text: Stickning Archived Posts from this Category Archived Posts from this Category Nu är äntligen flätkoftan som jag började på i somras klar. Jag har dragit ut på det i det längsta eftersom den varit så härlig att sticka på. Den sista detaljen blev klar i samband med Syfestivalen då Fröken Fräken övertygade mig om att både jag och koftan var värd fina handgjorda träknappar. Och det hade hon verkligen rätt i! Garnet heter Andean Silk och kommer från Knit Picks. Jag har använt mina harmony-stickor i storlek 8 och 9. Garnet var verkligen ljuvligt – tänk er själva en blandning av alpaca, silke och merinoull! Mönstret kommer från Jakobsdals garn och fanns med i en samling sticktillbehör som skänktes till Linköping knitters från en kvinna som inte längre stickade men gärna ville att hennes material skulle komma till användning. Koftan har varit jättekul att sticka och jag är mycket nöjd med slutresultatet. Den är perfekt att ha på sig när man kryper upp i soffan med en kopp te under mörka höst- och vinterkvällar, men jag tror nog att den kan få vara med året om. För en månad sen maskade jag av min äppelgröna sjal och i väntan på att sambon skulle ställa upp och fota fick ni se en bild på hur bra jag lyckats utnyttja garnet. Innan sambon hunnit återhämta sig blev det dock en tur till sjukhuset med mig, och trots att både jag och sambon återhämtat oss sedan länge så har sjalen blivit liggande. Men nu är det dags: Mönstret är Avigmaskans sjal och jag har använt Atelier Zitrons ofärgade sockgarn med bambu, ProNatura, som jag färgat själv med KoolAid. Bambun ger garnet en härlig glans och gör att det inte alls känns som ett sockgarn. För att få garnet att räcka så exakt blev jag tvungen att avmaska något fastare än jag skulle önskat. Sjalen blev bra ändå, men uddarna blev inte lika spetsiga som jag skulle önskat. Tanken med sjalen var att värma mig om axlarna under svala sommarkvällar, men eftersom jag inte haft så många såna i år så kommer den att få vikariera som halsduk till nästa sommar. . PS. Igår när jag skrev “5 saker jag skall göra idag” borde en av punkterna varit “Svara på mail och kommentarer från bloggen”. Det var pinsamt länge sedan jag gick igenom min inbox ordentligt. Jag ska försöka ta tag i det under morgondagen. Jag har beslutsångest. Om en dryg vecka ska jag på bröllop. I går hittade jag en klänning som jag tror blir bra (efter lite anpassning och upp-piffning). Problemet är att vädret kan vara allt från 30 grader varmt och strålande sol till 11 grader och ösregn. Klänningen är rätt tunn och ärmlös så jag kan behöva något att värma mig med. Eftersom klänningen är svårmatchad har jag bestämt mig för naturvitt. Så långt var det inga problem med besluten. Men sen börjar problemen. Ska jag sticka en snabb sjal i Colinette Enigma (kanske en Clapotis?), fast det värmer inte så mycket förstås. Om man inte kombinerar med lite entrådigt ullgarn kanske? Eller så stickar jag en ren ullsjal i det entrådiga. Eventuellt tillsammans med en tunntråd bambusilke för att få lite lyster? Eller kanske en liten bolero (t.ex. den från omslaget på Sticka romantiskt, modernt och kvinnligt) i Visjö från Östergötlands Ullspinneri? Fast Visjögarnet skulle även kunna bli en “I do“, men hinner jag det? Egentligen har jag nog redan bestämt mig. Men eftersom jag tycker det är läskigt med beslut så måste jag ägna en stund åt att överväga alternativen innan jag kan erkänna att jag visste redan från början. Som jag skrivit tidigare var mitt mål med den gröna sjalen var att få ut så mycket som möjligt av nystanet så måste jag säga att jag är väldigt nöjd med den delen. Tyvärr ledde det till att jag var tvungen att avmaska något fastare än jag skulle vilja, men tycker att kanten blev helt okej ändå även om inte uddarna blev lika tydliga som jag tänkt mig. Det kommer bättre bilder så smångingom när fotografen hämtat sig efter dagens svensexa för en vän. Vem vet, sjalen kanske t.o.m. får vara med på bröllopet :) För övrigt flödar inspirationen igen – jag har bland annat planer på ett nytt lin-linne, USA-garnet lockar och så är jag sugen på att färga lite med Kool-Aid igen. Kroppen på silkeskoftan börjar bli klar (men det är ett liiiitet beslut kvar att fatta, så den vila över dagen eller så). Fast mest av allt är jag sugen på att bada. Om operationsärret ser bra ut vid kvällens omläggning blir det bad i morgon! Jag är inte särskilt rörlig än, men börjar bli rejält rastlös av allt stillasittande. Så idag tog jag och sambon en tur till stans mysigaste sommarcafé. En liten röd stuga precis vid ån, med en jättevacker, lummig trädgård och gott, hembakat fika. Där satt vi i halvskuggan under ett äppelträd och fikade vi länge och väl med te, smörgåsar och marängswiss. Medan sambon läste tidningen stickade jag några varv på min gröna sjal. Tänk vad lite som behövs för att man ska må gott :) Sjalen börjar närma sig slutet nu. Jag vill få ut så mycket som möjligt av nystanet så jag trär i livlinor efter varje avslutad rapport och väger nystanet för att försöka uppskatta när det är dags att gå över till den avslutande uddkanten. . PS. Har ni sett att det kommit en svensk (hm, nåja översatt från danska, men i alla fall) sticktidning? Eftersom jag inte stickar barnkläder står jag över första numret, men väntar nyfiket på nästa. Efter blockningen behövde jak-tröjan ytterligare en månads vila för att bli mogen för montering. Igår kväll fick jag plötslig inspiation via ett blogg-mail med en fråga om garnet och tröjan och satte mig för att sy i ärmarna. Så här blev resultatet: Tröjan är stickad med Jak-garnet jag köpte hos Lienes Design på Syfestivalen i våras, och mönstret fick jag med på köpet. Hålmönstret på vänstersidan löper även längs båda ärmarna, vilket inte syns så tydligt på bilden. Jag har använt mina Denise-stickor i storlek 5 (ca 3,75 mm) och 6 (ca 4 mm). Jag är riktigt nöjd med resultatet, även om den eventuellt blev en aning vidare runt kroppen än jag tänkt mig. Jag har visserligen gått ner en del i vikt sen jag påbörjade tröjan, så när jag väl gått upp de kilona igen så passar den säkert perfekt! Jak-garnet var en trevlig bekantskap tycker jag. Det hade en del av ullfettet kvar och var därför behagligt i händerna och luktade gott när man stickade med det. Efter en tvätt i ull-tvättmedel blev det ljuvligt mjukt och lite fylligare, precis som Liene utlovat. Tvätten gjorde garnet lite sprödare så jag skulle rekommendera att montera med otvättat garn från nystanet och bara fästa de överblivna trådarna lite försiktigt. Och så är jag så där lite nördigt förtjust i att sticka med lite udda fibrer :) Idag har jag kämpat emot startitis (d.v.s. en närmast obetvingbar lust att starta nya projekt). Det är något som sällan brukar drabba mig annars. Jag brukar trivas bäst med att ha 2-3 projekt på gång samtidigt och inte mer. Nu har jag två koftor – en i somrig, egendesignad i silke och en galet randig Sesame i Evilla. Ganska lagom. Igår kom jag på att en ny sjal till midsommar kunde vara trevligt och började provsticka Laminara lite eftersom jag tänkt ändra lite på det och vill förstå hur de olika delarna hängde ihop. Planen var att sticka den i mitt KoolAid-färgade bambu/ull-garn, men jag kom fram till att jag inte vågade chansa på att garnet skulle räcka. Så istället startade jag på Avigmaskans sjal (eftersom jag inte hittar mitt Flowerbasket-mönster trots att jag vet att jag sparat undan det noga eftersom det inte längre är gratis). Idag har jag varit hemma från jobbet (mm.. mag-miraklet från i fredags funkar okej, men inte perfekt) och har stickat lite på min äppelgröna sjal. Men jag kan inte släppa hur kul Laminara var att sticka. Helt annorlunda än andra spetsmönster jag provat. Så jag har mentalt inventerat min stash och funderat på lämpliga garner. Det hela slutar med att jag vill sticka minst två olika varianter av Laminara i olika färg och med olika ändringar. Kanske en röd, en nougatbrun, en rosa, en grön.... När jag inventerade stashen hittade jag förstås en hel drös med garner som jag funderar på att färga över med lite KoolAid från Garnhärgan så att de får snyggare färg. Vilket fick mig att längta efter en rönnbärsröd sjal och kanske en petrolblå också. Och eftersom jag blev så nöjd med min tunika i lingarn så vill jag börja på nästa. Jag har lite grå-grönt Kallinka som ligger och väntar på att jag ska sätta stickorna i det... Men jag har stått emot (hittills i alla fall), för jag vet att jag blir lite splittrad av att ha för många projekt på gång. Särskilt om alla projekten är kul, för då kan jag inte bestämma mig för vilket jag ska sticka på och blir istället sittandes utan att sticka alls. Jag blev just medveten om att det är fredag den 13:e idag. Det har jag svårt att tro. Jag har i alla fall haft tur idag, på många sätt: Allt som allt en riktigt bra dag, även om mina referensramar känns lätt förvridna ibland... . PS. Många frågar efter pusslet. Jag har köpt mitt på Biltema. Sök på “Hoppa hage-matta” på deras hemsida (http://www.biltema.se/) så hittar ni det! Äntligen har jag något färdigt att visa upp! Min tunika i brunt lin har varit nästan färdig och monterad rätt länge nu, och i fredags samlade jag mod och virkade fastmaskor runt armhål (för visst måste det heta armhål på ett linne? på en tröja heter det ju ärmhål, men här ska det ju inte sitta några ärmar) och halsringning. Jag vet inte varför jag drog mig så länge för det, för det var enkelt och blev jättebra. Ni kommer garanterat att få se fler fastmask-kanter i min stickning framöver, har redan en på gång i tanken. Så här blev i alla fall min tunika: Garnet är ett tunt lingarn som egentligen är avsett för vävning, mönstret heter “Väst i merinosilke” och kommer från Åländska Svalan. Jag har stickat med Denisestickor storlek 7 (ca 4,5 mm). Jag är jättenöjd och tror att jag kommer att använda tunikan en hel del (måste bara hitta fler lämpliga toppar att ha under). Jag har redan planer på en liknande i mossgrönt Kalinka lingarn, och något annat mönster. Och så ska jag försöka hitta ett band som passar bättre, det gräddvita känns inte helt rätt.


