text: För industriområdet, se Kungens kurvas kontors- och industriområde. Kungens kurva är ett stort handels- och industriområde och sedan 2018 en egen kommundel i Huddinge kommun, strax utanför Stockholms kommun i Stockholms län. Kungens kurva är ett av Skandinaviens största köpcentrum och ett av Storstockholms mycket expansiva områden. Tillsammans besöks Kungens kurva i Huddinge och Skärholmen Centrum i Stockholm av 30 miljoner besökare varje år och handeln omsätter cirka fem miljarder kronor per år. Köpcentrumet är beläget vid E4/E20 (Södertäljevägen) omkring 15 km sydväst om centrala Stockholm. Söder om handelsplatsen fortsätter Kungens kurvas kontors- och industriområde. Området är fortfarande under utveckling och fram till 2030 skall det enligt kommunen "få en attraktiv blandning av handel, arbete, bostäder, kultur och rekreation". Historik Fram till 1960-talet var området i stort sett obebyggt. Genom trakten gick Södertäljevägen som sedan 1953 hade motorvägsstandard med 7,5 meter breda, dubbla körbanor i varje riktning och en fem meter bred mittremsa. Här fanns en på- och avfart som hette Skärholmsmotet (nuvarande trafikplats Kungens Kurva) med två Esso-bensinstationer. Trafikplatsen ledde på östra sidan till Gamla Södertäljevägen och Ekgårdsvägen samt på västra sidan till den planerade stadsdelen Skärholmen. Det första företaget som etablerade sig här var Ikea Kungens kurva, som invigde sitt möbelvaruhus den 18 juni 1965 vid Ekgårdsvägen. Anläggningen fick bra skyltläge till motorvägen och var det andra möbelvaruhuset som Ikea lät bygga i Sverige efter stamhuset i Älmhult. Vid Ekgårdsvägen, mittemot Ikeahuset, öppnade 1968 Esso Motorhotell (numera Scandic Kungens Kurva) och samma år invigdes Skärholmens centrum. Fram till början av 1970-talet fanns i Kungens kurva bara Ikea, Esso-hotellet och ett (numera rivet) storlager för Metro samt det kulturhistoriskt intressanta torpet Månskär känt sedan tidigt 1700-tal. Genom området sträckte sig även Huvudvattenledning Norsborg-Stockholm som ej fick överbyggas. Ikeas fastighet fick beteckningen Kurvan och Esso-hotellet blev Radien. Kvartersbeteckningar efter geometriska begrepp fortsatte sedan med bland annat Diagonalen, Kvadraten, Rektangeln, Sekanten, Pyramiden och Segmentet. Även det interna gatunätet fick liknande namn som Diagonalvägen, Modulvägen och Tangentvägen. Den första stadsplanen för en del av Kungens kurva fastställdes 1962. Därefter har flera nya detaljplaner tillkommit, de senaste upprättades 1991 och 1995. De kommer att uppföljas av ytterligare detaljplaner som har till syfte att möjliggöra Kungens kurvas framtida utveckling. Sedan dess har området utvidgats med bland annat filialer för kedjorna McDonald’s, ICA Kvantum, Heron City, Elgiganten, City Gross, Rusta, Jula och Power. Handelsområdet har byggts ut i flera etapper, den största blev klart år 2001 då byggnaden för Heron City tillkom i syd och stormarknaden City Gross med Apoteket, Systembolaget, Intersport med flera etablerades i öst. Kungens kurva är tillsammans med Skärholmens centrum numera (2010) Nordens största handelsplats med en omsättning på nära 6 miljarder kronor och 15 miljoner besökare per år. "Kungens kurva" är även namnet för trafikplatsen på Södertäljevägen (E4/E20) med av- och påfarter till och från Skärholmen och handelsplatsen Kungens kurva. Handelskedjor och byggnader (i urval) I kronologisk ordning efter tillkomstår: Historien bakom namnet Olycksplatsens koordinater: Bakgrunden till namnet är att den Cadillac Series 75 Fleetwood Sedan av 1939 års modell som kung Gustaf V färdades i här körde i diket på lördagseftermiddagen den 28 september 1946. Kungen med följe var på hemväg från en jakt på Tullgarns slotts ägor i Hölö. Bilen fördes av Gösta Ledin som höll 65 kilometer i timmen och tappade kontrollen över bilen efter en långsträckt högerkurva på Gamla Södertäljevägen strax väster om Juringe gård. Kungabilen gled av vägen och stannade efter ett tjugotal meter i ett vattenfyllt dike. Dagens Nyheter var snabbt på plats och fotograferade det hela och i sin söndagsutgåva hade tidningen en artikel om händelsen under rubriken "Kungabil i diket i Segeltorp - Kungen klev ur torrskodd efter bilvurpa i kärrgöl". Det aktuella vägavsnittet var farligt och dessutom pågick vägarbeten. 1953 öppnade den nya huvudtrafikleden mellan Västberga och området Smista. Den fick dubbla körbanor i varje riktning och en bred mittremsa. Vid Smista fanns en av- och påfart till Gamla Södertäljevägen, ungefär där dagens trafikplats Kungens kurva ligger. Här öppnade två Esso-bensinstationer på varsin sida om den nya trafikleden och gavs namnet Kungens kurva av deras ägare Tore Jakobson. Senare blev namnet officiellt för hela området. Olycksbilen står på bilmuseet vid Sparreholms slott men det existerar en liknande Cadillac som fanns på Skoklosters bil och motormuseum och båda museer hävdade att deras bil var den "riktiga". Idag är det svårt att hitta olycksplatsen. Södertäljevägen är uträtad och har dessutom blivit motorväg E4/E20, men själva olycksdiket och en kort bit av Södertäljevägens gamla vägbank finns fortfarande (2018) kvar. Platsen ligger i ett skogsparti ungefär 200 meter norr om Circle K:s (före detta Esso) bensinstation och bakom Scandic Hotel (före detta Esso Motorhotell). För att påminna om händelsen har kommunen beslutat att uppkalla ett planerat torg söder om Kungens kurva shoppingcenter till Gustav V:s torg. Här kommer en hållplats för Spårväg syd att anläggas. Konstnärlig utsmyckning År 2003 fattade Huddinge kommunstyrelse beslut om Program för utformningen av den offentliga miljön i Kungens kurva. Programmets syfte är att ge underlag för att gestaltningsmässigt förbättra den offentliga miljön i Kungens kurva. En del av programmet var även att gestalta ett antal cirkulationsplatser. Först på plats var Mats Olofgörs skulptur "Vågat möte" som invigdes i oktober 2005 i närheten av Lindvretens trafikplats. "Vågat möte" är en 23 meter hög, knallröd vågrörelse bestående av två lackerade stålpelare som sträcker sig mot himlen vid södra infarten till Kungenskurva-området. Inspiration för skulpturen var den kända spiralfiguren Vridande moment från 1968 som står i Skärholmens centrum. Åtta rondellen i Kungens kurvaområdet gestaltades av konstnären Maria Ängquist-Klyvare med Lysande tefat, som har en paraplyliknande konstruktion, tillverkad av aluminium med en dekor av fluorescerande film i glada färger. Varje "tefat" har olika dekor. Under "tefatet" finns indirekt belysning som tänds på kvällar tillsammans med några strålkastare uppifrån. Rondellen vid Kungens kurvaleden/Smistavägen tog formgivaren Thomas Nordström hand om. Tillsammans med landskapsarkitekt Torsten Wallin skapades 2009 skulpturen Oas, som är ett miniatyrlandskap. I landskapet "växer" 15 fantasiplantor i rostfritt stål. Knopparna är i tre olika storlekar och stjälkarna har olika längder och krökningar. Knopparna belyses med LED-ljus inifrån. Bilder, konstnärlig utsmyckning Området i siffror Handelns Utredningsinstitut (HUI) har för första gången genomfört en fullständig kartläggning av handeln i Kungens kurva och Skärholmens centrum som gemensamt handelsområde. Utredningen har genomförts under sommaren och hösten 2009. Svarsfrekvensen var 95 procent och visade följande resultat: Kungens kurva och Skärholmen har en total omsättning på 7,3 miljarder kronor Sällanköpsvaruhandeln omsatte 5,4 miljarder kronor Handelsplatsen har 30 miljoner besökare Handelsplatsen erbjuder totalt 230 000 kvadratmeter detaljhandel Ytterligare expansion Granen Fastighetsutveckling började under våren 2007 uppförandet av en ny handelsfastighet vid norra infarten till Kungens kurva. Grundidén är att skapa cirka 11 000 kvadratmeter butiksyta och 330 parkeringsplatser i tre plan för 10–15 operatörer med möbelinriktning under ett och samma tak. Projektet gick under namnet Pentagonen (efter fastighetsbeteckningen) och öppnades under 2008 som Bo:x där ett antal olika möbelföretag har butiker. Sedan dess har nya företag flyttat in, bland dem Decathlon och Dollar store. Kungens Kurva shoppingcenter Ikea äger genom bolaget Ikea Centres en stor tomt mitt emot (söder om) möbelvaruhusets entré och planerar där att expandera sin verksamhet. Företaget äger en byggrätt på 80 000 kvadratmeter varav det mesta var tänkt för kontor men företaget har begärt att få använda en större del av ytan till handel istället. I slutet av april 2012 togs första spadtaget till 20 000 kvadratmeter handelsyta för "Kungens Kurva shoppingcenter" som ritades av SWECO FFNS. 2015 invigdes anläggningen som rymmer cirka 15 marknadsledande handelskedjor. En utökning med ytterligare 30 000 kvadratmeter av det pågående projektet planeras för närvarande (2012) av Ikano, som för en dialog med Huddinge kommun. Gatan söder om Kungens Kurva shoppingcenter kommer att döpas till Ingvar Kamprads Allé. Bilder, Kungens Kurva shoppingcenter Gång- och cykeltunnel En ny gång- och cykeltunnel som skall förbättra kommunikationerna mellan Skärholmen och Kungens kurva öppnades i juli 2021. Tidigare fanns en mindre tunnel som stängdes under fyra år för om- och nybyggnaden. Den nya tunnelförbindelsen anlades i samband med bygget av den nya trafikplatsen Kungens kurva för Förbifart Stockholm. Tunneln består av flera delar. Dominerande är en stor elliptisk ljusöppning i mitten som skall bidra till en tryggare passage. Ljusinsläppet är utformat som en tratt som fortsätter uppåt och några meter ovanför och mellan motorvägens körbanor. Väggarnas insidor är klädda av svart-grå-vita mosaikstenar, utsidan är av obehandlad betong. Formgivare var Mats Broman, arkitekt på Trafikverket. Bilder gång- och cykeltunnel Framtidsplaner Kungens kurvas och Skärholmens framtida utvecklingsmöjligheter förstärks av Förbifart Stockholm, som kommer att direkt ansluta till området och öka den regionala tillgängligheten. Huddinge och Stockholms kommuner tog år 2010 fram en Fördjupad översiktsplan för Kungens kurva, som visar hur området kan utvecklas de närmaste 20 åren. Planförslaget omfattar Kungens kurva och delar av Vårby i Huddinge kommun. Mellan åren 2004 och 2007 förvärvade KF Fastigheter fastigheterna Diametern 2-6 i Kungens kurva. Här planeras ett nytt bostadsområde med ungefär 3 500 lägenheter för runt 10 000 boende. Inflyttning i första etappen beräknas till år 2022. Förslaget innebär att Kungens kurva ges en mer stadslik gatu- och bebyggelsestruktur. Handeln skall även framdeles vara drivkraften, men området skall kompletteras med upplevelser, kultur, kontor och liknande. En framtida utbyggnad enligt planförslaget innebär att mellan 10 000 och 15 000 nya arbetsplatser kan skapas. Idag delar motorvägen (E4/E20) området i två halvor, därför finns ett förslag till överdäckning av motorvägsområdet för att knyta samman Kungens kurva och Skärholmen. En framtida Spårväg syd öppnar för möjligheter till tvärförbindelser i Söderort till området. Se även Ikea Kungens kurva Heron City Filmstaden Heron City LM Ericsson-byggnaden, Kungens Kurva Sadelmakarbron Södra djursjukhuset Källor Externa länkar Kommundelar i Huddinge kommun Köpcentrum i Stockholms län Gustaf V Ikea Centres köpcentrum


source: wikipedia

text: Kopparvallen kan syfta på: Kopparvallen, Falun – en tidigare bandyarena nymera fotbollsarena i Falun Kopparvallen, Åtvidaberg – en fotbollsarena i Åtvidaberg


