text: Jehovas vittnen (uttalas [jehová:s]), fullständigt namn Jehovas vittnen-Bibelsällskapet Vakttornet, är en millenaristisk och restorationistisk sekt med antitrinitaristiska läror som distinkt skiljer sig från generellt kristna trossatser. Samfundet blev i svensk lagstiftning omnämnt som en sekt 1995, men är i dag ett registrerat trossamfund i Sverige. Rörelsen har sitt ursprung i USA under 1870-talet. Dess huvudorganisation är Sällskapet Vakttornet, med säte i Warwick i New York. Sällskapet Vakttornet framställer Jehovas vittnens teologiska publikationer och hanterar organisatoriska frågor. Samfundet har cirka 9 miljoner medlemmar i världen enligt egen statistik. Man räknar endast så kallade aktiva förkunnare, personer som missionerar, inte inaktiva medlemmar och sympatisörer och i Sverige finns cirka 22 000 anhängare. Jehovas vittnen har fått kritik rörande bibelöversättningar, doktriner, hur de hanterar sexuella övergrepp på barn och utövar tvång mot sina medlemmar. Kritiken avfärdas av samfundets ledare. Enligt samfundets egen tidskrift Vakttornet uppmanas deras äldste att "Om de äldste får höra en anklagelse om ett sexuellt övergrepp tar de omedelbart reda på vad de behöver göra för att följa lagen. De äldste påminner offret och föräldrarna och andra som känner till saken om att de har rätt att anmäla det till myndigheterna." Teologisk uppfattning Jehovas vittnens tro skiljer sig från många av kristenhetens etablerade teologiska uppfattningar och tolkningar av Bibeln, såsom treenighetsläran och det moderna själsbegreppet (att själen är odödlig). Rörelsens tolkningstradition är på många sätt annorlunda än andra kyrkliga riktningar (vilka baserar sig på olika trosbekännelser från olika kyrkofäder beroende på inriktning, till exempel den apostoliska eller Niceno – konstantinopolitanska) och de anser sig vara bibeltrogna. Jehovas vittnen kan använda andra bibelöversättningar men använder i praktiken enbart sin egen bibelöversättning, Nya världens översättning av Bibeln. Medlemmarna anser sig inte vara en del av "världen", det vill säga den rådande världsordningen, som de anser är omoralisk och styrd av Satan. Slutet på den nuvarande världsordningen är enligt Jehovas vittnen nära och samfundet är välkänt för missionerande genom bland annat dörrknackning och tidningsutdelning. De är också vapenvägrare (grundat på bland annat Jesaja 2:4), tar inte emot blodtransfusioner (grundat på Apostlagärningarna 15:29) och firar inte gängse kristna högtider som jul och påsk, men firar varje år minneshögtiden för att hedra minnet av Jesus död. Samfundet betonar även vikten av att använda Guds namn (som på hebreiska har de 4 konsonanterna JHVH), vilket Jehovas vittnen på svenska vokaliserar som Jehova. Den konsonantkombination, tetragrammaton, som Jehovas vittnen vokaliserar på detta sätt, förekommer i Bibelns grundtext till Gamla Testamentet cirka 7 000 gånger, men det är omtvistat huruvida det förekommer i grundtexten till Nya Testamentet. Doktrinerna och den styrande kretsen Jehovas vittnen anser att deras samfund är en återgång till kristendomens läror runt första seklet. Jehovas vittnens läror publiceras av dess styrande krets (samfundets ledning) som bestämmer hur dessa ska tillämpas. Den styrande kretsen utfärdar inte en enda övergripande "trosförklaring", utan publicerar artiklar baserade på bibliska stycken löpande i olika publikationer som ges ut av Sällskapet vakttornet. Dessa publikationer lär ut att förändringar och förfiningar av läror är resultatet av en process av stegvisa uppenbarelser i vilka Gud gradvis avslöjar sin vilja och sitt syfte, och att sådana upplysningar eller "nytt ljus" är resultatet av studier och logiskt tänkande, vägledning från den helige anden och riktning från Jesus och änglar. Samfundet lär också ut att medlemmar i den styrande kretsen hjälps av den helige anden för att urskilja "djupa sanningar" som sedan behandlas av hela styrelsen innan den gör doktrinära beslut. Även om den styrande kretsen erkänner att det inte rör sig om ofelbarhet, sägs att styrelsens ledning ger "gudomlig vägledning" genom sina läror, eftersom lärorna anses vara baserade på Guds ord. Jehovas vittnen ser på den protestantiska kanonen som verbalinspiration av Gud och därmed ofelbar. De betraktar Bibeln som vetenskapligt och historiskt korrekt och tillförlitlig, och tolkar mycket av den bokstavligt, men tolkar även delar av innehållet som symboliskt. De anser att Bibeln är den definitiva auktoriteten för deras tro. I Sociologen Andrew Holdens etnografiska studie av samfundet drogs slutsatsen att uttalanden från den styrande kretsen, genom sina publicerade skrifter i Sällskapet Vakttornets publikationer, uppbar hos medlemmarna nästan lika stort förtroende som Bibeln. För medlemmar påbjuds regelbundna självstudier av Bibeln, dock avskräcks medlemmarna från att formulera egna tolkningar och tankar som nåtts genom sekulära bibelstudier eller bibelstudier fristående från Sällskapet Vakttornets publikationer. Medlemmar förväntas enbart använda JW.org som informationskälla vid frågor rörande trosläror. Vittnen är tillsagda att tillmäta samfundets ledning "fullständigt förtroende", undvika att ifrågasätta det som lärs ut i Sällskapet Vakttornets litteratur, och att "inte företräda eller insistera på personliga åsikter eller hysa privata idéer när det kommer till förståelsen av Bibeln". Samfundet ger inte utrymme för sina medlemmar att kritisera eller öppet diskutera doktriner och alla vittnen måste lyda samfundets doktriner och organisatoriska krav. Jehova och Jesus Jehovas vittnen lägger tonvikten på användningen av namnet Jehova för Gud baserat på tetragrammet יהוה (JHVH) från hebreiska. De tror att Jehova är den enda och sanna Guden, skaparen av allt och alltets enväldige härskare, därför ska all tillbedjan riktas mot honom och de betraktar inte honom som del i en treenighet. Därför lägger Jehovas vittnen starkare betoning på Gud än på Jesus. De tror att den helige anden är Guds (handlings-) kraft snarare än en person. Jehovas vittnen tror att Jesus är Guds enda direkta skapelse. Han var Guds medarbetare när allt annat skapades. Jesus tjänade som frälsare och lösenoffer för mänsklighetens synder. De tror att Jesus dog fastbunden på en upprätt påle i stället för genom Korsfästelse, och att hänvisningarna i Bibeln till Abaddon, ärkeängeln Mikael och Ordet avser Jesus. Jesus anses vara den enda förbundsmannen och översteprästen mellan Gud och mänskligheten, och utsedd av Gud till kung och domare över hans rike. Jesus roll som medlare (1 Timoteus 2:5) appliceras på "smorda" klassen, även om "andra får" också sägs gynnas av arrangemanget. Satan Jehovas vittnen tror att Satan ursprungligen var en perfekt ängel som utvecklade självgodhet och en överdriven uppskattning av sin egen betydelse och därtill krävde tillbedjan. Satan påverkade Adam och Eva att inte lyda Gud vilket medförde att mänskligheten blev en bricka i spelet i Guds och Satans dragkamp om makten över världsalltet. De änglar som förband sig med Satan blev demoner. Enligt Jehovas vittnen förvisades Satan och hans demoner från himmelriket ner till jorden 1 oktober 1914, varefter slutstriden mellan Satan och Gud tagit sin början vilket kommer leda fram till Harmageddon (se exempelvis Domedagen). De tror att Satan är härskaren över dagens världsordning, att de mänskliga samhällena är influerade och förledda av Satan och hans demoner och att allt mänskligt lidande beror på det. De tror också att mänsklighetens regeringar kontrolleras av Satan, men att han inte utövar kontroll över varje enskild mänsklig härskare. Livet efter döden Jehovas vittnen tror att döden är ett tillstånd av icke-existens utan medvetande. Det finns inget helvete av eldig och evig plåga; Hades och Sheol förstås som en hänvisning till det tillstånd döden utgör och betecknas som den "gemensamma graven". Jehovas vittnen anser att själen är ett liv eller ett levande väsen som kan dö, men att mänskligheten befinner sig i ett tillstånd präglad av synd från vilket frigörelse endast är möjlig genom Jesus blodsoffer som lösen, eller försoning, för mänsklighetens synder. Centralt för Jehovas vittnen är tron att en "liten flock" får komma in i himmelen, men att ett hopp för ett liv efter döden finns för majoriteten av resterande i "fårskocken" genom uppståndelse för Guds hand till en renad jord efter Harmageddon. Deras tolkning av Uppenbarelseboken (14:1-5) är att antalet kristna som får komma in i himmelen är begränsat till exakt 144 000 stycken och att dessa kommer att härska över jorden med Jesus som kung och överstepräst. De tror att dopet som Jehovas vittne är avgörande för frälsning och att de är de enda som uppfyller den heliga skriftens krav för att kunna överleva Harmageddon, men med Gud som den slutgiltige domaren. Under Jesus tusenåriga regeringstid kommer de flesta som dog före Harmageddon att uppstå med möjligheten av ett evigt liv; de kommer som förberedelse inför slutprovet vid regeringstidens slut att bli lärda det rätta sättet att tillbedja Gud. Harmageddon I samfundets apokalyptiska tro är det centralt att den nuvarande världsordningen – det vill säga de stora politiska och religiösa systemen, inte jorden – kommer att förintas och de människor som valt att inte följa Jehova Guds principer med den. Både goda och onda döda människor får återuppstå i uppståndelsen på jorden för att de ska få möjlighet att lära sig om Jehovas och hans löfte om evigt liv, varefter de får möjlighet att leva ett evigt liv i ett jordiskt paradis om de beslutar själva att göra Jehovas vilja. Jehovas vittnen förkastar tron på helvetet. Jehovas vittnen menar att Bibelns sista bok, Uppenbarelseboken, visar att domens dag börjar efter kriget vid Harmageddon, när Satans världsordning har utplånats. (Uppenbarelseboken 16:14, 16; 19:19–20:3). Domens dag varar i tusen år och domaren kommer att vara Jesus, inte Jehova Gud. Efter Harmageddon kommer Satan och hans demoner att hållas fängslade i en avgrund. Man syftar inte på någon bokstavlig avgrund utan i stället ett tillstånd av overksamhet hos Satan och demonerna; de kommer att vara lika maktlösa som om de kastats i avgrunden och blivit inlåsta i tusen år, och under dessa tusen år kommer Jesus och 144 000 medarvingar (vissa medlemmar av Jehovas vittnen) att vara domare och härska ”som kungar och präster tillsammans med Kristus”. (Uppenbarelseboken 14:1–3; 20:1–4; Romarna 8:17). Både levande och döda ska dömas. (2 Timoteus 4:1) och ”De levande” är den ”stora skaran” som överlever Harmageddon. (Uppenbarelseboken 7:9–17). Domens dag medför således att mänskligheten förs tillbaka till det fullkomliga tillstånd som de första människorna (Adam och Eva) ursprungligen befann sig i och att jorden blir en perfekt, ren "trädgård" för de odödliga människorna. De människor som vägrar rätta sig efter Guds vilja kommer dock att förintas för evigt. De hamnar inte i något helvete utan försvinner som individer och deras kroppar sönderdelas i atomer vilka återgår till det biologiska kretsloppet. Enligt Jehovas vittnen blev Jesus insatt som Guds kung i himlen år 1914. (Psalm 2:1–6; Daniel 7:13, 14). Hans ”närvaro” som himmelsk kung skulle kännetecknas av dramatiska händelser i världen – krig, hungersnöd, jordbävningar, farsoter. (Matteus 24:3–8; Lukas 21:11) Jehovas vittnen pekar på att vi upplevt två världskrig, framställt fasansfulla vapen och gjort farliga vetenskapliga landvinningar. Man tolkar diverse utvecklingar, däribland klimatförändringar, som att världen är på väg mot en stor katastrof. Men innan det sker tror man att Jesus kommer att fängsla Satan och utplåna hans världsordning. Det är, enligt rörelsen, processer som sker i detta nu. Domens dag kan inledas inom några dagar eller några år enligt Jehovas vittnen. Jehovas Vittnens praktik Möten och sammankomster Jehovas vittnens församlingar möts i Rikets sal. Mötena är öppna för allmänheten. På lördag eller söndag hålls ett möte bestående av en halvtimmeslång biblisk föreläsning, samt en genomgång av studieupplagan av Vakttornet. En kväll i veckan hålls ett möte bestående av bibelstudium baserat på organisationens litteratur, "Livet och tjänsten som kristen" som avser träna medlemmarna i att predika och tala, samt tjänstemöte. En gång om året firas Åminnelsen av Jesus död, med Herrens