text: Habo kommun () är en kommun i Jönköpings län. Centralort är Habo. Kommunens landskap präglas av stora sand- och grusavlagringar. I sydväst finns Stråkensjöområdet och i norr finns ett skiftande landskap med åsryggar, kullar, plana fält och djupa dödisgropar. Kommunen är traditionellt en pendlarkommun där tillverkningsindustri och offentlig förvaltning dominerar det lokala näringslivet. Sedan kommunen bildades har befolkningstrenden varit positiv, där befolkningen mer än fördubblats sedan kommunen bildades och fram till 2020. Med undantag för mandatperioden 2014 till 2018 har kommunen uteslutande styrts av de borgerliga partierna. Administrativ historik Kommunens område motsvarar socknarna: Brandstorp, Gustav Adolf och Habo. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. Vid kommunreformen 1952 uppgick Gustav Adolfs landskommun i Habo landskommun och Brandstorps landskommun uppgick i den då bildade Fågelås landskommun. Habo kommun bildades vid kommunreformen 1971 genom en ombildning av Habo landskommun. 1974 införlivades en del ur Fågelås kommun (Brandstorp). Inför bildandet av Västra Götalands län den 1 januari 1998 överfördes kommunen, liksom grannen Mullsjö, från Skaraborgs län till Jönköpings län, efter att invånarna röstat för detta i en rådgivande folkomröstning. Tidigare kommunkod var 1623. Kommunen ingick från bildandet till 1998 i Falköpings domsaga för att från 1998 ingå i Jönköpings domsaga. Geografi Kommunen är belägen i de östra delarna av landskapet Västergötland vid sjön Vätterns västra strand. Habo kommun gränsar i nordväst till Tidaholms kommun och i norr till Hjo kommun, båda i före detta Skaraborgs län i nuvarande Västra Götalands län. I öster och söder gränsar kommunen till Jönköpings kommun och i väster till Mullsjö kommun, båda i Jönköpings län. Topografi och hydrografi Som ett resultat av inlandsisens avsmältning och isens uppdämning av lokala issjöar präglas kommunens landskapet av stora sand- och grusavlagringar. I sydväst finns Stråkensjöområdet, vilket är en fortsättning på Tidandalen i grannkommunen Mullsjö. Smältvattnet i området har avsatt stora mängder material vilket eroderat ut dalgångar ned mot sänkan i närheten av landskapsgränsen. Hökensås är beläget i norra delen av kommunen och där finns såväl åsryggar, kullar, plana fält och djupa dödisgropar, vilket ger ett omväxlande landskap. Vid kittelfältet sydöst om Alvasjön är dödisgroparna speciellt välutbildade. Det omväxlande landskapet blir än tydligare genom växtligheten, som är rished med gles tallskog. Svedåns mynningsområde och Domneåns nedre del finns längs med Vätternstranden som utgörs av sandavlagringar men också av den väl utvecklade stranden från Baltiska issjön. Vätterns olikformiga landhöjning präglar båda dessa områden vilket är orsaken till att de väckt stort vetenskapligt intresse. Naturskydd År 2022 fanns 18 naturreservat i Habo kommun. Haboskogens naturreservat är belägen vid Vätterstranden, mellan Hornåns och Lufsebäckens dalgångar. Där har erosionen kraftigt påverkat landskapet och bildat en brant med träd i varierade åldrar. Längs Knipåns dalgång löper två naturreservat, Knipån-Kivarp och Knipån nedre. Detta då området har höga naturvärden. Förutom att ån under flera 100 år använts för att driva kvarnar, sågar och diverse industrier finns där också sällsynta sländor och flodpärlmusslor. Gagnåns naturreservat är ett stort naturreservat som omfattar 320 hektar. I centrum för reservatet är även där en å, Gagnån, vars artsammansättningen består av både nordliga och sydliga arter. Av dessa är ett flertal hotade och sällsynta. Administrativ indelning Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i tre församlingar – Brandstorps församling, Gustav Adolfs församling och Habo församling. Församlingsindelningen i kommunen ändrade inte alls mellan 1999 (sista året med statskyrkan) och 2015. Från 2016 indelas kommunen istället i tre distrikt, vilka motsvarar socknarna – Brandstorp, Gustav Adolf och Habo. Tätorter Det finns en centralort och tre tätorter i Habo kommun. I tabellen presenteras tätorterna i storleksordning per den 31 december 2022. Centralorten är i fet stil. Styre och politik Styre Från 1970 och fram till 2014 styrdes kommunen av de borgerliga partierna. Från 1983 till 2014 innehade Moderaterna posten som kommunstyrelsens ordförande. I valet 2014 förlorade dock de borgerliga partierna sin majoritet, och ett blocköverskridande styre med Socialdemokraterna, Kristdemokraterna, Centerpartiet och Miljöpartiet styrde åren 2014–2018. Efter valet 2018 återtog de borgerliga partierna makten och Moderaterna återtog platsen som kommunstyrelsens ordförande. Kommunfullmäktige Kommunstyrelsen Källa: Lista över kommunstyrelsens ordförande Nämnder Mandatfördelning i Habo kommun, valen 1970–2022 Ekonomi och infrastruktur Näringsliv Kommunen är en typisk utpendlingskommun där en stor andel av befolkningen pendlar till framförallt Jönköpings kommun. Tillverkningsindustri och offentlig förvaltning dominerar det lokala näringslivet, där kommunen i början av 2020-talet var den klart största arbetsgivaren. Det största företaget i Habo kommun år 2016 var AB Fagerhult med ca 700 anställda. Andra stora företag med ca 50-70 anställda var Hedbergs mekaniska verkstad AB, Portsystem 2000, IsakssonGruppen AB och Gnotec JVAB (f d JV Kendrion). Godistillverkaren Webes var tidigare ett välkänt Haboföretag. Infrastruktur Transporter Från norr till söder genomkorsas kommunens östra delar av länsväg 195. De södra delarna av kommunen genomkorsas i väst-östlig riktning av riksväg 26/riksväg 47. De södra delarna av kommunen genomkorsas också från väster mot sydöst av järnvägen Jönköpingsbanan som trafikeras av regiontåget Västtågen mellan Falköping och Jönköping med station i Habo. Befolkning Demografi Befolkningsutveckling Kommunen har invånare (), vilket placerar den på plats avseende folkmängd bland Sveriges kommuner. Kultur Kulturarv År 2022 fanns 311 fornlämningar, som hittats i Habo kommun, registrerade hos Riksantikvarieämbetet. Bland dessa återfinns exempelvis Kyrkestan i närheten av Riksväg 47, ett område som tros ha varit en grav- och kultplats från tiden 500 f.k. - 500 e.kr. Där finns bland en stor stenrektangel, vars användningsområde inte kunnat fastställas. År 2020 saknade kommunen byggnadsminnen, med undantag för det generella skyddet som finns för samtliga kyrkor inom Svenska kyrkan som uppfördes före 1940. En av dessa är Habo kyrka, som fick sitt nuvarande utseende 1723. Utmärkelser År 2012 utsågs Habo av tidskriften Fokus till den bästa svenska kommunen att bo i. Kommunvapen Blasonering: I sköld kluven av silver och grönt en genomgående bjälkvislagd gärdesgård i motsatta tinkturer. Kommunbildningen genomfördes 1974. Det fanns inga äldre vapen eller sigill att inspireras av, och det dröjde fram till 1986 innan det nya vapnet kunde registreras i PRV. Enligt förslagsställaren syftar vapnet på ortnamnet, där förleden kan tolkas som "inhägnad". Se även Personer med anknytning till Habo kommun Habo kommunblock Källor Externa länkar Habo kommun Sveriges kommuner


source: wikipedia

text: Habo kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Habo församling i Skara stift. Den ligger 5 km sydväst om centralorten i Habo kommun. Kyrkan brukar kallas för "Träkatedralen vid Vättern". "Habo gamla kyrka" är ett lokalt smeknamn som inte används i officiella sammanhang. Kyrkobyggnad och exteriör Kyrkan är byggd av slätbilat liggtimmer och fick sitt nuvarande utseende vid en ombyggnad 1723. Till formen är den en basilika, med ett högt mittskepp och två lägre sidoskepp, vilket får kyrkans arkitektur att påminna om en katedral. Kyrkan består av ett långhus med torn i väster och ett kor i öster med samma bredd som långhuset. Ett vidbyggt vapenhus finns väster om tornet. Ytterligare ett vapenhus finns vid långhusets norra sida. I kyrkorummet är alla väggar försedda med läktare. Från golv till tak finns målningar som huvudsakligen illustrerar Luthers katekes' sammanfattning av den kristna läran. Tillkomst och ombyggnader Under senare delen av 1200-talet omnämns en kyrka i Habo. Äldsta delen av nuvarande träkyrka är sakristian av sten som hörde till en tidigare kyrkobyggnad. I början av 1600-talet uppfördes korsarmar åt norr och söder. 1680 breddades långhuset åt norr och söder så att korsarmarna omslöts. Långhuset gjordes även något längre och fick en tresidig västgavel. 1723 gjordes en stor ombyggnad under ledning av byggmästare Sven Nilsson Swan då kyrkan fick sitt nuvarande utseende. Kyrktornet uppfördes och nuvarande tresidiga kor tillkom. Ett vapenhus vid östra sidan uppfördes. 1741-1743 bemålades kyrkorummet. 1872 genomfördes ombyggnader då tak och väggar belades med nya spån som tjärades och målades. I de nedre takfallen togs nya fönster upp för att ge mer ljus åt sidoläktarna. Norra och södra vapenhusen revs och deras ingångar sattes igen. Tornet försågs med ett extra vattentak för att skydda orgeln från dropp. 1897 byttes takbeläggingen på långhus och kor ut från spån till järnplåt. 1908 byggdes ett vapenhus vid norra ingången efter ritningar av arkitekt Gustaf Lindgren. 1928 byggdes östra vapenhuset om till sakristia efter ritningar av länsarkitekt Malte Erichs i Jönköping. 1945 stadgades väggarna med järnvägsräls efter förslag av arkitekt Martin Westerberg. Klockstapel I en klockstapel från 1760 hänger tre kyrkklockor. Elias Fries Thoresson i Jönköping har gjutit storklockan 1756, mellanklockan 1757 och lillklockan 1760. Mellanklockan göts om 1877. I kyrktornet finns inga klockor. Interiör Dekorationsmålningar Väggar, läktarbröstning och tak är täckta av målningar utförda 1741-1743 av två Jönköpingsmålare, Johan Kinnerus och Johan Christian Peterson. Målarna fick tusen riksdaler i betalning för arbetet där det även ingick att de skulle tillverka egna färger. På sidoväggarna är tio Guds bud illustrerade, i taket under läktarna finns trosbekännelsen och på väggarna ovanför läktarna finns Herrens bön. Högst upp på taket finns stora målningar som skildrar dopet, skriftermål och avlösning, nattvarden och välsignelsen. På orgelläktaren finns motiv med kvinnor som inte passar ihop med övriga målningars tema. Möjligen föreställer de Ulrika Eleonora, som var Sveriges drottning åren 1719-1741, tillsammans med några olika instrument. Inventarier Altaret av sandsten är från 1300-talet. Dopfunten av sandsten är från senare delen av 1200-talet. 1948 togs den åter i bruk. Altaruppsatsen och predikstolen är utförda 1723 av bildhuggaren Jonas Ullberg. Den ljudande orgelfasaden på västra läktaren härstammar från den första orgeln med åtta stämmor, som var byggd 1736 av Johan Niclas Cahman. Den är smyckad av bildhuggaren Magnus Ullberg-Johansson från Habo. Verket byttes först ut 1920 och därefter 1962, båda gångerna av Hammarbergs Orgelbyggeri AB. Orgeln har 16 stämmor fördelade på två manualer och pedal. Sedan 1981 finns även kororgel, tillverkad av Willem de Jongh, som har femstämmor. Kyrkan i kulturen Habo kyrka är en av fyra kyrkor som finns avbildade på Postens julfrimärken till utlandet år 2002 under rubriken: "Romantiska kyrkor i juletid". De övriga kyrkorna var Kiruna kyrka i Norrbottens län, Tensta klockstapel i norra Uppland och Sundborns kyrka i Dalarna. Bilder Referenser Noter Övriga källor Svenska kyrkans sida om Habo kyrka Vidare läsning Externa länkar Habo pastorat Byggnader och anläggningar i Habo Kyrkobyggnader i Habo kommun Kyrkobyggnader i Skara stift Kyrkobyggnader invigda 1680 Träkyrkobyggnader i Sverige