source: fineweb

text: På Zazzle kan ni hitta de bästa magneterna som passar både för hem eller arbetet! Bläddra igenom vårat stora sortiment av konst, politiska eller roliga magneter, som dessutom går att anpassa. Välj din form och storlek, lägga till text, på så många som du själv vill. Det finns inga minimikrav! Hittar du inte den magneten som du söker efter? Skapa en anpassad magnet med din egen unika design. Zazzle anpassade magneter är ett roligt sätt att dela bilder av en ny baby eller påminna anhöriga om din bröllopsdag. Tryckt i klara färger, Zazzle magneter är också perfekt för att främja någon verksamhet eller evenemang. De flesta Zazzle produkter skickas inom 24 timmar!


text: Magbubbel mitt i svälten Relaterat Fakta Steffes korta • Prestige. Märkligt att en av världens bästa lageröl, med just det namnet, bryggs i Port au Prince. • Magnoliaträden har både blommat och vissnat här i Washington. • Bäst! Polisen i Columbus,Ohio. Släppte mig utan böter – trots att jag kört mot enkelriktat. • Well, look! Om du någonsin blir intervjuad i amerikansk teve-börja din mening precis så. Då är du hemma. • Dubbelmoral! Fäder och söner var ordentligt upprörda över amasonen som solade toppless vid poolen i Miami. Gemensamt vandrade de förbi hennes solstol och skakade på huvudet. Varv efter varv efter varv. Jag har en ovän därute. En mörk själ. Någon som övervakar varje steg jag tar och gör sig beredd att sätta kniven i min släta rygg. 19.36, lokal tid, Port au Prince, Haiti. Mobilen skrålar. Tycker mig höra vår lokale fixare säga något om en gemensam middag. Det är ju ändå sista kvällen i huvudstaden. Och torsdagskväll. Innan vi hinner stava till stopp, har Mike kört fram med kompisens bil. Han byter snabbt till baksätet och försjunker i ett djupt samtal med en gammal flickvän. De tycks ha många relationer samtidigt i det här landet och ingen är riktigt på allvar. Vi flyger genom ett mörkt Port au Prince. Bara var 500:e meter hänger någon ensam glödlampa där i luften, svajar och sprider ett naket sken. Sällan har en stad mött mig med ett sådant mörker strax efter åtta på kvällen. Chauffören Jean-Claude fingrar på sin kätting till halsband och höjer radions volym ytterligare. Då, och just då, kör vi över ett farthinder i minst 70 kilometer i timmen. För ett ögonblick svartnar det för mina ögon när min sköra hjässa dundrar in i den hemmasvetsade metallbalk som löper som en parallell tross genom taket. Vet inte om jag svimmade för ett ögonblick, men när jag känner att skäggstubben vilar mot instrumentbrädan begriper jag att det är tid att försöka hasa sig upp. Med en blixtrande huvudvärk svänger vi in på La Medaille. Restaurangen ligger inte långt från den internationella flygplatsen och här uppges FN-personalen äta när de vill fly tristessen. Den har förstås fått allra högsta betyg. Den här kvällen är det nog bara vi som vågat oss hit ur den internationella skaran. Sällan har jag besökt en så skum restaurang. Men Mike har varit på La Medaille förut och halar fram en ficklampa. Då ser jag att det sitter en pump för sanitetskräm strax ovanför mitt huvud. Märkligt. På teven visas en amerikansk basketmatch och ur högtalarna strömmar alldeles för hög haitisk musik. Undrar förresten vem som kom på idén att hänga upp gröna ballonger på de skära väggarna? Vet inte vad som tar åt mig, men mitt finger stannar framför den kreolska kycklingen. Menyn är inbunden i plast och du kan välja mellan lokal kyckling eller kyckling importerad från Dominikanska Republiken. Då ska ni veta att mamma Birgitta förbjöd kyckling på utlandsresor redan 1986 när vi reste till Rhodos. Innan min mellanöl serveras vandrar jag mot toaletten. Känner mig försiktigt fram. Det kan ju vara farligt i mörkret. Ett tungt draperi skiljer toalettavdelningen från dansgolvet. Högtalarna skriker ut musiken och där inne är det – ännu svartare. Det är bra, upplyser Mike. Då slipper man ju se varandra. På plastbrickan har några skrämda kycklingben burits in. De här stackarna måste ha ramlat av pinnen själv. De är jättestela. Såsen ser i alla fall god ut och bönor och ris fungerar ju alltid. Men den här gången sprider riset en svag kolukt. Visserligen var jag redan fullpumpad med Imodium när jag lät de första kycklingdelarna landa på tungan. Usch. Jag kände redan hur det liksom bubblade där nere i magen. Prövar mig försiktigt fram bland tillbehören och får i mig några tuggor potatis. Mums. Potatis fungerar var du än i världen befinner dig. – Oj, du verkar förtjust i majonnäs, utbrister Kyle. – Mmmmajonnäs, stammar jag... Måste ha varit huvudvärken som gjorde att jag missade majonnäslagret ovanpå potatisen. Hjälp! Nu var egentligen alla de där riskprodukterna avsmakade. Visst började det väl bubbla lite mer i magen nu? Den friterade plantagen var torr men fick duga när kycklingkroppen gått från likstel till granithård. Måste hem snabbt. Hur kunde jag sitta där och vara orolig över lite magbubbel när 500 000 människor fortfarande bor i de vidriga tältlägren. Fattigdomen är ju dessutom ett konstant tillstånd på ön där medelinkomsten ligger under 1 000 dollar per år. Skäms, Stefan. Jean-Claude har i alla fall tagit lärdom av den tidigare resan och balanserar gaspedalen lite försiktigare. Då ser jag ett blått ljus där ute i mörkret. Mycket riktigt. En poliskontroll. I en av världens farligaste städer. Och de stoppar oss. Inte nu. Inte just här, ikväll, när hotellet känns så nära. Förmodligen handlar det om minuter innan Montezumas hämnd slår till. På klassiskt polismanér får vi en ficklampa i våra ansikten och frågan är direkt och okomplicerad: "Do you carry guns?" Den nitiske polismannen negligerar alla nekande svar och söker igenom bilen. Jag vrider mig i framsätet, flämtar och tänker: "det här går aldrig. " En kvart senare stapplar jag i säng och väntar. Tittar i taket och väntar lite till. Det tar nästan två timmar innan den stela kycklingen kallar på uppmärksamhet. Men först kommer ko-riset, tror jag, majonnäs-potatisen flyter ut fint, men den förbannade kycklingen måste ha varit illa tuggad. Nästa gång rekommenderar Mike La Madeillas get. email@example.com


text: Goooooood moooooorgon! Gick upp kl 0530 och satte på Baby Einstein (bebisprogram som några undrat över här på bloggen). Som sagt Baby Einstein är en livräddare. Liam älskade dessa trettiominuters filmer som handlar om allt från djur till vatten. Det är ämnat för bebisar från tre månader och upp till fem år. Det som är bra är att det är ett lärande program. Tex om det handlar om djur så blandar man med riktiga djur och leksaker samt att man berättar vad djuren heter. Liam satt som klistrad när han var liten och det gör även Kit. Dom där trettio minuterna kan vara guld värda, om man tex behöver duscha, äta, ja vad man nu behöver göra lite snabbt. Gå in på youtube och sök på Baby Einstein så kommer det upp massa förslag. Baby Beethoven är bra för dom minsta (3 mån). Iallafall tog jag en snabbdusch medan Kit tittade på Baby Einstein på min ipad i badrummet. När jag sen ställde mig framför spegeln och smörjde in mig i ansiktet så slog det mig, jag blir 40 i december!! Herregud, jag känner mig fortfarande som om jag var 25 (fast med lite mer erfarenhet och skinn på näsan). Jag kommer ihåg att jag frågade mamma när hon fyllde 60 år hur hon kände sig inombords. Hon sa att hon alltid har känt sig som om hon var runt trettio år och när hon tittade sig i spegeln så tänkte hon alltid, vem är den där gamla tanten? Mamma hade verkligen sitt barnasinne kvar, på så sätt är vi väldigt lika. Man blir så gammal man vill helt enkelt. Nu kanske ni tror att jag känner en stress inför min 40-årsdag men det gör jag inte, snarare är jag väl mer snopen att tiden gått så fort! Jag är vuxen, gift och har barn. Och i mitt huvud tog jag nyss studenten och hade stora framtidsdrömmar. Ser jag tillbaka på mitt liv så ångrar jag faktiskt ingenting och med facit i handen så blev det riktigt bra! Alla dom gångerna man låg och oroade sig för framtiden, om man skulle lyckas i arbetslivet eller om man skulle hitta den där stora kärleken. Ja, tänk vad lugn man skulle ha varit om man visste det man vet nu! Men samtidigt är det ju det som gör livet så spännande, inget är omöjligt och du är själv kaptenen som styr det. Nu när jag tänker efter så kommer jag ihåg att jag faktiskt blev spådd när jag var 18 år. Så här löd spådommen: Du kommer att få två pojkar och träffa en man som redan har ett barn sedan tidigare, och bo i ett vitt hus vid vattnet. Ja, vad kan jag säga? Jag har inte tänkt på det förrän nu, jag har två pojkar och Niclas har Tim sedan tidigare och vi bor i ett vitt hus vid Kottla! :) KRAM L


text: Ingen ishockey så långt ögat når, ändå är det en spännande tid mellan säsongerna. Klubbarna värvar och tappar. Tappar och värvar. Det finns tränare som ena veckan njuter av att se sina spelare köra hårt inför hösten, kanske funderar lite över hur tänkbara kedjor kan se ut och sen... Pow. Så får en spelare ett erbjudande från KHL eller NHL som han inte kan tacka nej till. Många klubbar är drabbade. Runt draften till helgen kan ännu fler spelare försvinna från elitserien då NHL-klubbarna gjort sina val där borta och börjar att lägga sina pussel inför nästa säsong. Elitserien är en bit ner i näringskedjan och det är bara så det är just nu. Om man tar en titt på elitserielagen så gapar det stora hål i flera av dem. AIK: En helt okej målvakts- och backsida jämfört med i fjol. Behöver spets framåt. Brynäs: Mästarna har klarat silly season väldigt bra, även om det blir tufft att ersätta främst Jakob Silfverberg. Frölunda: Efter förlusterna av Fredrik Pettersson och Mika Pyörälä finns risken kvar än att bli av med Frederik Andersen till NHL. Färjestad: Blev av med toppmålvakten Cristopher Nihlstorp till Dallas. Jag skulle bli förvånad om inte FBK jagar Alexander Salák, som är på glid från Chicago. HV 71: Att Jesse Joensuu stack tillbaka till NY Islanders var en snyting. Faktum är att nu ska mer eller mindre en förstakedja in. Linköping: Ser ut att ha värvat klart för tillfället. Viktigt att Carl Söderberg tog beslut att stanna. Luleå: En center finns på önskelistan. Men tufft att värva i ett läge där troligen Chris Abbott och Niklas Olausson rankas högre. Modo: Hur bra är Samuel Påhlsson, 34? Blir spännande att se. Ytterligare två backar och två forwards behövs. Rögle: Bygger sin nya förstafemma. Mycket återstår. Kan bli oroligt i laget för det innebär förmodligen att fler också ska väck. Skellefteå: SM-finalisterna behöver spets eller kan hoppas att någon junior står färdig för elitserien till hösten. Timrå: Lyckas man få in Niklas Nordgren? Och Sebastian Erixon? Stor prio på dessa herrar. Eller deras motsvarigheter. Växjö: Ser fantastiskt ut på papperet! Starka värvningar. Och tänk om Jonas Holös spelar som i VM.