kvällsmåltid, då nattvardens bröd och vin skickas runt. Dock tar endast de som tror sig tillhöra de 144 000 utvalda del av nattvarden. Varje år hålls också regionala sammankomster som varar i tre dagar. Ibland hålls också internationella sammankomster med delegater från olika länder. Evangelisering Att missionera genom att knacka dörr ses som en självklarhet för medlemmar i Jehovas vittnen. Medlemmar som inte regelbundet missionerar på detta sätt ses som svaga i tron eller nedstämda men tillåts fortsätta vara medlemmar. Däremot räknas de inte som medlemmar i den officiella statistiken. Jehovas vittnen anser att de fortsätter med Jesus förkunnelse av de goda nyheterna om Guds rike medan han var här på jorden, enligt befallningen i Matteusevangeliet kapitel 28 verserna 19 och 20. Likaså stöder de sig på det som står i Matteusevangeliet 24:14 ”dessa goda nyheter om kungariket skall predikas, sedan ska slutet komma”. Denna befallning gör att de "vittnar" även om myndigheter i länder som Kina och Indonesien har förbjudit detta. Förhållande till samhället Ett Jehovas vittne måste sköta sina ansvarsuppgifter inom familj, församling, arbete och samhälle, så länge dessa inte strider mot Bibelns principer. Jehovas vittnen uppmanas att betala sina skatter och följa landets lagar, men de kan till exempel inte göra värnplikt. Vägran av militärtjänst och att acceptera Hitler som ledare ledde under Tredje riket till 200 dödsdomar mot Jehovas vittnen och de flesta andra vittnen flydde landet eller spärrades in i koncentrations- eller arbetsläger i vilka uppskattningsvis mellan 2 500 och 5 000 av dem dog.. De tar inte heller del i någon politisk verksamhet, således deltar man aldrig i kommunal- eller riksdagsval. I Sverige har Jehovas vittnen ett speciellt undantag i förordningen om totalförsvarsplikt: I anges att "en totalförsvarspliktig tills vidare inte ska kallas till mönstring eller inkallas till värnplikt eller civilplikt, om han eller hon (...) med hänvisning till sin anslutning till visst religiöst samfund förklarar att han eller hon inte kommer att fullgöra vare sig värnplikt eller civilplikt". Detta förtydligas sedan i där det fastslås att "Det religiösa samfund som avses i 10 kap. 8 § 2 lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt är sekten Jehovas vittnen." Högtider Jehovas vittnen tar inte del i några religiösa sedvänjor som de anser inte har direkt stöd i Bibeln eller nationella helgfiranden. De tar också avstånd från sådana kristna högtider som de anser har blandats upp med obibliska sedvänjor. Samfundets medlemmar firar därför inte nationaldagar, födelsedagar, jul, pingst, midsommarafton eller nyår. De firar inte heller högtider som inspirerats av, eller direkt tagits från, andra länder och kulturer. Exempelvis firar de inte Alla hjärtans dag som är en katolsk tradition med ursprung i England och Frankrike. De deltar inte heller i ekumeniska sammanhang. Minneshögtiden (tidigare kallad Åminnelsen) är den enda högtid som Jehovas vittnen firar. De hävdar att det är den enda sanna kristna högtiden och att den är mycket viktig att fira. Minneshögtiden firas för att hedra minnet av Jesu död. Datumet för högtiden infaller enligt den judiska kalendern den 14:e Nisan varje år. Minneshögtiden firas av Jehovas vittnen som en typ av gudstjänst som påminner om nattvarden. Ett fat med osyrat bröd och ett glas med vin skickas runt till de som samlats. Till skillnad från kyrkans nattvard gör Jehovas vittnen detta endast en gång per år och endast de som tillhör den himmelska klassen, de 144 000, tar del av brödet och vinet, de övriga skickar brödet och vinet vidare utan att vare sig äta eller dricka av det. Detta för att visa sitt deltagande och följa Jesu bud. Enligt Jehovas vittnens årsbok för 2016 var 20 085 142 närvarande vid Åminnelsen. Disciplinära åtgärder Inom Jehovas vittnen förekommer disciplinära åtgärder. Formell disciplinering kan utdelas av en församlings äldste. När en döpt medlem anklagas för att ha begått en allvarlig synd – vanligen fall av sexuell natur eller anklagelser om apostasi genom att ha motsagt Jehovas vittnens doktriner – sammankallas en rättslig kommitté för att fastställa skuld, erbjuda hjälp och eventuellt disciplinera medlemmen. Exkommunicering, är en form av social utstötning och uteslutning av en medlem, är den starkaste formen av disciplinär åtgärd och används mot medlemmar som anses bortom all bot och bättring. Vittnen får bara ha kontakt med exkommunicerade om de ingår i familjen och bor i samma hushåll, även en församlings äldste får ha kontakt med en exkommunicerad och kan erbjuda personen att återigen ansöka om medlemskap. Formell kontakt för angelägenheter kan fortgå om kontrakt eller ekonomiska ärenden är bindande/pliktar fortsatt kontakt. Vittnen lär sig att undvika social och andlig interaktion med exkommunicerade individer för att hålla församlingen fri från omoraliskt inflytande, men också för att utfrysningen ska bli kännbar den exkommunicerade så att den kommer till insikt om sitt felande, och därmed kan börja ta steg för att komma tillbaka till Jehova/Gud. Appliceringen av social utstötning/utfrysning tjänar också syftet att avskräcka andra medlemmar från oliktänkande. Vittnen som formellt lämnar samfundet beskrivs i Sällskapet Vakttornets litteratur som ogudaktiga och blir också socialt utfrysta. Uteslutna medlemmar kan så småningom bli församlingsmedlemmar igen om äldste i församlingen som uteslöt medlemmen anser att bot och bättring skett. En mildare form av disciplinär åtgärd är förebråelse – ett uttryck för anklagelse och missnöje – som formellt utdelas av en rättslig kommitté mot ett döpt vittne som anses omvänd från allvarlig synd; den tillrättavisade personen förlorar temporärt framträdande privilegier, men lider ingen skada i form av social och andlig utfrysning. Märkning är en disciplinär åtgärd som innebär att den sociala gemenskapen beskärs medan den andliga tillåts bestå och praktiseras mot döpta medlemmar som fortsätter att handla på ett sätt som betraktas som ett brott mot bibelns principer utan att vara en allvarlig synd. Separatism Jehovas vittnen tror att Bibeln fördömer att religioner blandas på grund av att det bara kan finnas en sann Gud och avvisar därför religionsdialog och ekumeniska rörelser. De tror att endast Jehovas vittnen representerar sann kristendom och att andra religioner misslyckas med att uppfylla alla de krav som Gud ställt varför dessa snart kommer förgöras. Samfundets medlemmar lär sig att det är viktigt att förbli "avskild från världen". Deras litteratur definierar "världen" som den samlade mänskligheten förutom Jehovas godkända tjänare och att "världen" är moralistiskt oren/förorenad och styrd av satan. Vidare lär sig vittnen att umgänget med "världsliga" människor är en "fara" för deras tro. De blir därför uppmanade att minimera social kontakt med personer utanför samfundet för att bättre bibehålla sin moraliska renhet. Förbud mot blodtransfusioner Jehovas vittnens tro förbjuder dem från deltaga i krig, göra abort eller använda skadliga ämnen såsom tobak eller narkotika, och grundar detta på sin bibelsyn om att livet är heligt. Blodet är för dem en symbol för livet och därför heligt. Blod som lämnat en kropp får inte tillföras någon kropp igen, vare sig genom mun eller direkt in i blodkärl. Det är orsaken till att Jehovas vittnen vägrar att ta emot blodtransfusioner. För att försäkra sig om att deras vilja skall följas vid medvetslöshet, bär många Jehovas vittnen ett så kallat Sjukvårdskort, som fritar läkare från ansvar när de respekterar patientens ståndpunkt, även om det medför att patienten avlider. De hävdar i stället att det i många fall finns medicinska fördelar med blodfri kirurgi.. Organisationen har en särskild kommitté, Sjukhuskommittén, där det finns Jehovas vittnen vars uppgift är att utbilda läkare och sjukhuspersonal om alternativa behandlingsformer som exempelvis blodfri kirurgi. Sällskapet Vakttornet som skriver om Jehovas vittnens perspektiv har kritiserats för att överdriva riskerna med blodtransfusion och att ta till känsloargument i beskrivningen av farorna med blodstransfusioner och fördelarna med alternativmedicinska behandlingar. Samtidigt utelämnas information om fördelen med blodtransfusion vid kirurgiska ingrepp. Inte heller tar Vakttornet upp att det i vissa situationer, såsom vid snabb och massiv blödning, inte finns några alternativ till blodtransfusioner. Neurologen Osam Muramoto har framfört att Vakttornets olika publikationer ofta diskuterar risken för dödsfall på grund av blodtransfusioner samtidigt som ingen hänsyn tas till konsekvenserna för att vägra transfusion såsom livslångt lidande och handikapp som skapar en onödig belastning på familjen och samhället. Advokaten och det tidigare vittnet Kerry Louderback-Wood anför att Vakttornets publikationer överdriver de medicinska riskerna vid blodtransfusioner och effektiviteten hos medicinska behandlingar som inte innehåller blodtransfusioner i kritiska situationer. Muramoto har påtalat att Sällskapet Vakttornet bygger sina medicinska bedömningar på flera århundraden gamla och förkastade medicinska trossatser när de söker stöd för sina påståenden om att blodtransfusioner är det samma som att äta blod. En broschyr från 1990-talet om blod citerade en läkare från 1600-talet. Organisation och utbredning Organisationen ger ut tidskrifterna Vakttornet, som år 2013 tycktes på fler än 210 språk och varje nummer i 45 miljoner exemplar och Vakna! på 99 språk samma år med en månatlig upplaga på 44 miljoner. Vad lär Bibeln? är bibelstudiehandbok (utgiven 2005) som har tryckts i 214 miljoner exemplar på fler än 240 språk. Det finns i dag publikationer på över 1007 språk. Det fanns år 2019 omkring 119 712 församlingar – fördelade i omkring 240 länder och territorier – som samlas i sina lokala rikets salar. Varje församling håller fem möten vid två tillfällen varje vecka dit allmänheten inbjuds. Organisationen definierar sig som teokratisk och leds av den styrande kretsen med hänvisning till Apostlagärningarna 15:2. Under den styrande kretsen finns ett antal avdelningskontor med en kommitté, som har ansvar för sitt område. De delar upp området i kretsar, som i sin tur består av ett antal församlingar. I varje församling finns det äldste och biträdande tjänare som undervisar, tar ledningen i missioneringsarbetet och ser till att församlingen hålls ren från synd som den enligt dem definieras i Bibeln. Man betraktar det som står i Bibeln som sant och använder sig av sin egen bibelöversättning, Nya världens bibelöversättning. Jehovas vittnen beskriver sina bibelstudier som forskning, men eftersom de individuella vittnena inte själva tolkar Bibeln i lärofrågor har de en homogen tro. Valet hur mycket var och en vill vara engagerad i samfundet lämnas till varje enskild medlem att avgöra. Men för att räknas som ett Jehovas vittne skall man ta del i att sprida kunskapen om bibeln. Enligt organisationens tolkning säger Bibeln att man skall exkommunicera (utesluta) personer som ägnar sig åt okristet leverne, såsom alkoholmissbruk, otukt, spel eller brottslighet; detta grundas på vad som står i Första Korinthierbrevet 5:9–13. Uteslutning är dock relativt ovanligt och sker först efter att en kommitté av äldste har tillsatts som försöker uppmuntra och hjälpa medlemmen att upphöra med den av dem ansedda felaktiga handlingen så att han eller hon kan stanna kvar i församlingen. Denna process är som regel ganska utdragen och syftet är att personen skall vilja vara kvar i församlingen. Vill inte personen detta eller om personen inte kan ångra sina synder och på så sätt sluta upp med att göra det som anses vara fel så utesluts personen. Orsaken som anges för uteslutning är att skydda församlingen från inflytande och för att personen som har levt syndigt ska ändra sinne. Uteslutningen innebär att alla döpta vittnen undviker att umgås med den uteslutne personen. Detta gäller även familjemedlemmar.") Vakttornet 15/11-2014)' Om personen lyckas upphöra med sitt felaktiga handlingssätt är han välkommen tillbaka. Under den tiden är det fortfarande ingen som umgås eller talar med den uteslutne då denne besöker Rikets Sal. (Observera dock att personen hela tiden är välkommen till möten som hålls av organisationen) Denne måste då ångra sina synder