text: Hund (Canis lupus familiaris eller Canis lupus domesticus, tidigare även Canis familiaris) är en domesticerad underart av varg (Canis lupus). Hundar finns av många olika raser, vilka framavlats av människan sedan hunden domesticerades. Idag bestäms dessa raser utifrån vissa rasstandarder som internationellt fastställs av Fédération Cynologique Internationale (FCI). Läran om hundar kallas kynologi. En hund av hankön kallas hund, hane eller hanhund och en hund av honkön kallas för tik eller hynda. Dess avkomma kallas för valp. Taxonomi Huruvida hunden är en underart, Canis lupus familiaris, till vargen (Canis lupus) har diskuterats, eftersom detta medför att de hundraser som vi känner idag kan klassificeras som varianter och subvarianter. Detta gör att vissa forskare fortfarande vill hävda hunden som egen art, Canis familiaris, precis som Linné gjorde när han beskrev den 1758. Senare forskning kring hundens DNA har dock påvisat hundens nära släktskap med vargen, och därför reklassificerade man den 1993 som en underart av varg. En relaterad rapport framlades av 24 forskare 2020. Den troliggör att hunden åtminstone delvis härstammar från vargar av en eller ett fåtal nära besläktade, numera utdöda populationer. Släktskap mellan hundraser En studie ledd av Elaine Ostrander, genetiker vid Fred Hutchinson Cancer Research Center vid University of Washington, har förändrat synen på ålder och släktskap bland hundraser. Deras analyser av mitokondrie-DNA har bland annat visat att schäfer är närmare släkt med mastiff, boxer och andra typiska vakthundar än de fårhundar de vanligtvis klassificeras tillsammans med. Samma analyser visar också att raser som greyhound, irländsk varghund, borzoi och sanktbernhardshund bär släktskap med fårhund. Studien har vidare resulterat i att vissa rasers ålder har måst omvärderas. Raser som tidigare ansetts tillhöra de absolut äldsta som gråhund, faraohund och ibizahund kanske inte är äldre än 150–200 år gamla i nuvarande form. Historia Hunden är en av människans äldsta följeslagare. Hunden härstammar från domesticerade vargar, som uppkommit genom att vargflockar uppehållit sig kring mänskliga boplatser, där de levde på människans matrester och därför blivit tamare för varje generation. Forskare har debatterat om domesticeringen skedde först i dagens Kina, Mellanöstern eller Europa. Det finns kvarlevor från hundliknande fossil i människans sällskap i Östasien, möjligen från 30 000 f.Kr. och med största säkerhet 7 000 f.Kr., bland annat de så kallade torvhundarna. Fynd av hundskelett kommer även från Oberkassel i Düsseldorf, Nordrhein-Westfalen, där människor levde för ungefär 15 000 år sedan. I en amerikansk studie från 2010 hävdas att domesticeringen skedde i Mellanöstern för 12 000 år sedan, vid den tid när jordbruket uppstod där. En rad DNA-studier har successivt flyttat tillbaka tidpunkten för vargens och hundens gemensamma ursprung. En studie från 2011 av Peter Savolainen med flera på KTH drar slutsatsen att dagens vargstam och hundar förgrenade sig i Asien söder om Yangtzefloden för omkring 15 000 år sedan. I en studie av Svante Pääbo med flera från 2013 dras istället slutsatsen att vargen domesticerades under den europeiska istiden för 15 000–30 000 år sedan. Endast de vargar som höll sig nära människor och blev tama överlevde istiden; övriga dog ut på den europeiska kontinenten, och tid och plats för domesticeringen kan således inte upptäckas genom att undersöka moderna vargstammars DNA på det sätt som gjorts i tidigare studier. I studien från 2013 undersöktes istället DNA från varg- och hundstammar från arkeologiska utgrävningar i Sibirien och Europa. I en studie från 2015 av Pontus Skoglund med flera, också den baserad på DNA-jämförelse av en 35 000 år gammal varg från Sibirien och arktiska hundraser, dras slutsatsen att hundens DNA divergerade från vargens för mellan 27 000 och 40 000 år sedan. Dagens siberian husky och grönlandshund delar en överraskande stor andel DNA med den sibiriska vargen. Med neolitiska revolutionen började människor bedriva selektiv avel, och skapade på så sätt hundraser. Nordamerikas indianer använde tidigt hunden som dragdjur. Kanarieöarna har fått sitt namn efter det latinska ordet canis, och betyder alltså hundöarna. Namnet gavs åt öarna av den romerske författaren Plinius den äldre efter att han besökt kung Juba II av Numidien och Mauretania år 25 f.v.t. Namnet grundar sig alltså på hörsägen. Större landlevande däggdjur inplanterades först efter den europeiska erövringen på 1400-talet. Ursprungsbefolkningen guancherna skall således inte ha haft användning för hundar. Föda Trots sin härstamning från vargen, beskrivs hundar varierande i vetenskapliga och andra skrifter antingen som köttätare eller allätare. Till skillnad från strikta köttätande djur, kan hundar anpassa sig till en bred kost, och är inte beroende av protein specifikt från kött eller en mycket hög nivå av protein för att uppfylla sina grundläggande kostbehov. Hundar kan med god hälsa smälta en mängd olika livsmedel, inklusive grönsaker och spannmål, och den kan konsumera en stor del av dessa i sin kost. En strikt köttdiet rekommenderas inte för hundar på grund av brist på kalcium och järn. Jämför man hund och varg, har hunden anpassade gener som är involverade i matsmältningen av stärkelse som bidrar till en ökad förmåga att frodas med en stärkelserik diet. Forskning visar att det var "avgörande för tidiga hundars överlevnad att kunna livnära sig på mat som till stor del bestod av vegetabilier, såsom rotfrukter och spannmål". Hundar har framavlats och domesticerats av människan och skiljer sig från vargen på flera punkter. "Förutom en tydlig anpassning av hundars matsmältningsapparat fann forskarna också många skillnader i gener som styr hur hjärnan utvecklas. Det är troligt att flera av dessa förändringar skulle kunna förklara varför hundar har ett annorlunda beteende än vargar." För unga hundar är en kraftig och närande diet av största vikt. Dels för att ge en kraftig kroppsbyggnad hos medelstora och stora hundraser och dels för att undvika valpsjukan. En ständig tillgång till friskt dricksvatten är ett krav för alla hundars hälsa. En överviktig hund löper även en större risk för sjukdomar som diabetes, hjärt- och kärlsjukdomar och artrit. Farliga födoämnen Teobromin som finns i kakaobönor, och följaktligen i mörk choklad, kan i större mängder orsaka livshotande teobrominförgiftning hos hundar. Lök som blivit uppvärmd har observerats orsaka lökförgiftning hos hundar. Symptom till följd av lökkonsumtion innefattar bland annat bleka slemhinnor, hematuri, matvägran och inaktivitet, även blodvärdena hos hundarna försämrades. Ämnena natrium n-propyltiosulfat, natrium trans-1-propenyltiosulfat och natrium cis-1-propenyltiosulfat misstänks vara det som orsakar skadan hos hundar. Det är inte nyttigt för en hund att äta födoämnen som innehåller mycket salt. Fortplantning och avel Tamhundens fortplantning är inte begränsad till någon viss årstid. De flesta tikar blir dock brunstiga (löper) två gånger om året, vanligen i januari eller februari och i juli eller augusti. När en tik och en hane parar sig med varandra, uppstår en förändring i hanens penis som gör att den sväller upp så att tiken och hanhunden inte kan skiljas från varandra; detta kallas för hängning. Parning kan ibland ske utan hängning, men då brukar tikens möjlighet att bli dräktig betraktas som mindre. Efter dräktigheten, som tar omkring 63 dagar, föds valparna, som de första nio till tolv dagarna är blinda. Antalet valpar är varierande. Mindre hundraser får i allmänhet en till sju valpar, medan medelstora eller stora raser föder mellan sex och tio valpar. Eftersom tiken kan para sig flera gånger inför samma kull kan valparna i kullen härstamma från olika fäder. Detta syns tydligast när hanarna varit av olika ras. Vid sex veckors ålder kan valparna klara sig utan tikens mjölk. Bäst är att redan tidigare successivt vänja dem