text: Kiruna kyrka är en kyrkobyggnad i Kiruna uppförd mellan 1909 och 1912, ritad av arkitekten Gustaf Wickman. Den är församlingskyrka i Jukkasjärvi församling i Luleå stift. Kyrkan, vars unika utseende inspirerats av de norska stavkyrkorna, står i en naturpark nära Kiruna centrum. Historia Innan Kiruna kyrkas färdigställande hade det tidigare i Kiruna tätort endast funnits provisoriska kyrkobyggnader. Den traditionella församlingskyrkan låg i Jukkasjärvi, 19 km bort. Den första kyrkan i Kiruna samhälle, vanha kirkko – den gamla kyrkan, var en enkel träbarack som Statens Järnvägar hade byggt 1899. Den nyttjades från år 1900 såsom skolbyggnad under vardagarna och gudstjänstlokal om söndagarna av Svenska kyrkan och andra samfund. Därutöver fick den fungera som matsal. Sedan 1902 användes en lokal i den nybyggda Bolagsskolan efter att en kyrkoherde gjort en förfrågan till gruvbolaget LKAB att lösa bristen på gudstjänstlokaler. Pastor Andreas Juliebö klagade dock över att lokalen var så dåligt placerad i stadsplanen, vilket gjorde att folk inte orkade ta sig till kyrkan. Från och med 1906 fram till Kiruna kyrkas invigning användes istället metodistkyrkans lokaler. År 1901 hade Hjalmar Lundbohm, LKAB:s disponent, börjat planera byggandet av en ordentlig kyrkobyggnad i Kiruna. Arkitekten Gustaf Wickman, som kommit till Kiruna 1899, fick uppdraget att rita kyrkan. Förutom själva kyrkan gjorde Wickman även ritningar till klockstapeln, gravkapellet och en kyrkoherdebostad. De äldsta ritningarna är från 1903 och redan då hade kyrkan i stort den utformning som den slutligen fick. Till en början planerades det att kyrkan och klockstapeln skulle byggas i en park ovanför järnvägsstationen, i den nuvarande Järnvägsparken, men allt eftersom åren gick blev planen allt mer inaktuell. Istället placerades kyrkan på Bolagsområdet, ungefär 400 meter sydost om den första platsen. Orsakerna till denna ändring var bland annat att staden inte utvecklades kring järnvägsstationen utan förlades mot söder och öster. Dessutom styrdes inte Bolagsområdet av några officiella stadgar och förordningar om utformning av byggnader. Bara kyrkans spåntak skulle ha stridit mot paragraf 15 i den lokala byggnadsstadgan. Utöver detta kunde man från kyrkans högt belägna plats se ut över samhället och fjällvärlden runtomkring. Uppförandet av Kiruna kyrka drog ut på tiden och tog sammanlagt tre år; byggmästare var Edfastsson Nygren. Klockstapeln hade färdigställts redan 1907. Byggandet av kyrkan började 1909, avstannade samma år på grund av storstrejk inom byggföretaget. Först i april 1910 fortsatte byggandet. Virket till kyrkan fraktades till Kiruna från bland annat Ryssland. Det blev problem med färgsättningen av kyrkan. Klockstapeln hade redan några år tidigare målats röd i väntan på det slutliga beslutet. Hjalmar Lundbohm hade tillsammans med skulptören Christian Eriksson testat vitt och olika kulörer mellan gult och rött på kyrkans bottenpartier men ingen färg verkade passa. Orangetonerna ansåg Hjalmar Lundbohm ge intryck av vanligt, gulbrunt fernissat trävirke som användes av fattiga och av frikyrkorna i stan – Kiruna kyrka skulle ha en mer förnäm färg. Bestämmandet uppsköts flera gånger; Gustaf Wickman ville bestämt rödmåla kyrkan i samma färg som klockstapeln medan Christian Eriksson hellre såg att den tjärades. Hjalmar Lundbohm stod neutralt i frågan. Till slut beslutades dock att kyrkan skulle målas faluröd, en färg som vid 1900-talets början ansågs bära på det svenska traditionsarvet. Kyrkan invigdes den 8 december 1912 av biskop Olof Bergqvist. I januari 1913 överlämnades kyrkan och klockstapeln till församlingen i detta nybyggarsamhälle, som sedermera fått stadsprivilegier (1948). Kiruna kyrka utsågs av under Arkitekturåret 2001 till ”Alla tiders bästa byggnad, byggd före 1950” i Sverige. Den röstades fram av svenska folket som Sveriges mest omtyckta byggnad. Till motiveringarna hörde att den ansågs vara så vacker. Kiruna kyrka måste flyttas då gruvsprickorna från malmbrytningen i Kiirunavaara kommer allt närmare kyrkan. Under perioden 2017-2029 pågår ett projekt för att fysiskt flytta kyrkan omkring åren 2025–2026. Kyrkobyggnaden Influenserna från samekåtan syns tydligt i hur takbjälklagets konstruktion strävar mot mitten. Man kan även se det i ljuset som faller från ovan och på de mörka väggarna. Kyrkan är en av Sveriges största träbyggnader och ett unikt byggnadsverk från 1900-talets början. Stilen, i vilken kyrkan är byggd är nygotik och interiören har drag av nationalromantik och altarets komposition andas jugendstil. Kyrkan har en närmast kvadratisk plan, att jämföra med en så kallad centralkyrka, det vill säga att mitt- och tvärskepp är lika långa, 16 meter. Takkonstruktionen kan beskrivas som två prismor, i var ände avslutade med ett stort fönsterverk, som skär varandra, och kyrkans spetsiga gavlar åt alla väderstreck. Kyrkans glasade överpartier ger kyrkorummet ett rikt överljus. Golvmaterialet i kyrkan är av trä. Utbyggnaderna är lägre, både vapenhuset i väster och det rakt avslutade koret i öster, flankerat av en sakristia i norr och en diagonal sal i söder. Fasadbeklädnaden och den röda taktäckningen är av kyrkspån. En takryttare står i skärningspunkten där långhusets fyra sadeltak möts. Kyrkan vilar på en murverkssockel av natursten. Tornet är i form av en spira. Exteriör Kiruna kyrka har ett dominerande läge på en höjd i en naturpark, främst bestående av fjällbjörk, men också av rönn. Denna kallas för Kyrkoskogen och är omgärdad av en låg mur av gråsten. Innanför muren, öster om kyrkan, ligger krematoriet med tillhörande minneslund. Kyrkan, som är en av Sveriges största träbyggnader, är målad i falurött och klädd av kyrkspån. På kyrkans norra, västra och södra takfall står tolv förgyllda, två meter höga och 250 kilogram tunga bronsgjutna skulpturer, utförda av Christian Eriksson. De föreställer människor i olika sinnestillstånd och bär namn därefter. I motsols ordning står på det norra takfallet Förtviflan, Blyghet, Öfvermod, Fromhet och Förtröstan, på varsin sida om västgaveln Ingifvelse och Hänryckning och på det södra takfallet Ödmjukhet, Kärlek, Sorg, Svårmod och Andakt. Även den snidade reliefen på västgaveln, ovan kyrkporten, är gjord av Christian Eriksson. Den föreställer, vid taknocken: Gud buren på moln med en gloria av ljus runt huvudet; vid det nedre högra hörnet: undervisning av samebarn i naturen vid en kåta; i mitten: två personer varav den ene stöttar den andre; och i det vänstra hörnet: predikan inför en folksamling under ett träd. Den mörka porten därunder har utformats av Ossian Elgström. De kraftiga järnbeslagen anspelar på religiösa symboler, såsom fiskar och tuppar. Interiör Det treskeppiga långhuset täcks av öppna, fantasifullt utformade takstolar i både huvudskepp och sidoskepp. Speciellt koret har en rik infattning av boasering och snidade gallerverk, inspirerad av samisk ornamentik. Altartavlan från 1912 är mycket stor och är ett verk av prins Eugen. Läktaren, predikstolen och den öppna bänkinredningen är ritade av Wickman själv. Vapenhuset ombyggdes och ommålades invändigt 1962 under V. Sjödin. Rummet söder om koret, tidigare använt som församlingssal, inreddes till kapell. Mellan 1988 och 1990 undergick främst interiören omfattande underhålls- och reparationsarbeten, utförda av Norrbottenskommunernas arkitekt- och byggnadskontor i Luleå. Kiruna kyrka var en av fyra kyrkor som avbildades på julfrimärken för utrikes post 2002 under rubriken Romantiska kyrkor i juletid; de övriga kyrkorna var Habo kyrka i Västergötland, Tensta klockstapel i norra Uppland och Sundborns kyrka i Dalarna. Skulpturer av Christian Eriksson, bland annat Sankt Göran och draken (1928), en replika av Erikssons bronsskulptur på Stockholms stadshus. Orgel Kiruna kyrka har haft två orglar sedan invigningen. Den nuvarande färdigställdes 1957. 1912 – Ny orgel. Inför invigningen av kyrkan i december byggdes en orgel av orgelfirman Åkerman & Lunds Orgelfabrik AB, Sundbybergs köping. Den hade 21 stämmor, två manualer och pedal. 1949 – Restaurering. Den första och enda restaureringen av 1912 års orgel genomfördes av Grönlunds orgelbyggeri från Gammelstad. Man insåg dock att orgeln ändå inte fungerade ordentligt, varvid orgelfirman föreslog att en ny orgel skulle byggas. 1955–1957 – Ny orgel Den nya orgeln byggs av orgelbyggare Rudolph von Beckerath från Hamburg. Fasaden är ritad 1957 av Otto Firle, Düsseldorf. 1978 – Renovering. En genomgripande renovering och ombyggnation av orgeln genomförs av Grönlunds Orgelbyggeri AB, Gammelstad. 2006 – Renovering. Renoverad och restaurerad 2006-07 av Gerhard Grenzing, Barcelona. Intonation: Christoph Linde, Daniel Grenzing Övriga byggnader Klockstapel Kiruna kyrkas klockstapel färdigställdes mellan 1906 och 1907 och invigdes med ringande klockor på långfredagen. Gustaf Wickman hade ritat flera olika förslag innan man fastnade för den drygt 35 meter höga byggnaden. Klockstapeln är, precis som kyrkan, uppförd i trä men är indelad i tre delar; underbyggnad, klockkammare och en kupolformad spira. Klockkammaren innehar två klockor, en större och en mindre. Den större har en ingraverad versstrof av författaren Albert Engström. Kammaren hålls uppe av drygt tjugo meter höga master av trä som fraktats till Kiruna från de ryska skogarna vid Vita havet via Narviks hamn. Gravkapell Gravkapellet är från 1931–1933 och står på Kirunas kyrkogård. Även detta ritades av Gustaf Wickman. Säregenhet I själva kyrkan finns det bara ett enda kors, det träkors som står på altaret. Dessutom finns det oftast inte mer symbolik av religioner inom kyrkan. Hjalmar Lundbohms grav I kyrkoparken ligger Hjalmar Lundbohm begraven söder om kyrkan. Över graven restes år 1929 en minnessten, gjord av Christian Eriksson med text av Albert Engström. Referenser Noter Källor Flodin, Barbro (2 februari 1992), kompletterad av Boel Almqvist (10 februari 2000). Riksantikvarieämbetets kyrkobeskrivning. Orgeln i Kiruna kyrka, Anders Söderlunds orgelsidor Vidare läsning Externa länkar Orgelfotografier Kyrkobyggnader i Luleå stift Byggnader och anläggningar i Kiruna Orgeldispositioner Byggnader ritade av Gustaf Wickman Kyrkobyggnader invigda 1912 Kyrkobyggnader i Kiruna kommun Träkyrkobyggnader i Sverige 1912 i Sverige


text: Kenth Hultqvist, född 1958 i Vetlanda i Sverige, är en svensk tidigare bandyspelare. Efter karriären blev han tränare och 1999-2005 var han förbundskapten för Sveriges herrlandslag i bandy. Hultqvist tilldelades Riksidrottsförbundets och Svenska Sportjournalistförbundets Fair Play-pris år 2000 och är nummer 263 i Svenska Idrottsakademien. Han har spelat för Vetlanda BK (8 säsonger), IF Boltic (4 säsonger) och Öjaby IS. Meriter Position: Mittfältare SM-finaler: 7 (1980-1983,1986,1988,1989) Landskamper: 49 VM-guld: 1 (1987) VM-silver: 1 (1985) VM-brons: 1 (1989) Övrigt: Var med och vann Ljusdal World Cup 1988. Stor grabb: Nr 189 Förbundskapten 1999-2005 VM-guld: 2 (2003,2005) Svenska bandyspelare Svenska bandytränare Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke Världsmästare i bandy Personer från Vetlanda Födda 1958 Levande personer Män


text: Keyboard eller keyboard instrument är ett samlingsnamn för digitala och elektroniska klaverinstrument. En keyboardist är en person som spelar sådana instrument. Hemkeyboard Ett hemkeyboard (eng. electronic keyboard eller home keyboard) är ett lågprisalternativ till professionella digitalpianon och synthesizrar. Det är ett elektroniskt musikinstrument med klaviatur och ljudmodul och har ofta inbyggd förstärkare och högtalare. Instrumentet kan även innehålla trummaskin, effektenheter (till exempel reverb) och sequenser för inspelning, och kan ofta MIDI-styras från en dator. De flesta keyboard är anslagskänsliga, vilket innebär att instrumentet registrerar kraften i anslaget mot tangenterna och kan variera volym och karaktär i det genererade ljudet beroende på anslagskraften. Att ljudet anpassas efter anslaget är helt nödvändigt för att efterlikna ett akustiskt piano, medan detta inte är nödvändigt för att efterlikna traditionella orgelinstrument där volym och karaktär inte påverkas av kraften i anslaget. Enklare keyboard har ovägda tangenter och ger inte samma "motstånd" eller "tyngd" som tangenterna på ett akustiskt piano. Vid ovägda tangenter är det egentligen inte kraften i anslaget som registreras, utan hastigheten. För att realistiskt efterlikna ett akustiskt piano bör keyboarden ha vägda tangenter, vilket är en mekanisk konstruktion som efterliknar känslan i ett akustiskt piano. Vägda tangenter finns i olika utföranden, där ökad realism ger ökad vikt och högre pris för instrumentet. Hemkeyboard har ofta funktioner för ackordgenerering och automatiskt ackompanjemang, och levereras ofta med självstudiekurser och funktionalitet för att efterhärma och lära sig spela kända melodier och vanliga kompstilar utan behöva lära sig traditionella noter. Enklare keyboard kan ha 49, 61 eller 73 tangenter, medan fullstora keyboard har 88 tangenter. Ljudmodulen i ett hemkeyboard baseras idag i allmänhet på samplingar (inspelningar) av verkliga instrument, på samma sätt som en samplingssynt. Masterkeyboard Ett masterkeyboard är ett klaviatur utan egen ljudkälla. Det används för att styra andra ljudkällor via till exempel MIDI, CV/Gate eller USB. Klaviaturet har anslagskänsliga och ofta vägda tangenter. Vanligen finns förutom klaviaturet även kontroller för pitchbend, moduleringsgrad och generella kontroller som kan kopplas till valfri parameter. Kända tillverkare Casio Korg Roland Yamaha Corporation Se även Synthesizer Elorgel Tangentbord Klaverinstrument Klaviatur Elektroniska musikinstrument