och lägga bort ett sådant handlingssätt innan ett återupptagande sker. Innan en person kan bli medlem, studerar han eller hon Bibeln under en tid. När personen sedan känner sig redo och endast när han eller hon själv vill, får personen före dop vid ett antal tillfällen visa att han eller hon förstått de grundläggande bibliska lärorna, såsom de tolkas av organisationen, för de äldste och hela församlingen genom att delta i arbetet med att sprida kunskapen om bibeln till andra. På så vis är varje medlem införstådd med vad det innebär att vara ett Jehovas vittne innan de tar det steget. Jehovas vittnen tar, med hänvisning till Bibeln, avstånd från personer som varit med (genomgått dop) men senare lämnat organisationen. Uteslutna och avhoppade familjemedlemmar som lever i samma hushåll har de dock kontakt med, men samtalar inte med dem om andliga eller moraliska frågor. Ekonomi Finansiering av verksamheten sker främst med frivilliga bidrag. Utgifterna kommer från tillverkning av litteratur, lokalhyra (eller lån) från tryckerier, rikets salar och andra lokaler. Jehovas vittnen har inga avlönade personer i organisationen, allt arbete sker ideellt och på fritiden. De som predikar från dörr till dörr blir inte avlönade och de betalar själva sina resekostnader. Till ett fåtal i heltidstjänst betalas ett mindre bidrag ut. Litteraturen, traktater, broschyrer och böcker som delas ut till allmänheten får inte överlämnas mot betalning. Bidrag till verksamheter mottas dock. Varje lokal församling sköter sin egen ekonomi. Ekonomin redovisas varje månad på ett möte så att varje medlem vet hur det ligger till. Om ekonomin ligger på minus så kan varje medlem avgöra själv om den kan bidra med pengar till församlingen. Jehovas vittnen tar inte in någon kollekt under sina möten, i stället finns bidragsbössor monterade i lokalen dit församlingsmedlemmar kan gå för att lämna ett bidrag. Jehovas vittnen är berättigad till svenskt statsbidrag via Myndigheten för stöd till trossamfund, enligt dom i Högsta förvaltningsdomstolen 2017 och regeringsbeslut 2019. Förutsättningen är att samfundet inte uppmanar sina medlemmar att inte godta att samhället ingriper till förmån för barn i vissa frågor, det vill säga åtminstone passivt accepterar att sjukvården griper in i livshotande situationer. Kontroverser och kritik mot Jehovas vittnen Sexuella övergrepp på barn Jehovas vittnen har fått hård kritik i Sverige och Finland för att bryta mot barns rättigheter. I Finland ska regeringen bland annat tagit upp frågan om Jehovas vittnen brutit mot finsk lagstiftning i frågan. I april 2003 avslöjade det SVT:s samhällsgranskande program Uppdrag granskning (UG) att det inom Jehovas vittnen förekommer sexuella övergrepp mot barn. Det visade sig också att förövarna aldrig anmäldes och att de offer som anmälde straffades med exkommunicering (uteslutning) medan förövarna skyddades av Jehovas vittnens ledning. Programmet anmäldes av Jehovas vittnen och Granskningsnämnden för radio och TV kritiserade UG på en punkt: "de uppgifter som lämnades om de sexuella övergreppen mot syskonen gav intryck av att det hade rört sig om en vuxen man." Förövaren i det fallet var 8 år när övergreppen började och 18 år när övergreppen upphörde. Ett avhoppat Jehovas vittne, Roger Carlsson, uppgav för Aftonbladet att han genom gamla kontakter försökt ta reda på omfattningen av sexuella övergrepp mot barn inom organisationen och menar att han fått fram 40 offer och tio förövare. Till SVT säger det uteslutna vittnet, William Bowen, att Jehovas vittnen har ett eget rättsväsende med dömande kommittéer. Bowen blev exkommunicerad efter att han hade polisanmält sexuella övergrepp på ett barn. Enligt Jehovas vittnen är en vuxen som begår sexuella övergrepp på barn oskyldigt tills att barnet har två ögonvittnen för det inträffade. I Australien har Jehovas vittnen dolt tusentals sexuella övergrepp mot barn enligt en statlig utredning. Den statliga utredaren Angus Stewart säger att "det verkar finnas en sedvänja hos Jehovas vittnen att hålla information om sexuella övergrepp på barn inom församlingen för sig själva" och beskriver samfundet som en sekt som systematiskt underlåter att rapportera sexuella övergrepp till myndigheterna. Könsdiskriminering Inom Jehovas vittnen har kritik kommit mot att kvinnor och barn har en underordnad roll, då det är mannen som är familjen och församlingens huvud. Kvinnor kan inte ha ledande positioner. Hård kritik har även kommit mot de dömande kommittéer, där äldre män sitter och utreder ens synder ur ett andligt perspektiv, inte juridiskt. Kommittéerna har i vissa fall fört protokoll över sina sessioner, utan offrets medgivande och sparar dessa i decennier, vilket kan uppfattas som brott mot personuppgiftslagen. Indoktrinering och konsekvenser Enligt Timothy Campbell är det huvudsakliga problemet med organisationen att ”Uttalanden och skrivelser från deras ledare (den styrande kretsen) leder till att varje detalj i individens liv och tänkesätt blir styrt.”' Han vill inte kalla rörelsen för en manipulativ sekt (på engelska cult), eftersom han inte anser att de hjärntvättar människor, begränsar människors fysiska rörelsefrihet, hotar människor med fysiskt våld eller försvagar människor genom fysiska (materiella) försakelser. Han menar dock att rörelsen har utvecklat effektiva substitut för dessa tekniker: ”I stället för fysiska inskränkningar använder vittnena sociologiska och ideologiska inskränkningar. I stället för fysiska hot använder de mardrömslika historier om framtida förintelse.” En kristen organisation eller inte? Samfundet gör anspråk på att ensam representera den sanna kristendomen. I princip har inga andra kristna samfund erkänt Jehovas vittnen som ett kristet samfund, eftersom samfundet är antitrinitarister (inte tror på treenighetsläran) och har avvikande syn på Jesu gudom – Jehovas vittnen tror att Jesus Kristus var fullkomlig när han levde på jorden och att han är skapad av Jehova och att hans enighet med Jehova avser målsättningar och ideal, men inte att de skulle vara en och samma individ. Det gudomliga Ordet som inkarnerades i Jesus från Nasaret är enligt Jehovas vittnen det främsta av allt skapat, och inte som många andra kristna tror, Gud själv såsom Sonen. Jehovas vittnen anser sig ha stöd för sin uppfattning att Jesus inte är Gud i en mängd bibelställen, bland andra Kolosserbrevet 1:15, som säger om Jesus att ”Han är den osynlige gudens avbild, den förstfödde i hela skapelsen” (Bibel 2000), vilket de menar indikerar att Jesus till skillnad från Jehova, inte alltid har funnits. De erkänner alltså inte Treenigheten. De stora kristna kyrkorna, som accepterar den Nicenska trosbekännelsen, tror att Jesus är ”Guds enfödde Son, född av Fadern före all tid, Gud av Gud, ljus av ljus, sann Gud av sann Gud, född och icke skapad, av samma väsen som Fadern, på honom genom vilken allting är skapat.” 144 000 får vara delaktiga i regeringen i himlen Organisationen tolkar Bibelns profetia om att 144 000 israeler, 12 000 ur var och en av de tolv stammarna, skall komma till himmelen (Uppenbarelseboken kap 7 och kap 14) symboliskt som att det egentligen avser 144 000 särskilt utvalda Guds tjänare som får evigt liv i himmelen, och får i uppgift att styra över paradiset på Jorden. Övriga Jehovas vittnen är de som kommer utgöra befolkningen i Paradiset här på jorden. Jehovas vittnen tror till skillnad från de mest traditionella riktningarna inom kristenheten inte på ett grymt straff i form av ett helvete i form av en evig och medveten pina i ett eldhav efter döden, utan de läser bibeltexterna symboliskt, och ser det grundtexten kallar gehenna/hades som en grav som är tömd, och tror i stället att uppsåtliga syndare blir förintade. Förnekande av evolutionen I likhet med vissa andra religiösa organisationerhttp://www.genesis.nu/ avvisar Jehovas vittnen att dagens livsformer är resultatet av en evolutionär process. I boken Liv – ett resultat av evolution eller skapelse? från 1985 hävdar de att det skulle råda stor oenighet bland forskare huruvida evolutionsteorin är riktig. Man pekar också på vad man menar är det osannolika i hela den evolutionära processen, och avslutar med att påstå att det enda rimliga är att Jehova har skapat de djurarter som finns i dag. Jehovas vittnen hävdar att man enligt det som står i Romarbrevet 1:20 i naturen kan se bevis för att Gud skapat det som bekläder jorden, alltså växter och djur. De påstår att man enbart behöver forska djupt i allt skapat för att se det fantastiska i allt. Detta har, i likhet med intelligent design, starkt kritiserats. Jehovas vittnen förnekar dock inte så kallad mikroevolution, det vill säga förändringar under artnivå, vilket är en vanlig uppfattning. Jehovas vittnen tror att Adam enligt släkttavlorna skapades för drygt 6000 år sedan, men ställer sig i övrigt inte bakom den allra striktaste kreationistiska tolkningen av skapelseberättelsen i Första Moseboken (så kallad young earth creationism, det vill säga att varje skapelsedag högst motsvarar 1000 år och att livet således skulle kunna ha uppstått högst 4000 år före Adam), och hänvisar till Old Testament Word Studies av W. Wilson, som visar att ordet för ”dag” i den hebreiska grundtexten också kan översättas med ”en lång tid” eller den ”tid då någon ovanlig händelse inträffar”. Sexdagarsskapelsen kan därför tolkas som sex skapelseperioder av okänd tidslängd och vissa skapelsehändelser kan ha skett gradvis, och kan ha pågått över flera skapelseperioder.Science and the Genesis Account, "Was Life Created?" sid 24-28, läst 2014-06-03 Ouppfyllda förutsägelser Många av Vakttornets förutsägelser har kritiserats hårt av före detta vittnen och av etablerade kristna. Förutsägelser såsom de följande har förekommit i diverse Vakttorns-publikationer: 1907: Harmagedon kommer att kulminera år 1914. 1917: 1918 skulle Gud börja förkasta falska kyrkor ”i stor skala” och dess medlemmar i miljontal. 1922–1923: De dödas återuppståndelse skulle inträffa 1925. Som förberedelse för det förutsagda datumet 1925, införskaffade Vakttornssällskapet en egendom i Kalifornien och byggde ett gods på det, kallat Beth Sarim''. Huset skulle härbärgera sådana personer som Abraham, Moses, David och Samuel, vilka förmodades skulle återuppstå från de döda år 1925. I väntan på detta använde Joseph Franklin Rutherford huset under vintrarna. Han dog 1942 och Beth Sarim såldes några år senare. 1938: 1938, var Harmagedon alltför nära i tiden för att man skulle gifta sig eller skaffa barn. 1941: Detta år var det bara ”månader” kvar till Harmagedon. 1942: Harmagedon var ”omedelbart förestående”. 1969: Mänsklig existens skulle inte komma att fortgå länge nog för att dåtidens unga skulle hinna bli äldre; världssystemet skulle upphöra ”inom några år”. Unga vittnen uppmanades att inte bry sig om högre utbildning av detta skäl. 1969: Kristi tusenårsrike skulle börja år 1975 eftersom då skulle det sjunde årtusendet sedan människans skapelse börja. Vissa påstår att det fanns omfattande liknande spekulationer i Vakttornets publikationer under decenniet före 1975. 1984: Det fanns ”många indikationer” på att ”slutet” var närmre än slutet på 1900-talet. Dessa ouppfyllda förutsägelser har jämförts med profeterande, och enligt både gamla och nya testamentena är profeterande som inte slår in att se som ogiltigt eller ”falskt” profeterande. Vakttornets Sällskap replikerar å sin sida att det som skrivs i litteraturen många gånger misstolkats eller att det som skrivs inte ska betraktas som profetior. Jehovas vittnen i nutid gör inga anspråk på att uttala profetior eller att kunna förutsäga vad som skall ske, utom det man kan läsa i bibeln. Se även Jehovas vittnen i Sverige Externa länkar JW.ORG, officiell webbplats Interactive Map of the Worldwide Work, inofficiell statistisk webbplats Vakttornets tideräkning: Står Vakttornet på säker grund? — En granskning av Sällskapet Vakttornets unika anspråk. Handlar om vakttornets bibeln-kronologi och årtalet 1914. Och om Jerusalems tempel ödelades 587 f.Kr. eller 607 f.Kr, vilket Jehovas vittnen är unika med att påstå. Publikationer från Vakttornets egna litteratur: En samling citat från litteratur av Watch Tower Bible & Tract Society: "... Förtjusande, korrekta ord av sanning..." (Engelska) Referenser Jehovas vittnen Kristna sekter