vid annan föda. Mjölktänderna börjar komma i tredje eller fjärde veckan, och ungefär vid sex eller sju veckors ålder är alla på plats. Tandömsningen sker i tredje till sjätte månaden. Med fullbordad tandömsning upphör hundens valpperiod. Mindre raser har vid denna tidpunkt nått sin slutliga storlek. Större raser växer ännu en tid, och de största blir fullstora först under tredje året. Könsmognaden inträder hos hanar vid en ålder av nio till elva månader. Tiken blir vanligtvis könsmogen under åttonde eller nionde månaden. Hundens användningsområden Hundens användningsområden är många. Idag tränas det till och med upp hundar som kan upptäcka allvarliga sjukdomar, som cancer. Man använder också så kallade epilepsihundar. Detta är hundar som är tränade att varna om ett kommande anfall, dämpa fallet om patienten faller och till att hämta hjälp om det är nödvändigt. Familjehundar Familjehundar är hundar som primärt är rena familjehundar och som inte har någon annan uppgift än att glädja. Studier har visat att hundens terapeutiska påverkan på människor ofta är positiv. Barn som växer upp med hund i huset lär sig ofta tidigare betydelsen av att ta hänsyn. Några hundar har också ibland övriga uppgifter som brukshundar, till exempel som jakthund eller slädhund. Jakthundar Jakthundar är hundar som används vid jakt. Det finns också ett flertal olika hundraser som har avlats fram för olika former av jakt, exempelvis drever, pointer och labrador retriever. Brukshundar En brukshund är en hund som arbetar för nyttoändamål. Till brukshundar räknas bland annat räddningshundar, vakthundar, vallhundar, draghundar, assistanshundar (bland annat ledarhundar) och terapihundar. Jakthundarna är brukshundar men räknas ofta som en egen grupp. En del av brukshundarna räknas som tjänstehundar. Hundsport Hundsport är sportformer där hundar ingår som ett element. Några grenar är Lydnad, Spår, Sök, Skydd, Hundkapplöpning, agility, draghund och weight pulling. Den snabbaste hundrasen, greyhound, kan på kortare sträckor springa 70 kilometer i timmen. Utställning På hundutställningar bedömer en kvalificerad domare varje hund i förhållande till en förhandsdefinierad och godkänd rasstandard för rasen. Därefter bedöms hundarna individuellt mot varandra könsvis, åldersvis, rasvis, gruppvis och till slut om vem som är den bästa utställningshunden på den aktuella utställningen. Draghundar Draghundar används för transportändamål, vilket är fallet med slädhundar; även andra typer av hundar har använts för sådant bruk. Sennenhundar användes för att dra kärror. Dalmatiner, liksom olika sorters gårdshundar, nyttjades för att åtfölja ekipage med häst och vagn. Draghundssport används som benämning för sådan hundsport vars ursprung kan hänföras till transportändamål. Weight pulling kan ses som en sådan hundsport. Hundraser Begreppet hundras används för att beskriva så kallade rasrena hundar, det vill säga hundraser vars avelsarbete organiseras av en kennelklubb och där varje godkänd individ registreras och förses med en stamtavla som beskriver individens ursprung. Dock är nedanstående information av mer allmän karaktär och gäller oavsett ras eller blandningsförhållande. Brakycefala hundraser Hundraser med extremt kort nos kallas brakycefala (trubbnosiga). Detta beror på att man har avlat på ärftliga defekter så att hundarnas skallben blivit kortare än normalt. Att välja ras Att välja en ras som passar kan vara svårt. Olika raser har olika behov, och dessa bör överensstämma med det liv som hundägaren lever. Fel val kan resultera i att hunden blir missanpassad i sin miljö, omplacerad eller i värsta fall avlivad. De allra flesta som skaffar sig hund vill primärt ha en familjehund. Det finns även de som letar efter den perfekta utställnings-, lydighets- eller brukshunden och som sätter sig extra bra in i blodslinjer, speciella kombinationer och avel. Allergivänliga raser Hundallergi är egentligen bara ett annat ord för pälsdjursallergi. En sådan allergi kan utlösas av alla arter av pälsdjur och alla typer av hundar, eftersom alla pälsdjur producerar allergener – också nakenhundar och hundar med växande päls. Det finns således inga allergirena pälsdjur, men statistik visar på att färre reagerar på hundraser av typen ungersk puli, chinese crested dog/powder puff och pudel; man vet inte varför, det kan vara en statistisk tillfällighet. Forskningen visar nämligen att det idag inte finns någon grund för att anta att det finns så kallade lågallergena hundraser eller pälsdjur. Det finns emellertid exempel på att några människor endast reagerar på bestämda pälsdjursarter eller raser, även om detta tillhör undantagen. Har man kraftig allergi kan man reagera på alla typer av pälsdjur, även i hus där det inte har bott sådana på flera månader. Huvudallergenet, som heter Can d 1, har hittats i celler i hud, hår, serum, spott och urin hos alla pälsdjur. Det har också hittats hos alla undersökta hundraser, och det är lika stor variation på mängden allergen hos olika individer som det är mellan olika raser. Problemet är också i lika hög grad relaterat till andra arter, till exempel katter, marsvin, hästar, kor och så vidare. Om djuren är små eller stora har heller ingen betydelse. Om man fortfarande vill skaffa sig en hund, eller ett annat pälsdjur, bör man välja ett djur som har tät växande päls och därför måste trimmas eller klippas regelbundet. Ett sådant djur är att föredra framför ett djur som har vinterpäls eller helt saknar hår, men bara om de kan badas ofta. Exempel på sådana pälsdjur är hundraser som portugisisk vattenhund, bichon frisé, old english sheepdog, pudel, irish softcoated wheaten terrier, tibetansk terrier, chinese crested dog, powder puff och ungersk puli och komondor. Det är emellertid en förutsättning att djuret badas ofta, kanske flera gånger i veckan, för också sådana djur har allergener som kan (kommer att) utlösa allergiska reaktioner. Vilka hundraser man "tål" varierar också beroende på hur allergisk man är. Många tycker att det är en bra idé att åka hem till uppfödare av de raser som är allergivänliga, dock kan man reagera ändå; uppfödaren kan ha andra raser, eller många hundar, och då kan man få en allergisk reaktion. Förbjudna hundraser I många länder har flera hundraser på senare år blivit förbjudna att hålla, eftersom lokala myndigheter räknar hundarna som speciellt farliga. Förbudet omfattar många så kallade kamphundar, men många länder har också förbjudit blandningshundar där förbjudna raser eller varg ingår. Grundanledningen till förbudet var att det började växa fram olagliga etableringar av kamphundsmiljöer, där reguljära hundkamper arrangerades för pengarnas (vadslagning) eller för nöjes skull. Dessa miljöer etablerades först i USA, men spred sig sedan snabbt till andra länder i den industrialiserade världen. Hunden i Sverige I Sverige fanns det omkring 1 010 000 hundar fördelade på cirka 734 000 hushåll i maj år 2021. Rasstandard och avelsarbetet organiseras av kennelklubbar där Svenska Kennelklubben (SKK), riksorganisation för svenska hundägare, var störst 2003 med drygt 500 000 hundar registrerade. Svenska hundraser Det finns elva svenska hundraser som är erkända av SKK. Tio av dessa är erkända i alla nordiska länder, och åtta är internationellt erkända av den internationella kennelfederationen Fédération Cynologique Internationale (FCI). För en tolfte ras, dansk-svensk gårdshund, delas ansvaret mellan Sverige och Danmark; denna ras är sedan 2008 interimerkänd av FCI. Härutöver har Nordisk Kennelunion (NKU) gemensamt avelsansvar för samojedhunden med ursprung i norra Ryssland och Sibirien. Även gråhund har räknats som svensk, men 1981 slogs denna ihop med norsk älghund, grå. Tidigare har den danska strellufstövaren slagits samman med den svenska drevern. Dessutom bedrivs avel med hedehund, en nordlig jaktspets (älghund) som inte är en erkänd ras. En utdöd svensk hundras är dalbohunden som var av molossertyp. Som Sveriges nationalras räknas hamiltonstövaren, som är namngiven efter SKK:s förste ordförande Adolf Patrik Hamilton. Dansk-svensk gårdshund (gårdshund / pinscher, FCI) Drever (drivande hund, FCI) Gotlandsstövare (drivande hund / stövare, endast SKK) Hamiltonstövare (drivande hund / stövare, FCI) Hälleforshund (älghund / nordlig jaktspets, NKU) Jämthund (älghund / nordlig jaktspets, FCI) Norrbottenspets (skällande fågelhund / nordlig jaktspets, FCI) Schillerstövare (drivande hund / stövare, FCI) Smålandsstövare (drivande hund / stövare, FCI) Svensk lapphund (vallande spets, FCI) Svensk vit älghund (älghund / nordlig jaktspets, NKU) Västgötaspets (gårdshund / vallande spets, FCI) Galleri Se även Hundsjukdomar Gruppindelning av hundraser Lista över berömda hundar Referenser Artikeln är delvis en översättning från Wikipedia på norska (bokmål) Noter Externa länkar Wikipedia:Basartiklar Modellorganismer