text: Gustav Henry "Brinken" Klarqvist, född 18 november 1907, död 1 december 1962 av hjärtinfarkt, är en tidig svensk bandyspelare. Till yrket var han snickare. Henry Klarqvist ansågs av många vara en av de bästa spelfördelarna som Sverige haft. Han debuterade i det svenska bandylandslaget 1929. Henry Klarqvist var dessutom en duktig fotbollsspelare. Han tilldelades Värmlands Bandyförbunds guldmärke. Han var gift med Helena Evelina Klarqvist (född Stenberg) född 1910 död 2004. Meriter SM-guld: 1934, 1936, 1938 och 1941 Skyttekung: 1936 med 11 mål Stor grabb Nr 10 Svenska bandyspelare Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke Män Födda 1907 Avlidna 1962


text: Hällåsen är en anläggning för flera idrotter i Söderhamns södra utkanter. Hällåsen var från början en bandyanläggning, då Brobergs IF flyttade sina hemmamatcher 1977 från Faxevallen upp till Hällåsen. Sedan har andra sporter tillkommit. Förutom en konstfryst bandyplan finns där inomhusrink för ishockey, curlinghall, simhall, tennishall, friidrottsanläggning och fotbollsplan. Från 2004-2005 finns även ett äventyrsbad på Hällåsen, Aquarena. Hällåsens IP Hällåsens Idrottsplats är Söderhamns FF:s hemmaarena och invigdes den 25 juli 1987 med en match mot det engelska division 1-laget Portsmouth. Idrottsplatsen används enbart som fotbollsarena på grund av dess avsaknad av exempelvis löparbanor, och har en publikkapacitet på cirka 3000 personer. Hällmyra Hällmyra är ett område med skidspår skilda från Hällåsen av länsväg 583 mot Sandarne. Kommunen sköter spåren sedan 2017. I samband med SM i skidor 2017 sattes en tillfällig bro upp över vägen, men den togs bort i augusti 2017. Det finns planer på en permanent bro. Idrottsföreningar som har sina anläggningar på Hällåsen/Hällmyra Broberg/Söderhamn Bandy (f.d. Brobergs IF) Söderhamns Skidkamrater Söderhamns FF Söderhamns OK Söderhamns CK Söderhamns IK Källor Bandyanläggningar i Sverige Sport i Söderhamn Sportanläggningar i Söderhamns kommun


text: Hammarby IF (även kallad Bajen) är en svensk idrottsförening som grundades på Södermalm i Stockholm ursprungligen stiftad som Hammarby Roddförening, namnändrad den 7 mars 1897 till Hammarby Idrottsförening och ombildad vid extra årsmöte den 1 oktober 1998 till en alliansförening från och med den 1 januari 1999 och som har sitt säte i Johanneshov. Klubben är representerad inom flera sporter. Hammarbys klassiska ställ i fotboll är vita tröjor och gröna byxor. Emellertid slogs Hammarby ihop med Johanneshovs IF år 1918. Som villkor för att den sammanslagna föreningen skulle heta Hammarby så utfäste sig föreningen att spela i Johanneshovs gulsvartrandiga hemmaställ i minst 60 år. Efter detta har föreningen återgått till grönvita hemmaställ, men ibland med gulsvarta bortaställ. Föreningens vanligaste smeknamn är Bajen som kommer från när Stig Emanuel "Stickan" uttalade Hammarby på engelska som "Hammarbaj" på en resa i England 1946. Historia Den 10 april 1889 bildades Hammarby Roddförening på Södermalm i Stockholm med rabbinsonen Axel Robert Schönthal som initiativtagare. Vid tiden förekom roddtävlingar mellan fabriksarbetare på Hammarby sjö som brukade locka ungefär tusen åskådare runt samma plats, och av den anledningen bildades föreningen under just det namnet. I en dragkampstävling 1894, arrangerad av AIK, möttes Hammarby och blott tre år gamla Djurgårdens IF. Det stora och starka Hammarbylaget, med ”Starke Arvid” som ankare, tog hem den första matchen. ”Hammarbys lag var alla muskulösa deltagare som våra i utseende låg mycket efter. Genom denna nervositet blef följden att vårt lag förlorade första starten”, menade DIF:s sekreterare August Björkdahl, återberättat i Djurgårdens 100-årsbok. Matchen hade väl inte nämnts i nämnda bok om det inte vore så att Djurgården vann de två returmatcherna, den sista efter 10 minuters stenhård satsning. Enligt Svenska Dagbladet, vill säga, som rapporterar om att Djurgården besegrade AIK och Hammarbys roddlag. I Dagens Nyheter vann dock Hammarby ensamt den tredje omgången. Roddföreningen bar dock varken samma idrottsnamn eller klubbmärke som det senare Hammarby IF, så det finns delade meningar om verkligen Hammarby Rodd var en del av dagens Hammarby. Roddföreningen slöts visserligen samman med IF-föreningen i ett senare skede, men åsikterna går fortfarande isär angående tidpunkten för när Hammarby IF bildades. År 1896 hörde några idrottsintresserade män som höll till på ”Lerbacken”, eller ”Sopbacken” som idrottsplatsen utanför Danvikstull också kallades, av sig till Hammarby. Det skapade möjligheter för breddande av idrottandet och sommaren 1896 hölls tävlingar i allmän idrott vid "Lerbacken", och i samband med detta kom det sig att Hammarby Roddklubb ombildades till Hammarby Idrottsförening. Söndagen den 7 mars 1897 träffades några personer, bland annat Otto Söderlund, för att föra protokoll över Hammarby Idrottsförenings första sammanträde. Hammarby IF:s sekellånga historia har kommit att bli en betydande del i svensk idrottshistoria. Personer som Sven Bergqvist, Lennart Skoglund, Pia Sundhage, "Svängis" Johansson med flera har alla gemensamt att de är en del av den svenska idrottshistorien i allmänhet, men även en del av Hammarby IF:s historia. Sedan årsskiftet 1998/99 är Hammarby IF en alliansförening. Klubbmärke Då Hammarby RF bildades valde man ett klubbmärke bestående av en vit flagga med tre gröna vågräta linjer. Anledningen var att två blåa respektive röda linjer på en vit flagga användes av två konkurrerande roddföreningar och man valde då grönt som var hoppets färg. Man lade till en tredje rand, då man upptäckte att Göteborgs RF redan hade en grönvit flagga med två ränder. År 1902 bytte man dock emblem i samband med föreningens femårsjubileum med inspiration från den lokala rivalen AIK. På 1920-talet lades en lagerkrans i gult till flaggan. Ursprungligen var kransen runt flaggan sluten i en cirkel. Först någon gång på 1940-talet fick kransen en öppning i toppen. I början av 1970-talet formgav Börje Dorch dagens klubbmärke. Smeknamn När ishockeylaget var på turné i Storbritannien 1946 myntade Stig Emanuel "Stickan" Andersson begreppet "Hammarbay", en svengelsk förvrängning av Hammarby. På 1950- och 1960-talet förekom uttrycket "Hammarbay" bland Hammarbys supportrar. Från 1970 blev det allt vanligare att man började kalla Hammarby för "Bajen". Söderbröder är också ett vanligt namn för Hammarbys supportrar, vilket kommer sig av att Hammarbys hemvist är på Söder i Stockholm. Även Bamsingarna förekommer, men används främst för ishockeylaget. Här igen hade Stig Emanuel "Stickan" Andersson ett finger med i spelet. Stickans personliga stridsrop var "Bamsing – stångkorv!", vilket han brukade skrika till lagkamraterna när det var dags att verkligen kämpa och helst göra två mål på kort tid. Det gul/svartrandiga stället medförde att Hammarby kallades för Söders tigrar. Ett annat smeknamn specifikt under ishockeysektionens storhetstid var Söders kanadensare. Medlemsföreningar Här listas Hammarby IF Alliansförenings olika medlemsklubbar, ordnade i bokstavsordning utifrån deras huvudsakliga verksamhet, samt året de grundades alternativt upptogs i moderföreningen. Bandy – Hammarby IF Bandyförening, 1905 Basket - Hammarby IF Basket, 1974-1985, 2014- Bordtennis – Hammarby IF Bordtennis, 2010 Boule – Hammarby IF Boule, 2001 Bowling – Hammarby IF Bowling, 1938 Boxning – Hammarby IF Boxning, 1919 Fotboll – Hammarby IF Fotboll (herrar) 1915, och Hammarby IF DFF, 1970 Fotboll – Hammarby TFF, 2002 Friidrott – Hammarby IF Friidrott, 1897 Goalball – Hammarby IF Goalball, 1999 Handboll – Hammarby IF Handboll, 1939 Innebandy – Hammarby IF Innebandy, 1993 Ishockey – Hammarby IF Ishockeyförening, 1921–2008, 2013- Orientering – Hammarby IF Orientering, 1922 Rodd – Hammarby IF Rodd, 1889 Rugby – Hammarby IF Rugby, 2000 Skidor – Hammarby IF Skidförening, ? Speedway – Hammarby Speedway, 2004 Social förening – Sällskapet Hammarbyveteranerna, 1917 Fotboll År 2001 vann Hammarby hela Allsvenskan: titeln säkrades den 21 oktober när Hammarby vann med 3-2 mot Örgryte på Söderstadion. Inför säsongen var Hammarby tippat att åka ur. År 2009 slutade Hammarby sist i Allsvenskan och åkte ned till Superettan. År 2014 säkrade Hammarby ett allsvenskt avancemang i den sista omgången med nya tränaren Nanne Bergstrand. År 2021 vann Hammarby Svenska cupen efter att ha besegrat BK Häcken på straffar. Matchen spelades dock inför tomma läktare på grund av coronapandemin. Handboll Handboll togs åter upp på programmet 1970 genom en sammanslagning med Lundens BK. Hammarby Handboll kvalificerade sig för högsta serien, dåvarande elitserien, säsongen 2002/2003. I laget spelade då den 358-faldige landslagsmannen Staffan Olsson, som återvänt till Sverige efter många år som utlandsproffs. Olsson tog senare över som lagets huvudtränare under några år. År 2006 tog Hammarby sitt första SM-guld. Det följdes upp med ytterligare två SM-guld de följande två åren, 2007 och 2008. Supportrar Hammarbys fans började sjunga i slutet på 1950-talet och i början på 1960-talet för att stötta sitt lag, men det var inte förrän 1970 man började sjunga organiserat och stå på en viss sektion. Hösten 1970 blev början till det som skulle bli Bajen Fans. Flera supporterföreningar stödjer klubben: Supporterklubben, Bajen Fans, Sällskapet Hammarby 54, Bara Bajare, Ultra Boys, Hammarby Ultras, Kompisgänget Bajen (KGB), Söder Bröder (bildade 1998, kända för användandet av trummor), E1 Ultras, Bajenkartellen, SkåneBajarna, Hammarbyklanen och Isterbukarna. Hammarbys geografiska supporterfäste brukar kalla "Bajenland", av supporterklubben. Det räknas löst som Södermalm och området Hammarby, som ligger strax söder om Södermalm. Bajen Fans, som idag är Hammarbys största supporterförening, bildades år 1981 efter att Supporterklubben tagit avstånd från den ibland stökiga klacken. Söderstadion blev 2008 framröstad till den elfte mest stämningsfulla arenan i Europa enligt den irländska sportkanalen Setanta Sports. Enligt en undersökning från mediebyrån MEC har Hammarby flest supportrar av alla Stockholmslag: knappt 600 000, jämfört med AIK och Djurgården som har ca 500 000 fans var. Bland stockholmarna hamnar Hammarby dock bara på en tredje plats efter Djurgården och AIK, vilket även gäller jämställdheten där 38% av alla hammarbyare är kvinnor. Partipolitiskt sett röstar Hammarbys supportrar mer vänster än Djurgårdens och AIK:s supportrar. Meriter Föreningen har fram till 2019: 267 SM-guld, 302 SM-silver och 291 SM-brons. Hammarby IF Fotboll har dock endast 1 SM-guld sedan sektionens grundande 1915. Hammarby Bandy har vunnit SM-guld två gånger och silver 8 gånger. 2009 spelade man final i World cup och tog guld mot ryska HK Zorkij med 6-2 och kunde titulera sig som världens bästa bandylag. 2010 tog man silver i samma turnering efter en förlust i finalen mot Dynamo Kazan med 1-3. 2013 tog man sitt andra guld och spikade även publikrekordet i bandyhistorien när 38 457 såg Hammarby vinna mot Sandviken AIK Den 21 juni 2020 vann Hammarby Futsal sitt första SM-guld i en final mot IFK Göteborg Futsal, matchen spelades i Eriksdalshallen inför tomma läktare på grund av covid-19-pandemin. År 2019 representerade Hammarby Futsal Sverige i IFA World Cup, Hammarby vann hela turneringen som spelades i Jiangmen, Kina. Hammarby Bordtennis Hammarby Bowling Hammarby Boxning Hammarby friidrott Hammarby Handboll Hammarby IF Fotboll vann Allsvenskan år 2001 och spelade Intertotocupen år 2007. Sektionen har även SM-guld i Hallsvenskan, guld i SM i Futsal och guld i SM i inomhusfotboll (11-manna). Man har även 9 st Nackas minne guld, åren: 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1987, 2003. Sektionen vann även Svenska Cupen år 2021. Hammarby Ishockey (8) Hammarby Skidåkning (10) Hammarby IF har även ett flertal guld i rodd, cykel, rugby, isracing och tyngdlyftning. Övrigt Efter en strid med olika myndigheter gav länsrätten två föräldrar, tillika två inbitna Hammarbyare, rätt till att få döpa sin gemensamma son till Bajen. Källor Externa länkar Officiell webbplats Hammarby IF Sportklubbar i Stockholms kommun Sportklubbar bildade 1889 Alliansföreningar i Sverige


