läktaren. Pekingsystrar är en supportergrupp startad av och för kvinnliga fans till klubben, med syftet att underlätta och förenkla supporterskap, exempelvis genom att anordna gemensamma resor, för att aktivt stödja laget. Exilsnokarna Stockholm är, likt Peking Fanz, en officiellt erkänd supportergrupp, men har sin verksamhet utanför Norrköping. Exilsnokarna Stockholm har funnits som sällskap sedan 2007 och som förening sedan 2013. Föreningens syfte är att "främja, stödja och underlätta supporterskap" för personer som håller på IFK Norrköping och som bor i Stockholm med omnejd, så kallade "exilsnokar". Det finns även andra exilsnokar, exempelvis Exilsnokarna Gotland. Peking Ultras är den största av flera ultrasgrupperingar som följer IFK Norrköping. Go Peking (tidigare gopeking.net) är tekniskt sett inte en supportergrupp men är den största samlingsplatsen för klubbens supportrar på nätet, sidan grundades 4 april 1998 av journalisten Jörgen Löwenfeldt, som blev vald till styrelseledamot i IFK Norrköping 2019-2021. Föreningsstruktur 2004 delades klubben upp i "IFK Norrköpings Idrottsallians", och sektionerna ombildades tre separata föreningar. IFK Norrköping FK är numera en del av IFK Norrköping Idrottsallians. I IFK Norrköping FK ingår också IFK Norrköping dam och av administrativa skäl ingår även föreningens bridge-avdelning i sektionen. Tränare och Spelare Historiskt Tränare i IFK Norrköping Alexander "Sandy" Tait 1905 Fred Spiksley 1910 Herbert Butterworth 1920 Imre Schlosser 1923-1924 Rudolf Haglund 1925–1935, 1941 Sölve Flisberg 1935 Vigor Lindberg 1936-37 Torsten Johansson 1937-38 Bengt Flisberg 1938–1941 Lajos Czeizler 1941–1949 Eric Keen 1949-50 Karl Adamek 1950–1953, 1954–57 Torsten Lindberg 1953–1954 Vilmos Varszegi 1957–1962 Vilem Luger 1963–1964 Gunnar Nordahl 1965–1970, 1979–1980 Gösta Löfgren 1971–1972 Örjan Martinsson 1973–1974 Bengt Gustavsson 1975–1978 Bo Axberg 1981–1982 Lars-Göran Qwist 1983–1985 Sören Cratz 1985, 1993–1994, 2008 Kent Karlsson 1986–1989 Jörgen Augustsson 1990 Sanny Åslund 1991–1992 Kent Karlsson 1995 Tomas Nordahl 1995 Colin Toal 1996-1997 Olle Nordin 1997–2000 Tor-Arne Fredheim 2001 Bengt-Arne Strömberg 2002 Håkan Ericson 2002–2003 Stefan Hellberg 2004–2005 Mats Jingblad 2005-2008 Göran Bergort 2009–2010 Jan Andersson 2011–2016 Jens Gustafsson 2016–2020 Rikard Norling 2020–2022 Glen Riddersholm 2022– Kända spelare Birger Rosengren 1935–1949 Erik "Mulle" Holmqvist 1939-1953 Oskar "Masse" Holmqvist 1939-1953 Knut Nordahl 1942-1949 Gunnar Nordahl 1944–1949 Nils Liedholm 1946–1949 Bengt "Zamora" Nyholm 1948-1964 Åke "Bajdoff" Johansson 1948–1966 Bengt "Julle" Gustafsson 1949-1956 Gösta Nordahl 1950-1954 Henry "Putte" Källgren 1951–1960 Sven Axbom 1953–1960 Torbjörn Jonsson 1953–1960, 1967–1972 Georg "Åby" Ericson 1958-1966 Örjan Martinsson 1958-1967 Björn Nordqvist 1961–1972 Ove Kindvall 1962–1966, 1971–1975 Christer Hult 1964-1974 Benny Wendt 1969–1975 Olle Nordin 1970–1974 Pär-Olof Ohlsson 1974-1979 Leif Andersson 1975-1985 Janne Svensson 1977–1983, 1986–1987 Peter Lönn 1980-1992 Janne Hellström 1981-1984, 1988-1994 Stefan Pettersson 1982–1984 Brian McDermott 1984 Ranko Djordjic 1985-1988 Göran Holter 1986-1994 Patrik "Pinnen" Andersson 1986-1995 Sulo Vaattovaara 1988-1997 Igor Ponomarev 1989 Jonny