text: Korg Inc. tillverkar musikinstrument och inspelningsutrustning. Företaget etablerades i Japan den 28 augusti 1963. Namnet KORG är en hopslagning av "Keio ORGans". KORG har tillverkat och tillverkar keyboard synthesizers som MS-10, MS-20, Trident, M1, Wavestation, Triton, MS2000, KARMA, OASYS och KRONOS. Externa länkar Korg Inc. Företagets produktsajt Japanska företag Musikinstrumenttillverkare Företag bildade 1963 WP:Projekt Japan


text: En klaviatur är en rad inramade tangenter på ett klaverinstrument. Det används även om rad av tangentliknande plattor eller knappar på andra instrument. En klaviatur spelas med händerna (manualklaviatur) eller fötterna (pedalklaviatur). Det första instrumentet med klaviatur var vattenorgeln, som var ett viktigt instrument i Antikens Rom. Till klaviaturinstrumenten räknas även cembalo, spinett, pianodragspel, orgel, elorgel och synthesizer och alla andra instrument där man spelar på ett klaviatur. Tangentinstrument


text: Kyrkbåtsrodd är en idrott inom roddsporten. För färden till kyrkan användes förr ofta kyrkbåtar. Redan tidigt uppstod sedvänjan att båtarna som hade samma väg hem från gudstjänsten rodde i kapp. Även utmaningstävlingar utan samband till gudstjänstbesök förekom. Sedan år 1936 anordnas årligen en speciell kapprodd mellan kyrkbåtar på Siljan. Stora Siljansrodden för kyrkbåtar arrangeras på olika platser kring sjön. 2001 började första etappen den 23 juni i Siljansnäs och avslutades i Nusnäs 8 juli. Då hade kapproddarna även passerat Rättvik, Tällberg, Leksand, Mora, Sollerön och Orsa. Roddtävlingar för kyrkbåtar förekommer på annat håll, till exempel den i Sulkava. Se även Rodd Tävlingsrodd Motionsrodd Tiohuggarrodd Externa länkar Porten till roddsverige Siljansnäs roddklubb Rodd