source: wikipedia

text: Hundras är ett begrepp som används för att beskriva rasrena hundar, det vill säga hundraser vars avelsarbete organiseras av en kennelklubb och där varje godkänd individ registreras och förses med en stamtavla som beskriver individens ursprung. Idag fastställs dessa raser internationellt och bestäms utifrån vissa rasstandarder där mentala och anatomiska egenskaper beskrivs. Hundraserna avgränsas av stamböcker vilkas upprättande i allmänhet sköts av kennelklubbar, ibland av rasklubbar och i några fall av statliga organisationer. Historik Den äldsta stamboken gäller foxhound och är från 1700-talet. Flertalet av de moderna hundraserna är skapade genom planerad avel sedan mitten av 1800-talet då de första hundutställningarna hölls och de första kennelorganisationerna bildades. De första hundutställningarna hölls för pointer och setter i Newcastle upon Tyne 1859. Den äldsta kennelklubben är den brittiska the Kennel Club som grundades 1873. Samma år publicerades den första listan över erkända hundraser, och den räknade 40 raser. 2013 fanns det 294 hundraser i Sverige som var registrerade hos Svenska Kennelklubben. Systematik Indelningar De flesta hundraser grundar sig på äldre hundrastyper eller lantraser som renavlats och förädlats, ofta genom avancerad inavel för att göra rastypen homogen. Ofta valde man ur en större heterogen population ut ett fåtal individer med likartad fenotyp, där ett sådant exempel är tysk schäferhund. I vissa fall har hundraser skapats genom medvetet planerade korsningsprogram, där ett sådant exempel är dobermann. Rasbildningen pågår fortfarande då man uppmärksammar lantraser som tidigare förbisetts; ett sådant exempel är dansk spets. Ibland hålls en stambok öppen i ett antal år för rastypiska individer utan känd härstamning, med som ett sådant exempel xoloitzcuintle (mexikansk nakenhund). I andra fall öppnas en stambok tillfälligt för att tillföra nytt blod, där ett sådant exempel är basenji. Hundraser med extremt kort nos, såsom till exempel mops, kallas brachycephala (trubbnosiga). Detta baseras på att hundarnas skallben är kortare än normalt och resultatet av avlande på ärftliga defekter. Systematiserande organ Den största kennelorganisationen som kontrollerar vilka hundar som kan räknas som renrasiga är den internationella kennelfederationen Fédération Cynologique Internationale (FCI), till vilken flertalet nationella kennelklubbar är anslutna. Grundprincipen är att rasstandarden fastställs av ursprungslandets rasklubb och att denna sedan följs av alla andra anslutna kennelklubbar. Många nationella undantag förekommer dock; i Tyskland erkänns till exempel flerfärgade pudlar som inte ens räknas som pudlar i hemlandet Frankrike. Vid sidan av FCI finns förutom brittiska the Kennel Club även American Kennel Club och Canadian Kennel Club som inte är medlemmar i FCI men som har samarbete i form av avel och utställningar. I många länder finns konkurrerande kennelklubbar som upprättar egna stamböcker och standarder; mest känd är kanske United Kennel Club i USA. Rasgrupper Hundraserna delas in i olika rasgrupper. Gruppindelningen bygger i de flesta fall på den ursprungliga användningen av hunden, där även olika arbetssätt hos jakthundar bildar olika rasgrupper. Rasgruppsindelningen fastställs av Internationella hundorganisationen (FCI). Gruppindelningen följs även av Svenska Kennelklubben (SKK). Alla länder har dock inte samma gruppindelning, till exempel har Storbritannien ett annat system. Vall-, boskaps- och herdehundar Schnauzer och pinscher, molosser och bergshundar samt sennenhundar Terrier Taxar Spetsar och raser av urhundstyp Drivande hundar samt sök- och spårhundar Stående fågelhundar Stötande hundar, apporterande hundar och vattenhundar Sällskapshundar Vinthundar Referenser Noter Allmänna källor Hund, Nationalencyklopedin (läst 2012-08-02) Dog (mammal), Encyclopædia Britannica (läst 2012-08-02) Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, Bo Bengtson: All världens hundar, Stockholm 1995, Malcolm Wallerstedt (red): Stora nordiska hundboken, Malmö 1966 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008,


text: H [] är den åttonde bokstaven i det moderna latinska alfabetet. Betydelser Versalt H Nationalitetsbeteckning för motorfordon från Ungern Länsbokstav för Kalmar län i Sverige Kemiskt tecken för grundämnet väte henry, enheten för induktans entalpi, ett fysikaliskt begrepp I matematik betecknar H (fetstil) eller H (svarttavelfetstil) ibland mängden eller skevkroppen av kvaternioner. SAB:H, bibliotekssignum för skönlitteratur Högerpartiet, gammalt svenskt politiskt parti som senare bytte namn till Moderata samlingspartiet Høyre, norskt politiskt parti En ton inom musiken, som i den anglosaxiska världen heter B Beteckning för Nytt juridiskt arkiv i lagboken H-mjölk H0, Hubble-konstanten, se Hubbles lag HSDPA, kommunikationsteknik inom mobiltelefoni ibland kallad 3,5G Den statistiska kategorin Hold i baseboll. Gement h hekto, en måttprefixenhet som står för talet 100 timme, tidsenhet Plancks konstant tonlös glottal frikativa, en grupp av konsonantljud Varianter av H ħ – Plancks strukna konstant eller Diracs konstant ɦ – tonande glottal frikativa, en grupp av konsonantljud Historia Till det latinska alfabetet kom bokstaven H från den grekiska bokstaven Eta, som har samma versala utseende, men i den standardiserade klassiska grekiskan betecknar ett helt annat ljud. Ursprungligen före antiken kallades den grekiska bokstaven "heta", och betecknade He-ljud, såsom i stadsnamnet Heraklion/Ηρακλείου. H-ljudet föll bort i grekiska, men inte i latin. Grekerna hade i sin tur fått bokstaven "(h)eta" från feniciernas "heth", som ursprungligen betecknade ett staket eller en gård. Datateknik I datorer lagras H samt förkomponerade bokstäver med H som bas och vissa andra varianter av H, plus bokstäver för glottal klusil, med följande kodpunkter: I ASCII-baserade kodningar lagras H med värdet 0x48 (hexadecimalt) och h med värdet 0x68 (hexadecimalt). I EBCDIC-baserade kodningar lagras H med värdet 0xC8 (hexadecimalt) och h med värdet 0x88 (hexadecimalt). Övriga varianter av H lagras med olika värden beroende på vilken kodning som används, om de alls kan representeras. Latinska alfabetet


text: His Master's Voice (ofta förkortat HMV) är ett ursprungligen brittiskt skiv- och grammofonmärke, vilket numera utgör en del av musikkoncernen EMI. Märket lanserades 1909 av bolaget The Gramophone Company i Hayes i Middlesex som dess prestige- och fullprisetikett. HMV:s logotyp visar hunden Nipper som, sittande på vad som troligen skall vara hans avlidne husses kistlock, lyssnar på dennes stämma från en grammofon. Logon dyker upp på The Gramophone Companys skivor "Concert Record Gramophone" redan 1909, men först 1925 lanseras skivmärket His Master's Voice i Sverige. Till följd av sjunkande skivförsäljning under den stora depressionen gick The Gramophone Company i mars 1931 samman med sin tidigare huvudrival Columbia Graphophone Co Ltd. och bildade EMI. Varumärket HMV bibehölls dock tills vidare oförändrat (däremot slogs Gramophones lågprisetikett Zonophone samman med Columbias dito Regal och blev Regal Zonophone). På den svenska marknaden kallades HMV ofta Husbondens Röst, ett namn som dock aldrig stod på själva skivetiketterna. Externa länkar Nipper på Open Directory Project Musée des ondes Emile Berlliner Brittiska skivbolag och skivmärken Skivbolag och skivmärken bildade 1909