Rödlund 1989–1993 Lasse Eriksson 1989–1994 Tomas Brolin 1990 Jevgenij Kuznetsov 1990-1993 Janne Eriksson 1991–1992 Niclas Kindvall 1991–1994 Pelle Blohm 1992-1995 Slobodan Marović 1992-1994 Kennet Andersson 1993 Eddie Gustafsson 1995-2001 Martin Åslund 1997-1998 Klebér Saarenpää 1997-2000 Christoffer Nyman 1997-2016, 2019- Alexander Östlund 1999-2002 Andreas Alm 2003-2005 Stefan Thordarsson 2005–2007, 2009 Gunnar Heidar Thorvaldsson 2011-2013 Andreas "Ante" Johansson 2012-2018 David Moberg Karlsson 2016-2018 Arnór Sigurdsson 2017-2018, 2022–2023 Jordan Larsson 2018-2019 Sead Haksabanovic 2019-2021 Meriter och rekord Vinnare av Guldbollen 1947: Gunnar Nordahl 1949: Knut Nordahl 1953: Bengt "Julle" Gustavsson 1957: Åke "Bajdoff" Johansson 1960: Torbjörn Jonsson 1961: Bengt "Zamora" Nyholm 1963: Harry Bild 1966: Ove Kindvall 1968: Björn Nordqvist 1990: Tomas Brolin 1992: Jan Eriksson Skytteligavinnare Allsvenskan (Division I 1924/1925–1986) Gunnar Nordahl 1944/1945 (27 mål), 1945/1946 (25 mål) och 1947/1948 (18 mål) Harry Bild 1956/1957 (19 mål) Henry "Putte" Källgren 1957/1958 (27 mål, delad med Bertil Johansson, IFK Göteborg) Ove Kindvall 1966 (20 mål) Jan Hellström 1989 (16 mål) Niclas Kindvall 1994 (23 mål) Imad Khalili 2013 (15 mål, 7 st för IFK Norrköping och 8 st för Helsingborgs IF) Emir Kujović 2015 (21 mål) Karl Holmberg 2017 (14 mål, delad med Magnus Eriksson, Djurgårdens IF) Christoffer Nyman 2020 (18 mål) Samuel Adegbenro 2021 (17 mål) Skytteligavinnare Superettan (Division II 1924/25–1986 och Division I 1986–2000) Stefan Pettersson 1983 (17 mål) Bruno Santos da Silva 2005 (17 mål) Gardar Gunnlaugsson 2007 (18 mål) Individuella rekord Flest: allsvenska matcher: Åke "Bajdoff" Johansson 321 st allsvenska mål: Henry "Putte" Källgren 126 st allsvenska mål under en säsong: 27 st Gunnar Nordahl och 1944-45 och Henry "Putte" Källgren 1957-58 allsvenska skytteligasegrar i IFK: Gunnar Nordahl 3 st 1944-45, 1945-46, 1947-48 mål i en allsvensk match: 7 st Gunnar Nordahl mot Landskrona BoIS 12 november 1944. (9-1) allsvenska matcher i rad utan insläppt mål i IFK: Isak Pettersson 6 st, 2019 Ålder: Yngsta debutant i allsvensk match: Erik Carlsson (Dockner) 16 år 5 månader och 1 dag, mot IFK Göteborg 1 november 1936 (3-2) Yngsta målgörare i allsvensk match: Sven Widin 16 år 9 månader och 15 dagar, mot Malmö FF 16 augusti 1936 (2-5) Äldsta målgörare i allsvensk match: Gösta Löfgren 40 år 1 månad och 16 dagar, mot Helsingborgs IF 13 oktober 1963 (2-1), vilket även var allsvenskt rekord fram till 2014. Snabbast: Mål: Arnór Ingvi Traustason 1-0, efter 10 sekunder, mot Djurgårdens IF, 14 juli 2014 Lagrekord Vinstmarginal per tävling: Svenska mästerskapet i fotboll: 11-0 mot IK Sleipner (12 september 1909, Idrottsparken i Norrköping, åttondelsfinal.) Nationella Seriesystemet: 12-0 mot IFK Kumla (20 september 1931, Idrottsparken i Norrköping, andra divisionen.) Allsvenskan: 11-1 mot Djurgårdens IF (14 oktober 1945, Idrottsparken i Norrköping.) Svenska cupen: 10-0 mot Brottby SK (23 augusti 2018, Össeby IP.) Internationell turnering: 5-0 mot FC Prishtina (29 juni 2017, Östgötaporten, kvalomgång till Europa League.) Vinstmarginal per världsdel: Europa (ej Sverige): 16-4 mot Jylländsk kombination (28 juni 1946, Randers.) Nordamerika: 8-1 mot National