text: Korp (Corvus corax) är en stor, svart kråkfågel. Den återfinns över större delen av norra halvklotet och är den mest spridda av alla kråkfåglar. Det finns åtta underarter med liten variation i utseende, men med betydande genetiska skillnader. Korpen är en av de två största kråkfåglarna, jämte den afrikanska tjocknäbbade korpen, och troligen den tyngsta av alla tättingar. En adult korp är 54–67 centimeter lång och har ett vingspann på 115–130 centimeter. Korpar blir i naturen omkring 10 till 15 år, men livslängder på upp till 40 år har noterats. Unga fåglar lever ofta i mindre flockar, men senare i livet bildar de livslånga par. Varje par försvarar ett revir. Korpen har samexisterat med människor i tusentals år, och har i vissa områden varit så framgångsrik att den betraktas som ett skadedjur. En del av dess framgång beror på dess allsidiga kost. Korpar är extremt mångsidiga och opportunistiska när det gäller att hitta näringskällor. De livnär sig av as, insekter och matavfall, men även spannmål, bär, frukt och små djur. Kråkfåglar har i likhet med papegojor veckad hjärnbark vilket ger dem betydligt högre intelligens än andra fågelarter. Det finns många observationer av avancerade problemlösningar hos denna art. Under lång tid har den förekommit i religion/mytologi, folklore, konst och litteratur. I många kulturer, bland annat i Norden, forntida Irland och Wales, Bhutan och längs Nordamerikas nordvästkust har korpar (liksom amerikansk kråka) vördats som själsliga eller andliga väsen eller som gudaväsen, ofta relaterade till död. Den är nationalfågel i konungariket Bhutan, samt både landskapsdjur och landskapsfågel i Dalsland. Etymologi Korp är ett ljudhärmande ord, som tycks vara en nybildning i nordiska språk. På fornsvenska hette korp ramn, vilket bevarats i adjektivet ramsvart, och ännu förekommer dialektalt. Det har även gett upphov till flera namn på geografiska platser, exempelvis Ramsele, Ramberget och Ragunda kommun som tidigare hette Ravund. På nynorska heter korp ramn, medan det på danska och norskt bokmål heter ravn. På isländska (och fornvästnordiska) heter korp hrafn och på Järsbergsstenen finns personnamnet Harabanar, vilket anses vara en urnordisk form av ordet. Dialektalt har den även kallats ram, svartfugl och kung Salmon. Besläktade är tyskans Rabe (m, fornhögtyska hraban) och engelskans raven (fornengelska hræfn). Lustigt nog lär dessa ord före en förhistorisk ljudförändring kallad den germanska ljudskridningen ha uttalats något i stil med kropnos, alltså ett ljudhärmande ord. Ljudhärmande, men antagligen obesläktade, är även latinets corvus och corax, samt grekiskans κόραξ (kórax). Utseende och läte En vuxen korp är 54–67 centimeter lång och har ett vingspann på 115–130 centimeter. De uppmätta extremerna hos adulta fåglar, viktmässigt, varierar från cirka 0,70 till 1,60 kilogram, vilket gör korpen till en av de tyngsta tättingarna. Fåglar från kallare områden som Himalaya och Grönland är i allmänhet större med något grövre näbbar, medan de från varmare områden är mindre med proportionellt mindre näbbar. Näbben är mycket kraftig och något böjd. Korpen har en lång, starkt graderad stjärt, mestadels svart regnbågsskimrande fjäderdräkt och mörkbrun regnbågshinna. Halsfjädrarna är långsträckta och nackfjädrarnas baser är blekt brungråa. Ungfågelns dräkt är likartad, men mattare och ungfågelns regnbågshinna är blågrå. Förutom genom den större storleken så skiljer sig korpen från andra kråkfåglar genom att ha en större och tyngre näbb och kilformig stjärt. Korpar kan vara mycket långlivade, särskilt i fångenskap eller under skyddade förhållanden. Vid Towern har några individer levt i över 40 år. Livslängd i naturen är betydligt kortare. I Sverige är den högsta kända åldern för en ringmärkt korp drygt 18 år. Den högsta kända åldern för en ringmärkt vild korp är mer än 23 år. Läte Arten har ett utpräglat, djupt, skorrande, dovt lockläte; korrp, som ofta upprepas 3–4 gånger, vilket är diagnostiskt och kan urskiljas från andra kråkfåglar även av en mer ovan fågelskådare. Deras mycket breda och komplexa lätesrepertoar innehåller ett högt, knackande krack-krack-krack, ett torrt, strävt kraa, ett lågt strävt rasslande och några läten som är näst intill musikaliska. Liksom andra kråkfåglar kan korpar härma ljud från sin omgivning, däribland mänskligt tal. De har en stor uppsättning läten, som är föremål för ornitologers intresse. Den tyske ornitologen Eberhard Gwinner genomförde viktiga studier i början av 1960-talet, och spelade in och fotograferade sina resultat i stor detalj. Femton till trettio kategorier av läten har observerats hos denna art, av vilka de flesta används för social interaktion. Bland ropen finns varningsrop, jaktrop och flyktrop. Korpar gör även ljud på andra sätt än med rösten, som visslingar med vingarna och knäppningar med näbben. Klappning eller klickning har observerats oftare hos honor än hos hanar. Om en medlem av ett par försvinner, härmar den kvarvarande partnern den försvunna partnerns läten för att uppmuntra den att komma tillbaka. Utbredning Korpar kan trivas i varierade klimat. Korpen är den art i släktet kråkor som har mest vittspridd utbredning. Den är utbredd över hela Holarktis från Arktis och tempererade områden i Nordamerika och Eurasien till öknarna i Nordafrika och till och med på några öar i Stilla havet. På Brittiska öarna är den vanligare i Skottland, norra England och västra Irland. I Tibet har den observerats på höjder upp till 5000 meter och så högt som 6350 meter på Mount Everest. Förutom i arktiska områden är de i allmänhet stannfåglar. Ungfåglar kan sprida sig lokalt. För underarternas utbredning se Taxonomi nedan. Utdöda populationer Lokala populationer i främst Nordamerika som North Dakota, South Dakota, Nebraska, Kansas, Iowa, Missouri, Illinois, Indiana, Ohio, Alabama och South Carolina är utdöda, och likaså populationen i Jordanien. I delar av Europa, som Nederländerna, Belgien och Danmark har den varit utdöd, men återintroducerats. Svartvit korp På Färöarna fanns en numera utdöd färgmorf av korp, som kallades svartvit korp (Corvus corax varius morpha leucophaeus) eller färöisk korp. Det var en ljus morf av den nordatlantiska underarten Corvus corax varius (som finns på Island och på Färöarna). Den ljusa morfen återfanns endast på Färöarna, där den kallades hvítravnur (vitkorp). Dess fjäderdräkt hade stora partier av vitt, speciellt på manteln, vingar, buken och stjärten och den hade smutsvitt huvud och brun näbb. I övrigt såg den ut som den mörka morfen (typicus). De äldsta beskrivningarna av fågeln kommer från kvädet Fuglakvæði eldra ("Den äldre balladen om fåglar") från 1400-talet, som beskriver ett 40-tal färöiska fåglar inklusive garfågel. På 1800-talet jagades den mycket hårt, men antalet ökade på 1890-talet. I början av 1900-talet var färgmorfen extremt sällsynt och jakten intensifierades i och med att inflyttningen till Färöarna ökade. Från och med 1948 är denna ljusa morf förklarad som utdöd. Svartvit korp, som tidigare sågs som en egen art, är även känd som Corvus leucomelas, och Corvus leucocephalus, samt på 1700-talet även Corvus aeriphoenas. Korp i Sverige Korpen har tidigare varit ovanlig i delar av Sverige, men under 1970-talet ökade den kraftigt och nu häckar korpen allmänt i hela Sverige. Fram till 1950-talet häckade merparten av landets population i Småland, norra Dalarna och inre Norrland. I många syd- och mellansvenska landskap hade arten utrotats, med några enstaka par på Stora Karlsö, vid Halle- och Hunneberg samt i västra väggar på Omberg. Systematik Korpen var en av de många arter som ursprungligen beskrevs av Carl von Linné i hans verk Systema Naturae från 1758 och den bär fortfarande sitt ursprungliga vetenskapliga namn Corvus corax. Den är typart för släktet Corvus, som härstammar från det latinska ordet för "korp". Artepitetet corax kommer från det grekiska κόραξ, ordet för "korp" eller "kråka". Dess närmaste släktingar är ökenkorp (Corvus ruficollis), svartvit kråka (Corvus albus) i Afrika och chihuahuakorp (Corvus cryptoleucus) i sydvästra Nordamerika. Antalet erkända underarter varierar bland de taxonomiska auktoriteterna. Listan nedan med åtta underarter följer Clements et al med kommentarer om avvikelser: Corvus corax corax (inklusive hispanus), nominatformen, häckar i hela Europa, på öarna i Medelhavet, och österut genom Sibirien till Jenisejfloden och Bajkalsjön. Den har en relativt kort, böjd näbb. Corvus corax varius häckar i Nordatlanten på Färöarna och Island. Den är mindre glansig än C. c. principalis eller nominatformen corax, är mellanstor och basen av dess nackfjädrar är vitaktig. Corvus corax tingitanus (inklusive canariensis) häckar på Kanarieöarna, i Marocko, norra Algeriet, Tunisien, norra Libyen och norra Egypten. Den är den minsta underarten, med de kortaste nackfjädrarna och med distinkt oljig fjäderglans. Dess näbb är kort, men tydligt kraftig, och culmen är kraftigt böjd. Fjädrarna bleknar till mörkbrunt på huvudet och kroppen när de är slitna. Corvus corax subcorax (inklusive laurencei) häckar i östra Grekland, på Kreta och i ett område från Turkiet österut genom Irak, Iran, Afghanistan och Pakistan till Punjab i nordvästra Indien, och i Uzbekistan, Turkmenistan, Kirgizistan, Tadzjikistan och Xinjiang i Kina, dock inte i Himalayaområdet. Den är större än nominatformen, men har relativt korta fjädrar på strupen. Dess fjäderdräkt är generellt helsvart, men halsen och bröstet har en brunaktig ton, liknande den hos ökenkorp. Detta blir tydligare när fjäderdräkten är sliten. Halsfjädrarnas bas är ofta nästan vitaktig, fastän de har något varierande färg. Corvus corax tibetanus i bergskedjor kring Tibet. Det är den största och glansigaste underarten, med de längsta nackfjädrarna. Dess näbb är stor, men inte lika imponerande som hos C. c. principalis, och fjädrarna på halsen har gråa baser. Corvus corax principalis, häckar i norra Nordamerika och på Grönland. Den har stor kropp och den största näbben, högglansig fjäderdräkt och välutvecklade nackfjädrar. Corvus corax sinuatus (inklusive clarionensis) häckar i västra USA söderut till Nicaragua. Den är mindre och har mindre och smalare näbb än C. c. principalis. Corvus corax kamtschaticus, förekommer i nordöstra Asien. Övergången mellan nominatunderarten och C. c. kamtschaticus är klinal i Bajkalområdet och storleksmässigt ligger den mellan C. c. principalis och C. c. corax och den har en distinkt större och tjockare näbb än nominatformen. Det finns även vissa urskiljbara populationer som inte har underartsstatus eller vilka är under diskussion, som exempelvis de nordamerikanska behringianus. I Gamla världen finns det ett 15-tal urskiljbara former av korp. Evolutionshistoria Korpen utvecklades i Gamla världen och korsade landbryggan vid nuvarande Berings sund till Nordamerika. Nyliga genetiska studier, där man undersökte DNA från korpar runt om i världen, har visat att fåglarna kan indelas i åtminstone två klader: en kalifornisk klad, som bara återfinns i sydvästra USA, och en holarktisk klad, som återfinns i resten av norra halvklotet. Fåglar från båda klader ser likadana ut, men grupperna är genetiskt åtskilda och började skiljas åt för omkring två miljoner år sedan. Resultaten tyder på att korpar från övriga USA är närmare släkt med korpar i Europa och Asien än med dem i den kaliforniska kladen, och att korpar i den kaliforniska kladen är närmare släkt med chihuahuakorp (Corvus cryptoleucus) än med dem i den holarktiska kladen. Korpar i den holarktiska kladen är närmare släkt med svartvit kråka (Corvus albus) än med den kaliforniska kladen. Därmed anses arten korp vara parafyletisk. En förklaring till dessa förvånande genetiska resultat är att korpar blev bofasta i Kalifornien för minst två miljoner år sedan och blev åtskilda från sina släktingar i Europa och Asien under en istid. För en miljon år sedan utvecklades en grupp från den kaliforniska kladen till en ny art, chihuahuakorpen. Andra medlemmar av den holarktiska kladen anlände senare i en separat invandring från Asien, kanske vid samma tid som människorna. En nyligen utförd studie av mitokondriellt DNA från korpar visade att medlemmar av underarten C. c. tingitanus har betydande genetiska skillnader från resten av den holarktiska kladen. Denna underart förekommer bara i Nordafrika och på Kanarieöarna. Studien demonstrerade också att korpar av underarten C. c. tingitanus inte fortplantar sig med individer av andra underarter. Ekologi Korpar färdas vanligen i par, men ungfåglar kan bilda flockar. Det förekommer ofta gräl i relationer mellan korpar, men de uppvisar också stor tillgivenhet till sina familjer. Till skillnad från kajor, skator och kråkor är korpar relativt skygga. Biotop och häckning De flesta korpar föredrar skogsområden, med stora öppna ytor i närheten, eller kustområden för sina häckningsplatser och födoplatser. I vissa områden med tät mänsklig bebyggelse, som i Kalifornien i USA, drar de nytta av riklig tillgång på föda och har ökat kraftigt i antal. Ungfåglar börjar uppvakta varandra mycket tidigt, men bildar inte alltid par förrän efter ytterligare två eller tre år. Viktiga beteenden inom uppvaktningen är luftakrobatik, uppvisande av intelligens och förmåga att finna föda. När paret har bildats, brukar de bo tillsammans hela livet, vanligen på samma ställe. Sexuell otrohet har observerats bland korpar, av hanar som besöker en honas bo när hennes partner är borta. Häckande par måste ha ett eget territorium innan de börjar bygga bo och para sig, och försvarar därför aggressivt ett territorium och dess tillgång på föda. Territoriets storlek varierar beroende på hur tätt fördelad tillgången på föda är i området. Boet är en djup skål av stora pinnar och kvistar som binds ihop med ett inre skikt av rötter, lera och bark och fodras med ett mjukare material, såsom hjortpäls. Boet placeras vanligen i ett stort träd eller på en klipphylla, eller mindre ofta i gamla byggnader eller telefonstolpar. Honan lägger tre till sju blekt blågröna, brunfläckiga ägg. Äggen ruvas i ungefär 18 till 21 dagar av honan ensam. Hanen kan dock stå eller huka sig över ungarna och skydda dem, utan att egentligen ruva dem. Ungarna blir flygga efter 35 till 42 dagar, och utfodras av båda föräldrarna. De stannar hos föräldrarna i ytterligare sex månader efter det att de blivit flygga. I större delen av utbredningsområdet börjar äggläggningen i slutet av februari. I kallare klimat sker det senare, till exempel i april i Grönland och Tibet. I Pakistan sker äggläggningen i december. Föda Korpar är allätare och synnerligen opportunistiska. Deras kost kan variera avsevärt efter läge, årstid och serendipitet. Exempelvis visade en studie att ungefär hälften av energibehovet hos korpar som födosökte på tundra i norra Alaska utgjordes av bytesdjur, främst åkersorkar, och hälften av as, främst från ren och fjällripa. På vissa platser är de främst asätare som äter kadaver, men även de asbaggar (Silphidae) och larver, ofta kallade likmaskar, vilka frodas i as. Bland den växtföda som äts av korpar finns spannmål, bär och frukt. De jagar ryggradslösa djur, groddjur, kräldjur, små däggdjur och fåglar. Korpar kan också förtära osmälta delar av djurs avföring och människors matavfall. De lagrar överskottsmat, särskilt sådant som innehåller fett, och lär sig att gömma sådan föda från andra korpar. De plundrar också andra arters matförråd, såsom fjällrävens. På vintern kan de även slå följe med varg för att äta resterna efter slagna djur. Hos korpar med god tillgång till mänskligt matavfall utgör denna typ av föda en större andel av fågelns kost, fåglar som bor nära vägar äter fler överkörda ryggradsdjur, och korpar som lever långt från dessa typer av födokällor äter mer leddjur och växtmaterial. De korpar som har mänskligt avfall som födokälla har större framgång med att föda upp flygfärdiga ungar. En studie som genomfördes 1984–1986 av korpars kost i sydvästra Idaho, vilket är en jordbruksregion, visade däremot att spannmål var den huvudsakliga beståndsdelen i spillningen, men att även små däggdjur, gräshoppor, boskapskadaver och fåglar ingick som föda. Huruvida flockar av korpar attackerar nyfödda ungar av större däggdjur som renkalv och lamm, exempelvis genom att hacka ut deras ögon, är mycket omdiskuterat och ännu föreligger inga ovedersägliga bevis för dessa utsagor. Ett beteende hos unga korpar är värvning, vilket innebär att dominanta juvenila individer kallar andra korpar till ett matfynd, vanligen ett kadaver, med en serie högljudda skrik. I Ravens in Winter från 1989 antog Bernd Heinrich att detta beteende utvecklats för att ungfåglarna ska vara fler än de bosatta adulta fåglarna, och därmed tillåta dem att äta av kadavret utan att bli bortjagade. En annan möjlig förklaring är att individer samarbetar i att dela information om as från större däggdjur därför att de är för stora att äta för ett litet antal fåglar. Intelligens Korpar har bland de största hjärnorna av alla fågelarter. Liksom hos andra kråkfåglar finns anekdotiska observationer av anmärkningsvärda bedrifter i fråga om problemlösning, vilket har lett till uppfattningen att fåglarna har hög intelligens. Vetenskapsmännen är dock osäkra på omfattningen av deras andra kognitiva processer, såsom imitation och insikt. Ett experiment som utformades för att utvärdera insikts- och problemlösningsförmåga involverade en bit kött som var fäst vid ett snöre som hängde från en pinne. För att nå maten behövde fågeln stå på pinnen, dra upp snöret en bit i taget och ställa sig på öglorna för att gradvis förkorta snöret. Fyra av fem korpar lyckades så småningom och "övergången från ingen framgång (att strunta i maten eller enbart rycka i snöret) till konstant pålitlig tillgång (att dra upp köttbiten) skedde utan någon påvisbar trial and error-inlärning". Man har observerat att korpar har manipulerat andra till att utföra arbeten åt dem, som att locka vargar och prärievargar till platsen för döda djur. Hunddjuren öppnar kadavret och gör det därmed lättare tillgängligt för fåglarna. De ser efter var andra korpar gömmer sin föda och kommer ihåg var de har placerat sina födogömmor, så att de kan stjäla från dem. Sådana matstölder sker så ofta att korpar flyger extra långa avstånd från födokällor för att hitta bättre gömställen för maten. Man har också observerat korpar som har låtsats göra ett gömställe utan att faktiskt lägga maten där, förmodligen för att förvirra åskådare. Korpar är kända för att stjäla och gömma glänsande föremål som småstenar, metallbitar, silverskedar från trädgårdsbord, smycken och liknande. En teori är att de samlar på sig glänsande föremål för att imponera på andra korpar. Annan forskning tyder på att ungfåglar är mycket nyfikna på alla nya saker, och att korpar fortsätter att vara lockade av ljusa, runda föremål på grund av deras likhet med fågelägg. Adulta fåglar förlorar dock intresset för ovanliga saker och blir istället neofobiska, det vill säga, mycket avvaktande inför okända ting. Under senare år har biologer börjat inse att fåglar ägnar sig åt lek. Juvenila korpar är bland de mest lekfulla av alla fågelarter. De har observerats glida ned för snödrivor, till synes enbart för nöjes skull. De leker till och med tillsammans med andra arter, som att leka "fånga mig om du kan" med vargar och hundar. Korpar är kända för spektakulära akrobatiska uppvisningar, som att flyga i loopar. Korpen och människan Status och hot Korpar har mycket stor utbredning och riskerar inte utrotning. I vissa delar av deras utbredningsområde har populationen lokalt minskat på grund av habitatförlust och direkt förföljelse. I andra områden har de ökat dramatiskt i antal och blivit skadedjur i jordbruket. Korpar kan göra skada på grödor som nötter och säd. Huruvida flockar av korpar attackerar nyfödda ungar av större däggdjur som renkalv och lamm, exempelvis genom att hacka ut deras ögon, är mycket omdiskuterat och ännu föreligger inga ovedersägliga bevis för dessa utsagor. Dock har liknande misstankar lett till krav och ibland även beslut om minskade populationer av korp. I västra Mojaveöknen har mänsklig bosättning och markutveckling lett till en uppskattat 16-faldig ökning i korppopulationen på 25 år. Städer, soptippar, reningsverk och konstgjorda dammar skapar källor till föda och vatten för korpar. Korparna finner också boplatser i telefonstolpar och prydnadsträd, och dras till trafikdödade djur på vägar. Den explosionsartade ökningen i korppopulationen i Mojave har väckt oro för ökengoffersköldpaddan, som är en utrotningshotad art. Korparna jagar unga sköldpaddor, som har mjuka skal och rör sig långsamt. För att kontrollera populationen har man skjutit och fångat fåglar, samt verkat för att minska mängden tillgängliga sopor. På många platser runt om i världen, under långa tider har det förekommit skottpengar på korp, exempelvis i Finland där det förekom från mitten av 1700-talet fram till 1923. Utgallring har skett i begränsad omfattning i Alaska, där populationsökningen av korp hotar den sårbara alförrädaren. Kulturhistoria I hela dess utbredningsområde på norra halvklotet, och genom mänsklighetens historia, har korpen varit en kraftfull symbol och ett populärt ämne i mytologi och folklore. Korpen är en av de mest mytomspunna fåglarna. Förmodligen beror det på korpens svarta blänkande färg, asätande, säregna läte och dess rykte för "klokhet". Den har länge ansetts som en olycksbådande fågel och förknippats med döden. Som asätare som var känd för att äta människor som dött i krig eller avrättats blev korpen förknippad med de döda och med förlorade själar. I Sverige finns föreställningen om nattramnar, korpar som är spöken efter självmördare eller mördade människor som inte fått en kristen begravning, och i Tyskland en föreställning om korpar som de fördömdas själar. Många inhemska folk vid Nordamerikas nordvästra kust vördade korpen som en gud. I tlingit- och haidakulturerna var korpen både trickster och skapargud. I nordisk mytologi ansågs att korparna Hugin och Munin satt på guden Odens axlar och såg och hörde allt, och ett korpbaner bars av exempelvis de nordiska jarlarna av Orkney, kung Knut den store av England, Norge och Danmark, och Harald Hårdråde. På hjälmar och sköldar från Vendeltiden finns ibland korpmotiv. Korpar omnämns flera gånger i Gamla testamentet i Bibeln och är en aspekt av Mahakala i bhutansk mytologi. På Brittiska öarna var korparna också symboliska för kelterna. I irländsk mytologi satte sig gudinnan Morrígan på hjälten Cú Chulainns axel i form av en korp efter hans död. I walesisk mytologi var korpar förknippade med guden Bran, vars namn betyder "korp". Enligt Mabinogion begravdes Brans huvud i London som en talisman mot invasion. En legend utvecklades senare om att England inte skulle falla för en främmande inkräktare så länge som det fanns korpar i Towern i London. Fastän detta ofta tros vara en gammal tro har sentida forskning inte kunnat påvisa något spår av legenden före 1800-talet, och den anses numera vara ett romantiskt viktorianskt påhitt med inspiration från legenden om Bran. Faktiskt har Towern varit utan korpar under långa perioder i historien, och de återinfördes senaste gången efter andra världskriget. Regeringen håller nu flera fåglar på Towerns ägor, antingen som försäkring eller för att roa turister (eller bådadera). Dessa fåglar blir vingklippta för att de inte skall kunna flyga iväg. Liksom i traditionell mytologi och folklore förekommer korpen ofta i mer modern litteratur, som exempelvis i William Shakespeares verk, och kanske mest bekant i Edgar Allan Poes dikt "Korpen" (The Raven). Korpar förekommer också i verk av Charles Dickens, J. R. R. Tolkien, Stephen King med flera. Den används fortfarande som symbol i områden där den tidigare hade mytologisk status: som nationalfågel i Bhutan, i Isle of Mans vapen, och som symbol för laget Baltimore Ravens i amerikansk fotboll. Den är Dalslands landskapsdjur och landskapsfågel. Se även Korpbaneret Referenser Noter Översatt där anges följande bokkällor: Avsnittet om svartvit korp är delvis översatt från engelska Wikipedias artikel Pied Raven där följande källa anges: Droste, Ferdinand Baron von (1869): Vogelfauna der Färöer (Färöernes Fuglefauna af Sysselmaand Müller 1862.) Aus dem Dänischen übersetzt und mit Anmerkungen versehen. Teil 1. J. Ornithol. 17(2): 107–118. Övriga källor Lars Larsson, Birds of the World, (2001), cd-rom Externa länkar Sveriges Radio: P2-fågeln - Korp Svenska jägareförbundet Dansk ornitologisk forening Ljudinspelningar av korpens läte Litteratur Fåglar i palearktiska regionen Fåglar i nearktiska regionen Fåglar i orientaliska regionen Fåglar i neotropiska regionen Fåglar i australiska regionen Kråkfåglar Landskapsfåglar