text: Nu har jag suttit och läst i en 14-årig tjejs blogg. Den är väldigt välbesökt och det är bara tragiskt att se eländet. Hon är som sagt 14 år, jättesöt och stundvis så verkar hon väldigt klok också. Men så kommer det här som tycks vara ett måste för många unga tjejer. Hon solar hysteriskt i solarium så hon nästan ser skitig ut. Sminkar sig vansinnigt mycket, trycker upp tuttarna så dom nästan väller ut, eller tuttarna, hon beklagar sig för att dom är så små men att hon kanske ska förstora dom senare, men tills dess så har hon inlägg som trycker upp dom. Det är foton på henne när hon klivit ur duschen med bara en handduk runt sig, foton rakt ner i urringningen, foton bakifrån med bar överkropp, bilder där en hel del syns och hon liksom poserar så där “sexigt”. Det är tragiskt att se, det är en liten unge som visar upp sig som värsta eskortflicka ! På en hel del bilder har hon svärtat vissa delar av ansiktet, näsan eller munnen, troligen för att det är från fel vinkel eller nåt så det inte ser perfekt ut, och det är lika tragiskt det. Alla dessa småtjejer som bloggar och lägger ut sånt här på sig själv, varför tillåter föräldrarna det? Det finns ju en viss risk med det eftersom dom inte är speciellt blygsamma att lägga ut sina telefonnummer, många talar dessutom om vilken adress dom har. Nej det är bara tragiskt att se att dom är så missnöjda med sig själv och att dom har det här behovet av bekräftelse. Det finns ju liksom ingen måtta. Så har dom sina frågestunder där läsarna får fråga olika saker. Det är ofta frågor som, är du oskuld, hur många har du haft sex med, har du provat oralsex osv. Och dom små tjejerna svarar villigt på precis allt. Fan det är så man har lust att ringa upp föräldrarna och fråga om dom är medvetna om vad deras barn gör mot sig själv...........


text: Jag vill bara signalera att det finns en i den här familjen som inte räds haremsbyxan. Som rockar i sina haremsbyxor. Jag tvivlar på att jag skulle komma undan med värdigheten i behåll om jag hade lika? Dessutom är det inte så att jag känner ett behov av klädesplagg som får det att se ut som jag har kortare ben än vad jag har. Men det är det som är hemligheten med haremsbyxan. Il faut assumer. Man måste liksom gå in för det helhjärtat, tveklöst och fullkomligt. Embrace your haremsbyxa, liksom. Just do it.


text: Snubblade över det här annorlunda sättet att dela av ett stort rum och ville visa det för er. Så smart, så snyggt och enkelt! Genom att placera en sideboard och en hylla med genomgående fack med ryggarna mot varandra har ägaren både skaffat sig en massa förvaringsutrymme och en snygg rumsavdelare. Hatten av! .................... By simply placing a sideboard and a see-through-shelf next to eachother, the owner has gotten a whole lot more storage and the big room is divided in a beautiful way. Unfortunately, I don ́t know who has taken this picture. Please tell me if you know the name so I can give proper cred to the photographer!


text: You are currently browsing the monthly archive for november 2011. Egentligen gillar jag inte själva etiketten. Men några tankar om ekonomiskt förtal finns i alla fall här. Censurförbudet ligger i kärnan av yttrandefriheten. Förhandsgranskning i kombination med en möjlighet att kunna förhindra någon att komma till tals är antitesen till yttrandefrihet. Censurförbudet är en central aspekt av den svenska yttrandefrihetslagstiftningen. Censurförbudet är dessutom en aspekt av yttrandefriheten som utgör en gemensam nämnare för västerländska rättsordningar. Vår speciella processordning och meddelarfriheten kan framstå som aparta inslag i en yttrandefrihetsreglering i andra rättsordningar. Censurförbudet, däremot, torde sällan ge upphov till förvåning. Det är centrum i det demokratiska solsystemet. Själva kärnan av det rättsliga skyddet för yttrandefriheten. Censurförbudet är, tror jag, mer än andra aspekter av yttrandefrihetskomplexet förknippat med den horisontella relationen mellan stat och individ. Det är den offentliga övermaktens censur som förbudet träffar. Förhandsgranskning av böcker, tidningar och filmer, som utförs av statliga organ, är de omedelbara associationerna. Det är alltså ovanliga saker i mogna demokratier. Det förekommer i och för sig. När det gäller granskning av information som ska tillställas barn är det inte så ovanligt med begränsningar också i form av förhandsgranskning. Men censur av information till vuxna är väldigt ovanligt. Det kan dock vara värt att påminna om att Sverige avskaffade vuxenfilmcensuren, världens äldsta filmcensurreglering, så sent som år 2010 (men då hade den inte använts sedan Casino klipptes ned 1995 – en censur som fick regissören Martin Scorsese att reagare starkt). Det är framför allt när makten att förhandsgranska och begränsa ligger hos staten eller någon företrädare för det allmänna som ordet censur brukar användas. Ur själva frihetssynvinkeln, möjligheten att få yttra sig fritt i den egentliga bemärkelsen, kan emellertid även privaträttsliga subjekt (företag, andra människor, föreningar) agera censor. Om jag fysiskt håller för munnen på min kollega varje gång hon försöker yttra sig censurerar jag henne. Det har inte samma moraliska eller rättsliga relevans som när det är offentliga institutioner som censurerar, men ur frihetsperspektivet i en mer konkret bemärkelse kan det privata censurerandet ha samma praktiska betydelse. När det gäller skyddet för yttrandefriheten, och i synnerhet när man talar om det rättsliga skyddet för yttrandefriheten, är det den offentliga censuren som är den självklara fienden. Min mun över din mun är förstås inte tillåten i normala fall. Det kränker förutom din yttrandefrihet mer uppenbart också din fysiska integritet, din fysiska person. Sådana kränkningar hanteras inom ramen för vanliga straffrättsregleringar. Det betraktas alltså sällan som en sak som förtjänar det särskilda konstitutionella skydd som vi anser att yttrandefrihet fordrar. Det här är en iakttagelse som kan göras mer eller mindre generellt. Det handlar inte bara om handen på munnen utan över huvud taget om horisontella yttrandefrihetskränkningar. Sådana kränkningar är i allmänhet förbjudna. Men det kallas sällan censur. Och, vidare, den särskilt upphöjda formen av förbud som offentlig censur faller under uppställs inte för den privata. För att uttrycka det tillspetsat på gränsen till missvisande: Censurförbud är något för staten och de offentliga organen. För privaträttsliga subjekt räcker det med vanliga handlingsregler. När de svenska tidningarnas ansvariga utgivare ändrade sina regler för kommentarsfälten kritiserades det aggressivt av personer, främst anonyma personer, inte sällan personer som menar att deras negativa åsikter om invandringspolitik eller jämställdhetspolitik motarbetas av ”systemet”, som också anklagade utgivarna för att ägna sig åt censur när förhandsgranskning infördes. Det var något som många skrattade eller log överseende åt. Även jag. Det är ingen mänsklig att få skriva negativa saker om muslimer på Aftonbladet.se. Censurordvalet uppfattades som missvisande och fånigt i sammanhanget. Denna karakteristik tror jag träffar föreställningarna om censurförbudets funktioner och placering i det rättsliga systemet. Historiskt är det inte så märkligt. Censurförbudet har som skyddsobjekt kommunicering av information. Särskilt i formen av tidningar, böcker eller, senare, radiosändningar, filmer och tv . En av huvudtankarna bakom ett förbud mot censur är att det lägger hinder i vägen på just kommunikationen. Det är spridningen av en bok, inte t.ex. skrivandet av den, som en censur primärt tar sikte på. Filmcensuren förhindrade således mig från att se de scener i filmen Cobra (med Sylvester Stallone) som jag helst ville se när jag var 15 år gammal. Men den förhindrade inte Sylvester Stallone eller filmbolaget från att spela in filmen. Traditionellt har staten och det allmänna haft stark kontroll över kommunikation av detta slag. I Sverige så satt staten på makten över såväl posten som telefonin genom postverk och televerk. Filmindustrin var förvisso privat, men lätt att kontrollera till följd av tidigt utvecklade de facto-oligopol. När staten har kontrollen över kommunikationen genom att äga eller fullständigt kunna ha insyn i kommunikationskanalerna är det naturligt att fokusera de yttrandefrihetsrättsliga skyddsmekanismerna till den offentliga censuren. Men det ser ju helt annorlunda ut idag. Det är inte bara det att informationsflödet är i grunden av ett annat slag idag än när censurförbudet växte fram i lagstiftningen. Det är också så att det offentliga ägandet och kontrollen har nedmonterats till, vad som för en äldre generation måste framstå som, oigenkännlighet. I ett samhälle där det finns oändligt många, eller i alla fall tillräckligt många, alternativa informationsförmedlare blir risken för censur i allmänhet – men inte alltid – mindre påtaglig. Så länge tillräckligt många konsumenter önskar en kommunikation utan förhandsgranskning och risker att bli bortsorterad kommer man att rösta med fötterna och välja företag som står för frihet. Problem uppstår emellertid om det bara finns ett företag. Det är lätt att rycka på axlarna åt att näthatarna inte får ösa sin galla över migrationspolitiker i Aftonbladets kommentarsfält. Det finns andra kommentarsfält. Det är lätt att starta sitt eget kommentarsfält. Det är kanske inte någon som läser mig om jag startar mitt eget kommentarsfält, men det är av begränsat intesse ur yttrandefrihetssynvinkel. Att mina yttranden inte tilldrar sig andras intresse är inte en frihetsfråga. Men när kommunikationstekniken fullständigt domineras av en aktör, ett företag, kommer frågan i ett annat ljus. Det idag mest tydliga exemplet är Facebook. Facebook dominerar fullständigt social kommunikation av ett visst slag. Dessutom har Facebook integrerats med andra kommunikationsformer än bastjänsten. Idag krävs det ett Facebook-konto för att kommentera i många andra sammanhang på Internet och det har knutits till andra tjänster. Om Facebook stänger av en användare så innebär det inte bara att hennes möjlighet att uttrycka sig begränsas på det sätt en avstängning från ett kommentarsfält innebär. Det är något mer. Det är en avstängning från en fullständig kommunikationsform. Det