text: Helge Zandén, född 23 juli 1886 i Borås, död 9 januari 1972 i Falun, var en svensk målare och grafiker. Han tillhörde konstnärsgruppen Falugrafikerna. Biografi Redan år 1906 bosatte sig Zandén i Falun. Under åren 1910–1917 studerade han dock i Stockholm, först vid Althins målarskola, sedan vid Konstakademien. Med avbrott för studieresor, framför allt under 1920-talet, var han sedan bosatt i Falun fram till sin död. Zandén tillhörde gruppen Falugrafikerna. Efter studierna i Stockholm intresserade sig Zandén för att måla arbetsbilder från Falu koppargruva i Jean-François Millets anda. Dessa målningar kännetecknas av att de är välstämda och ofta gråaktig kolorit. Ganska snart började han intressera sig för grafiken, och det är inom detta område han har gjort sig mest känd. De första grafiska bladen hade kommit redan år 1913, och under 1910-talet arbetade han framför allt med teknikerna etsning och torrnål. Motiven hämtade han från naturen, stadsmiljöer, och en hel del porträtt. År 1920 gjorde han sin första studieresa utomlands, till Frankrike och Italien. Från detta år härstammar många fina grafiska blad, föreställande bl.a. stadsmiljöer i Montrichard och Mennetout i Frankrike. Från den italienska delen av resan kommer Zandéns första kopparstick föreställande bl.a. olika toskanska motiv, till exempel från Volterra och San Gimignano. Kopparsticket, med dess långa böljande linjer, var en teknik som passade Zandén särskilt väl. Återkommen till Falun utnyttjade han också kopparsticket för att avbilda miljöer vid Falu koppargruva, till exempel Stora Stöten och Creutz lave. Även i gruvbilderna använde han ett böljande, expressivt kompositionssätt. År 1929 gjorde Zandén en studieresa till Island. Det isländska landskapet vid Alltingets gamla mötesplats Þingvellir (Tingvalla) tilltalade Zandén, och från denna vistelse kommer fem svart-vita litografier i stort format. Från Þingvellir kommer också Zandéns mest storslagna blad, kopparsticket Silfrá (som egentligen ska vara utan accent - Silfra) i formatet 518 x 655 mm. Med plåten till detta blad arbetade Zandén i två år (1931–1932). Zandén är representerad på bland annat Dalarnas museum, Göteborgs konstmuseum, Moderna museet, Waldemarsudde och Norrköpings Konstmuseum. Han är gravsatt i Skogs minneslund på Skogskyrkogården i Falun. Referenser Noter Övriga källor Svenska grafiker under 1900-talet Män Födda 1886 Avlidna 1972 Konstnärer från Borås Representerade vid Göteborgs konstmuseum Falugrafikerna Svenska målare under 1900-talet


text: Hans Fredrik Johanson Norsbo (före 1938 Johanson), född 5 januari 1897 i Falun, död 28 juli 1955 i Stora Kopparbergs socken, var en svensk grafiker, tecknare och målare. Norsbos föräldrar var grosshandlaren, sedermera tobakshandlaren Hans Johanson och Anna Maria Hagström. Hans Norsbo gifte sig 4 oktober 1919 i Stockholm med Hulda Augusta (Asta) Viklund, född 5 augusti 1892 i Sundsvall, död 12 oktober 1984 i Malmö. Under skoltiden i Falun blev Norsbo bekant med Stig Borglind, Axel Fridell, Bertil Bull Hedlund och David Tägtström som alla skulle bli hans konstnärskolleger. Efter studier vid Theodor Glasells målarskola i Falun från 13 års ålder, inskrevs han vid Tekniska afton- och söndagsskolan i Stockholm 1914, därefter elev vid Konsthögskolan 1915-1917 och vid etsarskolan 1917–1918. Åren 1920-1929 innebar studier och resor i Frankrike och Italien. Redan 1923 köpte han tillsammans med sin hustru ett hus i Norsbo utanför Falun. Han tog sig så småningom namnet Norsbo. Norsbo slog igenom som målare vid Liljevalchs höstsalong 1921. Hans målning "Naket" ansågs höra till det bästa på utställningen och den inköptes av prins Eugen till Waldemarsudde. I Svenska Dagbladet skrev Karl Asplund om Norsbo "Hans bleka temperamålningar från Italien, otvivelaktigt lätt påverkade av primitiv frenostil, bilda en liten men mycket anmärkningsvärd debut". Efter detta kom Norsbo att under många år främst att verka som målare. Fram till 1935 var Norsbo beroende mecenater som Gerda Boëthius, Emma Zorn och K G Westman. Under perioden 1930-1934 verkade Norsbo som lärare i frihandsteckning på Mora folkhögskola. Från 1935 och några år framöver arbetade Norsbo med porträttmålningar, ofta i akvarell. Det innebar att det ekonomiska situationen förbättrades och att han förutom huset i Norsbo kunde ha bostad och ateljé på Södermalm i Stockholm.Från 1938 kom Norsbo att mer och mer att agna sig åt grafiken. Axel Fridell hade avlidit 1935 och först då kände sig Norsbo själv som en kapabel och självständig grafiker. Utställningen "Fem Falugrafiker" som anordnades av Dalarnas konstförening i Falun 1942 etablerade begreppet Falugrafikerna och Norsbo som en av dessa. Under en följd av år var Norsbo den mest anlitade och populärar konstnären i Folket i bilds grafikutgivning. Norsbo har förtjänstfullt utfört porträtt, figurkompostioner och landskap i olja, akvarell och tempera samt mycket linjesäkra blad i torrnål. Han var en företrädare för den i hans samtid karakteristiska sakligheten, naturlyriken och högt uppdrivna hantverkskunnandet. Förutom ca 200 målade porträtt efterlämnade han ett grafiskt oeuvre på uppemot 240 blad, merparten i torrnålsgravyr, som kom att bli hans främsta medium. Han är representerad på Dalarnas museum, Nationalmuseum, Moderna museet, Stockholms stadsmuseum, Zorn-museet i Mora samt Ateneum i Helsingfors med flera. Makarna Norsbo är begravda på Skogskyrkogården i Falun. Referenser Noter Källor Hans F Norsbo, https://sok.riksarkivet.se/sbl/artikel/8406, Svenskt biografiskt lexikon (art av Jane Rothlind), hämtad 2018-07-27. Svenskt konstnärslexikon del IV, Allhems förlag 1961, sid 272 Norsbo, Hans Fredrik och Norsbo, Hulda Augusta på SvenskaGravar.se Födda 1897 Avlidna 1955 Män Falugrafikerna Svenska grafiker under 1900-talet Svenska målare under 1900-talet Svenska tecknare under 1900-talet Representerade vid Nationalmuseum Representerade vid Moderna museet Konstnärer från Falun


text: Helsingfors universitet (), tidigare Kungliga Akademien i Åbo, Kejserliga Akademien i Åbo och Kejserliga Alexander-universitetet i Finland, är med drygt 32 000 studerande det största universitetet i Finland. Helsingfors universitet har ett högt anseende internationellt. Åren 2017 rankades universitetet högt på flera internationella ranking-listor: 56:e i Shanghai-rankingen, 90:e i Times Higher Education och 81:sta i Taiwan-rankingen. År 2016 rankade Times Higher Education universitetet som det 28:e bästa i Europa. Universitetet är tvåspråkigt, men större delen av kurserna ges på finska. Av de studerande är ca 6,5 procent svenskspråkiga. För den svenska undervisningen skall det enligt lag finnas minst 28 professorstjänster vid Helsingfors universitet. För vissa ämnen finns kvoter för svenskspråkiga studerande. För akademiska studier på svenska i Finland finns vid sidan av Helsingfors universitet även den helt svenskspråkiga Åbo Akademi. Historia Universitetets historia går tillbaka till 1640, då det grundlades i Åbo med namnet Kungliga Akademien i Åbo (lat. Regia Academia Aboensis). Akademien var det tredje universitetet i svenska riket efter Uppsala universitet och Academia Gustaviana i Tartu (nuvarande Tartu universitet). Akademien fortsatte i Åbo katedralskolas fotspår som östra riksdelens högsta lärosäte. Orsaken till akademiens grundande var att den svenska stormakten vid sidan om regional expansion också ville komma ikapp de anrika europeiska länderna i vetenskapen. Kungliga Akademien hade fyra fakulteter och undervisningsspråket var latin. Liksom i det övriga europeiska universitetssystemet inledde studenterna studierna vid den filosofiska fakulteten och specialiserade sig sedan vid den teologiska, juridiska eller den medicinska fakulteten. Undervisningen och forskningen vid akademien var starkt knuten till den lutherska teologin och den europeiska humanismen. Universitetets uppgift var främst att utbilda präster, tjänstemän, läkare och officerare. Under stormaktstiden hade Kungliga Akademien ungefär 250 studenter. Efter finska kriget 1808–1809 och storfurstendömet Finlands avträdande till Ryssland gavs universitetet 1809 det nya namnet Kejserliga Akademien i Åbo. Efter Åbo brand flyttades universitetet efter kejserligt ryskt påbud (1827) till Helsingfors 1828 och fick då namnet Kejserliga Alexanders Universitetet i Finland. Universitetet fungerade i drygt fyra år i tillfälliga utrymmen i Helsingfors, tills den präktiga nya huvudbyggnaden som ritats av den tyske arkitekten Carl Ludvig Engel kunde tas i bruk 1832. Universitetets viktigaste uppgift blev att utbilda tjänstemän för storfurstendömets behov. Kejserliga Alexanders Universitetet var administrativt direkt underställt kejsaren, vilket betydde att varken Finlands senat eller generalguvernör hade makt över universitetet. Den högsta makten vid universitetet tillföll kanslern. Från och med 1816 tillföll kanslersämbetet den ryska kronprinsen, men i praktiken var det en ceremoniell ställning. Kanslerns uppgifter sköttes i praktiken av vicekanslern som till en början ofta var en meriterad officer, men från och med 1870-talet en av universitetets professorer. Universitetet blev ett humboldtskt vetenskaps- och bildningssamfund, där man tillämpade vetenskapliga metoder för att studera människan och naturen. Forskningen vid universitetet utvecklades på 1800-talet från samlingsfokuserad mot empirisk och analytisk forskning, vilket ledde till specialisering och inrättande av nya läroämnen, speciellt under andra hälften av 1800-talet. Universitetet var det nationella livets centrum och bidrog därigenom till uppkomsten av staten Finland och utvecklingen av den finländska identiteten. De finländska stormännen J.V. Snellman, J. L. Runeberg, E. Lönnrot och Z. Topelius verkade alla vid universitetet. När Finland hade blivit självständigt antogs det nuvarande namnet Helsingfors universitet (1919). Universitetet fortsatte ha en central roll i byggandet av finskheten, och därmed nationalstaten Finland och efter andra världskriget även välfärdssamhället. Professorerna och forskarna vid universitetet var viktiga aktörer i landets ekonomiska utveckling och den ökande internationella samarbetet. Många av dem deltog också aktivt i politiken och olika jämställdhetsprojekt. Forskningen vid Helsingfors universitet nådde på 1900-talet en europeisk toppnivå inom många områden. Fakulteter Universitetet består av elva fakulteter: teologiska fakulteten (gr. 1640) juridiska fakulteten (gr. 1640) medicinska fakulteten (gr. 1640) humanistiska fakulteten (gr. 1640 som filosofiska fakulteten, uppdelad 1852 i två: historisk-filologiska sektionen och matematiskt-naturvetenskapliga sektionen; humanistiska fakulteten gr. 