Soccer League All Stars (27 november 1958, Downing Stadium, New York.) Sydamerika: 1-0 mot Fluminense (6 februari 1954, Estadio Centenario, Montevideo.). Samt 2-1 mot América (30 januari 1954, Estadio Centenario, Montevideo.) Afrika: 9-0 mot Grekisk-Armenisk kombination (19 november 1950, Addis Abeba.) Nuvarande trupp Uppdaterad: 28 september 2023 (L) - Inlånad spelare Utlånade spelare Pensionerade nummer Ungdomstrupper U19-truppen, 2023 U17-truppen, 2023 Tabeller och resultat IFK i de europeiska cuperna Allsvenskan Referenser Externa länkar IFK Norrköping (officiell webbplats) Östgötaporten - Nordic Stadiums


text: IFK Motala BK är den svenska idrottsföreningen IFK Motalas bandysektion. Historik IFK Motala gjorde debut i Sveriges högsta division säsongen 1979/1980. Klubben har spelat två SM-finaler, 1985 och 1987. Båda spelades mot IF Boltic, och IFK Motala vann 1987 års final, efter straffmål av Håkan Rohlén. 2007 föreslog klubben omfattande förändringar i den svenska bandyns seriesystem, förändringar som Svenska Bandyförbundet fastställde vid sitt årsmöte den 14 juni 2008. Säsongen 2008/2009 föll man ur Sveriges högsta division. Åter tillbaka i Elitserien efter att ha gått obesegrade genom Söder Allsvenskan 2011/2012. Det blev en kort sejour på en säsong i högsta serien; 2017 var man dock tillbaka i Elitserien igen. Kända Motalaspelare Per-Olof "Poppen" Pettersson Patrick Sandell Thomas Påhlsson Dennis Gustavsson Kent Edlund Håkan Rohlén Östen Eriksson Stefan Samuelsson Mattias Sjöholm Mikael Arvidsson Dessa är de mest kända spelarna i klubben. Källor Externa länkar IFK Motala Bandy IFK Motala Bandyklubbar i Sverige Sportklubbar bildade 1932


text: IFK Vänersborg är en idrottsförening från Vänersborg i Sverige, mest berömd för sina framgångar i bandy på herrsidan men även inom rugby. Sedan 2009 är Arena Vänersborg IFK Vänersborgs hemmaplan. Historik Den 9 mars 1903 utlyste några läroverkselever vid Högre allmänna läroverket i Vänersborg ett möte med avsikt att bilda en förening: Idrottsföreningen Kamraterna. Så blev också mötets beslut. Idén och beskrivningarna till föreningsbildandet hade man fått via information ifrån Stockholm. Där tillkom 1895 den allra första IFK-föreningen i Sverige, och då på initiativ av läroverkseleven Louiz Zettersten. IFK Vänersborg blev den 24:e föreningen i Sverige. Verksamhet: Under de första åren bedrevs grenarna inomhusidrott, gymnastik,och till viss del så kallad allmän idrott, det vill säga friidrott. Inledningsvis kunde enbart läroverkselever bli medlemmar i föreningen. Sex år efter bildande gjorde man avkall på detta när Vänersborgs Idrottssällskap lades ner och 27 av VIS medlemmar gick över till IFK Vänersborg, som med det plötsligt hade 47 medlemmar. Till detta en omsättning som redovisades till 499 kronor för verksamhetsåret. Fram till 1921 hade all idrott administrerats av föreningens överstyrelse. Samma år uppdelades förvaltningen i sektioner. De olika förekommande grenarna fick därmed större rörelsefrihet och fler ledare bands till föreningen. Detta var lite om hur det började. Under en tid var IFK Vänersborg bara det näst bästa bandylaget i Vänersborg. Bäst var Vänersborgs IF som vann flera DM och kvalade till allsvenskan ett par gånger, dock utan att lyckas. Men efter en sammanslagning