text: Kawasaki Heavy Industries, KHI (japanska: 川崎重工業株式会社, Kawasaki Jūkōgyō Kabushiki-kaisha) är ett japanskt företag som tillverkar allt från motorcyklar, elverk, bilar, båtar, höghastighetståg och industrirobotar till tyngre industriprodukter. Företaget, som ingår i Dai-Ichi Kangyo Group, har högkvarter i Chuo, Kobe och i Tokyo. Det döptes efter sin grundare Shozo Kawasaki och har inget med staden Kawasaki att göra. Motorcyklar Kawasaki är den minsta av de fyra stora japanska tillverkarna (Honda, Yamaha, Suzuki och Kawasaki). Kawasaki tillverkar alla typer av motorcyklar men har genom åren utmärkt sig för att ta fram värstingmodeller som Trecylindriga tvåtaktare. År 1969 kom H1 500cc, vilken satte skräck i både förare och omgivning med sin hysteriska trecylindriga tvåtaktsmotor på 60 hk, kombinerad med tvivelaktiga vägegenskaper och trumbroms fram. Denna följdes 1972 av den ännu starkare H2 med 750 cc och 74 hk, som dock var mer civiliserad med ett bredare effektband samt skivbroms. Samma år kom även S1 med 250 cc och 32 hk, samt S2 med 350 cc och 45 hk, båda med trumbroms fram. Se bilder på dessa idag högst ovanliga motorcyklar på Wikimedia Commons. Z1/Z900 från 1972 som var banbrytande tekniskt med sin radfyra med dubbla överliggande kamaxlar, på 82 hk, en för sin tid enorm effekt- och fartresurs. Z1300 från 1979, en supertouringmaskin med vattenkyld radsexa på 120 hk, och med en vikt över 300 kg. ZZR 1100 från 1990. Med sin effekt på 147 hästkrafter blev den världens då snabbaste motorcykel. Den var en av de första serietillverkade motorcyklarna med ett så kallat "Ram air system" som vid höga hastigheter genom sin utformning av luftintag skapade ett övertryck i inloppsdelen till motorn på liknande sätt som ett turboaggregat. ZX-12R från 2000. Första årsmodellen var inte spärrad utan gjorde 308 km/h. Året efter kom de stora japanska tillverkarna muntligen överens om att spärra modellerna till max 300 km/h på grund av negativ kritik i bland annat press ("vem behöver en hoj som gör över 300 km/h egentligen" och liknande kommentarer). Kawasaki tävlar med varierande framgång bland annat i Motocross och i MotoGP- och Superbike-klasserna i roadracing. Noter Externa länkar Officiell webbplats Kawasaki Sverige (motorcyklar) Motorcykel iFokus Företag bildade 1896


text: KHI eller khi kan syfta på: KHI – ett japanskt företag, se Kawasaki Heavy Industries khi – ISO 639-2 förkortning för, se khoisanspråk Se även chi


text: Karin Larsson, född Bergöö den 3 oktober 1859 i Örebro, död 18 februari 1928 i Välnäs, Fogdö socken, Södermanland, var en svensk konstnär. Hon finns ofta avbildad av maken Carl Larsson. Biografi Karin Larsson föddes i Örebro men växte upp i Vita huset i Hallsberg, granne med Bergööska huset, som byggdes som butik och bostad för hennes bror Per Bergöö. Fadern Adolf Bergöö var en framgångsrik köpman i Hallsberg. Hon visade tidigt konstnärliga anlag och studerade vid Slöjdskolan, samtidigt som hon läste franska i Franska skolan i Stockholm. Hon kom 1877 in på Konstakademien i Stockholm, där hon utbildade sig fram till 1882. Efter avslutade studier reste hon 1882 till den skandinaviska konstnärskolonin i Grez-sur-Loing utanför Paris för att fortsätta måla. Där träffade hon konstnärskollegan Carl Larsson. Sommaren blev en konstnärlig höjdpunkt där hon och Carl Larsson arbetade sida vid sida. Några få verk finns bevarade från denna tid, bland annat Mère Morot och Pumporna. Året därpå, 1883, gifte de sig i Stockholm men återvände sedan till Grez-sur-Loing, där deras första dotter Suzanne föddes 1884. Året därpå flyttade de hem till Sverige igen. 1888 reste de återigen till Paris, på uppdrag av Pontus Fürstenberg i Göteborg, som ville ha en stor målning av Carl Larsson till sin konstsamling. De lämnade då sina två barn hos Karin Larssons föräldrar i Hallsberg, och när de återvände ett år senare dekorerade Carl Larsson svärföräldrarnas nya hem, Bergööska huset, innan makarna flyttade till Lilla Hyttnäs, en stuga i Sundborn utanför Falun som hennes far ägde och där hennes fastrar bott. Makarna Larsson förvandlade den sedan till den berömda Carl Larsson-gården. Samma år födde hon sitt tredje barn. I Sundborn omsatte Karin Larsson sina konstnärliga talanger i inredningen av hemmet med nyskapande textilier, moderna möbler och egendesignade kläder. Hennes personliga inredningsstil fick sitt stora internationella genombrott i samband med den stora Carl Larsson-utställningen på Victoria and Albert Museum i London 1997. Makarna Larsson fick åtta barn: Suzanne 1884, Ulf 1887, Pontus 1888, Lisbeth 1891, Brita 1893, Kersti 1896 och Esbjörn 1900. Sonen Mats dog två månader gammal 1895. Trots åtta barn arbetade Karin Larsson parallellt vidare med sitt konstnärskap. Hon designade och vävde en stor del av de textilier som fortfarande finns i Carl Larsson-gården. Ett exempel är karinförklädet som användes av både henne och andra kvinnor som arbetade på Sundborn. Karin Larsson formgav även en del av möblerna och ritade sina och barnens kläder. Dessutom var hon hela tiden Carls "bollplank" och pålitlig kritiker av hans arbete. På Carl Larsson-utställningen på Victoria and Albert Museum i London 1997, Carl and Karin Larsson: Creators of the Swedish Style, skrevs följande om Karin Larssons textilier och konstnärskap: De textilier hon skapade i Sundborn var avancerade för sin tid och från 1980-talet och framåt har de uppmärksammats. Hennes gravvård återfinns på Sundborns kyrkogård nordost om Falun. Bilder Se även Bergööska huset Carl Larsson-gården Karinförkläde Referenser Vidare läsning Andersson, Ingrid, Karin Larsson: Konstnär och konstnärshustru (1986). Svalin Gunnarsson, Elisabeth (2017) I min trädgård vill jag vara Karin. En praktisk trädgårdsberättelse från Sundborn. Bonnier Fakta Svalin Gunnarsson, Elisabeth (2018) En matbok – Inspiration, recept och mathistoria från Sundborn. Carl Larsson-gården. Externa länkar Föreningen Karin Bergöö Larssons vänner Svenska målare under 1800-talet Svenska målare under 1900-talet Födda 1859 Avlidna 1928 Kvinnor Konstnärer från Örebro Svenska textilkonstnärer under 1800-talet Svenska textilkonstnärer under 1900-talet