1992) matematik-naturvetenskapliga fakulteten agrikultur-forstvetenskapliga fakulteten (gr. 1896 som sektion inom filosofiska fakulteten; självständig fakultet 1924) pedagogiska fakulteten (gr. 1974 som sektion inom filosofiska fakulteten; självständig fakultet 1992) statsvetenskapliga fakulteten (gr. 1945) veterinärmedicinska fakulteten (gr. 1945 som självständig högskola, inkorporerad i Helsingfors universitet 1995) farmaceutiska fakulteten (avskiljd ur matematiskt-naturvetenskapliga fakulteten 2004) bio- och miljövetenskapliga fakulteten (avskiljd ur matematiskt-naturvetenskapliga fakulteten 2004) Förutom dessa fakulteter finns den fristående institutionen Svenska social- och kommunalhögskolan samt flera fristående enheter där bl.a. forskarkollegiet, universitetets försöksdjursenhet samt språkcentrum ingår. Ledning Kanslern Den högsta övervakaren av Helsingfors universitet är kanslern. Enligt universitetslagen har universitets kansler till uppgift att främja vetenskaperna och universitetets samverkan med samhället samt bevaka universitetets allmänna intresse och ha tillsyn över verksamheten vid universitetet. Kanslern har rätt att närvara och yttra sig i statsrådet när ärenden som gäller Helsingfors universitet behandlas. Enligt universitetets instruktion beviljar kanslern professors titel och titeln docent. Kanslern leder utredningen vid misstanke om avvikelser från god vetenskaplig sed. I enlighet med arbetsfördelningen som avtalats med universitetets ledning leder kanslern universitetets medelsanskaffning. Rektorn Rektorn leder tillsammans med 3–4 prorektorer universitetets verksamhet och ansvarar för att universitetets uppgifter sköts på ett resultatrikt, ekonomiskt och effektivt sätt. Prorektorerna bistår rektorn i ledningen av universitetet. Rektorn svarar också för att styrelsens beslut verkställs och besluter i sista hand om anställning och uppsägning av personal. Styrelsen Styrelsen är universitets högsta beslutande organ. Styrelsen besluter bland annat om universitetets strategi, styrningsprinciper, verksamhets- och ekonomiplan, budget, val och avsked av rektor, val av kansler, antalet studerande som ska antas till universitetet. Styrelsen har 13 medlemmar, av vilka sju är representanter för universitetssamfundet och sex är externa medlemmar. Universitetsbiblioteket Universitetet har två bibliotek: Helsingfors universitets bibliotek (grundat 2010) och Finlands nationalbibliotek (fram till 2006 Helsingfors universitetsbibliotek), som innehåller bland annat Adolf Erik Nordenskiölds samling, ett världsminne. Byggnader Totalt verkar universitetet på fyra campus; Centrum, Gumtäkt, Mejlans och Vik. Universitetets huvudbyggnad ligger vid Senatstorget och är ritad av Carl Ludvig Engel. Se även Lista över rektorer för Helsingfors universitet Lista över universitet i Finland Referenser Vidare läsning Externa länkar Helsingfors universitet Svenska social- och kommunalhögskolan Nationerna vid Helsingfors universitet Studentkåren vid Helsingfors universitet Helsingfors stads och universitetets gemensamma Helsinki.fi city portal Universitet och högskolor i Finland


text: Hufvudstadsbladet (HBL, i folkmun Husis, bland finskspråkiga Hubla eller Höblä) är en svenskspråkig politiskt obunden dagstidning som ges ut i Helsingfors i Finland. Tidningen grundades år 1864. Med en upplaga som uppgick till 29 513 exemplar per utgivningsdag år 2019 är tidningen den största finlandssvenska dagstidningen i Finland. Historik Bakgrund Hufvudstadsbladet grundades 1864 av August Schauman. Första numret utkom den 5 december samma år. Namnet är kopplat till utgivningsorten Helsingfors, då huvudstad i det ryska storfurstendömet Finland. Till en början utkom Hufvudstadsbladet sex dagar i veckan och såldes enbart till prenumeranter. I slutet av 1800-talet blev Hufvudstadsbladet den största dagstidningen i Finland. 1885 såldes Hufvudstadsbladet till Arthur R. Frenckell. Frenckell fungerade därefter som en mångårig chefredaktör, från 1885 till 1928. Tidningen fick 1888 ett eget tryckeri. Åtta år senare skaffade man sig en rotationspress, den första i Finland. 1900-talet 1920 grundades Hufvudstadsbladets Förlags- och Tryckeri Ab. Redan året därpå köptes tidningen dock av Amos Anderson, som var chefredaktör 1922–1936 och styrelseordförande fram till sin död 1961. Efter Andersons död togs den över av föreningen Konstsamfundet, vilket etablerades 1940 av Anderson själv. Från början av 1900-talet har Hufvudstadsbladet haft en samlande kulturpolitisk funktion som den enda finlandssvenska rikstidningen, 1927-60 med en särskild riksupplaga som vände sig till läsare utanför huvudstadsregionen. Under Amos Andersons tid var tidningens politiska inriktning relativt konservativ. Från och med 1971 har Hufvudstadsbladet dock betecknat sig som "obundet liberalt borgerlig". Under Jan-Magnus Janssons år som chefredaktör (1974–1987) var tidningen en uppmärksammad röst i den politiska debatten i Finland. Senare år Namnet skrivs Hufvudstadsbladet av historiska skäl. Den trycks sedan 2004 i tabloidformat. Tidningen har fått flera pris sedan ansiktslyftet 2004, och bland annat erhöll den titeln Europas bäst designade tidning år 2006 i den europeiska tidningsdesigntävlingen European Newspaper Award. Tidningens upplaga har under senare år sjunkit, men den är fortfarande den största finlandssvenska dagstidningen i Finland. Upplagan 2013 var 39 662 exemplar per utgivningsdag. Tidningen räknar med att så mycket som en tredjedel av läsarna är finskspråkiga. I juni 2023 meddelades det att svenska Bonnier News blir majoritetsägare i KSF Media som tidigare ägdes i sin helhet av Konstsamfundet. Förutom Hufvudstadsbladet ger KSF Media ut också tidningarna Västra Nyland och Östnyland. Hufvudstadsbladets digitala utgåvor Den tryckta tidningen utkommer i sin helhet också som e-tidning. Därtill utkommer tidningen dagligen, med aktuella nyhetsartiklar, som webbtidning. Hufvudstadsbladets webbplats lanserades i april 1997. I september 2012 hade webbtidningen ungefär 70 000 unika besökare i veckan, enligt Google Analytics. Jubileum I november 2014 firade Hufvudstadsbladet 150-årsjubileum. Chefredaktörer August Schauman 1864–1885 Arthur R. Frenckell 1885–1928 Amos Anderson 1928–1936 Egidius Ginström 1936–1959 Torsten Steinby 1960–1974 Jan-Magnus Jansson 1974–1987 Håkan Hellberg 1987–1992 Bo Stenström 1992 –1995 Rafael Paro 1995–1997 Erik Wahlström 1997–2002 Barbro Teir och Max Arhippainen 2002–2008 Hannu Olkinuora 2008–2011 Jens Berg 2011–2015 Tommy Westerlund 2015–2016 Susanna Landor 2016–2021 Erja Yläjärvi 2021–2023 Kalle Silfverberg 2023– Ansvarig utgivare Den 21 april 2016 tillträdde Susanna Landor (då Ilmoni) tjänsten som ansvarig utgivare. Susanna Landor var tillika ansvarig utgivare för samtliga tidningshus inom koncernen KSF Media. Hon är gift med Pär Landor. Landor avgick som chefredaktör den 31 december 2020. Den 4 februari 2021 tillkännagav KSF Media beslutet att Erja Yläjärvi valts till ny chefredaktör för Hufvudstadsbladet.. När Yläjärvi tillträdde kom hon också att inneha rollen som ansvarig utgivare för koncernens samtliga tidningar. Två år senare (2023) gick hon över till Helsingin Sanomat och den nya chefredaktören Kalle Silfverberg kom från Helsingin Sanomat. Se även Lista över finländska dagstidningar Källor Webbsidor Historiska tidningsbiblioteket 1771–1890: Hufvudstadsbladet Läst 11 januari 2017. Noter Externa länkar Tidningens webbplats.


text: Hasselblad, HB eller hasselbladare är det vardagliga namnet på kameror gjorda av Victor Hasselblad AB (Hasselblad AB) i Sverige. Historik Släkten Hasselblad har en historia inom fotografin sedan mitten av 1800-talet. Hasselblads egen kameratillverkning startade år 1941 efter en order från svenska krigsmakten på en flygspaningskamera. Den första kameran, "Flyghandkamera HK7", tillverkades i cirka 240 exemplar. Den kameratyp, som idag kallas Hasselblad, konstruerades av Victor Hasselblad och formgavs av Sixten Sason. Kameran är en så kallad mellanformatskamera och använder 120-film vilken i HB-kameran ger 6 x 6 cm negativ eller mindre. Företagets första civila kamera lanserades den 6 oktober 1948 av Victor Hasselblad på New York Athletic Club i New York, inför ett tjugotal av USA:s ledande fotoskribenter. Modellen hette "1600F" och var formgiven av Sixten Sason. Det var då världens första enögda spegelreflexkamera i mellanformat (6 x 6 cm) med utbytbara objektiv och magasin. Siffran 1600 syftar på kamerans snabbaste slutartid, 1/1600 sekund, och F står för Focal plane shutter, det vill säga ridåslutare. . Nästa modell introducerades 1952 och hette "1000 F". Utifrån denna modell utvecklades en vidvinkel-version Super-wide, med ett fast 38 mm objektiv. Nästa stora steg kom 1957 då modellen "500 C" lanserades. Igen står modellbeteckningen för minsta slutartid och slutartyp; 1/500 sekund och C står för Compur shutter, det vill säga centralslutare. De efterföljande åren introducerades en mängd modeller, alla inom det så kallade Hasselbladsystemet, vilket innebär att man fritt kan kombinera magasin, sökare, kamerahus och objektiv. 1962 utsåg den amerikanska rymdstyrelsen NASA Hasselbladskameran till sin officiella ”rymdkamera” och företagets kameror blev de första på månen. En av de specialanpassade Hasselbladkamerorna blev 1966 händelsevis Sveriges första satellit då astronauten Michael Collins tappade den under en rymdpromenad. Michael Collins beskriver händelsen i sina memoarer Carrying the Fire, an Astronauts Journeys''. Under 1990-talet låg Hasselblad långt framme i teknikutvecklingen av digitala kameror, men på grund av felaktiga strategiska satsningar från de skiftande ägarna tappade företaget försprånget. Hasselblad fusionerades i augusti 2004 med det danska företaget Imacon A/S. Imacon utvecklar och tillverkar produkter för digital fotografi, till exempel digitala bakstycken och scannrar. Fusionen innebar, att Hasselblad uteslutande fokuserade på digital fotografi, med produkter för professionellt bruk. Modeller 1600F (1948–1952) 1000F (1952–1957) 500C (1957–1970) 500C/M (1970–1994) 501C (1994–1997) 500EL (1965–1970) 500EL/M (1970–1984) 500ELX (1984–1988) 2000FC (1977–1982) 2000FC/M (1982–1984) 2000FCW (1984–1988) 1600F 1600F var den första serietillverkade hasselbladskameran, tillverkad av Victor Hasselblad AB, Sverige 1948–1952. Kameran är en enögd mellanformats (6 x 6) spegelreflexkamera med Kodak Ektar 2.8/80 mm. V-systemet Tillverkades mellan 1948 och 2013. SWA (1954–1955) SWA (Supreme Wide Angle) är en mellanformatskamera (6 x 6) som utvecklades på 1950-talet, och lanserades 1954. Kameran har utbytbart bakstycke och fast optik, Zeiss Biogon 4.5/38 mm, med 90 graders diagonal bildvinkel och 72 graders horisontal bildvinkel. Centralslutare Synchro Compur, B.1 – 1/500 sekunder (blixtsynk på alla tider). Närgränsen för fokus var 56 cm. Tillbehörssko med plats för sökare. Inbyggd libell. Hade separat vev. Producerades i liten serie. Serienummer 1.001–1.100 SW (1956–1957) SW (Super Wide) var samma kamera som SWA men med fast vev för filmtransport och slutare. Serienummer 1.101–2.999 SWC (1958–1979) SWC (Super Wide Camera) hade en helsynkroniserad Synchro-Compur-slutare och fast objektiv, Zeiss Biogon 1:4,5/38 mm, utan T * multicoating. Objektivet gjordes bara i silverfinish. Slutaren spändes automatiskt i samband med filmframmatningen. I kameran fanns också ett inbyggt vattenpass och självutlösare. SWC tillverkades i två serier med serienummer 3.000–15.417 och 141.000–142.111. Kameran fick en mindre mekanisk modifiering 1966. SWC/M (1980–1988) SWC/M (Super Wide Camera/Magazin) var en modifierad version av SWC som kom 1980. Magasin för Polaroidfilm kunde användas. Från 1982 blev kameran något kompaktare, fick en Prontorslutare och något annorlunda sökare. Serienummer från 142.112. 