text: Haga kan avse: -haga – ett ortnamnsefterled – ett svenskt fartyg som sänktes under andra världskriget Geografi Finland Haga, Helsingfors – en stadsdel i Helsingfors Japan Haga, Tochigi – en kommun i Tochigi prefektur Sverige Haga municipalsamhälle – ett municipalsamhälle i Arvika landskommun 1913–1921 Haga, Enköpings kommun – en tätort i Enköpings kommun Haga slott, Enköpings kommun – ett slott utanför Enköping Haga, Falun – en stadsdel i Falun Haga, Göteborg – en stadsdel i Göteborg Haga församling – en församling i Domprosteriet i Göteborgs stift Haga distrikt, Västergötland – ett distrikt i Göteborgs kommun och Västra Götalands län –2016 Haga, Heby kommun – en småort i Heby kommun Haga, Jönköping – ett område i Jönköping Haga, Karlstad – en stadsdel i Karlstad Haga, Norrköping – en stadsdel i Norrköping Haga socken – en socken i Uppland Haga landskommun – en tidigare kommun i Stockholms län 1863–1948 Haga församling, Uppsala stift – en tidigare församling i Uppsala stift –2002 Haga distrikt, Uppland – ett distrikt i Sigtuna kommun och Stockholms län –2016 Haga, Skanör – en stadsdel i Skanör Haga, Solna kommun – ett område i Solna kommun Hagaparken – en park i Haga, Solna kommun Haga slott – ett slott i Hagaparken i Solna Haga (stadsdelsområde) - ett stadsdelsområde i Sundsvall Haga, Sundsvall – en stadsdel i Sundsvall Haga, Timrå – en del av Vivsta i Timrå Haga, Umeå – en stadsdel i Umeå Haga, Västerås – en stadsdel i Västerås Haga, Örebro – ett område i Örebro Haga, Östersunds kommun – en by i Östersunds kommun Haga gård – en gård norr om Lövestad Vårby Haga – (även Masmo) är ett bostadsområde i kommundelen Vårby i Huddinge kommun Personer Noriyuki Haga – en japansk roadracingförare


text: En historiker är titeln för en person som ägnar sig åt att studera mänsklighetens förflutna genom att granska och analysera äldre texter och bilder. Begreppet kan även vara en yrkestitel för akademiskt verksamma inom disciplinen historia eller historielitteratörer. Historieskrivningens vetenskapliga beteckning är historiografi (grekiska historiographiʹa ’historieskrivning’, av historia och -grafi), som är term med dubbel betydelse. Det används dels för historieforskningens produkter (rapporter, böcker och liknande), dels för den vetenskapliga analysen av historieforskningen och historieförmedlingen. Personer som inte är yrkesverksamma som historiker brukar vardagligt kallas populärhistoriker eller amatörhistoriker. En vanlig form av historisk amatörforskning är släktforskning. Historiker skiljer sig från arkeologer och arkivarier i att arkeologer studerar materiella lämningar, medan arkivarier hanterar och tillgängliggör det skriftliga och bildliga källmaterial som historikerna bygger sin forskning på. För historiker före sekelskiftet 1800 används uttrycket historieskrivare. Dessa historiker har i regel en berättande stil och en mindre utvecklad metod och källkritik. Begreppet historieskrivare kan även avse en person, ofta verksam inom en institution eller organisationen, som fått i uppdrag att skriva om dennas egen historia. Historieskrivare kallades förr historiograf. Se även :Kategori:Historiker Referenser Externa länkar Yrken


text: Hokus pokus eller hokus pokus filiokus är en trollformel som är känd sedan 1600-talet. Det är troligen en förvanskning av inledningen till nattvarden läst på latin: Hoc est enim corpus meum, vilket betyder "detta är min lekamen" och "filioque" (och av sonen) vilket är en del av trosbekännelsen. Förmodligen uppkom denna ramsa under medeltiden när prästerna läste mässan på latin och allmogen inte förstod. Man förstod dock att dessa ord var av betydelse. I talspråk kan något kallas "hokus pokus" om man tycker att det verkar tvivelaktigt eller påhittat, i yttranden som: "Det där med homeopati verkar mest vara hokus pokus." Nu för tiden är det en fras som ofta används av magiker i samband med ett trolleritrick. Referenser Noter Se även Magi Abrakadabra Simsalabim Magi


text: En högtid är en tidpunkt, eller en kort tidsperiod, som firas på ett festligt men värdigt sätt. Det kan vara för att fira ett minne av någon eller något. Det kan också vara för att markera att en ny period inleds, till exempel i religiösa sammanhang. Till kristendomens stora högtider räknas jul, påsk och pingst. Till judendomens högtider räknas bland annat chanukka, jom kippur och pesach. Till islams högtider räknas bland annat ramadan, hijra och eid al-fitr Etymologi Begreppet är belagt sedan förra hälften av 1300-talet (Uplands-Lagen). Universella högtider Relaterade till årets växlingar midvinter midsommar skördetid Livets skeden Födelse - dop vuxenskap - Bar mitzva, konfirmation giftermål döden Årsdagar för individer födelsedag Religiösa högtider Judendomens högtider Chanukka, också känd som ljusets fest eller invigningsfesten Jom kippur, försoningsdagen Pesach, firas till minne av uttåget ur Egypten Purim Rosh hashana är den judiska högtid då judarna firar sitt nyår. Sukkot lövhyddohögtiden 10 tebet Se även :Kategori:Högtider inom judendom Kristna högtider Påsk, Jesus återuppståndelse Pingst, apostlarnas ingivelse Advent, inför Jesus födelse Jul, Jesus födelse Konfirmation, vuxenskap Vigsel, giftermål Begravning, död Dop, Guds välsignelse Alla helgonen Kristi himmelsfärd Islamiska högtider Ramadan Hijra Eid al-fitr Eid ul-Adha Aashura Arba'in Laylat al-Qadr Se även :Kategori:Högtider inom islam Hinduismens högtider Se :Kategori:Högtider inom hinduism Buddhistiska högtider Dharmadagen Sanghadagen Parinirvanadagen Se även Buddhistiska högtider Kulturella/landspecifika högtider Nationaldag nyår Namnsdag Sveriges högtider Alla helgons dag Mårtensafton Lucia Studenten Midsommar Jul Nyår Påsk Namnsdag Advent Pingst Dop Konfirmation Begravning Vigsel Födelsedag Se även Helgdag Märkesdag Temadag Referenser Externa länkar Temadagar.se (listning av 2011 och 2012 års högtidsdatum]


text: Birgitta Birgersdotter, även känd som Heliga Birgitta, född omkring 1303 i Uppland, död 23 juli 1373 i Rom i Kyrkostaten, var en svensk katolsk författare, teolog samt ordens- och klostergrundare av Birgittinorden. Hon helgonförklarades och utgör tillsammans med Benedikt av Nursia, Edith Stein, Katarina av Siena, Kyrillos och Methodius Europas sex skyddshelgon enligt romersk-katolska kyrkan. Hon var dotter till Upplands lagman Birger Persson till Finsta och Ingeborg Bengtsdotter, som tillhörde Bjälboättens lagmansgren. Både genom sina föräldrar och genom sin make Ulf Gudmarsson hade hon anknytning till det politiska ledarskiktet i det medeltida Sverige. Eftersom hennes morfars far var kusin till kung Magnus Ladulås, så var Birgitta släkt med den svenska kungafamiljen genom sin mor. Utanför Sverige var hon även känd som Furstinnan av Närke. Biografi Bakgrund och uppväxt Heliga Birgitta föddes omkring 1303 som Birgitta Birgersdotter. Hon hörde till en av de svenska medeltida stormansätterna såsom dotter till Birger Petersson till Finsta, Upplands lagman. Var hon föddes och växte upp kan inte med säkerhet bevisas. Oavsett all argumentering för olika alternativ som berör faderns ägande av gårdar är det ändå egentligen fråga om var Birgittas mor Ingeborg bodde med sina barn medan fadern, lagmannen hela tiden var ute i sina tjänsteförrättningar. Den äldsta traditionen om Birgittas födelse går tillbaka ända till 1400-talet och en krönika som byggde på material i klostret i Vadstena, skriven av Margareta Clausdotter, som var abbedissa där 1472–1486. Där sägs följande om Birgittas mor Ingeborg: ”Och man må veta, att hon och hennes värdige herre, de bodde i Uppland på