source: wikipedia

text: Jordstrålning är en term som oftast inte refererar till jordens magnetfält, bakgrundsstrålning eller någon annan känd fysikalisk effekt, utan till ett "annat strålningsfält" som studeras inom en svårdefinierad pseudovetenskap, och som enligt denna kan uppmätas med hjälp av slagruta. Bakgrund Läran har spridits över Europa av läkarna Manfred Curry (1899–1953) och Ernst Hartmann (1915–1992), som båda har gett namn till var sin typ av så kallade linjer: Currylinjer och Hartmannlinjer. Dessa linjer ansåg de bilda ett regelbundet nätverk över jordytan där strålningen skall finnas extra koncentrerad. Idéerna om jordstrålning kan ha samband med kinesiska folktroföreställningar om så kallade draklinjer av Qiströmmar, kraftströmmar. Till förespråkarna i Sverige hör akademikerna Nils-Axel Mörner, Leif Floberg och Gerhard Holm. Även Thord Neumüller, Dan Mattson och Dick Sjöberg talar gärna om denna strålning. Ingen av förespråkarna har lagt fram några vetenskapliga bevis för sina påståenden. I Sverige finns flera föreningar för slagruteintresserade, och Svenska Slagruteförbundet (SSF) är den rikstäckande organisationen med drygt 500 medlemmar. Det anordnas även kurser i att lära sig mäta med slagruta på flera olika platser i Sverige. Detektion De flesta som går med slagruta använder verktygen slagruta eller pekare. Slagrutan gjordes förr av en spänstig kvist, till exempel av hassel eller rönn och som hade formen av ett Y. Numera använder många istället en pekare. Den görs oftast av en tjockare metalltråd som böjts till formen av ett L, där man håller i den kortare delen och låter den andra vara vågrätt. Ofta sätter man på ett löst handtag och håller i, för att pekaren lättare skall kunna röra sig. Man använder en pekare i vardera handen samtidigt. Överdelarna riktas vågrätt och parallellt med varandra, rakt framåt. När man undermedvetet uppfattar att man hittar det man letar efter så rör sig pekarna utåt eller inåt, eller visar riktningen till det man söker. Slagrutegängarna anser att det oftast är lätt att få utslag. Oftast letar slagrutegängarna idag efter jordstrålning, auror eller vattenådror, men pekarna används till mycket mer, till exempel visa riktning, antal, avstånd. Eftersom användarna uppfattar att det mesta på jorden har energier runt sig, och pekarna mäter energierna, så anser de att man kan mäta väldigt många olika saker. Utövarna anser också att övning behövs för att utslagen skall bli rättvisande, för det är lätt att göra fel i början. Currylinjer, Currykryss och Hartmannlinjer Currylinjer skall enligt de som tror på jordstrålning finnas med cirka 4 meters mellanrum och gå i diagonal riktning jämfört med väderstrecken på de breddgrader där jordstrålningssökande förekommer mest, det vill säga från Tyskland upp över Sverige, och ett currykryss definieras som en punkt där två currylinjer korsas. Tron på Currylinjer är utbredd i Tyskland, och det är även där många av experimenten som försöker påvisa Currylinjerna gjorts. Inget av dessa har dock vunnit något vetenskapligt stöd. Hartmannlinjer är i stort sett samma sak som Currylinjer, men skall enligt utsago gå parallellt med väderstrecken och vid 60:e breddgraden (som går genom Svealand) ha ett mellanrum på c:a 1,6 meter. Se även Ideomotoreffekten Källhänvisningar Externa länkar Jordstrålning bluff eller bara båg? (sid 15–19) (Jordstrålningskritisk artikel av Per-Ola Quist, Fysikalisk kemi, Umeå universitet) Folkvett nr 3-4 1997 kritisk tidning från Föreningen Vetenskap och Folkbildning Svenska Slagruteförbundet Pseudovetenskap