är mer som att bli utslängd från telenätet eller att bli svartlistad hos Posten för 50 år sedan (d.v.s. innan egentliga konkurrenter kom in på marknaderna och när statliga institutioner stod för verksamheten). Sådana avstängningar kan inte sägas innebära ett kommunikation fullständigt omöjliggjordes. Det gick att kommunicera även utan telefon eller via brev 1961. Man kunde alltid resa till den man ville tala med. Man kunde alltid leverera brevet till fots. Men att inte få tillgång till den infrastruktur som dessa innebar något mer än att kommunikationen inte möjliggjordes. Att inte få tillgång till de dominerande kommunikationsverktygen innebär något mer än att inte erhålla en nyttighet. Det innebär att de facto möjligheten att få yttra sig beskärs. Om begränsningarna görs med hänvisning till innehållet i det som kommuniceras kallar vi det för censur, om det sker genom statens eller statliga myndigheters agerande. Men hur är det då med privata företag som Facebook? En fråga på vägen rör på vilka grunder de privata aktörerna kan tänkas omöjliggöra en person från att använda deras teknik. En skillnad mellan vår tids dominerande kommunikationsteknologier och de traditionella kanalerna för kommunikation som styrdes av staten är att de privata aktörerna har större synpunkter på vad vi talar eller skriver om. Facebook bryr sig mer om innehållet i mina meddelanden än Posten. Twitter har större intresse av hur jag uttrycker mig än Televerket hade. Användarregler för de dominerande kommunikationskanalerna har åsikter om vad vi uttrycker för åsikter i betydligt större utsträckning än tidigare. Följer jag inte Facebooks regler genom att till exempel göra statusuppdateringar som uppfattas som stötande så kan jag stängas av. Det för mig fram till min poäng. Censurförbudet är en central beståndsdel i yttrandefrihetstanken, kanske den allra mest fundamentala. Förbudet tar sikte på det offentligas ingripande i privat kommunikation. Men hur förhåller sig tanken bakom censurförbudet till det faktum att det kommunikativa klimatet idag är i grunden helt annorlunda. Vissa företag har idag sådan ställning att de saknar egentliga konkurrenter inom det segment av den digitala kommunikation som verkar inom. Dominansen föder dessutom dominans. Antalet användare av en tjänst är ofta avgörande för vilken tjänst som uppfattas som attraktiv. Facebook är attraktivt eftersom min kusin, min kollega och den där roliga killen jag träffade på språkresan i Hastings 1986 deltar. Om Facebook filtrerar mina meddelanden, eller stänger ute mig på grund av mina kontroversiella yttranden, eller avslutar mitt konto efter att jag uttryckt kritik mot en makthavare – är det då censur? Eller, för att ställa frågan annorlunda, är det inte rimligt att de tankar som ligger bakom censurförbudet kan ge upphov till frågan om det går att ställa vissa särskilda krav på de aktörer som dominerar i ett kommunikativt segment. Om censurförbudstanken ska antas ha relevans för privata aktörer väcks frågan om vilka konsekvenser det ska få. Det är en annan fråga än den jag ställer i detta sammanhang och den ger upphov till stora svårigheter. Om staten skulle få för sig att framtvinga ändringar av privata kommunikationsföretags användarvillkor med innebörden att de måste tillåta även andra yttranden än de idag tillåter kommer invändningen om ägarens frihet att själv kunna välja villkoren för sin produkt som ett brev på posten. (Eller som ett DM på Facebook.) Å andra sidan kan staten i allmänhet invända att Internetföretaget använder sig av och drar fördelar av en infrastruktur som staten varit med om att ta fram – kabelnät som finansierats av skattebetalarna, IT-kompetens som växt fram i offentligfinansierade undervisningsmiljöer, etc. – och det i sig medför att det går att ställa krav på att företag accepterar att ta ett medansvar för demokratiska grundvärden. Det här kan man vrida och vända på fler gånger. Men det är som sagt en annan fråga. Min huvudfråga här är mycket enklare, men ändå svårbesvarad. Är det censur när de dominerande sociala medie-företagen styr innehållet i vår kommunikation under ett hot om sanktioner. * Detta blogginlägg är inspirerat av Amnestys bloggstafett om yttrandefrihet som genomförs som en del av Amnestys kampanj “Skriv för frihet”. Mer information om bloggstafetten, “Skriv för frihet” och Amnestys arbete för yttrandefrihet hittar du här: www.amnesty.se/bloggstafett. ”Information wants to be free.” Uttalandet är ett mantra i den digitaliserade kommunikationens tid. Informationsfrihet är för många ett självklart ideal, med vidsträckta implikationer för såväl yttrandefrihets-, integritetsskydds- och upphovsrättsreglering. Uttalandet brukar tillskrivas Stewart Brand, som sägs ha yttrat det på den första Hackers’ Conference som lämpligt nog hölls 1984. Det sammmanhang som uttalandet gjordes i brukar inte citeras lika ofta. I sitt sammanhang blir uttalandet mindre naivt, men också mindre klatschigt: ”Information Wants To Be Free. Information also wants to be expensive. ...That tension will not go away”. Det är svårt att ta uttalanden som dessa på allvar, annat än som slagord. Det är förstås konstigt att tillskriva information en vilja. Människor kan vilja saker. Andra varelser likaså. Men information kan lika litet som en penna eller en pinne vilja något. När någon (som inte lider av vanföreställningar) säger att information vill vara fri – och någon säger det ofta – så betyder det något annat än att informationen tillskrivs en viss vilja. Uttalandet är att förstå som en metafor. Men för vad? Här har det visat sig finnas olika tolkningar. Min tolkning är att det oftast framförs som en omformulering av det normativa påståendet att informationsfrihet är önskvärt. Påståendet utgör ett slagfärdigt sätt att uttrycka en uppfattning om ett generellt borde. Det är bra om information får vara fri. Kanske ska slagordet betraktas som ett uttryck för något mer än ett påstående om det normativt eftersträvansvärda. Formuleringen har ett ontologiskt skimmer över sig. ”Information wants to be free” kanske också bör ses som ett uttryck för att informationsfrihet är intrinsikalt önskvärd. När man säger att information vill vara fri så kan det tolkas som att man tillskriver information en fundamental egenskap: en strävan att få vara fri, otvungen, gränslös. Informationsfrihetens positiva status fordrar inget stöd. Den tas för given. Brand ställer informationsfriheten mot profitintresset. Informationens frihet är ena sidan av det mynt som har drivkraften att kapitalisera på informationen på den andra sidan. Det är också denna intressekonflikt som ofta betonas i debatten om upphovrätt och informationsfrihet i digitala sammanhang. Men det finns en lika viktig intressekonflikt, nämligen den mellan informationsfriheten och de negativa effekter information kan medföra i form av integritetsinskränkningar eller andra skador som drabbar någon annan till följd av kommunicerad information. Båda dessa typer av intressekonflikter hör till den typ av avvägningar som är legio i rättighetssammanhang. Alla friheter och rättigheter kommer förr eller senare brytas mot någon annans frihet eller rättighet. Och då krävs det en avvägning. Men i vissa sammanhang tenderar denna avvägning att glömmas bort. I en svensk tradition har tanken på en närmast absolut frihet för information, framför allt att få sprida information (frihet i tillgång till information och ett kommunicerande skydd för informationsaccess tilldrar sig inte lika stort intresse) ansetts naturligt kunna knytas till vår syn på yttrandefrihet, eller kanske snarast till den syn som vi tror präglar vår yttrandefrihetstradition, en form av yttrandefrihetsabsolutism. En yttrandefrihetsabsolutist är inte någon som förknippar yttrandefrihet med alkoholpolitik utan en person som anser att yttrandefriheten ska vara absolut, total. Om yttrandefriheten inte kan vara total, så ska den åtminstone vara i det närmaste total. Den senare inställningen kan betecknas som yttrandefrihetsmaximalist. En yttrandefrihetsmaximalist anser att det finns ett egenvärde i så vidsträckt yttrandefrihet som möjligt och att detta egenvärde ger yttrandefriheten en särskild tyngd i intressekonflikter. Vare sig yttrandefrihetsabsolutismen eller -maximalismen återspeglas i lagstiftningens reglering. Grundlagarna tar tvärtom upp åtskilliga undantag, hela kataloger av regler, där yttrandefriheten får vika för andra intressen. I dessa fall kan yttranden medföra ansvar. Men det finns icke desto mindre en anda av yttrandefrihetsabsolutism i svensk debatt. Jag föreslår att denna andra utgör en essentiell beståndsdel av den allmänt omfattade bilden av yttrandefriheten i Sverige. Den obetvingade yttrandefriheten är normalstillståndet, är kärnan i denna anda, och det även när den kommer i konflikt med andra intressen eller rättigheter. Den absoluta eller maximalt vidsträckta yttrandefriheten är i det närmaste ett naturtillstånd och inskränkningar eller begränsningar är undantag från detta naturtillstånd. Andan kan komma till uttryck när nya inskränkningar föreslås. (Det är mer sällan som inställningen utgör avstamp för kritik av redan etablerade inskränkningar.) När en reglering föreslås som kan antas skava mot yttrandefriheten är den absolutistiska eller maximalistiska inställningen vanligt förekommande. Motståndet mot vad som uppfattas som nya inskränkningar i yttrandefriheten vilar ofta på det implicita argumentet att yttrandefriheten i sig är skyddsvärd, även när den används på ett sätt som t.ex. skadar någon. Argumentet har under senare tid framförts t.ex. i motståndet mot lagförslaget om förbud mot integritetskränkande fotografering. Den kan komma till uttryck i vår syn på reformbehov i andra länder. Det kan komma till uttryck i vårt stöd för vissa tekniker eller verksamheter. Denna bild av den svenska yttrandefriheten korresponderar alltså inte med den rättsliga regleringen, trots att det i allmänhet är just den rättsliga regleringen av yttrandefriheten som betonas som central för vår tradition. Yttrandefrihetsabsolutismen och -maximalismen är i denna mening en vrångbild, och inte sällan en idealbild, av den svenska yttrandefrihetstraditionen. Det är en bild som är attraktiv för många, sin förvrängning till trots. Det