en gård som kallas Finsta och ligger icke långt från Uppsala. Och där födde hon sin heliga dotter Sankta Birgitta och flera av sina barn, men nu vila hon och hennes ärade herre i Uppsala domkyrka i Sankta Katarinas kor.” Något bestyrkande av att Finsta var Birgittas födelseplats står visserligen inte att finna i de handlingar som är bevarade från svensk medeltid i Svenskt Diplomatarium, men även underlaget i handlingarna för den hypotesen som flera historiker numera stödjer, att Birgitta var född och uppväxt på Sköldnora kungsgård i Fresta socken i Vallentuna härad är svagt. Beträffande Birgers ägande av gårdar i Uppland ingick förvisso bland många andra gods i arvet efter honom både Finsta och Sköldnora, lika väl som många gårdar i Södermanland, Östergötland och Småland. Vid granskning av flera köp- och bytesdokument i diplomatariet visar det sig att tidpunkterna för tillträde kan ifrågasättas. Den latinska terminologin för de egendomar man sålde och bytte och testamenterade är också oklar, det är fråga om omdiskuterade begrepp och i varje enskilt fall mycket osäkert vilka delar av egendomarna som åsyftas. Vidare saknas i materialet varje hänvisning till på vilken egendom familjens sätesgård var belägen. Vad gäller ett andra argument som skulle utpeka på Fresta i Vallentuna härad i stället för Finsta i Skederids socken, som födelseplats nämligen frasen om hennes ursprung "in regno Swecie de civitate Frastad" i de påvliga kanonisationsakterna är det ytterst osäkert, vilket också den svenska utgivaren av texten påpekat, om de italienska skrivarna här har uppfattat namnet riktigt; deras missuppfattningar kan också ligga bakom att platsen kallas civitas, ”stad” och inte parochia, ”socken”. I testamenten där Birgittas barnbarn testamenterar Skällnora (äldre namn på Sköldnora) gård vidare benämns dock gården som "det rätta mödernet". Livet i Sverige Redan som barn hade Birgitta syner. En gång såg hon Jungfru Maria som satte en krona på hennes huvud. En annan gång såg hon framför sig hur Kristus pinades och dog på korset. Båda dessa teman, den innerliga Mariafromheten och meditationen över Kristi lidande, kom att prägla hela Birgittas liv. När Birgitta var i tolvårsåldern dog hennes mor. Hennes far ansåg att han inte klarade av att själv ge henne den uppfostran som anstod en flicka i hennes ställning, så han sände henne till sin svägerska Katarina Bengtsdotter på Aspanäs vid sjön Sommen i Östergötland. Några år senare, vid omkring tretton års ålder, giftes hon mot sin vilja bort med den artonårige Ulf Gudmarsson. Hon ville säkert hellre leva som jungfru och lyckades också övertala sin make att de första åren leva i avhållsamhet, men därefter födde hon åtta barn. Makarna bodde under dessa år på Ulfåsa vid sjön Boren i Östergötland. Den unga hustrun blev snabbt känd för sin stränga fromhet. Hon späkte sin kropp, fastade och vallfärdade till heliga platser. I hennes hem fick fattiga och sjuka en fristad. Själv vårdade hon dem, och efter Jesus exempel ska hon ha tvått deras fötter och kysst dem. Under fastan serverade hon varje dag mat åt tolv fattiga. Birgittas fromhet kom på många sätt att prägla även maken Ulf. Bland annat företog makarna tillsammans pilgrimsfärder till Nidaros och till Santiago de Compostela. På vägen hem från Spanien, i den franska staden Arras, insjuknade Ulf. När läget var som svårast uppenbarade sig det franska nationalhelgonet Sankt Denis för Birgitta och lovade att maken inte skulle dö. Väl hemma bosatte sig Birgitta och Ulf vid Alvastra kloster, där Ulf dog år 1344 (eller eventuellt år 1346). Birgitta lät sin vigselring falla i Ulfs grav och fördelade sina egendomar till arvingarna och till fattiga för att själv leva enkelt i anslutning till klostret i Alvastra. Antalet uppenbarelser tilltog. Hon kände sig kallad att vara "Kristi brud och språkrör". Under denna tid fram till avresan till Rom mottog hon många uppenbarelser. I uppenbarelserna fick hon uppdrag av Gud, Kristus och Maria att föra ut budskap till såväl politiska som kyrkliga ledare. Men där finns också dialoger med helgon, döda personer, med flera. Birgitta fick vid en okänd tidpunkt under 1330-talet tjänsten som hovmästarinna vid det svenska hovet. Birgitta stod kungaparet Magnus Eriksson och Blanka av Namur nära, en bekantskap som hon lönade illa. Birgitta upptäckte till exempel att drottningen fört med sig en elfenbensask med ett antal reliker, bland annat efter Ludvig den helige. Asken hade dock ställts undan. Birgitta fick då höra en inre röst säga: ”Se hur Guds skatt, som vördas i himmelen, föraktas på jorden!”. I ständiga uppenbarelser smädade Birgitta paret: bland annat antyds Magnus Erikssons påstådda homosexualitet (Magnus Smek). Hon förmanade genom Kristus kungen att dagligen läsa sina bestämda böner till jungfru Maria, dagligen läsa två mässor, fasta på de stora helgdagsaftnarna, ge tionde åt de fattiga och varje fredag två tretton fattiga mäns fötter. Han uppmanas också att klä sig höviskt, "till ett konungens hederstecken", samt bära krona på de större helgdagarna. Hon förmanar också Magnus att, "eftersom han är barnslig", låta läsa för sig "om manliga mäns gärningar, efterdöme och åthävor, av vilka hans håg må uppväckas till Gud". I sina skrifter kallar hon också kungen "en krönt åsna med ett harhjärta" och "en rövare och en själaförrädare". Till slut beskyllde hon honom för att vara ansvarig för förlusten av både Skåne och Norge. Många av de falska beskyllningarna mot drottning Blanka om giftmord på sin son, kung Erik (Magnusson) återfinns i den heliga Birgittas politiska uppenbarelser. Henrik Susos Gudeliga snilles väckare var sannolikt en inspirationskälla för Birgitta och hennes uppenbarelser om Magnus Eriksson samlades i pamfletten Libellus de Magno Erici rege som spreds av hans fiender bland stormännen. En som inte heller finner nåd inför Birgitta är kungens syster Eufemia Eriksdotter, "huggormshonan" som hon får heta, och dennas gemål hertig Albrekt d. ä. av Mecklenburg, som Birgitta i sina uppenbarelser brukar benämna "räven", ibland även "ormen". Hon kan inte nog varna kung Magnus för den listige hertigen och dennes son Albrekt d. y., som också blev den som till slut störtade Magnus Eriksson från tronen. Efter makens död ägnade sig Birgitta åt självspäkning och försakelser med sådan iver att en av hennes biktfäder, som skrev en biografi om henne, förvånades över att denna lilla och späda kvinna kunde uthärda sådana påfrestningar. Hon sov på den kalla vintermarken med endast en matta och ett hyende under sig samt en tunn mantel över sig. Att bada ansåg hon i likhet med de flesta medeltidshelgon för veklighet. Hon bar tagelklädnad närmast kroppen och om livet hade hon ett rep med knutar som orsakade smärta vid varje rörelse. Varje fredag droppade hon hett vax på sin arm som ett minne av Jesus lidande. "Och om såren läktes före nästa fredag, så upprev hon dem med sin nagel, för att hennes lekamen skulle ej vara utan pina och sår; och detta gjorde hon till den ändan, att Jesu Kristi pina skulle alltid vara i hennes åminnelse", skriver en levnadstecknare. Om hon någonsin yttrade något överilat, tuggade hon på bittra örter. Genom uppenbarelser blev det tydligt för Birgitta att hon var kallad att återupprätta klostren ur deras förfall och återigen göra dem till härdar för Guds rike. Genom dessa kloster skulle en förnyelsens anda sprida sig ut bland människorna och till sist göra alla människor goda, samtidigt som jorden omskapades i enlighet med Guds vilja. I Vadstena skulle Birgitta så en frö från vilket världens förnyelse skulle växa fram. Där ville hon grunda ett dubbelkloster där kvinnor och män kunde verka tillsammans för Guds tjänst och för att hjälpa sina medmänniskor. Adliga kvinnor skulle utbildas till goda och arbetsamma människor. Arbete skulle varvas med andliga övningar, och på söndagar skulle munkarna predika för folket. Men dessa nya klosterregler måste bekräftas av påven. Så Kristus gav henne i en