903SWC (1989–2002) 903SWC hade förbättrade linser, bland annat för att reducera spökbilder och blänk. 905SWC (2003–nutid) 905SWC var tvungen att ge upp vissa glastyper som innehöll bly, av miljöskäl. Xpan, Xpan II Hasselblads enda kamera för småbildsfilm. Gjordes i två format. Standardformatet 24 x 36 och det unika 24 x 65 mm. Formaten kan skiftas fritt mellan exponeringar. Genomsiktssökare med kopplad manuell avståndsmätning, inbyggd ljusmätare och möjlighet till automatisk exponering med bländarförval. Utbytbar optik. Tre objektiv utvecklades; 4/45, 4/90 och 5.6/30 ASPH (62°/94° horisontell bildvinkel). Den senare med extern sökare och ofta använd med centrumgråfilter. Motoriserad filmtransport. Exponerad film spolas in i kassetten och skyddas. Kameran levererades med vattenpass. Redan under 1970-talet hade det i företaget funnits planer och skisser på en småbildskamera. Xpan tillverkades från 1998 tillsammans med Fuji (TX-1 & TX-2). Ej i produktion. Kod för tillverkningsår Tillverkningsåret på en Hasselbladkamera kan utläsas av kamerans serienummer. Det föregås av två bokstäver som anger året. För att skapa en nyckel för de två bokstäverna har man utgått från de tio bokstäverna i ordet "VHPICTURES" (Victor Hasselblad pictures). Bokstaven V betyder då 1, H=2, P=3, I=4 etc. Står det exempelvis TP före tillverkningsnumret är kameran tillverkad 1963 (T=6 och P=3). Se även Hasselblad AB Hasselblad center Hasselbladpriset Victor Hasselblad, skaparen av företaget Erna och Victor Hasselblads stiftelse Hasselblad forum, kvartalstidskrift (1965–2006) Släkten Hasselblad Källor Noter Webbkällor Svensk kamerahistoria av Per-Anders Westman 1999, uppdaterad 2003 Externa länkar Hasselblad www.nyteknik.se - Hasselbladkamera som satellit Kameror Svensk formgivning Hasselbladpriset


text: Hobby är en fritidssysselsättning som utförs som avkoppling eller för nöjes skull, till skillnad från ett yrke som utförs för försörjning. Med andra ord kan en hobby sägas vara frivol, lättsinnig, men också ett sätt att göra fritiden meningsfull Ordet "hobby", som är ett inlån från engelskan, kan härledas etymologiskt till det medeltida ordet hobyn som betyder 'liten häst' eller 'ponny', men kan också härledas till mansnamnet Robert. Ordet "hobyn" hade mot 1550-talet genomgått en betydelseförskjutning och syftade då på en leksakshäst, käpphäst, gunghäst, men kom att ytterligare förskjutas till innebörden 'favoritförströelse', vilket kan spåras till 1670-talet. 1816 finns det första belägget på engelska för formen "hobby" och avsåg då 'aktivitet som inte leder någonvart'. På svenska användes ordet "hobby-horse" år 1841 i samma betydelse som 'hobby', och något halvt århundrade senare brukades formen "hobby". Hobby kan utföras enskilt eller i grupp, och kan organiseras i ideella föreningar. Med hobby avses i synnerhet sådant man gör på fritiden där sysselsättningen har privat eller trivial natur, inte är ansvarskrävande, och inte bringar några särskilda extrainkomster (jämför binäring). Så kan exempelvis slöjd skiljas från att vara hantverkare, från manufakturer, och från industrier. Hobbyverksamhet sammanförs ofta med den personliga sfären, till skillnad från utåtriktade ämnen som politik eller religion vilka berör samhället, så exempelvis vid kategoriseringen av bloggar. Svenska akademiens ordbok definierar "hobby" som 'favoritsysselsättning' eller 'vurm'. Hobbyverksamheter började bli vanligare under stora depressionen i USA, åtminstone började ordet användas och aktiviteter som klassades som hobby att främjas av det offentliga samhället. Viljan till personlig aktivitet lyftes fram som något gott, vilket i synnerhet tycks ha gällt hobbyer som urskiljde det goda i det förflutna som var värt att bevara. Det är vanligt med föreningar för specifika hobbyer där personer med samma intresse kan mötas. Dessa föreningar kan även ingå i större förbund, exempelvis Sveriges Schackförbund, Sveriges Shogiförbund eller Sveriges roll- och konfliktspelsförbund. Inkomstgivande hobbyer beskattas i Sverige. Hobbyverksamhet definieras av Skatteverket som "en självständig verksamhet som inte är näringsverksamhet". Se även Amatör Ideell sektor Informell sektor Ideellt arbete Referenser


text: Hagia Sofia (turkiska: Ayasofya, grekiska: Ἁγία Σοφία/Hagia Sofía (uttalas [hággia Sofí:a]), latin: Sancta Sophia eller Sancta Sapientia, "Heliga visheten") är ett muslimskt och kristet världsarv belägen i Istanbul, Turkiet som byggdes ursprungligen som en kristen kyrka åren 532–537 av Justinianus I. Till följd av brytningen mellan den västliga och östliga kristenheten blev den senare förknippad med den grekisk-ortodoxa kyrkan. Efter omkring 900 år som kristen kyrka omvandlades den till moské efter Konstantinopels fall år 1453 och användes sedan som moské i 481 år men blev år 1934 ett museum efter beslut av Kemal Atatürk och utsågs till världsarv av UNESCO. Fredagen den 10 juli 2020 upphävdes museistatusen av den turkiska högsta förvaltningsdomstolen, varpå Turkiets president Recep Tayyip Erdoğan deklarerade att byggnaden skulle användas som moské igen. Hagia Sofia är den bysantinska arkitekturens mästerverk och har sedan dess uppförande väckt världens beundran. Kyrkan intog en viktig plats i den bysantinska propagandan där den betraktades som acheiropoiet (grekiska: "ej av människohand") – ett rum där de jordiska och himmelska sfärerna möttes och som återspeglade Guds kosmiska ordning. Med patriarken Germanos ord: "Kyrkan är den jordiska himmel där övre himlens Gud dväljs och rör sig; mässan är återskenet av en mässa utan slut som änglarna håller i himlen." Samma byggnad betraktades av muslimer som den fulländade moskén, "den översta himlen", och den blev en förebild även inom islamisk arkitektur. Än idag omnämns ofta Hagia Sofia som en av arkitekturhistoriens vackraste byggnader. Det centrala rummet i Hagia Sofia täcks av en mäktig kupol och omges av gallerier i två våningar. De ursprungliga mosaikerna och de mångfärgade marmorplattorna återspeglade ljuset från de många fönstren och levande ljusen. Exteriört har Hagia Sofia byggts om i etapper och tillförts minareter och nödvändiga förstärkningar. Den heliga visheten Benämningen "Den heliga visheten" är ett namn som Hagia Sofia i Istanbul delar med ett flertal andra ortodoxa kyrkor. Sofia betyder vishet och syftar på Sofia, ett av Guds aktiva attribut som finns omnämnt i Ordspråksboken 9:1: "Visheten har byggt sig ett tempel. Hon har huggit sitt heliga sjutal av pelare", en text som ofta användes vid kyrkoinvigningar. Då Hagia Sofia byggdes utgjorde kyrkan huvudnumret i kejsar Justinianus omfattande byggnadsprogram som syftade till att manifestera den kejserliga närvaron runtom i riket samtidigt som det framhävde dess enhet. Namnet, som naturligtvis i första hand syftade på Kristi vishet, var synnerligen väl valt: Å ena sidan återspeglade det subtilt den kristna syntesen mellan judisk och grekisk filosofi samtidigt som hedningar, som fortfarande var vanliga i riket, kunde avläsa det som ett mer allmänt vishetsbegrepp (liksom även muslimer långt senare lät moskén behålla detta namn). Å andra sidan undveks den kvistiga frågan om Kristi natur vilket, då kyrkan var av central betydelse för kejsarkulten, framhävde kejsarens statsmannaklokhet och hans roll som Kristi ställföreträdare på jorden. Historia På Haga Sofias plats stod under antiken ett Apollontempel. Då Konstantin flyttade romerska rikets huvudstad till Bosporen lät han ersätta alla hedniska tempel med kristna kyrkor. På Apollotemplets ruiner grundade han den första kyrkan på platsen, en basilika som färdigställdes av hans son Constantius II och invigdes 360. Den ursprungliga kyrkan brändes ned av en uppretad folkmassa 404. Theodosius II lät återuppföra kyrkan som återinvigdes 415. Under Nikaupproret den 15 januari 532 brändes även denna kyrka ned. Sedan Justinianus I slagit ned upproret nöjde han sig inte med att blott restaurera kyrkan, utan ville ersätta den med något i hans mer spektakulära och monumentala smak. Han kallade därför till sig två professorer vid universitetet i Konstantinopel: Anthemios från Tralles, en mekanike, en berömd matematiker med god kunskap i geometri, och Isodoros från Miletos, en mekanopoios, en ingenjör förtrogen med monumenten i Rom och känd som expert på valvslagning. Anthemius avled redan under det första året men Hagia Sofia kunde sedermera invigas den 27 december 536. Enligt hovpoeten Paulos Silentiaros utropade Justinianus då: Gud vare ära, som funnit mig värdig att fullborda detta byggnadsverk. Salomo, jag har överträffat dig!. Hagia Sofia dominerade stadsbilden och fick omedelbart en mycket central roll i den bysantinska huvudstaden med sin placering vid Konstantintorget intill det kejserliga palatset och hippodromen. Hippodromen och Hagia Sofia blev de byggnader där alla Konstantinopels många stora högtider, festivaler och processioner ägde rum. Båda byggnaderna var enorma och mycket påkostade och tillsammans tjänade de den allsmäktige kejsaren och den ende guden. Hippodromen sägs ha rymt 100 000 människor och Hagia Sofia uppfattades som en gyllene stad med gator, torg, fasader och en egen gyllene stjärnhimmel. Uppskattningsvis arbetade 600 personer vid kyrkan. Historikern Prokopios beskrev i sin De Aedificiis ("Om byggnadskonsten"): Ljuset tycks flöda utifrån men samtidigt alstras inuti. Strukturen är solid, men skänker en känsla av osäkerhet. Kolonnerna utför en rytmisk kordans. Pelarna ter sig som nakna bergstoppar. Valven tycks sväva och kupolen vara upphängd i en gyllene kedja i himlen. Synvinklarna skiftar, medan rumsenheterna följer varandra i en klar sekvens. Jordbävningar i augusti 553 och 14 december 557 skapade sprickor i den första kupolen som störtade samman helt under ytterligare en jordbävning 7 maj 558 varpå den ersattes av en högre kupol, ritad av Isidoros d.y. och byggd av lättare material (Isidoros d.y. rekonstruerade även klerestorieväggarna). Den nya kupolen reste sig 55,6 meter över marken och inför återinvigningen 23 december 562 författade Paulos Silentiaros en lång dikt som med stor detaljrikedom beskriver Hagia Sofias dåvarande utseende: [Marmorn var] vårgrön från Krystos och mångfärgad från Frygien där rött och silver lyser som blommor. Krokus glimmar som guld. Mjölk uthälld på svart kött. Blåklint växer i drivor av snö. Kupolens västra del störtade in 989 och reparerades av den armeniske arkitekten Trdat. Då storfursten av Kiev, Vladimir, skulle göra sitt trosval skickade han sändebud till Konstantinopel där de en helgdag fördes till Hagia Sofia "och där under de glittrande mosaikerna, i rökelseångorna och vaxljusens sken trodde de bländade unga bojarerna sig se bevingade varelser sväva i luften och höra dem sjunga 'Trishagion': 'Helig, helig, helig är Herren'"<ref name=Papaioannou>Kostas Papaioannou, Bysantinskt och ryskt måleri, Editions Rencontre, 1965</ref>. Då de återvände till Kiev berättade de: Vi visste inte om vi var i himlen eller på jorden, ty på jorden finns ingen sådan skönhet. Vi vet inte heller vad vi ska säga, men en sak vet vi: det är att där bor Gud hos människorna...Sedan fjärde korståget