är denna bild som fick Wikileaks att söka sig till Sverige. Det är denna bild som vi söker exportera i resten av Europa och världen. Denna anda är fertil jord för argument av typen ”information wants to be free”. Det märks särskilt i diskussionen om kommunikation över Internet. Medan lagstiftningen alltid utgått från att yttrandefriheten kräver begränsningar har kombinationen av den förvrängda självbilden av den svenska yttrandefrihetstraditionen och det ideal som framträder i det inledande Brand-citatet genererat en ny form av yttrandefrihetsabsolutism: Yttrandefriheten på Internet bör inte begränsas. Punkt. Eller så förekommer den i den något mer uppluckrade yttrandefrihetsmaximalistiska formen: En så vidsträckt yttrandefrihet på Internet har ett egenvärde, som andra fri- och rättigheter saknar. Det vanligaste exemplet på yttrandefrihetens självklara begränsning är nog scenariot där någon av okynne ropar att elden är lös på en teater. Att ropa att elden är lös är förvisso ett yttrande och yttranden förtjänar förvisso att skyddas, men när yttrandefriheten används till att oberättigat skapa kalabalik får den vika för andra intressen, kanske närmast intresset av personlig säkerhet. Det finns emellertid skarpare exempel än det falska larmet. Ett absolut skydd för yttrandefriheten skulle innebära att den som anstiftar till brott som mord eller sabotage inte skulle kunna avkrävas ansvar. Om jag anlitar någon att mörda min fiende genom att kommunicera över Facebook så kan naturligtvis inte min yttrandefrihet anföras som ett ansvarsbefriande argument. Det beror emellertid inte på, som ibland antas, att de yttranden som utgör min beställning av ett mord inte skulle omfattas av yttrandefriheten. Alla yttranden omfattas. Men vissa yttranden förtjänar inte att skyddas när de kolliderar med andras intressen. Ett yttrande som innebär en beställning av ett mord är det mest extrema exemplet på detta. Den totala yttrandefriheten är ohållbar. Men den är inte bara ohållbar. Den utgör inte heller ett idealtillstånd, i sammanhang bestående av mer än en människa. Det finns inte ens på ett abstrakt, principiellt plan utrymme för yttrandefrihetsabsolutism i ett samhälle. På samma sätt förhåller det sig med den yttrandefrihetsmaximalistiska inställningen. Enligt denna inställning har en vidsträckt yttrandefrihet ett egenvärde, som andra fri- och rättigheter inte har. Inte heller denna inställning är principiellt försvarbar i ett samhälle. Hur vidsträckt yttrandefriheten ska antas vara, eller göras, beror på vad den används till. Det finns inget egenvärde i en så extensiv yttrandefrihet som möjligt. Det kan finnas ett egenvärde i yttrandefrihet, men inte i dess utsträckning. Jag tror att detta kan uppfattas som kontroversiellt, men låt mig ge ett konkret men världsfrånvänt exempel som illustrerar poängen tydligt. Säg att vi lever i ett samhälle som har reglerat sin yttrandefrihet på det sätt som vårt samhälle idag har. Lagstiftaren föreslår en marginell, men dramatisk, förändring av systemet: Anstiftan av mord som sker genom yttranden över Internet ska avkriminaliseras, med motiveringen just att yttrandefrihetens har ett egenvärde. Ett samhälle som skulle genomföra en sådan reform är, påstår jag, inte i någon bemärkelse ett bättre samhälle än det tidigare. Det är förstås sämre i flera avseenden. Reformen riskerar att göra livet farligare för potentiella mordoffer och står stick i stäv med grundläggande tankar om retributiv rättvisa. Men det är inte i något avseende bättre. En utvidgning av yttrandefriheten är inte i sig positiv utan bara positiv utifrån vad den mer konkret innebär. Yttrandefrihetsmaximalismen lider av samma brist som sin absolutistiska storebror – det är normativt ohållbara positioner. Information vill vara fri, säger maximen. Yttrandefriheten strävar mot totalitet eller maximal utsträckning. Men information måste betvingas. Yttrandefriheten måste begränsas. Ett samhälle med total informations- eller yttrandefrihet är ett samhälle som gör transparensen totalitär och integriteten till intet. Detta blogginlägg är inspirerat av Amnestys bloggstafett om yttrandefrihet som genomförs som en del av Amnestys kampanj “Skriv för frihet”. Mer information om bloggstafetten, “Skriv för frihet” och Amnestys arbete för yttrandefrihet hittar du här: www.amnesty.se/bloggstafett. Från och med idag, till den 10 december, har jag och nio andra blivit ombedda att deltaga i Amnestys bloggstafett om yttrandefrihet. Det är ett privilegium att få deltaga i ett sådant sammanhang. Amnestys arbete för yttrandefrihet och andra friheter runt om i världen inspirerar och utmanar. Yttrandefrihet i andra länder, särskilt i tredje världen, är en ständig källa till diskussion i Sverige. Under senare tid har två fall med styrka mobiliserat yttrandefrihetsengagemang. De gripna svenska journalisterna i Etiopien betraktas i den svenska diskussionen som en pressfrihetsfråga – en frihetsfråga som ligger yttrandefriheten nära. – och har givit upphov till omfattande kampanjer. Kampen för Dawitt Isaaks sak har varit en av kultursidornas mest frekventa samtalsämnen. Två viktiga stridsfrågor. Yttrandefriheten står högt upp på prioritetslistan när svenska debattörer vill dra en lans för att göra världen bättre. Men, nota bene: Världen. Det är yttrandefriheten i andra länder som dominerar vårt intresse. Det är delvis helt i sin ordning. Åtskilliga länder, särskilt i diktaturer, har enormt mycket mer att arbeta med för att åstadkomma en fungerande yttrandefrihet än Sverige. Vi är inte lika goda kålsupare. Jag vill inte låta påskina att Sverige har yttrandefrihetsproblem av det slag som präglar Nordkorea eller Kina. Men att Sverige inte är Nordkorea ur yttrandefrihetssynvinkel betyder inte att vi är utopia. Och här finns det anledning till självrannsakan. Det finns nämligen många som verkar tro att Sverige är utopia, att den svenska yttrandefrihetsregleringen är slutpunkten på en legalistisk civilisationsutveckling där tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna utgör den bästa av världar. Yttrandefriheten i Sverige har starka och stolta traditioner, brukar det sägas. Det rättsliga skyddet för yttrandefriheten och särskilt tryckfriheten är unikt i sin historia och i sin omfattning. Det är en historieskrivning som upprepas i den senaste statliga utredningen på området, Ny yttrandefrihetsgrundlag?, som presenterades i slutet på oktober 2010. Påståendet brukar förenas med ståndpunkten att det är en tradition som vi bör måna om, att vi bör värna om vår starka svenska yttrandefrihetstradition. Problemet är dock att historieskrivningen inte stämmer. I vissa avseenden har vi inte alls ett starkt yttrandefrihetsskydd i svensk rätt. Tvärtom. I yttrandefrihetskommitténs betänkanden identifieras sex grundbultar i den svensk yttrandefriheten. Enbart någon enstaka av dessa grundbultar – litet beroende på hur man räknar – har direkt att göra med skyddet för yttrandefriheten som frihet, som rätten att få yttra sig (utan sanktioner). Grundbultarna är därutöver av processuellt slag – hur och på vilket sätt yttrandefriheten ska fungera. Därtill har vi de speciella reglerna om meddelarfrihet, som kan sägas vara delvis regler om friheten att få yttra sig (friheten att få bryta sekretess till exempel), men som också är regler om access till information (reglerna syftar till att skapa förutsättningar för medias genomlysning av förvaltningen). Sammantaget ger dessa regler ett starkt skydd för medierna. Det är naturligtvis en essentiell aspekt av ett yttrandefrihetsskydd. Men när det gäller yttrandefriheten i sin kärna är finns det hål i grundlagsskyddet. Stora hål. Hål som inte diskuteras. Vi har mangadomen, som ska upp i HD vad det lider. I mangadomen dömdes en man för barnpornografibrott efter att i sin verksamhet som översättare av serier innehaft serier från Japan där figurer tecknats i sexuella positioner. Vi har hets mot folkgrupp-lagstiftningen, som kan medföra att människor döms till straffansvar efter att ha haft hakkors på kläderna. Vi har undantaget för upphovsrättsligt skyddade verk, som innebär att om någon uttrycker sig på ett sätt som utnyttjar en annans upphovsrättsligt skyddade rättighet så finns det inget skydd alls enligt tryckfrihets- eller yttrandefrihetsgrundlagarna. Hål i yttrandefriheten, alltså. Stora hål. Jag skulle säga att vi har ett väldigt starkt skydd för etablerade media i svensk rätt. Det är viktigt. Pressens starka ställning utgör en essentiell komponent i en frisk demokrati. När det gäller yttrandefrihet i allmänhet – och särskilt när det gäller yttrandefrihet för kontroversiella yttranden utanför mediernas skyddszon – är det däremot direkt falskt att påstå att den är stark. Yttrandefrihetsskyddet bortom mediehusens kanaler har ofta ett svagt skydd i juridiken, och saknar uppbackare i debatten. Aftonbladet har både lagstiftaren och opinionen bakom sig när tidningen publicerar namnuppgifter på kända personer som misstänks för brott. Men när, säg, en tjänsteman uttalar sig olämpligt om sexualbrott kommer ingen ihåg yttrandefriheten. Det är dags att kliva ned från de höga hästarna. Om Sverige ska kunna mäta sig med de rättsordningar som faktiskt har ett starkt skydd för yttrandefriheten i stort, inte bara för mediernas yttranden, så måste den rättsliga traditionen omregleras i grunden. Det kommer knappast ske i den närmaste framtiden, trots att det idag finns ett gyllene läge. Men då ska vi inte heller framträda som om vi är ett föredöme för omvärlden. Det finns yttrandefrihetskamper långt borta – och det finns yttrandefrihetskamper hemma. Ett återkommande mönster är att normativa konflikter blir mer komplicera och svårhanterbara ju närmare man kommer den och ju mer nyanserat de betraktas. Det är lättare att engagera sig för Dawitt Isaak än i den svenska yttrandefrihetsdebatten. Vi vet inte ett dugg om rättssystemet i Eritrea. Den svenska yttrandefriheten, däremot, är välkänt komplex – det är en väldig massa för och emot som tornar upp vid varje vägskäl. Fotograferingsförbud i privata sammanhang? Svåra avvägningar mellan informationsaccess och integritet dyker upp som ett brev på posten. Men när man griper en journalist i ett annat land långt borta framstår saken ofta som enklare. Hen måste friges, helt