text: John Carlsson (Karlsson) heter flera personer: För konstnären, se John Carlson (konstnär) För programledaren, se John Carlsson (programledare) För idrottsmannen (seglaren), alias Glas-Kalle, se John Carlsson (kappseglare) För politikern John Karlsson (1855-1929), se John Karlsson (politiker) För artisten John Karlsson (f. 1987), se John Wildcat


text: Jan Håkan "Nanen" Ericsson, född 25 januari 1944, död 19 november 2006 i Hosjö församling, Falun (drunknad på Kuba), var en svensk tidigare bandyspelare. Ericsson spelade i Falu BS och var tillsammans med sin mer välkände bror Bernt "Bempa" Ericsson tongivande under lagets "glansdagar" på 1970-talet. Jan Ericsson är Stor grabb nr 166. Han drunknade under en semesterresa till Kuba i november 2006. Han blev begravd på Falu skogskyrkogård den 7 juni 2007. Noter Födda 1944 Avlidna 2006 Svenska bandyspelare Personer som drunknat Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke Män Idrottare från Falun


text: Jönköpings län är ett av Sveriges län och omfattar den nordvästra delen av landskapet Småland. Residensstad är Jönköping. Jönköpings läns valkrets utgör valkrets vid riksdagsval i Sverige. Historia Före 1634 förekommer Jönköpings län som namnet på ett slottslän, Jönköpings slottslän. I 1634 års regeringsform §24 bildades Sveriges län och här ingår det nutida länet som en del av Smålands län vilket beskrivs som bestående av Tiohärads lagsaga och "Jöneköpings län", med residens i Kronoberg och där Jönköpings län då avser slottslänet. Ur Smålands län utbröts 1639 Jönköpings län som en separat del med egen landshövding. 1654 kom området åter att tillsammans med Kronobergs län bilda ett gemensamt län, kallat Jönköpings och Kronobergs län, som sedan flera gånger delades och återskapades, där Jönköpings län när det fanns separat, vid några tidpunkter även omfattade områden i nuvarande Kronobergs län. 1679-1680 kom även området för nutida Kalmar län ingå i ett storlän kallat Smålands län. Från 1687 kom Jönköpings län slutgiltigt att bli ett fristående län. Länets södra delar tillhörde från 1634 Tiohärads lagsaga och dess norra del i Kalmar läns och Ölands lagsaga intill dessa upplöstes 1849. I samband med kommunreformen 1971/74 överfördes de delar i Hylte kommun som legat i Jönköpings län till Hallands län. I samband med bildandet av Västra Götalands län 1998 överfördes kommunerna Mullsjö och Habo till detta län. Befolkningsutveckling Geografi Landskapet i Jönköpings län är varierat, men till största delarna täcks det av skog och landskapet präglas inte minst av att det är situerat på Småländska höglandet. Det finns mer än 2 300 sjöar och flera stora vattendrag, däribland Lagan och Emån. Länets största och djupaste sjö är Vättern vars södra del når Jönköping. I södra delen av länet ligger Store Mosse nationalpark som är Sveriges största myrområde söder om Lappland. Den högsta punkten är Tomtabacken som reser sig 377 meter över havet. Angränsande län Hallands län Kalmar län Kronobergs län Västra Götalands län Östergötlands län Hydrografi Sjöar Vättern (med Västra Götalands, Östergötlands samt Örebro län) Bolmen (med Kronobergs och Hallands län) Sommen (med Östergötlands län) Munksjön Rocksjön Grumlan Solgen Vidöstern (med Kronobergs län) Styre och politik Styre Region Jönköpings län Se artikeln Region Jönköpings län Länsstyrelsen i Jönköpings län Se länsstyrelsen Administrativ indelning Landskap och stift Länet omfattar nordvästra delen av landskapet Småland och delar av sydöstra Västergötland. Länets delar tillhörde Tiohärads lagsaga och Kalmar läns och Ölands lagsaga intill dess upplöstes 1849. 1718–1719 var denna lagsaga i detta län ersatt av Jönköpings löns lagsaga och Eksjö läns lagsaga. Huvuddelen av länet ingår i Växjö stift. Mindre områden i väster (tidigare Mo härad) ingår i Skara stift, liksom delarna Habo och Mullsjö kommuner. I nordost ingår områden i Linköpings stift. Folkland, härader och städer (före 1970) Finnveden Västbo härad Östbo härad Njudung Västra Njudungs härad Östra Njudungs härad Vedbo Norra Vedbo härad Södra Vedbo härad de "små" landen Vista härad Tveta Mo härad (av Skara stift) Städer med stadsprivilegier som inrättades som stadskommuner när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft var: Eksjö stad, Jönköpings stad, Gränna stad. Köpingarna Huskvarna blev stad 1911, Nässjö 1914, Tranås 1919, Vetlanda och Värnamo 1920, Sävsjö 1947 men dessa fick då ingen egen jurisdiktion. Socknar, fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter Se respektive härad. Kommuner 1952–1971 Städer (9 st): Köpingar (6 st): Landskommuner (39 st): Förändringar 1952–1970 1 januari 1953: Anderstorps landskommun ombildades till Anderstorps köping. 1 januari 1967: Hakarps landskommun uppgick i Huskvarna stad. Linderås landskommun uppgick i Tranås stad. Aneby landskommun bildades av Bredestads landskommun och Hullaryds landskommun. Kommuner från 1971 Aneby Eksjö Gislaved Gnosjö Habo (från 1998) Jönköping Mullsjö (från 1998) Nässjö Sävsjö Tranås Vaggeryd Vetlanda Värnamo Politik Politiska majoriteter i Jönköpings län, 2018–2022 Jönköpings län har sedan lång tid tillbaka varit ett starkt borgerligt fäste, även om Socialdemokraterna varit relativt starka i många av industri- och järnvägsstäderna. Den borgerliga orienteringen tros ha flera förklaringar såsom ett starkt privat näringsliv och stor andel egenföretagare, frikyrkornas starka ställning och den småländska mentaliteten, med lågt bidragstagande som följd. Idag är borgerliga partier med i styret av elva av tretton kommuner i Jönköpings län, och innehar posten som kommunstyrelsens ordförande i åtta. Jönköpings län är även Kristdemokraternas starkaste område i Sverige och Jönköpings läns valkrets är den valkrets vari Kristdemokraterna har sitt starkaste stöd. I Riksdagsvalet 2014 erhöll partiet 10 procent av rösterna i Jönköpings läns valkrets, vilket var en tillbakagång med drygt två procentenheter. I kommunalvalet erhöll partiet mellan 7 och 24 procent i samtliga kommuner i länet förutom Gislaved. Ekonomi och infrastruktur Näringsliv Jönköpings län anses ofta som småföretags- och entreprenörslänet, vilket återfinns i den så kallade Gnosjöandan, som kännetecknas av att hitta otraditionella lösningar, om att samarbeta och framför allt om att våga. Infrastruktur Transporter Den stora trafikleden är E4:an, går i nord-sydlig riktning, och ansluter till riksväg 40 mellan Jönköping och Göteborg. Riksväg 27, som passerar Värnamo och Gislaved på sin väg mellan Karlskrona och Göteborg, är en annan viktig väg. Södra stambanan går rakt genom länet och passerar Nässjö - en av landets största järnvägsknutar. Befolkning Demografi Kommuner De största kommunerna i länet enligt SCB: Residensstaden är i fet stil Se även Landshövdingar i Jönköpings län Referenser Externa länkar Länsstyrelsen i Jönköpings län Region Jönköpings län Sveriges län


text: Jernvallen, byggd 1938, då Europas modernaste idrottsanläggning, är en idrottsplats i Sandviken i Sverige med bland annat anläggningar för bandy, fotboll, innebandy, handboll, badminton, ishockey, tennis, minigolf, bowling och konståkning. Under Fotbolls-VM 1958, när fotbollsplanen höll två matcher (Ungern-Wales samt Ungern-Mexiko), var kapaciteten 20 000, men numera är den reducerad till 7 000. Jernvallen är den nordligaste arenan man spelat VM-fotboll på. Jernvallen är hemmaplan för Sandvikens AIK i bandy & fotboll och Sandvikens IF i fotboll. Publikrekord för fotboll: 20 288 åskådare på matchen mellan Sandvikens IF och IFK Norrköping 1957. Publikrekord för bandy: 5 880 betalande åskådare på matchen mellan Sandvikens AIK och Vetlanda BK 1988. Bandybanan blev konstfryst 1973. Jernvallen brukar med jämna mellanrum utses till bästa bandyarena när spelarna får bestämma. Detta inträffade säsongerna 1994-1995, 1995-1996, 1996-1997 och 1997-1998. Sedan 2006 finns även en inomhusbana för cykling i källaren på Jernvallen. Den 12 oktober 2006 enades de tre Göranssonska fondstiftelserna i Sandviken (Albert och Anna Göranssons minnesfond, Göranssonska fonden och Sigrid Göranssons stiftelse) att de finansierar bygget av bandyhallen Göransson Arena, med plats för 3 200 sittplatser och 800 ståplatser. Göransson Arena invigdes den 30 maj 2009. Källor Fotnoter Externa länkar Jernvallen på Sandviken.se Sportanläggningar i Sandvikens kommun Sport i Sandviken Sportanläggningar invigda 1938 1938 i Sverige