text: Kungliga Akademien för de fria konsterna, vanligen kallad Konstakademien, grundades den 10 maj 1735, och verkar under detta namn sedan 1810. Den är belägen i Konstakademiens hus, tidigare Sparreska palatset, som uppfördes åren 1671–1672 för Axel Carlsson Sparre, på Fredsgatan 12, i Stockholm. Konstakademien uppstod ur den ritskola på 1700-talet som de vid slottsbygget anställda bildat och som 1735 gavs namnet Kongl. ritarakademien. Akademien har till syfte att främja utvecklingen av konsten i Sverige. År 1978 skildes Kungliga Konsthögskolan ut från Konstakademien, men först 1995 hade all undervisning flyttats till Skeppsholmen. Fram till 1978 var akademien också huvudman för Kungliga Konsthögskolan. Historik Carl Gustaf Tessin hade som överintendent det högsta ansvaret för byggandet av Stockholms slott, och för att utbilda dugliga krafter för detta arbete. Han tog initiativ till att den 10 maj 1735 inrätta en tecknarskola på slottet, benämnd Kongliga Ritarakademien. Teckningar från den tiden finns i dag bevarade på bland annat Teckningsmuseet i Laholm. Den franske konstnären Guillaume Thomas Taraval undervisade där en liten grupp i teckning efter levande modell. Studiet av människokroppen var centralt och Taraval hade beviljats 50 kopparmynt för att avlöna en modell. I den första elevgruppen ingick bland andra Johan Pasch. Förebilden var en akademi efter fransk förebild, det vill säga en samlingsplats för etablerade konstnärer och konstkännare. Till akademiens grundare, förutom Taraval, räknas Carl Gustaf Tessin och Carl Hårleman. Bland andra tidigare lärare märks förutom den tidigare eleven Johan Pasch Jacques-Philippe Bouchardon, Johan Henrik Scheffel och Olof Arenius. År 1766 fick akademin sin ställning tryggad genom riksdagsbeslut och verksamheten utökades. Den 30 maj 1768 kallade överintendenten Carl Fredrik Adelcrantz till det första protokollförda akademisammanträdet och samtidigt ändrades namnet till Kongliga Målar- och bildhuggareakademien. Till direktör för skolan utsågs Pierre Hubert L'Archevêque och till sekreterare Per Floding, som även en tid ledde akademiens etsningsskola. Jämte ”förste hedersledamot”, vartill kungliga personer utsågs, kunde tolv svenska hedersledamöter och 50 inhemska ledamöter väljas. Gustav III skrev de första stadgarna år 1773 med den franska konstakademien som förebild. På programmet stod från denna tidpunkt också arkitektur, grafik, anatomi, perspektivlära och kulturhistoria. Det sena 1700-talet räknas som Konstakademiens första guldålder, då den tidens stora konstnärer, såsom Johan Tobias Sergel, var invalda som ledamöter och även undervisade. Nämnas bör även Carl Gustaf Pilo, som efter sin återkomst till Sverige utsågs till direktör för akademien 1777. Den fick namnet Kungliga Akademien för de fria konsterna 1810. År 1832 bildades Stockholms konstförening, som ville erbjuda ett alternativ till Akademiens stagnerade utställningsverksamhet. Den grupp som fick mest genomslagskraft var ”Opponenterna” på 1880-talet, som inspirerades av samtidens franska måleri och gjorde stor succé hos den svenska publiken. Både män och kvinnor kunde väljas som ledamöter av akademien, men kvinnor kunde under lång tid studera endast med speciellt tillstånd; år 1849 accepterades till exempel tre kvinnliga elever i skulptur som extraelever, däribland Amalia Lindegren. År 1864 öppnades Fruntimmersavdelningen vid Kungliga Akademien för de fria konsterna för 18 kvinnliga elever. Johan Gustaf Köhler (1806–1881), som var konstnär och teckningslärare, var under åren 1857–1878 lärare i Konstakademiens förberedande skola, som kallades Elementar- eller Principskolan, samtidigt som han arbetade som teckningslärare vid Nya Elementarskolan i Stockholm 1830–1877. En av hans många elever vid Konstakademiens Principskola var Carl Larsson. Köhler, som redan från ungdomen huvudsakligen hade ägnat sig åt teckningsundervisning, målade själv en rad vardagliga interiörer både från Konstakademien och från sitt eget hem. År 1858 blev han ledamot av Konstakademien. Carl Curman (1833–1913), som var vetenskapsman, läkare och professor, fick år 1869 en professur i plastisk anatomi vid Akademien för de fria konsterna. Från 1884 var Carl Curman hedersledamot av Konstakademien. Carl Curman är även känd för de många fotografier av historiskt värde som han tog. De viktigaste studieobjekten i Konstakademiens Antikskola de var de gamla gipsavgjutningarna av romerska och grekiska konstverk. Som ovan nämnts skildes Kungliga Konsthögskolan ut från Konstakademien år 1978, men först 1995 hade all undervisning flyttats till Skeppsholmen. Byggnaden År 1780 flyttade Konstakademien in i det egna huset på Fredsgatan 12, som donerats av styckgjutaren Gerhard Meyer (1704–1784). Gerhard Meyer hade 1754 förvärvat det Sparreska palatset på Fredsgatan i Stockholm, och år 1775 skänkte han palatset till Målare- och bildhuggarakademien, det som sedermera blev Kungliga Akademien för de fria konsterna. År 1776 blev Gerhard Meyer hedersledamot av Konstakademien. Sedan 1840 var han även ledamot av Vetenskapsakademien. Donatorns namn lever kvar i begreppet Mejan som smeknamn på Konsthögskolan och även som namn på elevgalleriet Mejan, vilket tidigare låg i Konstakademiens hus och numera återfinns på Skeppsholmen. Konstakademiens byggnadsskola Med 1773 års stadgar inrättades formellt också en arkitekturutbildning vid Konstakademien. Till första professor utsågs 1779 Olof Tempelman, vilken tillträdde 1781 efter en studieresa till Italien. Undervisning i byggnadstekniska ämnen påbörjades 1799 med den mekaniska skolan, vilken 1816 överflyttades till Lantbruksakademien efter att under perioder ha legat nere på grund av ointresse från Konstakademiens sida. Senare uppgick den mekaniska skolan i Teknologiska institutet i Stockholm. Olof Tempelman efterträddes 1816 som professor i byggnadskonst av Fredrik Blom, som verkade till 1836. Han efterträddes av Per Axel Nyström, under vilkens tid undervisningen omorganiserades genom 1849 års reglemente för akademiens undervisningsverk. Senare professorer är Fredrik Wilhelm Scholander 1848–1881, Claes Grundström 1881–1912, Ivar Tengbom 1916–1920, Ragnar Östberg 1920–1931, och – på en andra professur – Sigurd Curman 1912–1918 och Martin Olsson 1918–1946. Verksamhet Två principskolor Akademien har till syfte att främja utvecklingen av konsten i Sverige. Undervisningsverket omfattade två principskolor, den ena för ornamentsteckning, den andra för figurteckning. Vidare fanns gips- och antikskolan och modell- och naturskolan samt slutligen arkitekturskolan. Dessutom gavs lektioner i anatomi, geometri och perspektiv. Professorerna undervisade bara två månader om året och uteslutande i teckning. På akademiens schema förekom inte lektioner i måleri eller skulptur. Däremot gavs sådan undervisning privat av därtill avlönade konstnärer i deras hem eller i ateljéer. Efter Carl Gustaf Pilos död 1793 leddes undervisningen vid akademiens skolor av Lorens Pasch den yngre (1733–1805). Han var en förträfflig målare, som höll sig utanför intriger och maktspel. Han var son till Lorens Pasch den äldre (1702–1766), och bror till Johan Pasch den äldre (1706–1769), som studerade vid den nybildade ’’Kungliga Ritareakademien’’. Johan Pasch den yngre (1752–1811), som trots sitt namn inte tillhörde släkten Pasch, blev elev vid Konstakademien omkring 1770 och han utsågs till ledamot av akademien 1803. Lorens Pasch den yngre invaldes tillsammans med sin syster Ulrika Pasch (1735–1796) i Konstakademien 1773. Under Lorens Paschs tid, han avled 1805, som ledare för undervisningen vid akademiens skolor hade den akademiska undervisningen gott anseende. Inom alla samhällsklasser blev det modernt att sätta barnen i akademiens principskolor. Detta bekymrade emellertid Pasch, eftersom lokalbristen var svår och barnens artistiska förmåga att uttrycka sig i tal var begränsade. Han krävde att barnen skulle ha nått åtminstone en viss mognad, innan de antogs som elever, enligt årsredogörelsen för 1794. Han skriver: ”Till detta senare blir åter nödvändigt, att den lille gossens hand når upp till ritbänken”. Därför föreslog han att minimiåldern höjdes till tolv år. Då beslöts uttryckligen att ”barn och lärlingar av konstnärer, fabrikörer och hantverkare” skulle ha företräde. Inte ens detta hade avsedd effekt och 1798 skrev Johan Pasch: ”Härvid vore mindre att erinra, om mängden av lärjungar utgjordes av hantverkares lärlingar och barn, för vilka principskolorna egentligen äro inrättade, men så är ingalunda förhållandet, utan populariteten består av ståndspersoners barn, som vanligen varken bli artister eller hantverkare, och vilkas tillärande på publik kostnad, om det gagnar en del, som äger fallenhet för teckning, likväl ej gagnar det allmänna, som drager ingen fördel av enskild mans för eget nöje idkade tidsfördriv.” Lorens Pasch fick i alla fall tillstånd att hålla elevantalet inom rimliga gränser under de sju år han hade kvar att leva, även om han inte fick igenom sina förslag att reservera principskolorna för barn till hantverkare och att fastställa vare sig mini- eller maximiålder. Professionella konstnärer Elevantalet översteg sällan dussinet i de högre skolorna, vilkas uppgift det verkligen var att fostra professionella konstnärer. Överbefolkningen gällde bara principskolorna. Carl Fredrik Fredenheim hade 1795 blivit preses för Konstakademien och överintendent och han var därmed i praktiken chef för hela det officiella konstlivet. Han var också museichef för Konglig Museum och hade ledningen för museet. Efter anmälan till direktören kunde eleverna studera ”alla dagar i konungens samlingar av italienska och flamländska målningar och teckningar, de gamla målade fajanser, som bära namn efter Rafael, etruskiska vaser, antikt bildhuggeri i figurer och ornament, kopparstycken och dithörande böcker i alla konsternas grenar och myntvetenskapen samt de grekiska och romerska medaljerna”. Fredeneim betonade att de egentliga eleverna träffades där först. ”De äro konstlärlingar och förtjäna som sådana allt skydd; endast dessa kunna åberopa någon rätt till studier i konungens museum”. Då Fredenheim övertalat kungen att inköpa botanikprofessor Nicholas Martellis samling hade han gjort det genom att ”insinuera dess nödvändighet för akademien”. De elever som var försigkomna fick studera även de mästarteckningar, som fanns i Tessinska samlingen. Fredenheim skrev i Journalen för den 23 juli 1800: ”Började initiera 5 akad:s elever, Fahlcrantz, Per Gustaf von Heideken, Christian Arvid Linning, Fredric Werner och Anders Johan Hansson i tecknandet efter store mästare i musei samling, som jag visade dem och gav dem var sina teckningar att kopiera, som sattes under lösa glas”. Målare- och Bildhuggareakademien blev Fria Konsters Akademi Från 1810 kallades akademien inte längre Målare- och Bildhuggareakademien utan Fria Konsters Akademi. Det gamla namnet hade inte varit adekvat på länge, egentligen inte sedan akademien fick sina statuter av Gustav III 1773. Det var då som Kungl. Målare- och Bildhuggareakademiens byggnadsskola inrättades. För övrigt hade ju arkitekter invalts i akademien från början. Alfred Bergström var 1898–1901 extra lärare i landskapsmålning vid Konstakademien i Stockholm. År 1900 blev han ledamot av Konstakademien. Han var professor i landskapsmåleri på Konstakademien i Stockholm 1910–1930. Bergström var också ordförande i Svenska konstnärernas förening 1911–1913. Byggnadsskolan Byggnadsskolans verksamhet kom inte igång förrän åtta år senare, då den nyutnämnde professorn Olof Tempelman år 1780, återkom från Italien, där han fullbordat sin egen utbildning. Professorn skulle demonstrera antikens och renässansens arkitektoniska mästerverk, sådana de förevigats i de planschverk, som nu blev allt vanligare. Detta var enligt akademiens stadgar att arkitektundervisningen skulle bedrivas som ett slags stil- och smakdisciplin. Det viktiga i undervisningen var att eleverna lärde sig att göra vackra ritningar i lavyr eller akvarell. De beundrade förebilderna var framför allt Louis Jean Desprez’ ritningar i perspektiv. Mekanisk skola Carl Fredrik Fredenheim tog initiativet till inrättandet av en mekanisk skola redan 1789 som ett komplement till akademiens arkitektundervisning. Han reagerade mot det missriktade artisteriet mot att göra vackra ritningar i lavyr och akvarell. Eleverna skulle drillas i praktisk mekanik i Christopher Polhems anda. I undervisningen användes hans modellkammare, men denna skola hade aldrig någon större framgång så länge den stod under Konstakademiens ledning. Den mekaniska skolan flyttades 1813 över till Kungliga Lantbruksakademien, som 1811 hade grundats av Karl XIII och som inledde sin verksamhet 1813. Talerätt rörande Klassikerskyddet Konstakademien har exklusiv talerätt att enligt 51 § upphovsrättslagen (det så kallade Klassikerskyddet) väcka talan i domstol om en avliden upphovsmans verk inom akademiens område återges offentligt så att det kränker ”den andliga odlingen”. År 2009, 49 år efter dess tillkomst, hade klassikerskyddet ännu aldrig tillämpats, men kan ändå vara ett medel för påtryckningar i enskilda fall. Svenska Akademiens juridiska rådgivare kommenterade 2005 att klassikerskyddet vore mycket svårt att tillämpa bland annat på grund av de höga beviskrav som skulle ställas. Att det vore svårt att bevisa att en part har kränkt den ”andliga odlingens intressen” när knappast någon kan förklara innebörden i uttrycket ”andlig odling”. Ständiga sekreterare i urval 1967–1978 – Algot Törneman 1979–19?? – Karin Lindegren 1990–1996 – Bo Sylvan 1997–1999 – Bo Grandien 1999–2005 – Beate Sydhoff 2005–2009 – Olle Granath 2010–2017 – Susanna Slöör 2017– 2022 – Isabella Nilsson 2023 - Elisabeth Alsheimer Evenstedt Bilder, interiörer Se även Lista över ledamöter av Konstakademien Kungliga Modellkammaren Svenska Akademien Kungliga Musikaliska Akademien ”Musikaliska Akademien” Referenser Noter Tryckta källor Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. () Externa länkar Konstakademiens webbplats Konstinstitutioner i Sverige Konstakademier Carl XVI Gustafs beskydd Utbildning i Stockholm Kultur i Stockholm Norrmalm Konstakademien Organisationer bildade 1735