enkelt. Bara i diktaturer låser man in journalister. Primitiva typer, de där borta. Det här kan man ju fundera litet på medan en ny yttrandefrihet formeras. Vad kräver vi av andra länder, och vad kräver vi av oss själva? Är vi snabbare med att kritisera andra rättsordningar än vår egen – och är i så fall våra bedömningar av den andra rättsordningen tillräckligt väl grundade för att våra bedömningar ska vara rättvisa? Vad krävs för att svensk rätt ska leva upp till ryktet om en stark yttrandefrihet på riktigt? * Detta blogginlägg ingår i Amnestys bloggstafett om yttrandefrihet som genomförs som en del av Amnestys kampanj “Skriv för frihet”. Mer information om bloggstafetten, “Skriv för livet” och Amnestys arbete för yttrandefrihet hittar du här: www.amnesty.se/bloggstafett. Nu lämnar jag över stafettpinnen till advokatsamfundets generalsekreterare Anne Ramberg, som bloggar på http://annerambergs.wordpress.com/. Anne har tidigare skrivit om svårigheterna med att hitta en balans mellan yttrandefrihet och andra intressen i Sverige och det vore roligt att höra hennes synpunkter. ”Bara en jurist bryr sig om sånt” ”Bara en jurist kan bry sig om det där.” Pappan med barn i samma klass som min dotter vände sig mot mig och log. Han hade läst min artikel i gårdagens DN som handlar om att människor döms för brott som inte bevisats. ”Han var ju ändå skyldig, han du skrev om.” Det där tycks vara sant. Han var ändå skyldig. Vad spelar det då för roll om man behandlar brottsmisstankar med svepande penseldrag. Hans skuld var redan klarlagd. Det där är nackdelen med krönikeformen. I ett antal krönikor i DN har jag tänkt att ta upp vad jag menar är okända rättssäkerhetsproblem i svensk rätt. Till skillnad från kända fall av verklig eller påstådd s.k. rättsröta – Thoms Quick, Joy Rahman, Billy Butt – är de problem jag försöker påvisa mindre spektakulära. Det gör att det kan vara svårt att få fram den principiella poängen och krönikeformen är begränsande i och med att det inte finns utrymme för att lägga ut texten. Det ställer således stora krav på pedagogisk förmåga. I gårdagens krönika kanske jag inte uppfyllde dessa krav fullt ut. Det är anledningen till denna text, Rättssäkerhet for dummies, som tar upp vissa förutsättningar för den rättssäkerhetsdiskussion som jag försöker föra. Det är min uppfattning att det är i de små frågorna som de stora problem för rättsstaten riskerar att växa. Mordfall och terrordomar hårdbevakas av media, som ofta sätter sina skickligaste reportrar att nagelfara processerna. Men i detaljerna av bygglovsärenden, felparkeringsdomar eller den sista lilla åtalspunkten i den långa listan av narkotikabrott sniffar sällan skjutjärnsreportern runt. Mediernas granskning når sällan dit. Och det är även i dessa detaljer som det kan finnas risker för slentrian i rättsväsendets maskineri. Krönikan Jag vill därför mot bakgrund av gårdagens DN-krönika försöka att ge en litet djupare bild av det problem som jag tog upp. Jag klipper in några stycken ur krönikan nedan: ”Alla inser att det är fel att oskyldiga får livstids fängelse. Däremot är det inte lika lätt att se betydelsen av åsidosatta grundprinciper i fallen där varningsklockorna aldrig ringde. Det är i de undanskymda fallen rättssystemfel riskerar att frodas. Djävulen finns i detaljerna. Så låt oss titta på en sådan detalj. Fallet Habo Finans. Habo Finans var det lilla finansbolaget som i investeringsfonden Diamanten lovade kunderna hög avkastning. Investeringarna skulle ske huvudsakligen i Ericssonaktier, informerades kunderna om, och de skulle vara säkra. Men informationen stämde inte. Fonden var egentligen ett pyramidspel. VD:n för Habo Finans åtalades för bland annat grovt bedrägeri. Ungefär 780 personer var målsägande. För att kunna dömas för bedrägeri krävs det att man vilselett någon. Ett vilseledande hade tveklöst skett. Bolaget hade ljugit. Men för att kunna dömas för bedrägeri krävs det dessutom att vilseledandet orsakat att någon företagit en viss disposition. Det krävdes alltså att kunderna hade investerat i Diamanten just på grund av vilseledandet för att de i lagens mening skulle vara bedragna. I målet hördes 23 målsägande. När det gäller åtalet avseende brott mot de övriga, fler än 750, målsägandena fördes ingen bevisning om varför de investerat i Habo Finans. Ingen alls. Trots detta fälldes VD:n till ansvar för alla dessa brott. I klarspråk: VD:n dömdes för att ha bedragit över 750 personer utan att det förts bevisning om att brott faktiskt begåtts i dessa fall. Vad som har hänt i fallet Habo Finans är att brottspåståenden masshanterats. I omfattande härvor blir det i praktiken omöjligt för rättsväsendet att gå till botten med varje enskild misstanke. Men praktiska problem rättfärdigar inte kompromisser med rättssäkerheten. Det är helt enkelt inte tillåtet. Och Habo Finans är knappast unikt.” Utveckling Låt mig utveckla detta något. Vad som hände i Habo Finans-fallet var alltså att en person dömdes för grovt bedrägeri i en stor mängd fall. Att vilseledande faktiskt skett var klarlagt, men – som sagt – det räcker inte för att bedrägeri skall anses föreligga. Det krävs också att vilseledandet lett till en viss effekt hos den som är offer för brottet. Här finns det ett pedagogiskt problem, har jag kunnat notera, i förhållande till den som inte redan har funderat närmare på rättssäkerhetsfrågor. Det pedagogiska problemet verkar framför allt bestå i att det är svårt att förstå varför det skulle vara så nödvändigt att, för att ta bedrägerifallet som tagits upp här, en viss effekt inträffat. Direktören hade ju ljugit för kunderna. I vissa fall var det också klarlagt att detta hade medfört negativa ekonomiska effekter för kunderna. Då spelar det väl inte så stor roll om man utgår från att sådana effekter också drabbar andra? Inget brott utan lag Denna invändning, som jag hört från väldigt många (och även många kloka) personer, uppmärksammade mig på att det verkar finnas en underskattning av hur rättssäkerhetsidealet uppställer formella krav. Det är en grundbult i rättssäkerhetstanken att ingen ska dömas för ett brott utan lag. Utan en lagreglering, finns det inget brott. En lagreglering som innehåller ett förbud av något slag (”Du ska inte bedraga”) innehåller vissa rekvisit, eller vissa kriterier. Det är enbart om dessa kriterier är uppfyllda som en misstänkt person kan dömas för brottet. Är inte dessa rekvisit eller kriterier uppfyllda så föreligger inget brott. Låt mig upprepa detta för att nöta in poängen: Är inte samtliga rekvisit uppfyllda i en regel finns det inget brott enligt regeln. Finns det då ingen annan regel som aktualiserats finns det inget brott över huvud taget. Inget straff utan bevis Ovanpå dessa rekvisit ligger bevisregler. Det är åklagaren som har bevisbördan för att ett brott föreligger. Det innebär mer specifikt att åklagaren har bevisbördan för att samtliga de rekvisit som regeln ställer upp är uppfyllda. Om åklagaren inte kan bevisa att samtliga rekvisit är uppfyllda så kan man inte heller döma för brott. Oskuldspresumtion En annan rättssäkerhetstanke aktualiseras därvid, nämligen oskuldspresumtionen. Alla skall betraktras som oskyldiga om inte åklagaren lyckats bevisa, enligt de tuffa beviskrav som därvid gäller, att alla rekvisiten för brott är uppfyllda. Med andra ord: Om åklagaren inte lyckas bevisa att ett brott föreligger enligt de kriterier som gäller för brottet så ska rättsordningen utgå från att den anklagade personen är oskyldig. Tillbaks till fallet Det här är basics, förstås. Men låt oss utgå från dessa basics och återvända till Habo Finans-fallet. I fallet dömdes alltså en person för bedrägeribrott mot en väldig massa personer. Avseende några av de misstänkta brott hade åklagaren fört bevisning. (Förhör som för övrigt visade att det fanns många olika anledningar till varför Habo Finans kunder valde att investera i Diamanten.) Men avseende de allra flesta fördes ingen bevisning alls. Genom att döma VD:n för även dessa brott, 750 brott, så har rättssäkerhetsprinciper alltså kränkts. En jämförelse Kanske blir det tydligare om man jämför med andra brott och andra rekvisit. Säg att jag åtalas för två fall av bestialiska mord. I ett av fallen förs bevisning om att jag faktiskt mördat en person som också är död. Mordet är dessutom, som sagt, bestialiskt. Straffet blir därför livstids fängelse. Lagens strängaste straff. Men avseende det andra fallet förs det ingen bevisning. Notera: Det är inte som i vissa tidigare kända fall där bevisvärderingen gjorts på ett kontroversiellt fall. I mitt exempel är det istället så att domstolen bara konstaterar implicit att det inte finns anledning att göra en annan bedömning i det andra fallet än avseende det fall där det faktiskt förs bevisning. Det påverkar i och för sig inte straffet – jag kan inte dömas till strängare straff än livstids fängelse. Men ur rättssäkerhetssynvinkel har något väldigt allvarligt hänt: Jag har felaktigt dömts för ett brott. (Vilket alltså inte är det samma som att jag är oskyldig till brottet. Däremot skall jag ur statens synvinkel betraktas som oskyldig för brott som det inte bevisats att jag begått.) Samma med Habo Finans. I 750 fall dömdes en person felaktigt för bedrägeri. Pretty serious stuff. En morot till konspirationsteoretikern En annan litet ovanlig sak med hovrättsdomen är att det fanns en ledamot som var skiljaktig och som är den vars inställning jag bygger ovanstående på. Den skiljaktiga meningen är emellertid inte fogad till domskälen på det vanliga sättet. Den är istället placerad som en ”bilaga till anteckningar förda vid huvudförhandlingen”. Konspirationsteoretiker kan kanske dra växlar på detta och fundera över om hovrätten ville gömma den skiljaktiga mening vari det framförs att en person döms felaktigt för 750 brott. Men jag är inte konspiratoriskt lagd. Det finns säkert goda skäl för hovrättens placering av den skiljaktiga meningen. Ett avslutande litteraturtips Habo Finans-domen är ett exempel på när masshantering utmanar rättssäkerhetsprinciperna. Det finns många fall som kan tas upp i det sammanhanget. En uppfriskande artikel är Suzanne Wennbergs Från Malexander till Sambandscentralen – fördelar och farhågor med dömande i medgärningsmannaskap respektive medfrämjandeskap, JT 2002-03.