text: Johan Jonatan ”Jussi” Björling, född 5 februari 1911 i Borlänge, död 9 september 1960 på Siarö i Stockholms skärgård, var en svensk opera- och konsertsångare (tenor). Björling utnämndes till hovsångare 1944, belönades med Litteris et Artibus 1945 och invaldes som ledamot 675 av Kungliga Musikaliska Akademien 1956. Biografi Björling föddes i Stora Tuna socken i Borlänge och var bror till sångarna Olle Björling och Gösta Björling. De tre bröderna skolades först i sång av sin far, sångaren David Björling, och turnerade under namnet Björlingkvartetten i Nordamerika och Norden. Senare en kort tid även tillsammans med lillebror Karl Björling. Sedan fadern dött hamnade Jussi Björling som springpojke i Ystad, där violinisten och bassångaren Salomon Smith ordnade kontakt med operasångaren Martin Öhman, för vilken Björling sedan provsjöng 1928. Han fick 21 augusti 1928 provsjunga för Kungliga Operans chef John Forsell, som i sin anteckningsbok noterade Märkvärdigt bra, fenomen. 17 år. Bör anammas o skötas! Bör kunna bli ngt Han antogs därefter till Stockholms musikkonservatorium, med samme Forsell och Tullio Voghera (1879–1943) som lärare. Första gången som Björling framträdde i en operaroll var den 21 juli 1930 på Kungliga teatern i Stockholm i rollen som lykttändaren i Puccinis Manon Lescaut. Hans debut i en huvudroll ägde rum en månad senare, i rollen som Don Ottavio i Mozarts Don Juan. Björling fick anställning på Operan 1931 och blev kvar där till 1938, en expansiv period med cirka 40 nya stora roller, främst inom den franska och italienska repertoaren. Genombrottet för Björling kom när han 1931 uppträdde på Tivoli i Köpenhamn och en samstämmig kritikerkår lovordade hans sång. Den internationella karriären tog fart först 1935 i Europa och 1937 i USA. Björling slog igenom internationellt i Wien 1936 som Rodolphe i Bohème, Manrico i Trubaduren och Radamès i Aida. Metropolitan Opera, La Scala i Milano, Covent Garden i London, operan i Wien, Chicago och San Francisco – överallt gjorde han succé. Hans paradroller var exempelvis i Rigoletto, Tosca, Aida, Bohème och Faust. Med avbrott för kriget, var Metropolitan i New York från 1938 och fram till hans död Björlings huvudscen. Under samma period gästspelade Björling 128 gånger på Operan i Stockholm. Han sjöng även in lite mera schlagerbetonade sånger under pseudonymen Erik Odde. År 1959 tilldelades han Teaterförbundets guldmedalj för "utomordentlig konstnärlig gärning". Före en konsert i London den 15 mars 1960 drabbades Björling av vad som antogs vara en hjärtattack, och knappt sex månader senare avled han under natten till den 9 september på familjens sommarställe på Siarö i Stockholms skärgård på grund av vad som ånyo antogs ha varit en ny hjärtattack. Hans fru larmade räddningstjänsten och en helikopter var snabbt på plats – med professor Sander Izikowitz och makarnas dotter Ann-Charlotte – men kunde endast konstatera dödsfallet. Björlings begravning i Engelbrektskyrkan den 19 september 1960 direktsändes i radio och tv. Han är gravsatt på Stora Tuna kyrkogård. Björlings änka Anna-Lisa Björling gav 1970 i uppdrag till Stiftelsen Kungliga Teaterns Solister att förvalta en minnesfond och tilldela sångstipendier till sångsolister vid Operan, Jussi Björlingstipendiet. Familj Namnet Björling togs 1857 av målarmästaren Per Samuel Björling (1836–1898), tidigare Björn, i Östanå, Ovanåkers socken. Hans dotter Johanna var enligt familjetraditionen den första i släkten, som uppvisade ”märklig sångarbegåvning”. Stamfadern för den björlingska släkten var Olof Hansson (levde 1518), bergsman i Starbo i Norrbärke socken och nämndeman i Norrbärke, fjorton generationer före Jussi Björling. Björling var son till sångaren David Björling och Ester Björling, född Sund (1882–1917). David Björling var född i Hälsingland, men uppvuxen i Finland i trakten av Björneborg, och flyttade i unga år tillbaka till Sverige. David Björlings föräldrar var Lars Johan Björling och Matilda Lönnqvist och det var farmodern Matilda som gav Jussi Björling smeknamnet Jussi, som sedan kom att bli hans förnamn. David Björling utbildade sig till verktygssmed och fick arbete i Borlänge. Med Ingrid Anna Linnéa Hellström (1907–1953) fick Björling 1928 sonen Rolf Björling, även han operasångare (tenor). Björling gifte sig 1935 i Stockholm med Anna-Lisa Berg, dotter till kammarmusikern John Berg. Med hustrun Anna-Lisa fick han barnen Anders (1936–2022), Lars (född 1939) och Ann-Charlotte Björling (född 1943). Den 9 april 1936 fick Björling dottern Kickie (Birgitta Kickie Hansson, gift med Frans Lennart Ekman), med ungdomsförälskelsen Eva Zander (1901–1995) i Asarum. Dit hade Björlingkvartetten kommit 1922 och då lärt känna Sven Bosson Zander, Evas far, som i egenskap av kyrkvaktmästare stod för deras konsertarrangemang. Kickie adopterades vid födseln av Björlings ekonomiske rådgivare, advokat Gösta Hansson, och hans fru Ebba Falck-Hansson. Björling behöll kontakterna med Eva Zander livet ut. Hälsotillstånd och dödsorsak Det har spekulerats om Björlings hälsotillstånd och dödsorsak med bland annat spekulativa påståenden om hjärtinfarkter, som saknar påvisbart medicinskt underlag. Hjärtspecialisten professor Mårten Rosenqvist har, efter genomgång av Björlings medicinska journal och efter samråd med kollegor, gjort en sammanställning i Läkartidningen där mest sannolika dödsorsaken bedöms vara hjärtarytmi. Rättsmedicinsk undersökning gjordes efter dödsfallet men obduktionsprotokollet anges förkommet liksom kopian till polisrapporten. Den rättsmedicinska privata obduktionen utfördes av Rättsläkare Ingrid Lingmark, som berättat att dödsorsaken var en hjärtinfarkt, men eftersom de anhöriga inte ville betala för kopia av obduktionsprotokollet fick de inte en sådan (Kommentarer i Läkartidningen nr 19). Dödsorsaken anges av Björlings husläkare psykiatern Sander Izikowitz till ”Functio laesio cordis + Morbus arteriosclerosis cordis”, en diffus diagnos, som bara anger att Björling dog av hjärtfel och hade åderförkalkning i hjärtat. Björling måste vid nästan 200 tillfällen, det vill säga 5-6 gånger årligen under sin vuxna karriär ställa in framträdanden, en del på grund av alkoholproblem. En annan orsak till de inställda framträdandena än alkohol kan ha varit de kända hjärtbesvären, ”hjärtrusningar”, för vilka han fick digitalisbehandling och kinidin i relativt hög dos. Båda preparaten som användes mot hjärtarytmier är toxiska och med lågt terapeutiskt index där kinidinet också förstärker digitalismedicinens effekt med ökad risk för plötslig död i hjärtarytmi, ett samband mellan preparaten som på den tiden var okänt. Ur av Rosenqvist genomgångna journalanteckningar framgår att Björling hade högt blodtryck men hjärt-lungröntgen visade inga tecken på svikt eller hjärtförstoring. EKG-undersökningar under tiden 20 juli till 11 augusti 1960 visade ej tecken på påverkan av vänster hjärtkammare, ej heller på vare sig aktuell eller tidigare genomgången hjärtinfarkt, men däremot normal grundrytm på hjärtfrekvensen omväxlande med olika inslag av förmaksarytmier med ibland hög pulsfrekvens. Ytterligare eftergranskning av EKG-bilderna i Läkartidningen indikerar också vid ena undersökningstillfället att Björling hade så kallad retrograd negativ P-våg vid atrioventrikulär återkopplingstakykardi, vad som ofta lite slarvigt kallas "dolt WPW-syndrom" (Wolff-Parkinson-White-syndrom). Hjärtarytmier med mycket snabb puls får patienterna som drabbas av dem att känna bland annat stark svaghetskänsla och orkeslöshet - känner sig "svimningsfärdiga" och de kan också bli hesa eller till och med förlora rösten medan attacken pågår. Symtom som det beskrevs att Björling led av vid upprepade tillfällen och detta kan spekulativt ha tolkats som hjärtinfarkter utan relevant medicinsk diagnostik. Bedömning Journaluppgifter och avsaknaden av kända egentliga riskfaktorer för hjärtinfarkt hos en cirka 50-årig man talar för att Björling sannolikt drabbades av en dödlig hjärtarytmi. I vilken omfattning kinidin- och digitalismedicineringen har bidragit går ej att fastställa. Eftermäle I en intervju i Svenska Dagbladet 1988 sade Luciano Pavarotti: ”När jag ska öva in en ny opera så lyssnar jag först på hur Jussi Björling gjorde den. Hans röst var unik, och det är hans väg jag vill vandra. Jag skulle mer än något annat önska att människor jämförde mig med Jussi Björling. Det är så jag strävar efter att sjunga.” Björling blev 2015 invald i Swedish Music Hall of Fame. Filmografi Diskografi – Förarbete till diskografin ovan. Diskografi hos Discogs. Länken läst 8 november 2014. Se även Jussi Björlingstipendiet Jussi Björlingsällskapet Jussi Björlingmuseet Jussi Björlings allé Referenser Noter Tryckta källor Vidare läsning Externa länkar Jussi Björlingsällskapet Jussi Björlingmuseet The Jussi Björling Society – USA Jussi Björlings Plats, Innerstaden Göteborg. Olika framträdanden med Jussi Björling som lagts ut på Youtube: Jussi Björling – Salut, demeure (Faust) Jussi Björling – Till havs Jussi Björling – Acapella Svenska operasångare under 1900-talet Svenska tenorer Svenska hovsångare Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien Personer från Borlänge Födda 1911 Avlidna 1960 Män Grammy Award-vinnare Mottagare av Litteris et Artibus


text: John Sten, egentligen John Wettersten, född 12 maj 1879 i Mekrossla, Njutånger i Hälsingland , död 21 december 1922 på Bali, var en svensk målare och en av de tidiga, svenska kubisterna. Biografi John Sten studerade vid Tekniska skolan i Stockholm. Därefter arbetade han för slottsarkitekten Agi Lindegren, och reste 1910 till Paris för vidare konststudier. Där kom han i kontakt med kubismen, som påverkade honom starkt. Han lämnade dock kubismen och utvecklade en friare, expressiv stil. Under en resa på Bali avled han och begravdes där. Om graven finns kvar, ska där finnas ett kors gjort av läkten från hans barndomshem i Mekrossla. Huset köptes på 1950-talet av Sven "X-et" Erixson. Huset lånades sedan av Stig Claesson, Slas, och under tiden byttes den gamla läkten ut. Av läkten spikade Slas ihop ett kors som han ska ha skickat med minfartyget HMS Carlskrona till Bali, och gick allt i lås så ska det sedan dess stå på John Stens grav. Samma år som han avled tilldelades han Ester Lindahls stipendium. Hans konstnärliga kvarlåtenskap testamenterades till Hälsinglands museum i Hudiksvall och utgör del av museets konstsamling. Sten finns även representerad vid Nationalmuseum, Norrköpings konstmuseum och Göteborgs konstmuseum Vidare läsning Stig Claesson: Blues för Mr Shelley (1992). Claes-Göran Forsberg: John Sten, liv och verk (1990). Axel Romdahl: John Sten, SAK (1950). Källhänvisningar Externa länkar Hälsinglands museum Personer från Njutångers socken Svenska målare under 1900-talet Födda 1879 Avlidna 1922 Män Representerade vid Nationalmuseum Representerade vid Göteborgs konstmuseum Representerade vid Norrköpings konstmuseum