intagit Konstantinopel 1204 och staden hörde till Latinska riket förvandlades den ortodoxa kyrkan till en romersk-katolsk katedral och plundrades på dess många reliker och skatter. Den östra delen av kupolen rasade 1346. Efter Konstantinopels fall inför osmanerna i maj 1453 red dess erövrare Mehmet II in i staden och begav sig genast till Hagia Sofia. Betagen av dess skönhet beslutade han att omvandla kyrkan till en moské. Han lät sina soldater plundra staden i tre dagar (men förbjöd vandalism av byggnaderna) och gjorde sedan staden till sin nya huvudstad. Då Topkapipalatset uppfördes blev Hagia Sofia en av Istanbuls så kallade sultanmoskéer och fick det nya namnet Aya Sofya Camisi. För de osmanska härskarna blev det viktigt att överträffa den erövrade kulturens mästerverk och i mitten av 1500-talet lyckades den osmanske arkitekten Mimar Sinan genomföra flera ambitiösa mosképrojekt, bland andra Süleymaniye- och Selimiye-moskéerna i Istanbul, som tydligt inspirerats av Hagia Sofia, men med sina proportioner, menar många, överträffar dess skönhet. År 1934, under Kemal Atatürk, sekulariserades Hagia Sofia och blev museum. Mosaikerna togs dock inte fram och byggnaden tilläts förfalla. År 1993 rapporterade Unesco om murbruk som rasade från taken, lortiga marmorplattor, trasiga fönster, fuktskadade målningar och det eftersatta blytaket, och Hagia Sofia hamnade på World Monuments Watchs lista över de hundra mest hotade kulturarven. Sedan dess har en restaurering kontinuerligt pågått och 1998 konstaterade man att taket har lagats och skador som orsakats av fukt och kondens skulle tas i beaktande. Unesco efterlyste också att effekten av det stora antalet besökare skulle undersökas och om möjligt motverkas genom att förbättra ventilationen. Man efterlyste också en restaureringsplan och föreslog en utgrävning av området runt Hagia Sofia i hopp om att mer information om de byggnader som tidigare stod på platsen skulle uppdagas. Trots att Turkiet, och då i synnerhet Istanbul, är ett av den muslimska världens mest sekulariserade länder, kan Hagia Sofias status fortfarande vara ett känsligt ämne, varför mosaikerna bara tas fram i långsam takt. Hittills har omkring en fjärdedel av mosaikerna restaurerats. Konservativa religiösa organisationer har hela tiden verkat för att Hagia Sofia åter skulle bli moské. Under 2000-talet har Turkiet, med presidenten Erdoğan, gett de religiösa krafterna större inflytande. År 2013 var Erdoğan tveksam till förändring, men våren 2019 sade han vid ett par tillfällen att tiden var mogen. En grupp religiösa ifrågasatte lagligheten i sekulariseringen som gjordes 1934 och överklagade det beslutet till Turkiets förvaltningsdomstol. Den 10 juli 2020 kom beslutet och domstolen gick på gruppens linje och annullerade beslutet från 1934. President Erdoğan skrev på ett dekret som möjliggör för Hagia Sofia att bli moské. Det kritiserades av Unesco och stora delar av den internationella opinionen, men opinionsundersökningar i Turkiet visar att ungefär tre fjärdedelar stöder förändringen. Konstruktion Hagia Sofias plan mäter 77 x 79 meter. Kupolen har en diameter på åtminstone 31 meter och når 56 meter över golvet. Mittskeppet är 38 meter brett, sidoskeppen drygt 18 meter breda. Hagia Sofias plan har projekterats med en bysantinsk hundrafotsenhet som mått och dess proportioner återspeglar arkitekternas geometriska ideal snarare än de statiska krav som den enorma byggnaden ställde. Trycket från Hagia Sofias enorma kupol upptas av fyra massiva pelare, var och en med en bas på 100 m2, som i sin tur stöttas av två par utvändiga strävpelare i norr och söder. De fyra bågar som spänner mellan pelarna bär, tillsammans med de fyra pendentiv som binder dem samman, kupolens cirkulära bas. Kupolen är förstärkt med fyrtio ribbvalv mellan vilka lika många välvda fönster låter dagsljuset flöda in i rummet. Ytterligare ljus strömmar in genom tympanonfältets fönster. Med sin diameter på 31 meter och höjd på 56 meter är kupolen något mindre än Pantheons i Rom. Kupolen har förstärkts med ribbor utvändigt och invändigt. Den obrutna arkaden av välvda fönster under kupolen gör att den ter sig viktlös och tycks sväva ovanpå de fyra valven. Kupolfönstren symboliserade de 40 martyrerna från Sebasteia och fungerade som skyddshelgon. De vertikala plan som tympanon bildar tillsammans med sidoskeppens och galleriernas arkader i norr och söder döljer effektivt det massiva bärande systemet av pelare och strävpelare, ett arrangemang som gör att hela rummet ter sig viktlöst. Bågarna i öst och väst avlöses av två halvkupoler som var och en utmynnar i två concher i mittskeppets fyra hörn. I öster avslutar en exedra mittskeppet och i väster mynnar det ut i nartex. Ursprungligen låg framför ingången ett atrium, en stor kolonnomgiven förgård, med en fontän i mitten och, möjligen, med en ryttarstaty av kejsaren. Från förhallarna leder två ramper i norr och söder till gallerierna på övervåningen. Kryssvalv täcker de i travéer uppdelade förhallarna och gallerierna som omger mittskeppet. Hagia Sofia var ett djärvt försök att finna en syntes mellan långkyrkan och centralkyrkan. Mittskeppet och sidoskeppen är inskrivna i den kvadrat som yttermurarna bildar. Kupolen och det kvadratiska rummet under den tillsammans med de fyra stora pelarna accentuerar centraliteten. Mittskeppet skapar samtidigt en stark axel mellan narthex och absiden, en axel som förstärks av sidoskeppen. Samtidigt genomkorsas mittskeppet i markplan av det rum som bildas mellan gallerierna i norr och söder. I exteriören är ackumulationen av kupoler och valv som slutar i den stora huvudkupolen karaktäristisk för den ortodoxa kyrkoarkitekturen. Den sekvens av välvda konstruktionselement som bygger upp det rektangulära centralrummet saknar föregångare i antiken. Inga motsvarigheter till Hagia Sofia finns heller i den senare bysantinska arkitekturen. Istället har den nu förstörda Apostlakyrkan fått stå som modell till många andra bysantinska kyrkor, bland andra Markuskyrkan i Venedig. Konst Arkadvåningarna är klädda med polykrom marmor och kupolen och valven var ursprungligen täckta med mosaiker - "en stad i marmor under en guldhimmel". Även golven täcktes av polykrom marmor och beskrevs som en blomsteräng eller en Edens trädgård (se citat ovan). Fönstren placerades för att dagsljuset så effektfullt som möjligt skulle lysa upp mosaikerna tillsammans med det fladdrande skenet från de tusentals ljuslågorna som hängde i kyrkorummet. Varje enskild mosaikkub bestod av bladguld täckt av glas vars ojämnheter förstärkte mosaikernas tindrande verkan. Kuberna vinklades dessutom med stor precision för att maximera det skimrande ljusspelet. Överallt hängde ljuskronor på olika nivåer ned från taken. Ursprungligen avdelades kyrkorummet med en avdelning för den stående församlingen i väster och sanktuariet i öst. I den östra delen på ett särskilt postament stod en tornliknande ambo, en läspulpet för predikningar, i marmor och silver. Inuti den höll korgossar till och där förvarades de heliga böckerna. Rummet fylldes av ljusreflexer från patriarkens tron, synthronom, som var helt i silver, av silverkolonnaderna i högkoret och av de votivkronor som hängde över altaret, i sig täckt av guld och ädelstenar och krönt av ett kors. Ovanför altaret hängde sidenförhängen med broderade bilder av Kristus Pantokrator i mitten av en tredelad arkad flankerad av Petrus och Paulus, scener från kejserliga välgörenhetsinrättningar, Gudsmodern omgiven av kejsarparet, Kristi underverk, etc. Islamisk konst Sedan Hagia Sofia blivit en moské täcktes mosaikerna över och ersattes med de dekorativa mönster som fortfarande täcker stora delar av interiören. Hagia Sofia var Istanbuls viktigaste moské under närmare 500 år och var en viktig förebild för många andra osmanska moskéer i staden, som till exempel Zehzade-, Süleymaniye-, Rüstem Paşa-moskéerna och Blå moskén. De stora skärmar med kalligrafi som prydde moskén hänger fortfarande kvar. När Hagia Sofia gjordes om till moské byggdes även fyra minareter vid byggnadens fyra hörn. En av minareterna är byggd i tegel, de andra tre i sten. Från minareternas balkonger kallade böneutroparen (muezzin) till bön då moskén var aktiv. Övrigt James Bond-filmen, Agent 007 ser rött (1963) utspelar sig delvis i Istanbul och i en sekvens utväxlas hemliga dokument i Hagia Sofia, där även en av skurkarna dödas. På första våningens balustrader kan ses runristningar av fornnordiska namn som sägs vara utförda av de varjager eller väringagardet som tjänstgjorde i Konstantinopel. Se även Bysantinsk konst Islamisk konst Hagia Sofias runinskrifter Källor Sture Linnér, Bysantinsk kulturhistoria, Norstedts, 1994, Mainstone, Rowland J. (1997). Hagia Sophia: Architecture, Structure, and Liturgy of Justinian's Great Church'' (reprint edition). W W Norton & Co Inc. Noter Externa länkar Prokopios De Aedificiis (på engelska) Introduction, with floor plan and elevations. En kort redogörelse om restaureringen (på engelska, från 1998) Referenser (på tyska) Princeton – datormodell av Hagia Sofia Islamisk arkitektur Istanbul Ortodoxa kyrkobyggnader i Turkiet Kyrkobyggnader i Turkiet Bysantinsk arkitektur Wikipedia:Basartiklar Moskéer i Turkiet Byggnader och anläggningar i Istanbul


text: HV71 (ibland HV 71), ursprungligen förkortning av Husqvarna Vätterstad 1971, vid internationella tävlingar även känd som HV71 Jönköping, är en svensk ishockeyklubb som spelar i Svenska Hockeyligan, den högsta serien i svensk ishockey. Laget kallas populärt HV men även "HÅVE" bland supportrar efter Cruts låt, eller HV blå. De spelar sina hemmamatcher i Husqvarna Garden i stadsdelen Rosenlund i Jönköping, men klubben har rötter i såväl Jönköpings- som Huskvarnaområdet. Klubben har vunnit fem SM-guld (senast 2017). HV71 är det lag som vunnit SM-guld med lägsta placering i grundserien, vilket de gjorde 1994/1995 då de slutade åtta i grundserien. Efter en ettårig sejour i den näst högsta serien, Hockeyallsvenskan, och att ha vunnit den hockeyallsvenska finalen säsongen 2021/2022, spelar HV71 återigen i SHL. Historik Före 1971 I januari 1945 uppmanade SK Dacke via en tidningsartikel i Smålands Folkblad allmänheten att låta bygga en ishockeyplan på Rocksjön i Jönköping, för att på så vis göra ishockeyn populär i staden. Genom en organisation vid namn Jönköpings Hockeyallians, vars huvudsakliga syfte var att försöka få en kommunal anläggning, fick man redan 1946 en plan som stod klar, efter att kommunen givit mark och Svenska Ishockeyförbundet bidragit med 750 kronor. I februari 1946 spelades den första ishockeymatchen, då Atlas Diesel från Nacka kom på besök, inför cirka 1 000 åskådare. Ishockeyn nådde sin popularitet först på hösten samma år och på uppmaning av Alliansen kom IK Cyrus, Huskvarna IF, Jönköpings Södra IF, Norrahammars GIS, IK Stefa, Tabergs SK samt Vättersnäs IF att bildas. IK Stefa bildades 1947 efter att en personaltidning i Stenholms fabrik skrivit en artikel om ishockey från Kanada. Under flera år var IK Stefa det bästa laget i Jönköpingstrakten och konkurrerade med Vättersnäs IF, Husqvarna IF, Tabergs SK, Norrahammars IK och Norrahammars GIS. Alla lag har haft en viktig roll för ishockeyns utveckling i Jönköpingstrakten. Året innan IK Stefa och Vätternäs IF blev Vätterstads IF bildades HC Dalen, genom att Norrahammars IK och Tabergs SK gick samman. För Husqvarna IF:s överlevnad i slutet av 1960-talet kom en sammanslagning åter på tal, vilket skedde år 