mellan klubbarna delades verksamheten upp och IFK Vänersborg fick ta hand om bandyn medan Vänersborgs IF fick sköta fotbollen i Vänersborg. Denna uppdelning bar frukt och 1975/1976 spelade IFK Vänersborg för första gången i allsvenskan. Det blev dock nedflyttning direkt och inte förrän säsongen 1982/1983 klarade man av att ta steget upp i högsta serien igen. Även denna gång blev det respass direkt med ett deprimerande facit: en vinst och 21 förluster på 22 matcher. Säsongen 1985/1986 var man dock tillbaka i allsvenskan igen. Denna gången gick det bättre och man hängde kvar med god marginal. Sedan dess har IFK Vänersborg uteslutande spelat i den högsta serien och säsongen 2010/2011 blir klubbens 24:e raka säsong i Allsvenskan. I december 2006 meddelades det att Vänersborgs kommun lämnat klartecken för byggandet av en bandyhall som stod klar till säsongen 2009/2010. Arenan skall användas till bandy men också andra idrotter. Länsförsäkringar Älvsborg är huvudsponsor. Ishockeyn hade sina glansperiod åren 1946–1950, man hade egen bana vid Dövstumskolan då publiksnittet låg på mellan 600 och 1 000, samt 1968–1977 efter att Vänersborgs Ishockeyklubb gick gått in i föreningen. 1977 bröt sig ishockeysektionen ut och bildade Vänersborgs HC. Efter 1968 tillkom även sektioner för konståkning och motionssektion. 1970 bildades en rugbysektion, som 1971, blev svenska seniormästare, och vann flera svenska ungdomsmästerskap. Rugbyn bröt sig senare dock ut och bildade Vänersborgs RK. 1996 bildades supporterklubben Älgarna. I World Cup 2014 gick laget till final, och förlorade med 1–4 mot Västerås SK. Profiler genom åren Tomas Lund – Tidiga 1980-talets stora IFK-hjälte Bengt Eriksson – Stor Grabb # 156 Håkan Ohlsson – Stor Grabb # 157 Tommy Nordenek – Stor Grabb # 165 Pelle Fosshaug – Stor Grabb # 197 Sami Laakonen – Finländsk landslagsstjärna och matchvinnare vid Finlands hittills enda VM-guld. Ari Holopainen – VM:s meste målgörare genom tiderna Valerij Gratjev – En av tidernas bästa bandyspelare och den som gjorde Sovjetunionens sista VM-mål Erik Nordbrenden – Norsk förbundskapten och Norges meste landslagsman Pavel Frants – Flerfaldig världsmästare med Ryssland och en gång med Sovjetunionen Martin Röing – Egen produkt, svensk landslagsman Pål Hanssen – Norsk skyttekung Anders Uhlin – Svensk landslagsman och SM-segrare Andrej Pasjkin – Förste ryssen i svensk bandy Misja Pasjkin – Andrejs son, har spelat i flera allsvenska klubbar och i Ryska Ligan. Peter Nilsson – målvakt Urban Byström – mittfältare under 1980-talet. Mats Fröberg – tidigare sportchef Källor Fotnoter Externa länkar IFK Vänersborg Supporterklubben Älgarna Bandyklubbar i Sverige Sportklubbar bildade 1903 Upplösta ishockeyklubbar i Sverige Sportklubbar i Vänersborgs kommun Sport i Vänersborg


text: Detta är en lista över svenska militära förband tillhörande infanteriet. Aktiva regementen är markerade med fet text. Numreringen infördes 1816 och regementen som upphört dessförinnan saknas. Infanteriregementen i nummerordning I 1 - Svea livgarde (1521–1808, 1809–2000) LG - Livgardet (2000– ) I 2 - Göta livgarde (1894–1939), förbandet återupptogs 1942 inom pansartrupperna I 2 - Värmlands regemente (1939–2000), omnumrerat från I 22 1939 I 3 - Livregementet till fot (1893–1904) I 3 - Livregementets