text: Johan (Jan) Bertil Afzelius, född 12 december 1929 i Oscars församling i Stockholm, död där 23 juli 2000, var en svensk tecknare och konstnär, mest känd för sina illustrationer på Dagens Nyheters Namn och Nytt-sida, där hans teckningar publicerades under samlingsrubriken Afzelius tecknar Stockholm. Tidigare, under 1961–1969, frilansade han åt Svenska Dagbladet. Han var son till hovrättsrådet Sven Afzelius och Brita Tigerschiöld. Efter sin skolgång på Manillaskolan för döva – han var född döv – utbildade sig han till konstnär vid ABC-skolan 1944–1946, Anders Beckmans målarskola 1946–1948 och Otte Skölds målarskola 1948–1949, Konstfack i Stockholm, och Slöjdskolan i Göteborg. Han medverkade i ABC-skolans utställningar 1946–1948 och i Nationalmuseums utställning Unga tecknare. Med tiden ägnade han sig nästan uteslutande åt teckning. Skisser bearbetades och ligger till grund för omsorgsfullt komponerade bilder. Vid sidan av tidningstecknandet illustrerade Afzelius även barnböcker och bokomslag. Afzelius finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm. Han är begraven på Ludgo kyrkogård. Källor Svenskt konstnärslexikon del I sid 29, Allhems Förlag, Malmö. Jan Johan Afzelius på Gravar.se Noter Externa länkar Födda 1929 Avlidna 2000 Män Svenska tecknare under 1900-talet Svenska illustratörer under 1900-talet Representerade vid Nationalmuseum Konstnärer från Stockholm


text: Jakobstads Tidning var en svenskspråkig dagstidning som gavs ut mellan 1898 och 2008 i regionen Svenska Österbotten i Finland. Den 22 maj 2008 utkom det sista numret som självständig tidning. Tidningen var en lokaltidning för Jakobstadsregionen (främst kommunerna Jakobstad, Pedersöre, Nykarleby och Larsmo). Under de första åren utkom tidningen endast en gång i veckan för att sedermera utkomma sju dagar i veckan. Den 19 mars 2008 meddelades att tidningen skulle fusioneras med Österbottningen. Den 23 maj 2008 sammanslogs tidningarna och den nya tidningen fick namnet Österbottens Tidning. Jakobstads Tidning lever dock kvar som en registrerad bifirma och ägs av HSS Media Ab. Tidningens siste ansvarige chefredaktör var Henrik Othman. Se även Lista över finländska dagstidningar Externa länkar Jakobstads Tidningens gamla webbplats Österbottens Tidning Finländska dagstidningar Svenskspråkiga dagstidningar Dagstidningar startade 1898 Dagstidningar nedlagda 2008 Media i Jakobstad


text: Jens Alftin, född 3 december 1969, är en svensk tidigare förbundskapten i bandy. Hans hemort är Bollnäs och han har varit den drivande kraften för dambandyn i Edsbyn. Jens Alftin var förbundskapten för Sveriges damlandslag i bandy 2002-2004. Han har även varit bandytränare för Bollnäs GIF:s damlag. Från och med februari 2013 är han assisterande tränare i Brobergs IF A-lag och fr o m 17 december 2017 är han ny huvudtränare. Svenska bandytränare Män Födda 1969 Levande personer


text: Jacques Tardi, född 30 augusti 1946 i Valence, Frankrike, är en fransk serieskapare. Han är en av de moderna vuxenseriernas stora stilbildare, och hans kompromisslösa världssyn speglas i hans personliga teckningar. Biografi Tardi debuterade som serietecknare under 1970-talet efter att ha studerat konst i Paris och Lyon. Till en början tecknade han till manus av andra av dåtidens stora serieberättare som Jean Giraud och Pierre Christin. Snart började Tardi skriva egna serier och utvecklade en sedermera unik seriestil; hans tidigaste alster finns utgivna i albumen Ishavets demon och Den ödesdigra resan. 1976 kom första delen av Adèles extraordinära äventyr, en serie om den kvinnliga äventyraren Adèle Blanc-Sec som kom att bli Tardis mest kända serie. Tardi är en av de vuxenserieskapare som blivit mest publicerade i Sverige. Tardi har även varit verksam som illustratör för musik och film. Han tecknade filmaffischen till 1983 års Och skeppet går av Federico Fellini, liksom omslaget till Bernard Lavilliers Tout est permis, rien n'est possible (1984). Stil Miljövalet i Tardis serier är ofta sekelskiftets Paris och första världskrigets skyttegravar. Det återkommande temat första världskriget behandlas till exempel i Skyttegravskriget (C'était la guerre des tranchées). Referenser Externa länkar Casterman – Jacques Tardi Lambiek.net – Om Tardi Tardi – Les Aventures Extraordinaires d'Adèle Blanc-Sec Födda 1946 Franska serieskapare Män Levande personer Personer från Valence Vinnare av Grand prix de la ville d'Angoulême


text: Järnvägsarkitekt är en arkitekt, som i huvudsak arbetar med att rita och konstruera stationsbyggnader och andra till ett stationsområde hörande byggnader, samt planering av området kring stationen. Specialområdet benämns "järnvägsarkitektur". Idag är titeln "järnvägsarkitekt" ovanlig, men då järnvägarna byggdes upp i Sverige, var det vanligt att de olika privatbanorna runt om i landet anlitade en arkitekt, som fick till uppgift att rita samtliga järnvägsstationer längs banan. Varje järnväg ville gärna ha en enhetlig stil längs banan och att byggnaderna fick samma karakteristiska utseende. Statens Järnvägars arkitektkontor Även Statens Järnvägar, SJ, hade speciella järnvägsarkitekter. År 1855 anställdes den förste chefsarkitekten, Adolf W. Edelsvärd. Under hans 40 år i ledningen för Statens Järnvägars arkitektkontor uppfördes inte mindre än 5 725 byggnader vid de av staten byggda huvudlinjerna, därav 297 stationshus. Typer av arkitekter Yrken inom arkitektur Järnväg