1971. Året därpå blev även Norrahammars GIS en del i HV71-familjen. Första tiden med HV71 (1971–1985) HV71 bildades den 24 maj år, som namnet innehåller, 1971 vid en sammanslagning av de mindre klubbarna Husqvarna IF och Vätterstads IF. Lagets första match spelades den 3 oktober samma år mot Nybro IF i Rosenlundshallen (vilken stod klar i december 1958, och blev Nordens första moderna ishall), med slutresultatet 4–5 och Lennart Hermansson som HV71:s första målskytt. Lagets första träningsmatch spelades mot HC Dalen, som förlorades med 2-3. Lagets första match någonsin i seriespel var borta mot Tranås AIF den 11 november 1971, också förlust med 4–3, där HV:s 17-årige Bengt Kinell gjorde hat trick. Första hemmamatchen i seriesammanhang den 16 november slutade med vinst mot BK Kenty (nuvarande Linköpings HC) med 5–1. Den 27 december 1973 spelade laget sin första internationella match, då London Lions gästade Rosenlundshallen, som slutade 5–5 inför 5 000 åskådare. Under HV71:s första säsong användes röda hemmatröjor, och när Husqvarna AB blev huvudsponsorer ändrades färgerna på hemmatröjorna till den numera blå färgen. Lagets första tränare blev Folke Jörneke, som endast tränade HV71 i en säsong. Under Göte Wiklunds tid som tränare lyckades HV71 få kvala till högsta ligan, som då var Allsvenskan, men misslyckades. Nästa tränare blev Dan Hober som lyckades föra laget till Elitserien säsongen 1979/1980. Elitseriedebuten kom den 27 september 1979 hemma mot Leksands IF, där det slutade med en 4–2-förlust. Första vinsten skedde hemma mot AIK i seriens fjärde omgång med 5–3. Laget slutade sist och flyttades ner till Division I igen. Efter kvalspel säsongen 1984/1985 kom HV71 till Elitserien 1985/1986 för att stanna. HV71 slutade denna säsong som trea och fick i sitt första slutspel spela mot Södertälje SK i semifinal där det slutade med förlust. Etableringen i Elitserien, 1986–1993 Efter tredjeplaceringen säsongen 1985/1986 kom HV71 den närmaste tiden att nå en femteplats som högst, vilket skedde säsongen 1986/1987, då endast de fyra bäst placerade lagen tog sig till slutspel. Säsongen därpå tog sig laget till slutspel efter att ha slutat sjua i tabellen, men förlorade mot IF Björklöven direkt. Säsongen 1985–1986 vann Kari Eloranta, som förste spelare i Elitserien, priset Guldhjälmen som "Elitserien mest värdefulla spelare" framröstad av spelarna själva. Säsongen 1988/1989 vann kom laget att vinna sin första match i ett slutspel, då med 5–4 i sudden death hemma mot Leksands IF. Matchserien vann dock Leksand. Peter Madach blev den förste spelaren i Elitserien att vinna pris som årets rookie. HV71 deltog de närmsta åren i ytterligare två slutspel, men åter endast en vunnen slutspelsmatch vilket skedde säsongen 1991–1992 mot Färjestads BK med 2–1. Blue Bulls-eran (1994–2002) Under åren 1994–2002 marknadsförde sig HV71 med namnet HV71 Blue Bulls. Detta var ett sätt för elitserielagen att likna NHL-lagens efterled i namnen. Förutom namnbytet ändrades även logotypen två gånger. Den första logotypen från 1971 byttes ut helt under säsongen 1994 till en blå tjur, med skuggning av gult och rött i bakgrunden. Hemmatröjorna var fortfarande blå, men bortatröjorna ändrades till gula. HV71 var, tillsammans med Färjestads BK och Luleå HF, enda laget att bära gula bortatröjor. Första säsongen under Blue Bulls-eran blev det en lockout i NHL. De svenska lagen passade då på att ta hem spelare som hade representerat lagen tidigare. Konflikten i NHL upphörde under januari. Med tre poängs marginal (före AIK) tog HV71 den åttonde och sista slutspelsplatsen. I kvartsfinalen stod storfavoriten och grundseriesegraren Djurgårdens IF som motståndare, vilken slutade med 3–0 i matcher för HV71. I semifinalserien vände HV71 0–2 till seger med 3–2 mot regerande mästaren Malmö IF. Klubbens första finalserie, Brynäs IF, avgjordes i förlängningen i den femte och direkt avgörande matchen där HV:s Johan Lindbom gjorde segermålet som därmed bärgade klubbens första SM-guld. HV71 var även det första (och ännu, 2020, enda) laget någonsin att sluta åtta i grundserien och bli svenska mästare. Tränaren Sune Bergman kallades efter detta för Kung Sune, då det även var hans första år som huvudtränare för de nyblivna mästarna. Närmast efter skrällguldet nådde HV71 som högst en fjärdeplats i grundserien, och åkte för det mesta ut i första omgången i slutspelet. Logotypen ändrades på nytt. Denna gång återkom den ursprungliga logotypen från 1971, sittande mellan två tjurhorn med texten Blue Bulls mellan hornen samt en nosring nedanför hornen. Efter att ha spelat flera år i Rosenlundshallen ansågs hallen vara gammal och sliten. När det stod klart att HV71 missat slutspel säsongen 1998/1999 påbörjades bygget av Kinnarps Arena, som tog fart i september 1999 och stod klart år 2000. Man byggde till stor del utanför Rosenlundshallens väggar och tak, trots pågående säsong. I mitten av 2000 revs taket och delar av väggarna i Rosenlundshallen. Publikkapaciteten ökade från 4 200 till 6 236. Ståplatsantalet (1 200 platser) behölls oförändrat liksom närheten till rinken. HV71 blev arenans ägare, och därmed först som svensk klubb att äga sin hemmaarena. Kort därefter följde andra klubbar på med exemplet, exempelvis Färjestad BK (Löfbergs Arena) och Luleå HF (Coop Norrbotten Arena). Sista säsongen under namnet HV71 Blue Bulls spelades 2001/2002, och HV71 kom alltmer att bli en svensk storklubb. I slutspelet vann HV71 kvartsfinalen med 4–1 i matcher mot MIF Redhawks. Därefter tog det slut i semifinalen mot Färjestads BK. 2003–2009 HV71:s ursprungliga logo från 1971 återtogs och Blue Bulls-märket användes som alternativ logo på tröjorna, sittande på axlarna. Där fick den vara fram till säsongen 2005/2006. Johan Davidsson återvände till HV71 2002, efter spel i Finland. Han tog även över kaptensrollen från Per Gustafsson. Efter att ha åkt ur slutspelet 2002/2003 värvades spelare som Andreas Jämtin från AIK, Stefan Hellkvist från Hannover Scorpions, Fredrik Olausson från Mighty Ducks of Anaheim samt inför slutspelet även Jarmo Myllys från SaiPa. Pär Mårts togs även in som tränare. Denna säsong vann HV71 grundserien för första gången i klubbens historia. Kvartsfinalen mot Modo inleddes borta med förlust 2–5, men andra mötet slutade med en 10–1-vinst (varav rekordsiffran 7–0 efter en period) hemma i Kinnarps Arena. HV71 stod slutligen som kvartsfinalsegrare, och vann även semifinalen mot Västra Frölunda HC. Finalen mot Färjestads BK, som för övrigt var i sin fjärde raka final, gick till en avgörande sjunde match som HV71 vann hemma med 5–0. Målvakten Stefan Liv höll nollan i fyra av finalmatcherna och totalt sex matcher under slutspelet, det senare ett rekord som tangerades av Henrik Lundqvist i Frölunda HC följande år. NHL hotades av en ny lockout till säsongen 2004/2005. Många klubbar gjorde klart med flera NHL-spelare, medan HV71 avstod till en början att värva spelare från Nordamerika. För att undvika att hamna i Kvalserien värvades till slut NHL-spelarna Brian Boucher, Jonathan Cheechoo, Anders Eriksson, Manny Malhotra och Bryan McCabe. HV71 slutade tia i grundserien, efter nykomlingen Mora IK, och därmed var säsongen över. Detta var första gången som de regerande mästarna inte tog sig till slutspel. Under säsongen fick HV71, tillsammans med Djurgårdens IF och Färjestads BK, möta ett ihopsatt All-starlag med NHL-spelare. Då säsongen 2005/2006 skulle inledas hade HV71 startat kampanjen Jakten på det försvunna guldet. Mika Hannula från MIF Redhawks värvades och Björn Melin gjorde comeback efter ett år i MIF Redhawks. Denna säsong hade ett längre uppehåll med anledning av vinter-OS 2006 i Italienska Turin. Från HV71 fanns spelarna Stefan Liv och Mika Hannula med i truppen som tog OS-guld. HV71 vann grundserien och lyckades uppnå 102 poäng. I kvartsfinalen fick HV för första gången möta Mora IK i ett slutspel, som slutade med vinst. I semifinalen mot Färjestad hade HV vunnit tre jämna matcher och stått för tre större förluster. I den sjunde avgörande matchen hade HV71 ledning med 3–2 när Färjestad på endast 53 sekunder i slutminuten vände till seger 3–4; det avgörande målet kom med endast sju sekunder kvar. (Färjestad blev därefter svenska mästare.) Andreas Karlsson och Tomi Kallio från Frölunda HC vann båda Håkan Loob-Trophy med 26 mål vardera. Under säsongen 2006/2007 hade HV71 tre lag i serieledning; A-laget övertog ledningen den 5 december, J20-laget vann samma dag mot Hammarby IF med 5–1 och J18-laget vann över Rögle BK med 5–3. Inget av lagen blev dock mästare i det påföljande slutspelen. A-laget förlorade mot svenska mästaren Modo Hockey i semifinalen. Säsongen 2007/2008 dominerande HV71 i Elitserien genom att behålla serieledning från 6:e till sista (55:e) omgången, och vann med 15 poäng före tvåan Linköpings HC. HV71:s 107 poäng var det dittills högsta antalet för klubben i seriespel. Inför säsongen hade Lance Ward, och Per Ledin från Färjestad värvats. Med även Andreas Jämtin i truppen blev HV71 det mest utvisade laget i serien, Ward slog nytt rekord i flest (totalt 273) utvisningsminuter. Kent Johansson togs in som ny tränare efter Pär Mårts och kom att leda laget till ett nytt SM-guld efter seger mot Skellefteå AIK i kvartsfinal, sitt gamla lag Timrå IK i semifinal och Linköpings HC i finalen. Finalspelet kallades "E4-derby" i media, då både Jönköping och Linköping är städer längs med E4:an. 2008 medverkade klubben för första gången i Nordic Trophy. Till säsongen 2008/2009 flyttade Andreas Jämtin till New York Rangers (senare till Linköping), Per Ledin till Colorado Avalanche och Lance Ward till Frankfurt Lions. HV71 spelade ändå återigen final, denna gång mot Färjestad. Färjestad vann finalen med 4–1 i matcher, och detta var första gången som HV71 förlorade en finalserie. Under elitseriesäsongen 2007/2008 beslutades det att det skulle hållas ett Champions Hockey League, motsvarande fotbollens Champions League. De två bästa lagen från varje land skulle deltaga, och från Sverige blev det finallagen HV71 och Linköping. Den 25 april lottades vilka lag som skulle mötas; HV71 kom att ställas mot finska Espoo Blues och ytterligare ett kvallag. Den 13 september blev det klart att schweiziska SC Bern skulle spela i samma grupp. HV71 kom tvåa i sin grupp och missade därmed slutspel. 