text: Kungliga Konsthögskolan (KKH), oftast skrivet Kungl. Konsthögskolan, "Mejan", är en svensk statlig högskola med lokaler på Flaggmansvägen 1 på Skeppsholmen i Stockholm. Här återfinns även Galleri Mejan. Kungliga Konsthögskolan avskildes 1978 från Kungliga Akademien för de fria konsterna, Konstakademien, som sedan 1780 haft sina egna lokaler i Konstakademiens hus på Fredsgatan 12 i Stockholm, för att bli en fristående högskola. Men först 1995 hade all undervisning flyttats till Kungliga Konsthögskolan på Skeppsholmen. Fram till 1978 var Konstakademien också huvudman för Kungliga Konsthögskolan. Historik Kungliga Konsthögskolan har sitt ursprung i den av Gustav III grundade Kungliga Akademien för de fria konsterna (Konstakademien). Skola för slottsdekoratörer I samband med bygget av Stockholms slott startades 1735 en skola för slottsdekoratörer. Efter fransk förebild skulle konstnären få en mer teoretisk utbildning än hantverkaren. Till Akademiens grundare räknas Carl Gustaf Tessin och arkitekten Carl Hårleman. Arkitekturskolan KKH År 1773 tillkom Akademiens byggnadsskola med fullständig arkitektutbildning. Efter Kungliga Tekniska högskolans tillkomst 1876 flyttades utbildningen av arkitekter till arkitekturskolans institution vid Kungliga Tekniska högskolan. Skolan var en utveckling av den tidigare arkitekturutbildningen under Konstakademien i Stockholm. Man kan på så sätt säga att utbildningen vid KTH tillsammans med vidareutbildningen vid Arkitekturskolan KKH (Arkitekturskolan vid Kungliga Konsthögskolan), är den äldsta arkitekturutbildningen i Sverige. Idag erbjuder Konsthögskolan en påbyggnadsutbildning med inriktning på arkitektur, arkitekturhistoria och restaureringskonst. Arkitekturskolan KKH är en ettårig svensk vidareutbildning för arkitekter vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm, även kallad Mejan. Galleri Mejan År 1780 flyttade Akademien in i egna lokaler vid Fredsgatan 12. Huset var en gåva från styckgjutaren Gerhard Meyer och det är från honom skolans smeknamn Mejan härrör. Separatutställningar av avgångsstudenter i fri konst visas under merparten av året på Galleri Mejan. Även andra aktiviteter kan förekomma. Att bygga och installera en separatutställning är en viktig del i varje examenstudents undervisning. Ungefär en vecka efter vernissagen har varje separatutställning en kritisk genomgång i seminarieform. Seminarieformen handleds av den utställande studentens professor. Nybyggda lokaler År 1995 flyttade Kungliga Konsthögskolan till nya verkstäder och ateljéer på Skeppsholmen, men redan 1953 flyttade Konsthögskolans skulpturavdelning till Båtsmanskasernen, när deras lokaler i Sergelhuset i centrala Stockholm skulle rivas för att ge plats åt det nya Hötorgscity. Anläggningen på Skeppsholmen består av två delar, "Tillbyggnaden" som innehåller verkstäder och elevateljéer samt "Mellanrummet" som förbinder den ursprungliga byggnaden (Kasern III) med "Tillbyggnaden". Tillbyggnaden och Mellanbyggnaden uppfördes 1993 till 1995 efter ritningar av Gösta Edberg arkitektkontor. Som inredningsarkitekt anlitades Nyréns arkitektkontor, uppdragsgivare och byggherre var Statens fastighetsverk. Lejonet och svinet utanför entrén är avgjutningar av de skulpturer som står i farstutrappan till Konstakademiens hus på Fredsgatan. Originalgjutformarna i gips infördes av Nicodemus Tessin d.y. från Italien i slutet av 1600-talet. Se även: Slottslejonen och Medici-lejonen. Den 21-22 september 2016 härjades Båtsmanskasernen av en kraftig brand. Rektorer Sven Ljungberg 1978–1981 Georg Suttner 1981–1987 Olle Kåks 1987–1999 Marie-Louise Ekman 1999–2008 Måns Wrange 2008–juni 2014 Marta Kuzma juli 2014–2016 Peter Geschwind tillförordnad 2016–2017 Sara Arrhenius, våren 2017–december 2022 Sanne Kofod Olsen (utsedd), våren 2023– Bilder Källor Noter Externa länkar Kungl. Konsthögskolans webbplats Konsthögskolor i Sverige Utbildning i Stockholm Skeppsholmen Utbildningsinstitutioner bildade 1735


text: Karel Appel, född 25 april 1921 i Amsterdam i Nederländerna, död 3 maj 2006 i Zürich i Schweiz, var en nederländsk målare, grafiker, skulptör och keramiker. Karel Appel studerade vid den statliga akademin i Amsterdam 1940–1943. Efter andra världskriget arbetade han med teckningar utförda av barn, och han hade sin första utställning i Groningen 1946. Han flyttade till Paris 1950, där han delade lägenhet med Corneille och Constant. I Paris fick hans målningar groteskare drag föreställande djur, monster och människor. Appel blev en symbol för konstnärsgruppen Cobra, bildad 1948, som en rebell från arbetarklassen. I hans känsloladdade målningar finner man dynamiska former och starka färger. Inflytandet från Vincent van Gogh och expressionismen är tydligt. Appel har bland annat gjort väggmålningar på Stedelijk Museum (Amsterdams stadsmuseum) och illustrerat diktsamlingar. Han fick Unescos pris 1954 under Venedigbiennalen och Guggenheims internationella pris 1960. Appel började måla reliefer 1968 och dessa följdes av stora skulpturer i trä, polyester och senare även i aluminium. Representation Appel finns representerad vid bland annat Nasjonalmuseet, Moderna museet, Statens Museum for Kunst, Museum of Modern Art i New York, Tate Modern i London, Göteborgs konstmuseum., British Museum, Victoria and Albert Museum, Museum of Modern Art, Museum of Modern Art, Kamakura and Hayama, Cincinnati Art Museum, Kunstmuseum Den Haag, Brooklyn Museum, National Gallery of Australia, Denver Art Museum, Museum Boijmans Van Beuningen, Auckland Art Gallery, Pinakothek der Moderne, Peggy Guggenheim Collection, Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris, Cleveland Museum of Art, Nelson-Atkins Museum of Art, National Gallery of Victoria, Art Institute of Chicago, Philadelphia Museum of Art, Smithsonian American Art Museum, San Francisco Museum of Modern Art, Minneapolis Institute of Art, National Gallery of Art, Israel Museum, Yale University Art Gallery, Thyssen-Bornemisza National Museum, Museo Reina Sofía, Museum Ludwig, Städel och Centre Pompidou. Referenser Noter Externa länkar Karel Appel Nederländska konstnärer under 1900-talet Nederländska skulptörer Nederländska keramiker Informell konst Representerade vid Göteborgs konstmuseum Representerade vid Moderna museet Representerade vid Nasjonalmuseet Representerade vid British Museum Representerade vid Museum of Modern Art Representerade vid Statens Museum for Kunst Representerade vid Victoria and Albert Museum Konstnärer från Amsterdam Födda 1921 Avlidna 2006 Män


text: En konstnärsgrupp består av konstnärer, som av olika skäl kopplas samman eller själva grupperar sig. Det kan vara att de jobbar med ett gemensamt program, som Cobra, mot ett gemensamt mål, som Opponenterna eller konstnärer som kopplas samman av konstpubliken och recensenter som exempelvis Göteborgskoloristerna. Men en konstnärsgrupp kan också vara, som med Färg och form, att man går samman och bildar en förening eller ett nätverk för att exempelvis driva ett galleri. Att bilda konstnärsgrupper har varit olika populärt i olika tider. Under 1900-talet och framåt ser man tydliga tendenser under vissa perioder när det blommar upp konstnärsgrupper och när konstnärerna arbetar mer individuellt. I perioder under första halvan av 1900-talet skapades flera grupperingar, och man skrev manifest för att poängtera sina ställningstaganden. Grupperna var då precis som nu olika löst eller hårt sammansvettsade. Exempel är dadaisterna, futuristerna och surrealisterna. Senare under 1960- och 1970-talet, influerat av den kollektivistiska människosynen, blev det åter igen populärt att gruppera sig och att på olika sätt manifestera sina åsikter som en grupp. Exempel är Provorörelsen i Amsterdam, Provierörelsen i Stockholm, Drakabygget och Situationistiska internationalen. En form av konstnärsgrupp är även det som betecknas crew inom graffitikonsten vilket är en löst sammansatt grupp under ett gemensamt namn med syfte att måla aktionsvis tillsammans. Under det individualistiska 1980- och 1990-talet fanns inte alls samma vilja till gruppering. Men så mot 1990-talets slut så blev det än en gång populärt och en mängd grupper och nätverk samlade sig kring vissa mål, program eller dylikt. En av de största samtida internationella konstnärsgrupperna är Artmoney vilket är en mycket löst sammansatt grupp som omfattar tusentals konstnärer. Ibland kan det vara svårt att skilja begreppet Konstnärsgrupp från Konstnärskoloni. Se även Konstnärskoloni Konstförening Konströrelse Kulturorganisationer


text: Konstnärskoloni betecknar en samling av konstnärer som för någon tid slagit sig ned på samma ort, och där konstnärerna inte behöver ha något gemensamt mål eller gemensamma utställningar, utan det som utgör grunden för kolonin är endast platsen. Exempel på konstnärskolonier Sverige Rackstadskolonin även kallad Rackengruppen, som samlades vid sjön Racken, Arvika, Värmland Arildsgruppen, Arild på skånska Kullahalvön under 1940−1960-tal Saltsjö-Duvnäs-gruppen, Saltsjö-Duvnäs, Nacka Smedsuddskolonin, Smedsudden, Stockholm Konstnärskolonin i Vickleby, Öland Norge Kristianiabohemerna, en samling konstnärer, kulturarbetare och författare i Kristiania (Oslo) på 1880-talet Danmark Skagenmålarna i Skagen Finland Önningebykolonin, en finsk-svensk konstnärskoloni på Åland (1886–1914) Konstnärskolonin vid Tusby träsk Litauen Užupis i huvudstaden Vilnius, med början 1 april 1997 Frankrike Grezkolonin, verksamma 1875–1900 i den franska byn Grez-sur-Loing, cirka 70 km söder om Paris Barbizonskolan, en 1800-talsgrupp i den franska byn Barbizon Tyskland Konstnärskolonin Worpswede (1889–1932) i Tyskland USA PaJaMa i Provincetown (1937–1945) Se även Konstnärsgrupp Referenser Konsttermer


text: Knasen, i engelskt original Beetle Bailey (tidigare även publicerad under namnet Nr 13 Wilmer i flera publikationer), är en tecknad serie samt även namnet på dess huvudfigur. Serien är skapad av Mort Walker och hade premiär 4 september 1950. Beskrivning Knasen är en lat och ganska oduglig menig i den amerikanska armén. Han är oslagbar i sin förmåga att kunna somna överallt och i att kunna hitta på ursäkter för att komma undan arbete. Serien utspelar sig i det nergångna armélägret Träsklägret (engelska Camp Swampy), där Schassen titt som tätt ger/vill ge odågan Knasen på nöten. Man ser aldrig ögonen på Knasen då han alltid bär en mössa neddragen. Historik Serien Knasen utspelade sig först i amerikansk college-miljö, men redan 1951 lät Mort Walker seriens huvudperson ta värvning i armén och det var som militärparodi serien fick sin popularitet. Från 1954 till 1968 ökade serien från 200 till 1 100 dagstidningar, och som mest har serien publicerats dagligen i 1 800 dagstidningar i över femtio länder och är fortfarande en av världens mest populära serier. Mort Walker har fått över tjugo olika priser för sina serier, de flesta för Knasen. Knasen har aldrig fått samma popularitet i sitt hemland USA som i Sverige, där serietidningen Knasen (startad 1970) är en av de mer framgångsrika och långlivade humorserietidningarna. Daglig stripp i svensk översättning fanns förut att läsa på Egmonts humorsajt, garv.se. Även Expressens webbupplaga har tidigare publicerat Knasen. I dagstidningar förekom han även under namnet "Nr 13 Wilmer". Seriefigurer Huvudfigurer Knasen själv; se ovan. Hade i många år en flickvän som kallades Bunny. Schassen (engelska Orville "Sarge" Snorkel), smeknamn för sergeant Snorkel, som gör livet surt för Knasen. Han är lägrets arrogante och skräckinjagande sergeant; brutal, men kan vid sällsynta tillfällen visa en mjukare sida. Schassen är kraftig, brutalt stark, matglad och klumpig. Hans stora intressen är snabbmat och öl, samt att jaga Knasen för att ge honom stryk när denne gjort något fel eller när Schassen helt enkelt behöver få ur sig aggressioner. Schassen umgås annars mest med Kockis och sin hund, Otto. Otto är Schassens hund, numera gående på två ben och klädd i likadan uniform som Schassen har, och liknar sin husse inte bara i utseendet utan även i humöret. Både husse och hund "jagar" den stackars Knasen. General Amos Svammelman, i början kallad general Spårlös, (engelska Amos Halftrack) är general och högsta chef för Träsklägret där Knasen gör sin militärtjänstgöring. Svammelman verkar lida av gubbsjuka och är ofta upptagen med att titta på och fantisera om sin unga sekreterare, fröken Fröjd, varvat med att dricka martini i lägrets bar och smita från vardagsslitet med några rundor golf. Han håller superkorta stabsmöten för att kunna komma fortare till golfbanan. Sin fru Märta vill han helst slippa se. I USA växte protesterna mot generalens gubbsjuka, fröken Fröjds korta kjolar och de förekommande sexskämten. Tecknaren Mort Walker har därför tonat ner generalens gubbsjuka och låter fröken Fröjd ha längre kjolar. Den svenska knasentidningen publicerar dock dessa gamla historier. Fröken Fröjd (engelska miss Sheila Buxley) är generalens blonda och välsvarvade sekreterare med kortkorta kjolar. Hennes blotta närvaro får generalen att skälva. Hon är en "killmagnet", med väldigt kvinnliga former, och bryr sig mycket om sitt utseende. Trots att hon är sekreterare kan hon inte skriva maskin. Fröken Nöjd (engelska miss Blips) - Generalens andra sekreterare, den som med sin effektivitet håller kontoret gående. Nöjd är den som söker fel på generalen och genomskådar honom. Hon arbetar hårdast av sekreterarna, men bara fröken Fröjd, som annars gör en ganska dålig arbetsinsats, uppskattas på grund av sitt utseende. Fänrik Fjun (engelska Lt. (Sonny) Fuzz) är en barnslig fänrik som gärna vill bli respekterad, men som inte ens blir åtlydd av läskautomaten. Fjun är löst baserad på Mort Walkers egna erfarenheter som nybakad armélöjtnant. Han är naiv, barnslig, och oerfaren vill han göra allt efter handboken samtidigt som han försöker smöra in sig hos de högre befälen med generalen i spetsen, dock utan framgång. Han sover fortfarande med nalle och visade gärna upp sitt hår på bröstet när han väl fick det. Han rakade sig för att tro att han skulle se tuff ut men de flesta tog honom då som en baby. Kom in i serien 1956. Kockis (engelska Cookie) är kocken i Träsklägret i Knasen. Kockis är liksom sitt kök och sin mat inte särskilt hygienisk. Han är känd för att laga köttbullar som studsar och hans mat uppskattas sällan av de värnpliktiga, vilket däremot Schassen gör, men han äter också lite vad som helst. Kockis har alltid en cigarett i munnen. Vid ett tillfälle när han tappade cigaretten i soppan han lagade, valde han att kalla soppan för cigarettsoppa istället för att göra ny. Jägarn (engelska Killer) - Lägrets tjejtjusare. Tar till alla medel för att få en flicka på gaffeln. Hans vickande mössa är alltid med på noterna. Nollan (engelska Zero) är lumparkompis med Knasen. Han är en mycket godhjärtad och välmenande, men ofantligt enfaldig figur. Eftersom han åtlyder alla order strikt bokstavligt visar han på absurditeten i militärlivet. Mindre rollfigurer Fänrik Flip (engelska Jackson Flap) - Seriens mörkhyade fänrik. Gjorde entré 1970 med stor afrofrisyr och fantasifulla fritidskläder. Plato (döpt efter Platon) – Filosofen som mer än gärna skriver sina tankar på barackens väggar. Rocky - Den rebelliske, som av och till redigerar lägrets tidning. Retar sig på allt och alla. Debuterade 1958. Kaptenen - Schassens överordnade. Sajber (engelska Chip Gizmo) - Generalens teknikspecialist. Lever huvudsakligen i cyberrymden. Har i stort sett alla apparater som finns. Klirr (engelska Cosmo) - Den smarte som lyckas göra pengar på allting. Numera en relativt sällsynt person. Märta (engelska Martha) - Generalens fru. Håller sin make i hårda tyglar. Lisa Lugg (engelska Louise Lugg) - Den kvinnliga sergeanten som gjorde entré 1986, vilket höll på att ge Schassen hjärtsnörp. Hon vill bli hans fästmö, men han värjer sig på alla sätt. Pastorn (engelska Chaplain Staneglass) - En man som (eftersom han är pastor) inte gör en fluga förnär och kommer med både kloka råd och stödjer soldaterna så gott han kan. Dr. Bonkus - En doktor som talar med soldaterna om deras problem. Han tycks ibland själv vara smått sinnessjuk, vilket passar utmärkt in i hans jobb. Ozone - En av Nollans kompisar Animerad TV-serie Knasen blev 1963 en amerikansk tecknad TV-serie. En tecknad film gjordes 1989. Varianten från 1963 finns i Sverige sedan 1990. Filmen från 1989 finns utgiven på vhs, men det är oklart om den dubbades där. Originalröster Knasen, Fänrik Fjun, General Svammelman – Howard Morris Schassen och Nollan – Allan Mellvin Svenska röster Knasen och Kaptenen – Staffan Hallerstam Schassen och Generalen – Gunnar Ernblad Kosmo, Jägaren, Rocky och Plato – Fredrik Dolk Nollan, Fänrik Fjun, Pastorn och Kockis – Olaf F. Andersson Bunny – Louise Raeder Referenser Amerikanska dagspresserier Amerikanska seriefigurer Seriefigurer introducerade 1950 Tecknade serier som blivit TV-serier Fiktiva militärer Amerikanska animerade TV-serier från 1960-talet TV-seriestarter 1963