grenadjärer (1904–2000) I 4 - Första livgrenadjärregementet (1816–1927) I 4 - Livgrenadjärregementet (1928–1997) I 5 - Andra livgrenadjärregementet (1816–1927) I 5 - Jämtlands fältjägarkår (1820–1853, 1892–1997, 2000–2004, 2022–) omnumrerat från I 23 1928 I 6 - Västgöta regemente (1811–1927) I 6 - Norra skånska infanteriregementet (1811–1963), omnumrerat från I 24 1928, överfört till pansartrupperna 1963 I 7 - Karlskrona grenadjärregemente (1902–1927) I 7 - Södra skånska infanteriregementet (1811–1963), omnumrerat från I 34 1816 och från I 25 1928, överfört till pansartrupperna 1963 I 8 - Upplands regemente (1624–1957) I 9 - Skaraborgs regemente (1624–1942), överfört till pansartrupperna 1942 I 10 - Södermanlands regemente (1634–1942, 1957–1963), överfört till pansartrupperna 1963 I 11 - Kronobergs regemente (1623–1997) I 12 - Jönköpings regemente (1623–1927) I 12 - Jönköpings-Kalmar regemente (1928–1948) I 12 - Norra Smålands regemente (1948–1997) I 12 - Smålands regemente (1998–2000) I 13 - Dalregementet (1617–2000, 2021– ) I 14 - Hälsinge regemente (1630–1997) I 15 - Älvsborgs regemente (1624–1997) I 16 - Västgöta-Dals regemente (1624–1901) I 16 - Hallands regemente (1902–2000) I 17 - Bohusläns regemente (1661–1992) I 18 - Västmanlands regemente (1628–1927) I 18 - Gotlands infanterikår (1928–1936), omnumrerat från I 27 1928 I 18 - Gotlands infanteriregemente (1936–1963) överfört till pansartrupperna 1963 I 19 - Norrbottens regemente (1892–1975, 2000– ) överfört till pansartrupperna 1994 I 19/P 5 - Norrbottens regemente med Norrbottens pansarbataljon (1975–1994) I 20 - Kalmar regemente (1623–1892) I 20 - Västerbottens regemente (1624–2000) I 21 - Kalmar regemente (1892–1927), omnumrerat från I 20 1892 I 21 - Närkes regemente (1812–1893) I 21 - Västernorrlands regemente (1869–2000, 2022– ), omnumrerat från I 28 1928 och från I 29 1902 I 22 - Värmlands regemente (1812–1939) omnumrerat till I 2 1939 I 22 - Lapplands jägarregemente (1975–2000) I 23 - Jämtlands fältjägarregemente (1820–1853, 1892–1927), omnumrerat till I 5 1928 I 24 - Norra skånska infanteriregementet (1811–1927), omnumrerat till I 6 1928 I 25 - Södra skånska infanteriregementet (1811–1927), omnumrerat från I 34 1816 och omnumrerat till I 7 1928 I 26 - Vaxholms grenadjärregemente (1902–1927) I 27 - Gotlands infanteriregemente (1887–1927) omnumrerat till I 18 1928 I 28 - Västernorrlands regemente (1902–1927), omnumrerat från I 29 1902 och omnumrerat till I 21 1928 I 29 - Västernorrlands regemente (1893–1902), omnumrerat till I 28 1902 I 30 - Blekinge bataljon (1886–1901) I 31 - Stockholms regemente (1940–1945), fördubblingsregemente till I 1 under andra världskriget I 33 - Nerikes regemente (1940–1945), fördubblingsregemente till I 3 under andra världskriget I 34 - Södra skånska infanteriregementet (1811–1927), omnumrerat till I 25 1816 - 1940–1945 brukat av Östgöta Regemente 1940-1945, fördubblingsregemente till I 4 under andra världskriget I 35 - Härjedalens regemente (1940–1945), fördubblingsregemente till I 5 under andra världskriget I 37 - Malmöhus regemente (1941–1945), fördubblingsregemente till I 7 under andra världskriget I 38 - Roslagens regemente (1941–1945), fördubblingsregemente till I 8 under andra världskriget I 41 - Södra Smålands regemente (1940–1945), fördubblingregemente till I 11 under andra världskriget I 42 - Norra Smålands regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 12 under andra världskriget I 43 - Kopparbergs regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 13 under andra världskriget I 44 - Gästriklands regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 14 under andra världskriget I 45 - Västgöta regemente (1940–1945), fördubblingregemente till I 15 under andra världskriget I 46 - Varbergs regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 16 under andra världskriget I 47 - Göteborgs regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 17 under andra världskriget I 50 - Lapplands regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 20 under andra världskriget I 51 - Ångermanlands regemente (1941–1945), fördubblingregemente till I 21 under andra världskriget Infanteriregementen i bokstavsordning Adlerkreutz regemente af Paléns värvade regemente Andre gardesregementet (äldre) Andre gardesregementet (yngre) Andra livgardet Andra livgrenadjärregementet - I 5 Andra tyska grenadjärbataljonen Arméns jägarskola - JS Björneborgs läns infanteriregemente Blekinge bataljon - I 30 Blå regementet (1698) Bohusläns regemente - I 17 Bremiska infanteriregementet Dalregementet - I 13 Disciplinkompaniet Drottningens livregemente till fot Elbingska infanteriregementet Finska gardesregementet Fleetwoodska regementet Första livgardet Första livgrenadjärregementet - I 4 Första tyska grenadjärbataljonen Garnisonsregementet i Göteborg Gotlands infanterikår - I 18 Gotlands infanteriregemente - I 27, I 18 Gotlands nationalbeväring Gyllengranatska regementet Göta livgarde - I 2 Hallands bataljon - I 28 Hallands regemente - I 16 Hessensteinska regementet Hälsinge regemente - I 14 Hälsinge-Gästriklands och Jämtlands tre, fyra och femmänningsbataljon Infanteribataljonen i Stade Jägerhornska regementet Jämtlands dragonregemente Jämtlands fältjägarkår Jämtlands fältjägarregemente - I 23, I 5 Jämtlands infanteriregemente Jämtlands regemente till fot Jönköpings regemente - I 12 Jönköpings-Kalmar regemente - I 12 Kajana jägarbataljon Kalmar regemente - I 20, I 21 Karelska jägarkåren Karlskrona grenadjärregemente - I 7 Konungens eget värvade regemente Koloni- eller Blå regementet (1696) Kronobergs regemente - I 11 Kronprinsens regemente Kymmenegårds läns infanteriregemente Landskronas garnisonskompani Lapplands jägarregemente - I 22 Livgardet - LG Livgrenadjärregementet Livgrenadjärregementet - I 4 Livregementet till fot - I 3 Livregementsbrigadens lätta infanteribataljon Livregementets grenadjärkår Livregementets grenadjärer - I 3 Malmö garnisonsregemente Meijerfeldtske friskyttekåren Norra Smålands regemente - I 12 Norra skånska infanteriregementet - I 24, I 6 Norrbottens fältjägarkår Norrbottens regemente - I 19 Norrbottens regemente med Norrbottens pansarbataljon - I 19/P 5 Nylands infanteriregemente Nylands jägarbataljon Närke regemente - I 21 Närke-Värmlands regemente Närke-Värmlands tremänningsregemente till fot Pommerska infanteriregementet Pommerska invalidkåren Pommerska legionens infanterikår Prins Fredrik Adolfs värvade infanteriregemente Prins Gustavs regemente Prins Karls livregemente till fot Rigiska garnisonsregementet Rigiska guvernementsinfanteriet