uppenbarelse befallningen att göra en pilgrimsresa till Rom. Trots de härjningar som digerdöden orsakade i Mellan- och Sydeuropa, fruktade Birgitta inte att ge sig av. Hennes syften var stora och hon leddes av en kraftfull övertygelse. Livet i Rom Birgitta begav sig 1349 till Rom. Syftet var att delta i firandet av jubelåret 1350 och att få tillstånd av påven att grunda en ny klosterorden. Problemet var bara att påven sedan 1309 residerade i den franska staden Avignon samt att kyrkan förbjudit inrättandet av fler ordnar. Detta hindrade dock inte Birgitta som redan tidigare i en uppenbarelse fått veta att hon skulle få se påven och kejsaren mötas i Rom. En för tiden så osannolik händelse att den ledde till en del munterhet hos omgivningen. I Rom fick hon först bo i Palazzo della Cancelleria nära basilikan San Lorenzo in Damaso. Hon drog sig inte för att säga vad hon ansåg om stadens andliga förfall, något både kardinaler och vanligt folk fick erfara. Därutöver ägnade hon sin tid åt att skriva till påven i Avignon och kräva att han skulle flytta tillbaka. Sin vardag ägnade hon åt att gå runt i kyrkorna för att be vid helgonens gravar. Vid kyrkan San Lorenzo in Panisperna på Viminalen bad hon ofta förbipasserande om allmosor till de behövande. Hon gjorde också flera pilgrimsresor till bland annat Assisi, klostret Farfa, Neapel och södra Italien. År 1368 återvände påve Urban V till Rom och den 21 oktober möttes han och den tysk-romerske kejsaren Karl IV i staden. Birgitta kunde lämna sin ordensregel till påven som mottog den för granskning. Den 5 augusti 1370 blev den godkänd i en reviderad version som Birgitta troligen inte var särskilt nöjd med. Därtill beslutade Urban V att återigen lämna Italien av säkerhetsskäl, något som Birgitta absolut inte kunde acceptera. Hon profeterade att han skulle drabbas av ett hårt slag från Gud och bli sjuk, och när Urban vistats i Avignon ett par månader dog han. Pilgrimsfärd År 1371, vid 68 års ålder, påbörjade Birgitta en vallfärd till Heliga landet via Neapel och Cypern. Hon hade i en uppenbarelse fått en befallning från Gud att göra detta, och trots att hon var sjuk och svag följde hon gladeligen budet. Först gick resan till Neapel, där Birgitta tidigare hade gjort en pilgrimsfärd. Neapels drottning Johanna hade tidigare visat sig mottaglig för Birgittas stränga förmaningar, i alla fall under en kort tid. Nu mottogs Birgitta med de högsta hedersbetygelserna av drottningen. Hon fick också presentera sina söner för Johanna. Birgitta hade hos dem inskärpt de tillbörliga vördnadsbetygelserna mot den höga kvinnan: "huru de skulle gå inför drottningen och hälsa henne vördsamt efter landets sed med bugningar och knäfall och kyssa hennes fötter", som Margareta Clausdotter skriver. Sonen Birger utförde samvetsgrant de hovceremonier hans mor lärt honom. Men om hur sonen Karl bar sig åt berättar krönikans författarinna följande: "När herr Karl kom fram till drottningen, bevisade han henne vördnad efter vad som hövdes och henne tillkom. Och sedan kysste han henne på munnen, varav drottningen fick stor kärlek till honom, därför att han vågade det; och ville hon ingalunda låta honom fara dädan utan sade, att hon äntligen ville behålla honom och hava honom till make. S:a Birgitta sade, att det ingalunda kunde ske, ty hans hustru levde ännu hemma i Sverige." Men detta hade ingen inverkan på en sådan kvinna som Johanna, som själv hade sin tredje gemål i livet. Birgitta uppges ha bett brinnande böner till Gud om hjälp ur situationen. Och bönen blev besvarad, men på ett helt annat sätt än hon hade förväntat sig: Karl drabbades av en dödlig sjukdom och avled. Modern satt några steg från hans säng när hans sista ögonblick kom, men hon reste sig inte för att närma sig honom. Hon gav inga ljud ifrån sig och fällde inte en tår. Istället ska hon ha suttit stilla med upplyfta händer och i sitt innersta prisat Gud för att ha förhindrat den stora synden. Karls begravning genomfördes med stor ståt. Drottningen följde själv kistan till graven tillsammans med en stor skara människor. Överallt hördes klagan och gråt, men Birgitta ska till det yttre orörd ha gått efter båren, utan klagan eller tårar. Senare vände sig Birgitta med nya förmaningar till Neapels drottning. Hon uppmanade henne att ödmjuka sig, ångra sina synder och frukta Gud utan återvändo, eftersom hon hade levt ett liv mer likt en sköka än en drottning. Om hon inte lyssnade till Gud skulle hon bli dömd som en avfälling och gisslad från hjässan till fotabjället. Trots de hårda orden miste Birgitta inte drottningens vänskap utan fick istället nya bevis på hennes vänskap genom stora gåvor. Efter Karls död lämnade Birgitta Neapels hamn och efter att ha stött på flera utmaningar och vedermödor anlände hon till Jaffa, där fartyget led skeppsbrott i hamnen. Men trots detta och med sitt hjärta fyllt av himmelsk glädje kom Birgitta fram till den heliga graven. Högsommarens brännande hetta dämpade inte hennes iver att skåda Betlehem och Josafats dal och andra heliga platser, men värmen förvärrade hennes hälsa, som redan var påverkad av späkningar och sjukdom. Sonens öde verkar ha tagit Birgitta hårt, men senare fick hon en uppenbarelse som intygade att han förlåtits tack vare hennes böner och tårar. Sista år, död och begravning När hon återkom till Rom våren 1373 var hon försvagad av sjukdom och den 23 juli avled hon i sin bostad vid nuvarande Piazza Farnese. Hennes stoft bisattes i kyrkan San Lorenzo in Panisperna i väntan på att hennes kvarlevor skulle föras tillbaka till Sverige och Vadstena. Ett följe i vilket dottern Katarina och sonen Birger ingick, beledsagade kistan. Den 2 december 1373 påbörjades resan mot Vadstena. Färden gick över Alperna via Brünn och vidare till Danzig. Därifrån seglade följet till Söderköping varefter Vadstena nåddes den 4 juli 1374. Större delen av Birgittas kropp är begravd i Vadstena klosterkyrka. Ett fragment av hennes höftben finns dock i rikshelgedomen Uppsala domkyrka, i samma kor som Erik den heliges relikskrin. Betydelse och eftermäle År 1377 gav Birgittas själasörjare och vän biskopen Alfons av Jaén ut den första upplagan av hennes Himmelska uppenbarelser. Året därpå, 1378, skedde ett förnyat godkännande av hennes ordensregel och 1384 kunde klostret i Vadstena invigas. Birgittas kanonisering och kult Processen för att kanonisera Birgitta inleddes 1377 och avslutades 1391 med att Birgitta helgonförklarades av påven Bonifatius IX. Det skedde efter skrivelser från bland annat det svenska prästerskapet till påven, i vilka Birgitta kallas för "en doftande nardus, ett kosteligt olivträd, sanningens dotter och fromhetens telning". I påvliga kapellet, som var prytt med dyrbara vävnader och friska olivkvistar, hölls predikan över Birgittas underverk och uppenbarelser. Därpå tog påven själv upp en lovsång, öppnade den gyllene bok där alla helgon var upptecknade, och skrev in Birgittas namn i den. I Peterskyrkan hölls högtidliga gudstjänster vid skenet av tusentals lampor, och i alla Roms kyrkor ringde klockorna. År 1999 upphöjdes heliga Birgitta tillsammans med Katarina av Siena och Edith Stein till skyddshelgon för Europa. I Sverige föranstaltade ärkebiskopen Jakob Ulvsson år 1470 om att den heliga Birgittas fest skulle firas över hela riket. En tidigare ärkebiskop, Birger Gregersson, hade författat ett officium under sina vistelser på Biskops-Arnö i slutet av 1370-talet. Kritik mot Birgitta En tidig kritikerröst till Birgitta kom med Martin Luther, som kallade henne för ”die Tolle Brigit” (den galna Birgitta). Bland reformationsbiskoparna i Sverige fanns nedlåtande tonfall mot Birgitta. I Svensk krönika kallar Olaus Petri hennes uppenbarelser för ”dagdrömmar”. Drottning Kristina konstaterade att hon ”hellre ville räknas bland de vettiga än bland de heliga”. Som kommentar till pjäsen Folkungasagans Birgitta kallade August Strindberg henne: “En härsklysten, äresjuk kvinna som medvetet strävade efter helgonskapet och