text: Skenäktenskap är en del av vardagen inom familjeåterförening i EU-länderna, men deras omfattning är svår att bevisa på grund av brist på jämförbar statistik, konstateras i Europeiska migrationsnätverket EMN:s syntesrapport Misuse of the Right to Family Reunification. Med skenäktenskap avses ett äktenskap som har ingåtts i syfte att kringgå bestämmelser om inresa eller vistelse i ett land, dvs. endast för att maken ska få uppehållstillstånd. Antalet fall med misstanke om skenäktenskap varierade i EU-länderna och Norge mellan 35 och 1.740 fall 2011. Samtidigt varierade antalet avslagsbeslut på grund av skenäktenskap i EU-länderna mellan 5 och 990. Rapporten bygger på nationella undersökningar i 24 medlemsstater och Norge, som utredde omfattningen av skenäktenskap och felaktiga anmälningar om föräldraskap som lämnats i anslutning till ansökan om uppehållstillstånd. Skenäktenskap har vanligen ekonomiska motiv. Å andra sidan har man också observerat tecken på skenäktenskap som ordnats av organiserade kriminella grupper. EU-länderna bekämpar missbruk på grund av skenäktenskap genom att koncentrera sin undersökning till avgångsländernas beskickningar, där sökande av uppehållstillstånd intervjuas och handlingarnas äkthet undersöks. I en del länder kan polisen undersöka lägenheter, arbetsplatser eller skolor för personer som misstänks för skenäktenskap. Vid undersökningen jämförs även uppgifter om äktenskap och samboende som lämnats till kommunala register med de uppgifter som lämnats till immigrationsmyndigheterna. En skenäktenskapsundersökning inleds exempelvis om anknytningspersonen tidigare ingått flera kortvariga äktenskap eller ett skenäktenskap. Om misstanken om skenäktenskap konstateras vara grundad och anknytningspersonen har vilselett myndigheterna, varierar straffen i EU-länderna mellan fem års ovillkorlig fängelse till böter på 15.000 euro. Ansökan om uppehållstillstånd på grund av familjeband för den som ansökt om uppehållstillstånd avslås eller återkallas i regel. I Finland fattar Migrationsverket årligen cirka 250 avslagsbeslut på grund av skenäktenskap. Polisens beslut ingår inte i denna uppskattning. (Min anm.: Hur många som avslås i Sverige är inte känt). Enligt 36 § i den gällande utlänningslagen kan uppehållstillstånd vägras om det framgår att det anmälda äktenskapet har ingåtts i avsikt att kringgå bestämmelserna om uppehållstillstånd. Finland bekämpar missbruk i uppehållstillståndsprocessen i huvudsak före utlänningens inresa. Noggrann kontroll av ansökan om visum och uppehållstillstånd har konstaterats vara till stor hjälp i bekämpningen av missbruk. Hur Sverige kontrollerar, bestraffar, agerar i fall där skenäktenskap misstänks eller konstateras känner jag inte till, men hoppas att någon eller några miggor som känner till förfarandet, hör av sig och berättar!


text: Sommaruppehåll över Det var ett tag sedan jag bloggade. Har varit väldigt upptagen med jobb och träning så det har inte blivit mycket tid över. Har även inte hunnit följa MMA-världen så mycket. Förutom stora matcher. Något jag tränat väldigt mycket på nu under sommaren är boxning. Man kan nästan säga att jag har blivit kär i boxningen. Här är en video från helgens styrketräning med Martin Brinde Kommer skriva mer inlägg nu vad det gäller träning, matcher osv. Ha d gött Dela denna artikel I kommentarsfältet har kommentatorn juridiskt ansvar för sina inlägg. Inga personpåhopp, förolämpningar, spydigheter, fighterbashing, rasism eller liknande. Behandla varandra med respekt, och behandla andra så som du själv vill bli behandlad. Läs igenom det du skrivit en extra gång innan du postar det. Hittar du ett fel i artikeln, ta då kontakt med författaren via mail eller liknande. Aggressivitet har ingen plats på den här bloggen, sådant blir vi av med i träningslokalerna. Presentera inte spekulationer som fakta. Ha bevis och grund för dina påståenden. Alla kommentarer bör tillföra något till diskussionen. Frågor om illegala streamar är inte tillåtet. Håll er till ämnet. Off topic är inte tillåtet. Följs inte dessa regler har moderatorer rättigheter att ändra och/eller ta bort ditt meddelande. Läs en närmare förklaring på reglerna här.


text: - Daniel Sedin var i Sundsvall för att spela med välgörenhetslaget Icebreakers. - Daniel och Henrik Sedin spelade match med välgörenhetslaget Icebreakers i Sundsvall under onsdagen. Lockout – då tar Sedinarna ett år ledigt Många Modofans drömmer om bröderna Sedin om det blir en lockout i NHL. Men Sedinarna kan lika gärna ta ett år ledigt. "Ser inga problem med det". 2012-08-09 14:18 SUNDSVALL. Samtidigt som NHL och spelarfacket sitter i intensiva förhandlingar om den kommande NHL-säsongen försäsongstränar storstjärnorna Daniel och Henrik Sedin för fullt. – Många tror att vi åker hem till Sverige och har semester, men det är då allt jobb läggs ner för att kunna ha kul på vintern. Det blir inte så mycket ledig tid, säger Daniel Sedin till Nyheter24. I nuläget är spelarfacket och NHL långt ifrån varandra och en lockout ser ut att vara nära förestående – något som skulle få flera NHL-stjärnor att flytta hem till elitserien. I Örnsköldsvik sitter förmodligen många Modofans och håller tummarna. Men Daniel Sedin berättar att det bara är spel i Vancouver som finns i tankarna just nu. – Vi åker över. Vi har barn som går i skolan så vi får se lite vad som händer med lockouten. Det kommer att visa sig lite mer just när säsongen ska börja. Då kanske man får en liten aning om hur lång lockouten blir eller om det ens blir någon lockout. Men vi har bestämt oss för att åka över och vara där borta. Inget Modo för er i vinter alltså? – Nej. Eller nja, det beror förstås mycket på hur lång lockouten blir, men vi kommer i alla fall att starta säsongen där borta. Kan det rent av bli ett år ledigt för er vid en lång lockout? – Ja, absolut. Vi ser inga problem med det alls. Vi kan träna på ändå.


text: Sjuk Just nu äter jag frukost, kollar på TV och blir biten av min katt. Trevligt trevligt, haha :) Hoppas alla ni mår bra! X-factor Får se hur det är imorgon, hoppas inte det är värre än att jag kan gå till skolan.. Förresten, från och med idag (tror jag) kan man börja söka till X-FACTOR. Jag hade inte tänkt att göra det (hahaha absolut inte!!) men jag har faktiskt några vänner som tänk söka och dom alla är sjuukt duktiga på att sjunga och jag hoppas verkligen att dom gör det, så dom inte bara sitter och säger det. Åh, tänk att få se några av sina bästavänner där... lixom, proud moment, haha! :) Duktig tjej! Jag innan skolan / lite läxor Det har varit en betyligt mycket bättre dag idag! Vaknade halv sju och blev glad när jag kunde sova en timme till, sedan gick jag upp, duschade, tog det lugnt och sedan jag gick till skolan. Efter en tråkig skoldag gick jag hem och gick direkt in till mina granne, så vi tränade lite till ett kommande prov. (Vi går inte i sammaklass, men ska ha samma prov i hemkunskap). Vi pluggade i ca en och en halv timme och sedan gick jag hem för att äta. Vid halv 6 började jag plugga igen, fast denna gången hemma. Har gjort franskläxan, engelskläxan och NO läxan. Känns som jag fått mycket gjort idag - känns bra! Nu ska jag läsa lite bloggar och sånt som jag alltid gör på datorn. Pusss :) En helt vanlig måndag Go'kväll! I eftermiddags tog jag och Johanna oss ut i kylan och fotade lite.... vi var ute i en halvtimme ungefär, men mina fingrar var verkligen helt röda och iskalla!! Jag och Johanna brukar mest träffas på helger osv, så det känns alltid kul att kunna träffas på vardagarna också, det hela slutade med att hon gick hem vid 7. Nu ska jag snart kolla på familjen annorlunda. Ett måste, även om jag nu förtiden har svårt för sitta och kolla på TV.. haha! Låter bilden tala True words! Åh, jag och måndag går verkligen inte ihop. Allt är bara så jobbigt och jag har haft ont i magen hela dagen. Life goes on... ha det bra! Nom nom nom Trött tjej Där ser ni en bild på mina ganska nya skor. Love it! Har träffat söta Neo idag också, innan han och hans föräldrar skulle köra hemåt. Just nu lyssnar jag på engelsk radio, fast det är typ slut nu. Aja, ha det bra! Want U Back Ingen rubrik Kak-kalas Vad händer på en lördag? Om en timme ska jag iväg till min mormor & morfar, då mormor fyllt år, så det blir kak-kalas. Onyttigt och gott! Sedan ska jag träffa mitt kusinbarn Neo! Senaste gången jag träffade honom var mellan jul och nyår, så det är nästan exakt en månad sen. Den killen är så himla söt och snäll, och jag som ääälskar små barn så blir det lixom inte bättre. Nu ska jag fixa mig lite med some good music. Ha de bra! Har inte alls mycke bilder, så har ni inte redan tröttnat på alla 1D-bilder jag lägger upp så kanske ni gör det nu. men dom är ju sååååå snygga Tillbaks! FREDAAAG! Det är fredag och mina två prov som jag tjatat om är avklarade! Känns riktigt skönt! Nästa vecka väntar ett hemkunskapsprov, men jag tror det kommer gå bra. Ikväll ska jag och min bror laga mat - kyckligwok med nudlar! Just nu lyssnar jag på NRJ i hopp om att One Thing ska börja spelas. Vad hittar ni på? Det fick bli en finfinfinfin bild på Liam! Svar på fråga Tack fina du! :) Vi har träffats genom twitter och vi började snacka där pga en tjej som vi båda känner, haha! Jag (Angelica) träffade henne första gången i Oktober, vilket Sofia också gjorde, och sedan började jag och Sofia snacka mer och mer. Jag skrev typ 'vill starta en blogg med någon istället för att ha en helt själv' och woop så bestämde vi oss för att starta en, haha! Roligt när ni ställer lite frågor, var inte rädda för att fråga, kram! :) Let's do this Men SO provet är avklarat och imorgon väntar ett NO prov. Jag är hemma själv nu, så ska skruva upp musiken och börja plugga. Trååååkigt, men jag måste. Jag ska klara detta! Fina killar ♥ Vem tycker ni är snyggast? Från vänster - Louis, Zayn, Harry, Liam & Niall