text: Karl Thomas Robert Maria Franziskus Georg Bahnam Habsburg-Lothringen, född 11 januari 1961 i Starnberg, är en österrikisk politiker. Från 1996 till 1999 var Karl Habsburg-Lothringen ledamot av Europaparlamentet för partiet Österrikiska folkpartiet (ÖVP). Efter att oegentligheter kring vissa kampanjbidrag uppdagats fick han inte vara med på partiets kandidatlista i 1999 års val till EU-parlamentet varför han i stället ställde upp på en egen lista, Christlich Soziale Allianz (Liste Karl Habsburg), vilken dock bara fick 1,5 procent av de österrikiska rösterna och misslyckades med att ta sig in i parlamentet. Han är son till Otto von Habsburg och Regina av Sachsen-Meiningen. Karl är sedan 2007 överhuvud för den habsburgska ätten och sedan 2011 (efter faderns frånfälle) även dess huvudman. Han är också stormästare av Gyllene skinnets ordens österrikiska gren sedan 2000. Familj Han gifte sig 31 januari 1993 i Mariazell med Francesca von Thyssen-Bornemisza, född 7 juni 1958. I äktenskapet har fötts tre barn: Eleonore Jelena, född 28 februari 1994 Ferdinand Zvonimir, född 21 juni 1997 Gloria Maria, född 15 oktober 1999 Referenser Externa länkar Karl von Habsburg på den privata hyllningswebbplatsen över Otto von Habsburg av T. W. Schwarzer. Biografi på det österrikiska parlamentets webbplats Utdrag ur Europaparlamentets ledamotsmatrikel Karl Habsburg. – Munzinger Parlamentarische Anfragebeantwortung betreffend Bummelstudent Karl Habsburg (PDF; 23 kB) på det österrikiska parlamentets webbplats. Karl Män Födda 1961 Levande personer Ledamöter av Europaparlamentet från Österrike Personer från Starnberg


text: Konst syftar antingen på en kulturyttring som kräver kunskap och färdighet eller på en sorts estetisk verksamhet. Det kan också i snävare mening vara synonymt med bildkonst, med eller utan arkitektur och konsthantverk. Bakgrund Historik Det svenska ordet härstammar ifrån fornlågtyskans kunst, med koppling till verbet för kunna. Det engelska ordet för konst – art – härstammar istället ifrån latinets ars, vilket ungefär betyder 'arrangemang' eller 'arrangera'. En konstnär har ingen uppgift i livet därför att beskriva en konstnär som att den måste göra nytta är i sig konstnärligt. Vilket innebär att alla kan göra konst men det är betraktaren som avgör kvaliteten på konstverket. I slutet av medeltiden betecknades alla mer etablerade hantverk för konster, och de var större konst ju mer krävande de var. Ett väl utarbetat och egenartat verk kallades konststycke (tyska: Kunststück). Det dröjde till in på 1700-talet innan konst började definiera summan av ett antal uttrycksformer, där bildkonst, arkitektur och konsthantverk – men även musik, opera, teater, dans och litteratur – ingick. Samtidigt förutsatte definitionen en viss sorts nyskapande. Ett konstverk i betydelsen bildkonst är alltid ett fysiskt föremål. Konstbegreppet idag Det avgörande värdet i ett konstverk är inte själva föremålet som föremål. Konstvärdet kommer sig av egenskaperna som antingen är kopplade till konstnärens avsikt eller som kan ge en viss upplevelse hos konstkonsumenten. Idag används oftast begreppet i anknytning till vad som på 1700-talet började benämnas som de sköna konsterna (jämför också de fria konsterna). Dessa omfattar bland annat bildkonst, arkitektur, konsthantverk, skulptur, dans och musik, det vill säga skapande verksamhet som syftar till emotionella eller expressiva uttryck – eller resultatet av en sådan verksamhet. Konsten hade då tappat sin praktiska funktion utan handlade allt mer om känsla och estetik. Denna användning av begreppet är en utveckling ifrån antikens tanke om de sju fria konsterna (på latin septem artes liberales) vilka var akademiska ämnen som exempelvis grammatik och retorik men även musik. Konsten var då starkt förknippat med ett hantverk. Utifrån detta perspektiv omfattade begreppet konst även senare mer handfasta företeelser som ingenjörskonst eller stridskonst. I samma anda som den senare användningen brukas begreppet exempelvis fortfarande för cirkuskonster och kampsport som på engelska kallas martial arts. Med konst avses ofta konstverken och deras kvaliteter. När man i stället talar om konstarter eller konstens arter är det de kreativa aktiviteter som ligger bakom dessa verk som avhandlas. Denna artikel handlar alltså i första hand om kunnandet – den inomdisciplinära kunskapen – och, som en följd därav, blir det snarare konstnärernas perspektiv som dominerar än publikens eller konstkritikernas; det är snarare traditionellt kunnande än historieskrivning och bildförståelse som beskrivs. Konstarter Här redogörs helt kort för de konstarter som brukar kallas de sköna konsterna (jämför också de fria konsterna). Dessa delas traditionellt upp i ett antal underkategorier som bildkonst, arkitektur, skulptur och musik. Litteratur och teater – som idag ofta kategoriseras som konstarter – omfattades traditionellt inte av konstbegreppet. Varje underkategori delas sedan upp på nytt, och exempelvis omfattar bildkonsten en rad uttryck och tekniker som måleri, teckning, grafik, fotografi, film, graffiti och videokonst. Många av dagens konstuttryck är dock gränsöverskridande till sin natur och kan därför inte lätt placeras i dessa kategorier. Två tydliga exempel är performance och ljudkonst, som båda i viss mån härstammar ur ett konceptuellt förhållningssätt till flera av dessa underkategorier. Bildkonst Digital konst – Film – Fotografi – Grafik – Måleri – Teckning – Videokonst Arkitektur Arkitektur – Konstruktion – Landskapsarkitektur – Stadsplanering Skulptur Skulptur – Installation – Ready-made Musik Musik – Musikhistoria – Lista över musikgenrer Litteratur Epik – Lyrik – Dramatik Konsthantverk Konsthantverk Konstbegreppets historiska utveckling Begreppet "konst" har haft olika betydelser under olika epoker. Tolkningen och användningen av begreppet skiftar heller inte bara över tid, utan också mellan individer och kulturer. Antiken och medeltiden I antikens Grekland fanns inget konstbegrepp i dagens mening. Hos dem stod konstbegreppet för praktiskt kunnande, satt i kontrast till teoretiska kunskaper. Termen för detta var techne (τεχνη), det vill säga kunnande, teknik. Konst var sådant som man lärde sig genom praktisk utövning eller genom praktisk utövning, teoretisk kunskap däremot krävde inget utövande – hade man förstått hade man vetandet. Man skilde också på sådana aktiviteter som resulterade i verkliga ting och sådana som producerade bilder av ting. Ända fram till 1700-talet kallades sådant avbildande för just konst. Kopplingen mellan konst och vetenskap under medeltiden och renässansen exemplifierades bland annat av Leonardo da Vinci och Albrecht Dürer, människor som blev framgångsrika inom bägge fälten I Sverige introducerades begreppet i denna klassiska betydelse först under medeltiden då allt kvalificerat hantverk betraktades som "konster", vilket också vanligen innebar att de importerades från Tyskland. Upplysningstiden Under 1700-talet, i och med upplysningen, fick konstbegreppet gradvis en ny innebörd. Innan dess bedömde man konstverk efter deras överensstämmelse med naturen – konstverket lyftes upp från hantverkets domän och kom att allt mer piedestalsättas. Även konstnärens roll utvecklades från hantverkarens till "geniets"; från skråets kollektiv till den fria individens. Nu omtalades även själva konstobjekten som konst, inte bara kunnandet. Estetik som självständig filosofisk disciplin växte fram, och diskussionen om vad som egentligen är konst inleddes. Modern tid 1900-talets postmodernism förkastade idén om att konsten skulle ha ett egenvärde eller "inre kärna och mening". Detta har förändrat synen på konstens "äkthet" och frågan om "god" och "dålig" konst. En enda definition av konstbegreppet anses allmänt inte längre möjlig att åstadkomma, åtminstone inte utifrån estetiska kriterier eller konstverken själva. Ett samtida konstbegrepp är det så kallade institutionella konstbegreppet, som bygger på cirkelargumentet, att det som konstvärlden behandlar och benämner som konst är konst. I dagligt språkbruk tenderar frågan "är det här konst?" snarare betyda "är detta bra konst?". Vetenskaper som studerar konst Konst kan studeras utifrån skilda perspektiv. Inom olika discipliner läggs tonvikten vid olika aspekter av ämnet: Konstvetenskap, tidigare kallad konsthistoria, studerar konst ur ett historiskt, filosofiskt och socialt perspektiv. Estetik är en gren av filosofin. Den kan sägas utgöra ett teoretiskt verktyg inom konstvetenskapen. Konstsociologi studerar konstens roll i samhället, inklusive konstmarknaden, museer och konstkritik. Konstpsykologi Dessa discipliner brukar fokusera på sådana aktiviteter som traditionellt betraktas som konst. En programmerares, ingenjörs eller kocks aktiviteter studeras sällan inom estetik eller konstvetenskap. Konstens historia Förhistorisk konst – Antikens konst – Europas konsthistoria – Modernism – Samtida konst – Utomeuropeisk konst – Svensk konst Konstverk Akvarell – Ikon – Kroki – Oljemålning – Panorama – Stilleben Konstnärer Se även Kultur Barnkonst Mediekonst Samtidskonst Konkret konst Abstrakt konst Konsthögskolor Akademisk konst De fria konsterna Nonfigurativt måleri De sköna konsterna Museum, Galleri, Auktion Teater, Scenografi, Dans, Koreografi Kalligrafi, Graffiti, Animering, Datorkonst Kommentarer Referenser Externa länkar Behovet av ett nytt konstbegrepp. Läst 3 dec 2021. Wikipedia:Basartiklar