text: Jacob Johan Anckarström, född 11 maj 1762 på Lindö sätesgård i Vallentuna socken i Uppland, död 27 april 1792 på Galgbacken på Hammarbyhöjden i Stockholm (avrättad), var en svensk adelsman och militär, främst känd för att ha mördat kung Gustav III av Sverige under en maskeradbal på operahuset i Stockholm 1792. Efter mordet bytte familjen namn till Löwenström och sålde västra delen av godset Lindö för att bilda en stiftelse med Löwenströmska lasarettet som försoningsgåva till Sverige. På familjens vapensköld i Vallentuna kyrka och i Riddarhuset skrapade man bort eller målade över namnet Anckarström och ersatte det med Löwenström. Biografi Anckarström var son till överstelöjtnanten Jacob Johan Anckarström den äldre och Hedvig Ulrika Druva. Carl Grimberg, vars historia kanske inte anses helt faktabaserad, anger att hans barndom var olycklig och att han redan som späd förlorade han sin mor, och att han fick en hård och sträng uppfostran av fadern. Faders nära vän, Carl Christoffer Gjörwell den äldre, anger däremot att fadern: mindes sin egen besvärliga och misslyckade undervisning, han ömade för sine Söners efter bättre Handledningar. Sant är dock att modern dog 1771, när Anckarström var 9 år. Fadern dog 1777, när han var 15. Han inledde sin bana som militär, beviljades med kaptens grad avsked 1783 och ägnade sig därefter åt lantbruk och penningutlåning. Han gifte sig 1783 med Gustaviana Elisabet Löwen. Anckarströms sista adress i Stockholm var i kvarteret Lammet på Norrmalm där han hyrde en kammare i gårdshuset av nuvarande Gamla Brogatan 21. Att Anckarström bodde granne med Carl Michael Bellman tycks vara en skröna. Familjen Bellmans sista adress låg längre västerut i ett hus nära Gamla Kungsholmsbron i korsningen Gamla Kungsholmsbrogatan / Lilla Munklägersgatan och det numera försvunna kvarteret Braxen (nu Centralstationens banområde). Anklagad för spioneri och uppvigling En händelse som fick ett stort inflytande på Anckarströms livsöde var en resa till Gotland som han på sommaren 1790 företog tillsammans med sin fru och en annan oppositionsman, auditören Rundberg. Detta var i samband med Gustav III:s ryska krig. Anckarström reste under det uttalade syftet att köpa en lantegendom, Rundberg för att hälsa på sina föräldrar. Redan ombord på båten hade Anckarström och Rundberg väckt uppståndelse genom sitt klander av kungen och hans krigspolitik. En av reskamraterna fann sig vid framkomsten föranlåten att varna gotlänningarna för de båda männen, som han kallade "fullkomliga ryssar". Den 9 augusti anlände de resande till Kyllaj hamn på Gotlands östkust. Här tog de in hos en skeppare och tillbringade kvällen i sällskap med värden och dennes föräldrar. Nu fälldes ännu starkare ord om kungen och särskilt om faran för Gotland av det påbörjade kriget. Förutom kungen kritiserades den svenska krigsmakten, och Anckarström sade bland annat till skepparen, att om han ville skicka sin hund till Finland så kunde denne också bli fänrik. Genom Anckarströms värdfolk blev saken inrapporterad till myndigheterna, som misstänkte Anckarström för spioneri och uppviglingsförsök. På hösten, efter sin återkomst till Stockholm, fick Anckarström och Rundberg stämning att inom fyra veckor inställa sig i Visby för rättegång. Tiden gick, och de två anklagade kom inte till Visby. I april 1791 blev de slutligen genom Överståthållarämbetets försorg tagna i förvar och transporterade över till Visby. Handlingarna i målet överlämnades sedan till Svea hovrätt, och de anklagade blev i augusti återförda till Stockholm, där de försattes på fri fot. Målet blev dock inte avgjort förrän efter Anckarströms död. Det slutade med de anklagades frikännande, egentligen till följd av bristande bevisning. Gustav III ska själv ha beordrat att åtalet mot Anckarström skulle läggas ner. Gotlandsincidenten ledde till att den avoghet Anckarström förut hyst mot kungen övergick till bittert hat som födde hämndtankar. Han anförtrodde sina mordplaner åt Clas Fredrik Horn, som blev hans medkonspiratör. Mordet Den 16 mars 1792 sköt Anckarström Gustav III under en maskerad på Operan i Stockholm. Skottet med metallskrot avlossades på nära håll mot kungens rygg. Kungens sällskap vid middagen innan, friherre von Essen, befallde genast att dörrarna skulle spärras och polismästaren, lagman Nils Henric Liljensparre, lät demaskera alla och namnen antecknades. Anckarström arresterades dagen därpå för mordet. Han bekände sig skyldig redan vid första förhöret, men nekade i början envist till att några andra hade varit medvetna om eller delaktiga i attentatsplanerna. Utredningar och påtryckningar skulle dock snart visa annat, bland annat lyckades man knyta en rock, en syrtut, till greve Claes Horn, och medgivande från både Anckarström och Horn om att de umgåtts före maskeraden och besökt den tillsammans. Detta skapade misstankar mot Horn och därefter uppkom misstankar även mot greve Adolf Ribbing. Liljensparre hade ett känsloladdat förhör där han nämnde att han under en husrannsakan hos Anckarström fått tillfälle att träffa dennes barn. Han lovade att man skulle göra vad man kunde för att mildra dessas elände, och så gott det gick dölja graden av deras fars brott. Då bröt Anckarström samman och utbrast "Wisst äro Horn och Ribbing med i saken". Senare gav han en fullständig bekännelse och det ledde till att nya detaljer kom fram. Den utredning som genomfördes gav vid handen, att Anckarström handlade på uppdrag av flera andra konspiratörer av vilka general Carl Fredrik Pechlin varit den ledande. Det beslöts att låta ett begränsat antal personer förklaras skyldiga, och att låta Anckarström få stå som syndabock inför folket – det statuerande exemplet. Avrättningen Anckarström dömdes till skamstraff och dödsstraff: "jämte förlust av gods och ära även skall mista högra handen, halshuggas och steglas, sedan han likväl förut till straffets skärpande tre dagar å rad på särskilda stadens torg stått två timmar i halsjärn på schavott och därpå av bödeln med fem par spö blivit hudstruken". Efter att ha hudflängts, det vill säga piskats i tre dagar på tre av Stockholms torg (Riddarhustorget, Hötorget och Nytorget), avrättades han genom halshuggning och stegling. Hatet mot Anckarström var så stort att allmänheten samlade in pengar för att ge till piskaren för att denne skulle slå ännu hårdare. Rackarens dräng, som hämtats från Södertälje, utförde spöslitningen med yttersta stränghet. Ett ögonvittne, Carl Gustaf Nordin, berättar i sin dagbok om spöslitningen på Riddarhustorget: "Executionen fördes på det strängaste. Rackarens dräng, en stor stark karl, som tillförne varit profoss i Södertälje, slog honom, och vice slottsfogden förde befälet. Emellan vart slag dröjde en minut. Folket hurrade av nöje vid vart slag, ropade: ’Bra! Slå bra! Det var rätt etc.’, samlade ock penningar i hopen åt den som slog. Han säges hava i sådana styvrar fått 22 rdr. Anckarström stod frimodigt på schavotten och tycktes vara sinnad att med stort tålamod fördraga spöslitningen, men han teg blott vid första slaget; vid det andra pep han litet och rörde på högra benet, men vid det tredje vrålade han och höjde sedan bägge benen vid vart slag." Anckarström yttrade själv efteråt att spöslitningen "översteg den tanke, han gjort sig om höjden av mänskliga plågor". Anckarström hade på avrättningsdagen intagit en stadig frukost med bröd, mjölk och två kotletter. Han hade uppenbarligen försonats med tanken på att avsluta jordelivet och i vetskap om att hans barns framtid inte var hotad kunde han utan vidare bekymmer acceptera detta. På vägen mot torget hade han hälsat upp mot fönstren där han såg folk han kände. Dagen var vacker och solig, men något blåsig och Anckarströms långa hår fladdrade i vinden då han spänstigt hoppade ur vagnen vid avrättningsplatsen. Skarprättaren som utförde halshuggningen hette Jonas Bergman. Skådespelet utspelade sig på galgbacken utanför Skanstull (i nuvarande Hammarbyhöjden) och Anckarströms släkting Carl Christoffer Gjörwell den äldre skriver följande: "Han lade sig lugnt ner med huvudet mot stupstocken och högerhanden mot ett annat block. Folksamlingen som naturligtvis var väldig bevittnade moltyst bödelns stora skicklighet med bilan, som raskt skilde huvudet och handen från kroppen, vilken därpå fick ligga där den låg en stund och sedan vändes på rygg så att blodet skulle rinna av. I väntan på detta styrkte sig bödeln och hans drängar med bröd och brännvin. De ristade sedan upp liket från halsen och nedåt, tog ut hjärtat och inälvorna och stoppade dessa tillsammans med könsdelarna i en påse som grävdes ner under galgen. Kroppen styckades därefter med bila i fyra delar som lades på hjul. En lång spik slogs genom huvudet, och en av bödelsdrängarna klättrade upp på en stege med detta och spikade fast det vid galgen med många hammarslag. Handen spikades upp därunder, och därmed var skådespelet över." Anckarströms sista ord var "Pris och ära vare dig, herre Jesu innerligt!", efter att hans själasörjare pastor Adolf Roos vid stupstocken strukit sin hand över hans bara hals och sagt "Dig är förvarad härlighetens krona". Då hade kung Gustav varit död sedan nästan en månad (29 mars) och hans bön om nåd för gärningsmännen bortsåg man från. Kroppsdelarna låg kvar på steglet i flera månader. Natten mellan den 23 och 24 juli stals kroppsdelarna från avrättningsplatsen. Dessa hittades den 27 juli utspridda längs vägen i Årsta och återfördes till avrättningsplatsen. Obekräftade uppgifter säger att Gustaf Ulrik Silfversparre några dygn efter avrättningen ska ha låtit sina betjänter i nattens mörker gräva upp Anckarströms kvarlevor från galgbacken för att föras på kärra till Silfversparres herrgård Nävekvarn, där dessa begravdes i trädgården. Silfversparre hade deltagit i komplotten mot Gustav III, men klarat sig undan upptäckt. Ätten Anckarström antog samma år med kungligt tillstånd namnet Löwenström. Barn Gustaf Adolf (1784–84) Gustava Eleonora Löwenström, född 26 februari 1785 i Stockholm, död 17 april 1860 i Visby. Hon gifte sig 1 november 1803 med fångpredikanten i Visby Olof Bolander (1771–1840), vars morfars bror var skarprättaren Nils Lithander Larsson. De fick sex barn, där en nutida ättling är Ulf Adelsohn. Johan Jacob (1786–1863), som gifte sig med Nelly Theresia Helander och blev kapten vid Älvsborgs regemente. Carl David (1787–1842), som blev handelsman och underlöjtnant, gifte sig med Johanna Elisabeth Hallberg från Stockholm och bosatte sig i Visby. Jakob Johan (1788–88) Carolina Lovisa (1789–1869), som 1812 gifte sig med artilleriofficeren på Gotland Johan Vilhelm Persson Fåhræus (1787–1857). August Futtje (1790–91) I populärkulturen I miniserien Sammansvärjningen, som ursprungligen visades på Sveriges Television 1986, gestaltades han av skådespelaren Allan Svensson. Litteratur Ernst Brunner Anckarström och kungamordet. Historien i sin helhet, Albert Bonniers förlag 2010 Referenser Noter Webbkällor Personakt för Gustaviana Elisabet Löwen. Läst 29 april 2016. Vem tror du att du är?, Program 5, omgång 2 hösten 2009, svt.se. Läst 29 april 2016. Anckarström nr 897, Adelsvapen - Wiki. Läst 29 april 2016. Tryckta källor (Karl Kristofer Gjörwells brev till Gustava Eleonora Lindahl) Externa länkar Anckarström. En historia från idyllens och revolutionernas tidehvarf, roman av Sophie Elkan Personakt för Jacob Johan Anckarström Födda 1762 Avlidna 1792 Svensk obetitlad adel Svenska mördare Militärer som blivit avrättade Personer som blivit avrättade av Sverige under 1700-talet Personer som blivit avrättade genom halshuggning i Sverige Personer från Vallentuna socken Män Personer under gustavianska tiden


text: Julia Fiona Roberts, född 28 oktober 1967 i Atlanta, Georgia, är en amerikansk skådespelare och filmproducent. Biografi Roberts föddes i Atlanta och växte från fem års ålder upp i förstaden Smyrna, Georgia. Hon fick 1990 sitt genombrott i rollen som en prostituerad kvinna i filmen Pretty Woman, där hon spelade mot Richard Gere. Hon Oscarbelönades 2000 för titelrollen i filmen Erin Brockovich. Familj Roberts är dotter till Walter Grady Roberts (1933–1977) och teaterlärarinnan Betty Lou Bredemus (1934–2015). Hon är syster till Eric Roberts och Lisa Roberts Gillan samt faster till Emma Roberts. Hon har tidigare varit gift med Lyle Lovett. Hon gifte sig 2002 med Daniel Moder, med vilken hon har ett tvillingpar (Phinnaeus Walter och Hazel Patricia Moder, födda 2004) och en son (Henry Daniel Moder, född 18 juni 2007). Roberts har svenska anor genom sin morfars mor, Eleanor M. Johnson, som föddes 1882 i By församling, Värmland, Sverige som Elin Maria Johansdotter, och som treåring med sin familj utvandrade. Hon gifte sig 1903 i Minneapolis med slaktaren John Bredemus och dog där 1960. Flera saker förmörkade hennes barndom. Föräldrarna skildes 1971–1972 och fadern dog 1977 i strupcancer. Modern gifte sig kort efter skilsmässan med Michael Motes, som var alkoholiserad, våldsam och arbetslös; enligt hennes bror Eric Roberts så "terroriserade" han familjen. De fick en dotter (halvsyster till Julia) som år 2014 dog i en trolig drogöverdos. Filmografi i urval Referenser Externa länkar Amerikanska filmproducenter Amerikanska skådespelare Amerikanska scenskådespelare Amerikanska TV-skådespelare Födda 1967 Levande personer Skådespelare från Atlanta Kvinnor Oscar för bästa kvinnliga huvudroll Alumner från Georgia State University