makten över ’det andra könet’” och fortsatte: “Av denna osympatiska kvinna gjorde jag efter urkunderna den oregerliga tossa som nu finnes i dramat, ehuru jag till hennes ära lät henne vakna till klarhet om sin fjollighet och sitt högmod.” Forskning på Birgittas kropp I ett sammetsklätt träskrin i Vadstena klosterkyrka förvarades till 1645 vad som enligt traditionen sägs vara kranierna från heliga Birgitta, hennes dotter Katarina samt det äldre helgonet Sankta Ingrid av Skänninge. Från detta relikskrin stal den franska balettmästaren Antoine de Beaulieu under ett besök i klosterkyrkan ett kranium, i tron att det var Heliga Birgittas kranium. Han blev därefter rädd att som enda katolik i sällskapet misstänkas för brottet och överlämnade tre år senare kraniet till den franske ambassadören Gaspard Coignet de la Thullerie. Denne tog med sig kraniet till Frankrike och skänkte det kort före sin död till kyrkan i Courson-les-Carrières i Bourgogne. Kraniet gavs 1959 till birgittinklosteret i Uden i Nederländerna, där det i dag ställs ut som Heliga Birgittas kranium. Anne-Marie Landtblom, docent i neurologi, och andra forskare vid Linköpings universitet har, genom att undersöka kraniet i klosterkyrkan, försökt utröna om Heliga Birgittas gudomliga uppenbarelser i själva verket var hallucinationer under epileptiska anfall. Kraniet undersöktes på 1950-talet av professor Carl-Herman Hjortsjö och då upptäcktes en urgröpning. Det är den urgröpningen som intresserar forskarna eftersom den kan ha orsakats av en godartad hjärntumör. Vid de senaste undersökningarna av kranierna i klosterkyrkan användes DNA-analys och kol-14-datering. Forskarna presenterade resultatet 2010 och kunde konstatera att kranierna inte tillhör mor och dotter. Därtill kommer att det är minst 200 års åldersskillnad på kranierna och att ingen av tidsbestämningarna sammanfaller med perioden då Birgitta och Katarina levde. Eftersom kraniet i Uden ännu ej DNA-testats kan däremot detta kranium visa sig tillhöra Birgitta eller hennes dotter. Birgittinorden av idag Orden Birgitta grundade finns kvar än idag och kallas Den helige Frälsarens orden (Ordo Sanctissimi Salvatoris 'O.Ss.S.'''), i dagligt tal Birgittinorden. Birgittas kvarlevor finns idag i ett relikskrin i Vadstena klosterkyrka. I Svenska kyrkan lever den birgittinska traditionen av böne- och ordensgemenskapen Societas Sanctæ Birgittæ, grundad 1920; man samlas varje år till generalkapitel i Vadstena kring Birgittas dödsdag den 23 juli. Byggnaden i Rom, där Birgitta levde, Casa di Santa Brigida, inrymmer idag kyrka, kloster och gästhem. Heliga Birgitta som författare och retoriker Heliga Birgitta var en stolt kvinna som trots att hon räknades som olärd var väl bevandrad i sin tids andliga och politiska spörsmål. Av hennes texter kan man utläsa att hon var en ordkonstnär som ofta använde sig av liknelser, bilder och exempel för att förtydliga det som var abstrakt i den teologiska läran. Mycket av hennes bildspråk var inspirerat av naturen eller vardagslivet, hon använde sig också i sina texter av det som vi idag kallar för klassisk retorik. Heliga Birgittas författarskap och retoriska kunskaper är historiskt intressanta då hon var verksam under en tid då kvinnor i allmänhet varken fick lära sig att läsa eller skriva och att agera som författare var i stort sett förbjudet. Barn Märta Ulfsdotter född ca 1319-1320. Gift 1337 med 1) Sigvid Ribbing (Bröllopet på Ulvåsa) och 2) efter 1345 med Knut Algotsson (Bengt Hafridssons ätt) Karl Ulfsson till Ulvåsa. Död i Neapel. Birger Ulfsson, dubbad till Riddare av den Heliga graven av Jerusalem under vistelsen i Heliga landet. Katarina Ulfsdotter, Katarina av Vadstena född 1331, abbedissa i Vadstena. Bengt Ulfsson. Död i ung ålder och begravdes i Alvastra. Gudmar Ulfsson. Död i ung ålder i Stockholm. Ingeborg Ulfsdotter. Nunna i Riseberga kloster. Cecilia Ulfsdotter, inskrevs till Skänninge kloster men giftes senare med Lars Sunesson. Detaljerad kronologi 1303 - Birgitta föds. 1309 - Påven bosätter sig i Avignon. 1314 - Birgittas mor, Ingeborg Bengtsdotter, dör. Birgitta flyttar till Katarina Bengtsdotter på Aspanäs. 1316 - Birgitta gifter sig med Ulf Gudmarsson. 1319 - Magnus Eriksson väljs tre år gammal till Sveriges kung. 1320 - Birgitta ärver sju gods i Småland när arvet från hennes mor skiftas. 1321 - Birger Persson vallfärdar till Santiago de Compostela, Avignon och Rom. 1322 - Kris i förmyndarregeringen. Birgittas morbror blir rikets drots. 1326 - Birger Petersson dör. 1332 - Magnus Eriksson tillträder som regent. 1335 - Kung Magnus gifter sig med Blanka av Namur. Birgitta blir drottningens rådgivare och Ulf utnämns till riksråd. 1337 - Hundraårskriget mellan England och Frankrike utbryter. 1339 - Birgitta och Ulf vallfärdar till Nidaros. 1341-42 - Birgitta och Ulf vallfärdar till Santiago de Compostela. 1342 - Birgitta och Ulf bosätter sig vid Alvastra kloster. 1344/46 - Birgittas make Ulf Gudmarsson dör. 1346 - Kung Magnus och drottning Blanka testamenterar den 1 maj Vadstena kungsgård till att bli ett kloster. 1347 - Kungaparet testamenterar i sitt norska testamente en stor summa pengar till klosterbygge i Vadstena. 1348 - Birgitta försöker att mäkla fred i hundraårskriget och förmå påven att flytta till Rom. 1349 - Birgitta reser till Rom. 1350 - Birgitta besöker benediktinklostret i Farfa. Dottern Katarina anländer till Rom. 1353 ca - Birgitta vallfärdar till Assisi. 1354 ca - Birgitta flyttar till ett hus vid nuvarande Piazza Farnese. 1360-talet - Birgitta vallfärdar till södra Italien och bor en period i Neapel. Lär senare känna Alfonso Pecha de Vadaterra. 1368 - Påven Urban V möter kejsar Karl IV i Rom den 21 oktober och Birgittas profetia uppfylls. 1370 - Påven Urban V godkänner Birgittas ordensregel i kraftigt modifierad form. 1371 - Birgitta reser den 25 november till Neapel. 1372 - Birgitta ger sig den 14 mars ut på pilgrimsfärd till Heliga landet. Stannar på Cypern till 12 maj. I augusti befinner hon sig i Betlehem där hon får se en vision av Jesu födelse. I september avseglar hon mot Neapel dit hon anländer i december. 1373 - Birgitta åter i Rom. Skriver sitt sista brev till påven och ber honom återvända till Rom. Birgitta dör 23 juli. Hennes kvarlevor förs hem till Sverige av barnen Katarina och Birger. 1374 - Birgittas kvarlevor skrinläggs i Vadstena den 4 juli. En första samling av Birgittas mirakler läggs fram av ärkebiskop Birger Gregersson. 1376 - Ny mirakelsamling sammanställs av biskop Nils Hermansson. 1377 - De två första framställningarna om Birgittas kanonisation görs i Rom. Alfonso Pecha de Vadaterra lägger fram den första utgåvan av Birgittas Himmelska uppenbarelser. Påven Gregorius XI flyttar tillbaka påvestolen från Avignon till Rom. 1378 - En tredje framställan om Birgittas kanonisation görs i Rom. Birgittas ordensregel fastställs. 1379 - Kanonisationsprocessen öppnas. Påven utser fyra kardinaler att leda undersökningen. 1384 - Klostret i Vadstena invigs. 1391 - Den 7 oktober helgonförklaras Birgitta, av påven Bonifatius IX. 1396 - Vid ett kyrkomöte i Arboga utses den heliga Birgitta till Sveriges skyddshelgon. 1430 - Klosterkyrkan i Vadstena invigs. 1492 - Den första fullständiga utgåvan på latin av Birgittas Himmelska uppenbarelser trycks i Lübeck av Bartholomæus Gothan på uppdrag av Vadstena kloster. 1999 - Den heliga Birgitta utses av påven Johannes Paulus II till ett av Europas tre kvinnliga skyddshelgon. 2003 - 700-årsjubileet av hennes födelse firades i hela världen under året. Litteratur Den Heliga Birgittas Himmelska Uppenbarelser Textkritisk utgåva Heliga Birgittas Revelationes, det vill säga Uppenbarelserna på latin, utkom i textkritiska utgåvor åren 1956-2002 i Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets Akademiens regi. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. I. Ed. by C.-G. Undhagen. Stockholm 1978. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. II. Ed. by C.-G. Undhagen† and B. Bergh. Stockholm 2001. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. III. Ed. by A.-M. Jönsson. Stockholm 1998. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. IV. Ed. by H. Aili. Stockholm 1992. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. V. Ed. by B. Bergh. Uppsala 1971. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. VI. Ed. by B. Bergh. Stockholm 1991. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. VII. Ed. by B. Bergh. Uppsala 1967. Sancta Birgitta. Revelaciones Lib. VIII. Ed. by H. Aili. Stockholm 2002. Sancta Birgitta. Revelaciones extravagantes Ed. by L. Hollman. Uppsala 1956. Sancta Birgitta. Opera minora. Vol. I. Regula Salvatoris Ed. by. S. Eklund. Stockholm 1975. Sancta Birgitta. Opera minora. Vol. II. Sermo angelicus Ed. by. S. Eklund. Uppsala 1972. Sancta Birgitta. Opera minora. Vol. III. Quattuor oraciones Ed. by. S. Eklund. Stockholm 1991. Andra utgåvor Latin: Fornsvenska: Fulltext Modern svenska: Modern svenska i urval: fulltext. Sekundärlitteratur Alexandra Coelho Ahndoril, Birgitta och Katarina. Albert Bonniers Förlag, 2006. Hans Aili & Jan Svanberg, Imagines Sanctae Birgittae. The Earliest Illuminated Manuscripts and Panel Paintings Related to the Revelations of St. Birgitta of Sweden. Stockholm: The Royal Academy of Letters, History and Antiquities, 2003. Birger Bergh, "Heliga Birgitta. Åttabarnsmor och profet". Lund: Historiska Media, 2002. Lars Bergquist, Birgitta i uppenbarelsernas spegel, Stockholm: Proprius förlag AB, 2003 Per Beskow & Annette Landen, Birgitta av Vadstena : Pilgrim och profet 1303-1373. Stockholm: Natur och Kultur, 2003. Luca Cesarini, Den heliga Birgittas återkomst. Malmö: Birgittiana, 1998. Luca Cesarini, Den heliga Birgittas Rom. Malmö: Norma, 1999. Luca Cesarini, I den heliga Birgittas fotspår. Stockholm: Bilda, 2002. Luca Cesarini, Evangeliet enligt Birgitta. Malmö: Artos, 2008. Luca Cesarini, Med Birgitta i Det heliga landet. Malmö: Birgittiana, 2014. Emilia Fogelklou, Birgitta. Stockholm: Aldus, 1973. Ingvar Fogelqvist, Apostasy And Reform In the Revelations of St. Birgitta. Almquist & Wiksell. Stockholm 1993 Gunilla Gren-Eklund, "Att konstruera historia: exemplet Heliga Birgittas födelseplats." Kyrkohistorisk årsskrift 114 (2014), s. 13-25. "Heliga Birgittas möderneanor." Svenska släktkalendern 50 (2020). Bengt Ingmar Kilström, "Hennes röst ska höras" : Birgittinska perspektiv. Stockholm: Proprius förlag, 1991. Birgit Klockars, Birgittas svenska värld. Stockholm: Natur och kultur, 1976. Rolf H. Lindholm, "Huvudlinjer i Heliga Birgittas Uppenbarelser", Visby: Books-on-Demand, 2011. Bridget Morris, St Birgitta of Sweden. Woodbridge: Boydell, 1999. Helge Nordahl, Den heliga Birgitta. Skellefteå: Artos, 2003. Sven Stolpe, Birgitta i Sverige och i Rom, Legenda, 1988 Hjalmar Sundén, Den heliga Birgitta: Ormungens moder som blev Kristi brud. Stockholm: Wahlström & Widstrand, 1973. Societas Sanctæ Birgittæ 1920-1970. Festskrift, 1970. Se även Birgittahuset, italienska Casa di Santa Brigida, i Rom Finsta Fresta socken Himmelska uppenbarelser Lista över kyrkor uppkallade efter Heliga Birgitta Sköldnora kungsgård Ulvåsa Kapelludden Svensk litteratur Vidare läsning Externa länkar Heliga Birgittas uppenbarelser full text upplagd på internet. Den heliga Birgittas dialog med sitt överjag - Birger Bergh, Lunds universitet Uppenbarelser på Litteraturbanken Uppenbarelser och andra medeltida texter i Språkbanken Birgittas uppenbarelser digitaliserad handskrift i World Digital Library Om heliga Birgitta Birgittaåret 2003 Societas Sanctæ Birgittæ Läkartidningen: Hade heliga Birgitta epilepsi Birgittas kranium ska granskas Historiska museet om heliga Birgitta Referenser Heliga Birgitta Svenska helgon Svenska författare inom kristen litteratur Latinskspråkiga författare Mystiker inom kristendomen Personer från Skederids socken Personer i Sverige under 1300-talet Svenska hovmästarinnor Författare från Östergötland Födda 1303 Avlidna 1373 Kvinnor Ulfåsaätten


text: Hugin kan syfta på Hugin – en av Odens korpar i nordisk mytologi, se Hugin och Munin Hugin (företag) – ett svenskt aktiebolag som ägdes av konsumentkooperationer i Sverige, Norge och Danmark Hugin (tidskrift) – en science fiction-tidsktrift Hugin – ett svenskt flygplan av modell DC-3 som försvann över Östersjön 1952, se Catalinaaffären Hugin (programvara) – en programvara med vars hjälp det är möjligt att skapa panoramabilder Hugin-klass – en klass av patrullbåtar som tillhörde Svenska flottan Se även – flera fartyg i svenska flottan


text: Höder, fornvästnordiska Hǫðr, även Hödur, ("den krigiske") är en blind gud i nordisk mytologi. Höder är enligt sagalitteraturen son till Oden och en okänd mor, och bror till Balder. Han har därtill många halvbröder, däribland Tor, Vidar och Vale. Karaktär och biografi Enligt den poetiska och prosaiska Eddan fick Frigg alla varelser, växter och ting att svära en ed att aldrig skada Balder, utom misteltenen, som hon tyckte var för ung eller obetydlig. Gudarna roade sig sedan med att pröva sina vapen på Balder och se dem misslyckas med att skada honom. Loke fick dock reda på att misteln inte hade avsvurits någon ed, och gjorde en pil av den som han sedan hjälpte Höder att skjuta på Balder varvid denne dog. Såsom hämnd för detta avlade Oden tillsammans med jättekvinnan Vrind en son vid namn Våle som sedan hämnades på Höder. Efter Ragnarök spås det likväl att Höder och Balder skall återkomma till livet och bebo gudarnas boning. Även den danske krönikören Saxo Grammaticus berättar om Höder i sin bok om danernas historia. Här har de nordiska gudarna gjorts om till kungar. Saxo säger att Höder var en duktig idrottsman, bäst bland boxare och simmare och utomordentligt skicklig i att använda alla slags vapen. Han var även en skicklig harpospelare och kunde med sin sång framkalla glädje, sorg, medlidande, åtrå eller hat. I det finska eposet Kalevala förekommer en karaktär som benämns den blinde herden med den våta hatten som anses vara ett mytologiskt lån från Sverige och från början således densamme som Höder. Han dräper med en pil den ljuse hjälten Lemminkäinen. I Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus omnämns en svensk kung vid namn Hotherus eller Hoter som har vissa likheter med Höder. Enligt Johannes Magnus var Hotherus kung nummer 27 i den regentlängd där Noas sonson Magog var den förste. I vissa moderna källor tolkas Höder som son till Frigg, men i så fall borde Hlins "andra sorg" i Völuspá 53 ha blivit Hlins "tredje sorg". Frigg kan dock ha varit hans styvmor. Referenser Gudar i nordisk mytologi


text: För det svenska fartyget som sänktes under andra världskriget, se S/S Hermod. Hermod är i nordisk mytologi den raske och modige. Han var son till Oden, bror till Balder och styvson till Frigg. Efter att Balders hade dödats erbjöd sig Hermod att rida till dödsrikets gudinna Hel, för att erbjuda henne lösen för Balder, så att han skulle kunna komma hem till Asgård. Han red i sju dygn genom mörka dalar kom fram till älven Gjöll - dödsrikets gräns. Över den gick Gjallarbron, täckt av skinande guld, som vaktades av mön Modgud "rasande strid". Han fortsatte fram till Helgrindarna och sprängde över dessa och kom in i Hels salar och kunde förhandla med dödsgudinnan själv om Balders öde. Han är även den som välkomnar de förnämsta gästerna som förlänats bänkplats bland hjältarna i Valhall. Det är gott att åkalla Hermod om man har ett budskap som man till varje pris vill skall nå fram. Alternativ tolkning Hermod har i flera källor antagits vara son till Frigg eftersom hon var mor till hans bror Balder. Emellertid säger Gylfaginning att Frigg "frågade vem av asarna som (...) var villig att rida (...). Han som heter Hermod den snabbe, Odens son, var den som erbjöd sig att fara". Där benämns han alltså inte som hennes son. Bilder Referenser Se även Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan Mytologi: Besök i annan värld Gudar i nordisk mytologi