text: Look at me Det är ju aldrig fel när motivet man är ute efter ställer upp sig så här fint, inte sant? När det gäller fåglar så brukar det ju annars ha en tendens att vända sig om så man bara få bilder på ryggarna haha, men inte den här lilla rackaren han var lite nyfiken och undrade säkert vad jag gjorde när jag stod där med stativet och det stora telet. Så ska det vara! Alixen Jag tog lite bilder på Alix för några dagar sedan när han fyllde år, han fick vara ute i trädgården och leka helt själv en stund, snacka om att de andra hundarna blev avundsjuka då. Det var ju mitt på dagen så solen var ju alldeles för starkt på egentligen men det var ju ingen planerad fotografering, annars hade han ju passat bra med en solnedgång i bakgrunden. Lydnad Här är lite bilder från lydnadsträningen. Haha ena dagen är det agility och andra lydnad, och ibland vallning och rallylydnad så man kan ju säga att våra hundar är aktiva med alla dessa sporter. Izo har verkligen en hög hastighet när han springer, med tanke på allt gräs som flyger när han ska hämta apporten. Bilden i mitten, där har vi Alice som alltid ser lika kaxig ut haha, den bilden representerar ganska bra hur hon faktiskt är. Råttungar Det blev visst ett ganska sent inlägg idag, men så blir det ibland när man är borta länge och jag har funderat på om jag skulle göra ett inlägg ikväll eller inte, men beslutatde mig för att göra det. Vet inte om jag har nämt det tidigare på bloggen, men vi har iallafall fått ettgäng råttungar här hemma, det är mammas lilla projekt som alltid hehe, vi har ju haft alla olika sorters djur men nu är det bra råttor och hundar, eller bara och bara det är ju en del. Det som är synd är ju att det är sån dubbelmoral när det gäller djur och speciellt råttor, det vill säga att väldigt många tycker de är väldigt söta när de är små men helt avskyvärda när de är stora, om man sa så om människor då haha. Dags för lite vila Jag håller med mina hundar, dags att vila sig lite efter en fullspäckad dag. Jag har hjälpt farsan att tvätta bilen, gått med hundarna, varit och käkat god påskmiddag och vi har testat en lite trådlös filmkamera som vi ska sätta upp i en fågelholk. Ska bli spännande att koppla in sen och se fågelungarna i tv:n. Men innan jag ska slöa framför datorn så tänkte jag förbereda ett inlägg som jag tänkte göra imorgon, som handlar om "raw". Jag vet bara inte hur jag ska göra om jag ska visa vad man kan göra med raw-bilder eller om jag ska visa raw vs jpeg. Något av det blir det iallafall. Putsa svansen Idag blev det som jag skrev igår, att jag skulle ta en fotorunda om jag hade tid och om vädret var fint och det var faktiskt riktigt behagligt fotoväder idag. Innan jag gick ut så fick jag syn på två ekorrar som sprang runt i trädgården bland agilityhinderna och man kan ju lugnt påstå att jag har börjat få inte rutinen "att vara effektiv". Det tog inte lång tid från att jag såg dem till att jag hade hämtat både stativet och kameran med telegluggen. Ekorrar är väldigt fina motiv tycker jag och speciellt när en av dem Zito är vild! Jag skulle tro att det är ganska lätt att övertyga andra om att Zito är ganska vild av sig, i alla fall efter att ha sett dessa bilder. Farsan ropade på mig och sa att jag skulle ta med mig kameran ut till trädgården innan idag för att fotografera syrrans och Zitos nya trick. En riktig Le Parkour-hund är vad han är haha, vet inte riktigt vad tricket heter men jag har sett det många gånger inom Le Parkour, när man springer upp mot en vägg och sedan roterar 180 grader, dock så svävar Zito lite mer än vanligt. Speedy är med! Detta är några bilder från igår när jag lekte lite med blixten och när jag såg Speedy ligga på sitt vanliga ställe så fann jag honom som ett väldigt lätt motiv att fota, eftersom han sov. Men det tog ju inte lång tid tills han vaknade av blixten och undrade vad det var, hade jag nog också gjort. På första bilden så har jag roterat kameran ca 180 grader för att få med ljuseffekten, samtidigt som Speedy sträcker på sig, haha det händer mycket kring honom. Cold birds Jag hittade lite fler bilder ifrån förra veckan när jag var ute och fotograferade lite småfåglar i träden. Jag har testat att fota igenom fönstrena ibland men vi har sådana gamla klassika fönster så de går inte riktigt att fotografera igenom och få bra bilder samtidigt. När jag skulle sluta fotografera så tog jag bort telegluggen och satte dit en glugg med mindre brännvidd och det blev en ganska cool effekt ändå som ni kan se på bild två. Arbetsledaren tar en paus Samo är lika skön som vanligt som igår när elen och strömmen gick och jag var hemma själv så jag var ju tvungen att försöka fixa det för att föräldrarna inte skulle få skyhöga elräkningar. Men arbetsledaren "Samo" tyckte tydligen att det var för enkla och fjantiga uppgifter att lösa så han gick och la sig och lät mig göra jobbet, en mycket realistisk och professionell arbetsledare med andra ord haha. Winter-birds Varför är söndagen alltid den tråkigaste dagen varje vecka, är det någon som vet det? Har ingen bra förklaring på det men så kändes det idag också, det enda jag har gjort är att gå med hundarna och städa hela dagen, visst låter det kul haha, näe inte speciellt. Men jag lyckades smita ut en sväng med telegluggen och spana på småfåglar också, de är tydligen hungriga nu när det blir vinter igen för 3-4 gången, vore gött om snön ville smälta bort en gång för alla nu så det kan bli vår. Full fart på träningen Är nästan lite trött nu av all redigering idag, det har blivit mycket hundbilder och utmaningen har verkligen varit att minska bruset en aning, vilket inte är så lätt. Det syns ju fortfarande på bilderna att det är brusigt och att ljuskällorna är riktigt dåliga men hellre en brusig bild än ingen alls som man brukar säga. Kom på mig själv idag med en riktig nörd sak också, när jag hade suttit ett tag och redigerat så tänkte jag ta en paus och det gick ut på att gå ut och fotografera haha, ganska fotonörd-aktigt, inte sant? Vinterträning Det hade ni nog aldrig kunnat ana när jag skrev igår att jag hade åkt över till Öland med familjen och fotat, att det var just agility jag hade fotografera. Men så är det i alla fall, och kallt var det inne i det där ridhuset men man blev snabbt varm igen efter några pepprade serietagningar. Som alltid så är det ju väldigt dåligt ljus inomhus så det fick bli iso3200 och endå blev jag inte så nöjd med slutartiden men man får ju välja på brus eller ingen bild alls så. Detta är bara ett fåtal bilder, jag orkade inte ladda upp en bildbomb men det kanske kommer upp fler nu i veckan. Birdie Idag så var det årets första fågelfotografering eftersom nu under vintern har det varit väldigt dåligt med fåglar, har nästan inte sett några alls faktiskt men idag när det blev några plusgrader och solen kom fram så kom fåglarna fram också. Så jag tog med mig kameran och telet ut, jag passade även på att använda blixten och det gick ganska bra men egentligen ska man ha en speciellt bouncer för att blixteffekten ska fungera på lång avstånd. Men jag har inte köpt det ännu, man ska ju aldrig köpa något om man inte är helt säker på att man kommer använda det. Alice i snön Canon EOS 7D + Canon EF 50mm f/1.8 @ 50mm - 1/1600 - f/1.8 - iso100 Jag passade på att ta lite fler hundbilder i snön för några dagar sedan när alla hundarna var här hemma och vad mycket frågor jag har fått efter mitt julhälsnings-inlägg haha, det var många som var förvånade och skrev bland annat "Va! Har ni 8 hundar hemma?". Men för att göra en lång historia kort så kan jag säga att alla i min släkt är djurvänner och har alla möjliga djur så ibland passar vi min systers hundar och då blir det så många tillsammans. Åh vad jag är trött på att vara förkyld nu asså, jag som tänkte att jag skulle göra ett video-tipsinlägg men det går ju inte nu och så mycket fotografering blir det inte, om det bara hade gått att bota förkylning. Alix in action När jag hade skottat klart vid uppfarten idag på morgonen så kommer den här lilla filuren i full fart mot mig och som vanligt så hoppade han direkt ner i snön. Det var pappa som hande släppt ut honom när han skulle fylla på fågelmaten. Det var väldigt roligt att se när Alix hoppade omkring i trädgården för han såg nästan ut som en känguru så jag pekade mot en snöhög och ropade "hoppa", jag blev väldigt förvånad då för han hoppade över snöhögen och den var inte liten direkt. Jag sprang in och hämtade kameran för att se om jag kunde få några bilder, men bara 10 stycken bilder blev tagna eftersom det snöade så mycket. Om det blir bättre väder någon dag så ska jag se om jag kan få några fler actionbilder hehe. Snowdogs Hundarna här hemma kan verkligen inte få nog av snön och arbetsledaren "Samo" som ni ser på sista bilden ser till att all skottning blir klar och ordentligt gjort. Ni kanske undrar varför han kallas för arbetsledaren och det är för att han alltid är med mig och pappa ute i trädgården när vi håller på med någonting där och han är en typsik chef/ledarhund har vi kommit fram till, då han gör så lite som möjligt och tjänar så mycket som möjligt på det hehe. Husse, vi vill ut! Ojdå, vad sent inlägg det blev ikväll men så är det när man har fullt upp hehe, hundar ska ut och middag åt jag nyss. Det har hänt mycket idag, besökt systern, sålt bil, lämnat tillbaka en datorkomponent med mera. Jag tror att jag har kommit på lite bra julklappar nu när man var i stan och kollade lite, blir nog att man klickar hem några saker sen. Har nyss ätit som jag skrev men ändå så kommer jag att tänka på julbordet man ska till nästa helg, mums. Någon annan som har köpt julklappar ännu? Eller eventuellt varit på något julbord? Blodigt allvar eller lek i snön? Ja, det kan man verkligen fråga sig! Om det är blodigt allvar eller på skoj när hundarna leker, ibland är det ju på gränsen haha nej då. Idag så släppte vi ut hundarna i trädgården för att de skulle få leka av sig lite i snön, jag kan ju säga att de uppskattar verkligen snön mer än vad jag gör men jag passade på att ta med mig kameran ut och knäppa några bilder. Detta kommer att få bli deras fridtidsintresse de senaste månaderna om snön är kvar så länge, men det har dem nog ingenting emot med tanke på att de står bakom ytterdörren och ylar för att de vill ut i snön. Det kommer antagligen upp fler bilder från den här dagen någon gång. Samo & Zigo Ja så här kan det se ut en helt vanlig dag hemma hos mig, att hundarna sover i min säng och i det här fallet så var det Zigo som låg på min vinterjackar och Samo låg på min Flycam, man kan ju undra hur bekvämt det är egentligen hehe. Om dörren till mitt rum inte är stängd på morgonen så kan man helt klart förvänta sig en väckarklocka, någon mer än mig som har så här knasiga djur?