Sachsiska infanteriregementet Saltzaske regementet Sandels jägarkår Savolax fotjägarregemente Savolax fribataljon Savolax (Nyslotts) fördubblingsinfanteribataljon, jämte tremänningar Savolax och Nyslotts läns infanteriregemente Savolax infanteriregemente Savolax lätta infanteriregemente Skaraborgs regemente - I 9 Smålands dragonregementes infanteribataljon Smålands grenadjärkår - I 7 Smålands regemente - I 12 Smålands tremänningsregemente Smålands tre och femmänningsregemente Smålands femmänningsregemente Smålands grenadjärbataljon Stedingkska regementet Stralsundske garnisonsregemente Svea livgarde - I 1 Svenska gardesregementet Svenska grenadjärbataljonen Svenska värvade livregementet till fot Södermanlands regemente - I 10 Södra skånska infanteriregementet - I 34, I 25, I 7 Tavastehus läns infanteriregemente Tavastehus läns regemente jägarbataljonen Tavastehus, Viborgs och Nyslotts läns tremännings infanteriregemente Tyska livregementet till fot Uleåborgs lätta infanteriregemente Upplands regemente - I 8 Upplands femmänningsregemente Wachtmeisterska regementet Vakanta Hamiltonska infanteriregementet Vaxholms grenadjärregemente - I 26 Viborgs läns infanteriregemente Värmlands fotjägarbataljon Värmlands fältjägarkår - I 26 Värmlands fältjägarregemente Värmlands regemente - I 22, I 2 Västerbottens fältjägarkår Västerbottens fältjägarregemente Västerbottens regemente - I 19, I 20 Västernorrlands bataljon Västernorrlands beväringsbataljon Västernorrlands regemente - I 29, I 28, I 21 Västgöta regemente - I 6 Västgöta tremänningsregemente till fot Västgöta fyr- och femmänningsregemente Västgöta-Dals regemente - I 16 Västmanlands regemente - I 18 Västra skånska regementet till fots Ångermanlands, Medelpads och Jämtlands regemente Åbo läns infanteriregemente Åbo, Björneborgs och Nylands tremännings infanteriregemente Älvsborgs regemente - I 15 Änkedrottningens livregemente Österbottens infanteriregemente Östgöta infanteriregemente Östgöta och Södermanlands tremänningsregemente Östra Skånska regementet Infanteriregementen


text: I13 eller I 13 eller I-13 kan syfta på: I 13 – en benämning på ett regemente i Falun (1816–2000, 2021–) se Dalregementet I13 (handelsplats) – en handelsplats i Falun.


text: "I'm in the Mood for Love" är en låt skriven på 1930-talet av Jimmy McHugh och Dorothy Fields. Bryan Ferrys version, som finns på LP:n As Times Goes By, användes i den svenska trailern till filmen In the Mood for Love av Wong Kar-wai år 2000. Stanley Kubricks sista film, Eyes Wide Shut, inleds med en scen där Tom Cruise och Nicole Kidman dansar till "I'm in the Mood for Love" i en stor sal. Tolkare i urval Följande artister har gjort sin tolkning av "I'm in the Mood for Love": Al Gray Al Martino Boots Randolph Brenda Lee Bryan Ferry Eddie Fisher Charlie Watts Cliff Richard Coleman Hawkins Dinah Shore Doris Day Ella Fitzgerald Erroll Garner Fats Domino Ferrante & Teicher Frances Langford Frank Sinatra Frankie Laine Harmonicats Helen Forrest Jo Stafford Johnny Mathis Joni James Jools Holland Julie London Katti Bohman King Pleasure Little Jack Little Louis Prima & Keely Smith Mae West Marty Robbins Nat King Cole Rosemary Clooney Sarah Vaughan Shirley Bassey Spike Jones Steve Tyrell Svenska Hotkvintetten The Chimes The Four Aces Vera Lynn Sånger 1935