2010–talet Säsongen 2009/2010 återvände Per Ledin och Lance Ward. Janne Karlsson blev ny tränare. HV71 vann serien ännu en gång och fick möjlighet att välja motståndare. Valet föll på Timrå IK, som laget mött två år på rad i slutspelet, och för tredje gången i rad stod HV som segrare. Semifinalen mot Skellefteå AIK vanns med 4–1 i matcher. I finalen mot serietvåan Djurgården gick fem av de sex matcherna till förlängning. I den sjätte matchen avgjorde Teemu Laine i sudden death på bortaplan. Säsongen 2010/2011 värvade HV71 bland andra målvakten Daniel Larsson och Fredrik Bremberg från Djurgården. HV inledde säsongen utan seger efter sex omgångar, men kom senare upp i serieledning efter att ha fått tillbaka skadefrånvarande spelare. Inför sista omgången avgjordes hela tabellen; förutom HV71 hade Skellefteå och Färjestad chans till seriesegern som till slut blev HV:s. HV71 valde att möta åttan AIK i kvartsfinal, en matchserie som laget förlorade med 4–0. Övrigt under säsongen blev Pasi Puistola förste finländare någonsin att bli kapten i HV71, detta efter att Johan Davidsson opererade sitt knä och var borta från spel i 15 matcher. Inför säsongen 2011/2012 spelade HV71 ännu en gång i European Trophy under försäsongen, men utan att ta sig vidare från gruppspel. Ulf Dahlén blev ny tränare, som hade ett förflutet i HV71 under slutet av 1990-talet som spelare. Den 7 september 2011 drabbades det ryska KHL-laget Lokomotiv Yaroslavl av en flygolycka där deras plan störtade och hela truppen, inklusive besättningen, omkom. Med på planet fanns förre HV71-målvakten Stefan Liv. Den 10 september hölls en minnesceremoni i Kinnarps Arena för Liv, med över 10 000 närvarande. Livs död medförde att man under samtliga premiärmatcher i ligan höll en tyst minut. Spelmässigt under säsongen beskrevs inledningen som klubbens sämsta på 2000-talet, där laget bland annat förlorade sina inledande tre matcher. Den 4 oktober lyckades HV71 vända ett 2–7-underläge mot AIK till 7-7 på under fem minuter, för att därefter vinna på straffar. Per Ledin blev historisk HV-spelare den 22 oktober borta mot Timrå efter att ha gjort fem assist i en match. Samma säsong firade klubben 40 år; den 10 december 2011 uppmärksammades detta genom en utomhusmatch, som benämndes Jubileumsmatchen hemma mot Linköping. Man hade spolat upp en utomhusarena i anslutning till Elmia med plats för 20 000 åskådare. Det kom sammanlagt 18 884 åskådare, vilket innebar ett nytt publikrekord för idrott i Jönköping, då det tidigare rekordet innehades av fotbollslaget Jönköpings Södra IF i den Allsvenska finalen mot Malmö FF 1950 med 18 582 åskådare på Stadsparksvallen). Matchen vanns av Linköping med 0–1 efter förlängning. Säsongen 2016/2017 slutade HV71 på andraplats i serien. I SHL-slutspelet slog HV71 först ut Färjestad i kvartsfinal med 4–0 i matcher och därefter Malmö Redhawks i semifinal med 4–1 i matcher. I finalserien ställdes HV71 mot Brynäs IF. HV71 vann SM-guld den 29 april 2017, efter seger med 4–3 i matcher. Den sjunde avgörande finalmatchen avgjordes i förlängning efter mål av Simon Önerud (assisterat av Martin Thörnberg). 2020–talet Säsongen 2020/2021 tvingades klubben till kvalspel för att hålla sig kvar i högsta serien för första gången i klubbens historia, efter att ha slutat sist (plats 14) i grundserien. Laget ställdes mot 13:e-laget, Brynäs IF, i bäst av sju matcher. HV förlorade matchserien med 1-4 och flyttades ned till Allsvenskan efter 36 raka säsonger i den högsta serien. SHL och HA-säsonger Supportrar HV71 har under historien haft tre olika supporterklubbar. Den första supporterklubben hette Klapp & Klang. Klubben startades under säsongen 1973/1974 då HV71 spelade i Division II. Klapp & Klang upplöstes som supporterförening 21 september 1987. Den andra supporterförening heter North Bank Supporters (NBS) och bildades 22 oktober 1993. NBS är HV71:s största supporterförening och anordnar bortaresor. De har vid ett antal gånger fått den prestigefyllda utmärkelsen Sverige bästa supportrar, senast säsongen 2007–2008, då av Aftonbladet. Vid sidan om NBS finns en tifo-grupp vid namn NBS-tifo. Rivaler Under åren i Division 1 i slutet av 1970-talet och början av 1980-talet var HV 71:s främsta rivaler lokalkonkurrenten HC Dalen, IF Troja samt IFK Bäcken. Under slutet av 1980-talet och under 1990-talet var AIK en av de främsta rivalerna, då dessa ofta kämpade om de sista platserna i Elitserien efter nyår, eller om platserna i SM-slutspelet. Under 2000-talets första decennium var de främsta rivalerna Frölunda HC, Färjestads BK och Linköping HC, mycket beroende på den geografiska närheten utmed samt flera år av jämna matcher. Matcherna mot Linköping har kommit att kallas "E4-derbyt". Inför säsongen 2011/2012 blev Växjö Lakers rivaler till HV71, då laget kvalificerade sig för Elitserien och därmed öppnade för "Smålandsderby". Kända HV71-spelare Profiler per tidsepok Följande HV71-spelare kopplas till de uppdelade tidsepokerna i klubbens historik. (Aktiv tid och position inom parentes.) 1971–1985 1986–1993 Blue Bulls, 1994–2002 2003–2009 Notabla juniorspelare med anknytning till HV71 i Tre Kronor Pensionerade tröjor Klubbrekord Se huvudartikel: HV71:s meriter Ordinarie säsong Uppdaterad 2013-02-20 Slutspel Uppdaterad 2012-05-28 Totalt 2 Uppdaterad 2013-02-20 Övrigt GAA: 2.13 Stefan Liv (2003/2004) Hållna nollor under en säsong: 6 Stefan Liv (2003/2004) Hållna nollor under ett slutspel: 5 (ES) Stefan Liv (2003/2004) Flest poäng under en säsong av en back: 53 (ES) David Petrasek (2009/2010) Flest poäng under ett slutspel av en back: 16 (ES) Johan Åkerman (2007/2008) Flest poäng under en säsong av en rookie: 55 (ES) Kai Nurminen (1995/1996) HV71:s tränare genom åren Huvudartikel: Lista över tränare i HV71 Lagkaptener HV71:s logo genom åren Från 1971 hade föreningen en logo med tecknen "HV71" i blått med gul skugga. Inför säsongen 1994/1995 bytte man till en blå tjur med gul och röd skugga, och den gamla logon placerades under tjuren. 1997 bestod logon istället av bokstäverna Blue Bulls i blått, omringade av två tjurhorn och en nosring i vitt och gult, och med den ursprungliga logon placerad mellan tjurhornen. Sedan säsongen 2002/2003 används endast logon från 1971, och flera tröjor används. Nuvarande trupp Klubbrekord Topp 10 Detta är tio-i-topp poäng i klubbens historia. Noteringar: Pos = Position; GP = Spelade matcher; G = Mål; A = Assist; Pts = Poäng; P/G = Poäng per match; * = Spelar ännu i HV71 Uppdaterad 28 maj 2012 HV71:s guldlag 1995 Lagledning Huvudtränare: Sune Bergman Assisterande tränare: Bengt Halvardsson 2004 Lagledning Huvudtränare: Pär Mårts Assisterande tränare: Fredrik Stillman 2008 Lagledning Huvudtränare: Kent Johansson Assisterande tränare: Thomas Ljungbergh 2010 Lagledning Huvudtränare: Jan Karlsson Assisterande tränare: Thomas Ljungbergh, Fredrik Olausson 2017 Lagledning Huvudtränare: Johan Lindbom Assisterande tränare: Stephan Lundh, Nicklas Rahm Priser och utmärkelser Damverksamhet Ishockey HV71 Dam är HV71:s damsektion. Sektionen har sina rötter i Jönköpings IF Queens, som bildades 2002 och enbart hade ett damishockeylag. Fotboll HV71 har även bedrivit damfotboll. Initiativet till att starta en damklubb i föreningen togs 1972 av Ingalill Pettersson och Ylva Svensson, och åren 1973–1987 deltog klubben i Smålandsfotbollens seriesystem, och spelade fyra säsonger i Division 3, den första 1978. Därefter fortsatte man med ett lag i korpen några år in på 1990-talet. Dessutom medverkade man vid Jönköpings marknad och vann Drakbåtstävlingen två gånger. Damklubben sålde även programblad, lotter, dynor och kaffe under ishockeymatcherna, samt arrangerade Länsförsäkringar Cup under 1980-talet. Ursprungligen spelade man på Sotarvallen, 1975 och 1976 på Ekhagsvallen och därefter på Rosenlundsplanerna. Bland de drivande krafterna fanns Annelie Lindberg och Siv Karlsson, från Smålandsfotbollen, som arbetade för bildandet av en riktig damfotbollsklubb i Södra Vätterbygden, vilket IFK Jönköping gjorde 1989. Klubbledare Ordförande 1971–2001 Owe Jungåker 2001–2003 Per Carendi 2003–2005 Lennart Nilforsen 2005–2015 Hans-Göran Frick 2015–2021 Sten-Åke Karlsson 2021–2023 Anders Wilander 2023– Andreas Davidsson Sportchefer Denny Eriksson Dag Larsson Fredrik Stillman Johan Hult Kent Norberg Se även :Kategori:Ishockeyspelare i HV71 Referenser Fotnoter Källor HV71 - Statistik 2005/2006 Sandström, Donald (2002) Boken om HV 71, Sportförlaget i Europa AB, s. 8 Uppdaterad (28 maj 2012) från http://stats.swehockey.se Externa länkar HV71:s Officiella Hemsida


text: Hjortdjur (Cervidae) är en familj i underordningen idisslare (Ruminantia) som tillhör ordningen partåiga hovdjur (Artiodactyla). Det finns omkring 40 olika arter och till de vanligaste hör älg, kronhjort, ren, rådjur och dovhjort. En älghona kallas ko och en kronhjorts- eller dovhjortshona kallas för hind. Älghanen kallas tjur eller oxe, medan en kronhjorts- eller dovhjortshane kallas hjort. Hos rådjur heter hanen bock och honan get. Avkomman hos älg, kronhjort och dovhjort kallas kalv, hos rådjuret kid. För renar kallas honan vaja och hanen sarv. Kännetecken Allmänt Hjortdjuren varierar i storlek från en hares till större än en hästs. De har en längd mellan 70 och 290 centimeter, en mankhöjd mellan 30 och 190 centimeter och en vikt mellan 7 och 800 kilogram. Den största arten är älgen och den minsta är sydlig pudu (Pudu puda). Hos de flesta arter finns en utpräglad könsdimorfism som visar sig genom att hanar är betydligt större än honor. Angående kroppsform finns skillnader mellan de olika arterna. Det förekommer kraftigt byggda hjortdjur och smärta exemplar. Å andra sidan är extremiteterna alltid ganska slanka. Svansen är allmänt en liten stump. Pälsen är vanligtvis brun eller grå och några arter har prickar på kroppen, liksom ungdjuren hos de flesta arterna. Hjortdjurens mage är liksom hos de flesta idisslare indelad i fyra kamrar. På så sätt har de möjlighet att nedbryta cellulosa. Vanligen har honor fyra spenar. Hos hjortdjur är den tredje och den fjärde tån förstorade och bara de når marken. Den första tån saknas helt och den andra tån är liksom den femte förminskad. Horn Hjortdjuren kännetecknas av att hanarna bär horn. Renen är den enda art där även honorna bär horn, dock mindre än hanens. Den enda arten i familjen som helt saknar horn är vattenrådjuret. Hornen används av hannarna för att imponera på motståndare och under strider för rätten att para sig. Alla hornbärande djur kan också använda hornen för att försvara sig mot rovdjur. Hornen sitter på ett tappliknande benutskott, rosenstocken, på pannbenet och består av benvävnad. Hornens form är avhängiga av arten och djurets ålder. Det förekommer enkla stänger och komplexa former med förgreningar och skovlar. Första året är hornet ogrenat. Andra året tillkommer vanligen en tagg som kallas för ögontagg. När hornet får fler grenar kallas den andra i ordningen, från rosenstocken räknat, för istagg och den tredje mellantagg. Antalet grenar ökar under djurets levnad men inte nödvändigtvis med en om året. När hornen växer får de alla näringsämnen via ett hårigt hudskikt, basthuden, på utsidan. När hornen har nått sin slutgiltiga storlek skrapas huden bort och djuret har inte längre någon känsel i hornen. Efter parningstiden fälls hornen innan de blir nybildade en tid senare. Hos arter med fastlagda parningstider är även tidpunkten för hornens bortkastning bestämd (hos rådjuret och hos ren av hankön på senhösten, hos ren av honkön och andra europeiska arter under senvintern eller våren). Hos arter i tropiska områden finns ingen särskild tidpunkt. Tänder Alla hjortdjur saknar framtänder i överkäken. I underkäken finns tre framtänder i varje käkhalva. De övre hörntänderna är förstorade och synliga utanför munnen hos arter som saknar horn eller har små horn (vattenrådjur, muntjak, tofshjort). Hos de andra arterna är denna hörntand förminskad eller obefintlig. De undre hörntänderna liknar framtänderna. I varje käkhalva finns tre premolarer och tre molarer. På så sätt är tandformeln 0/3 0-1/3 3/3 3/3, sammanräknad alltså 32 till 34 tänder. Kroppsbehåring I kyliga klimat skiftar hjortdjurens kroppsbehåring (fäll) efter årstiden. Vinterfällen är generellt mörkare än sommarfällen. Vinterfällens hårstrån är ihåliga och kraftigare än sommarfällens, men de är samtidigt skörare. Övergången från sommarfäll till vinterfäll sker i Norden gradvis under september/oktober. I maj/juni fälls vinterfällen. Detta sker vanligen fläckvis och hjortdjuren kan under denna period ge ett luggslitet intryck. Utbredning och habitat Familjen förekommer i Eurasien samt i Nord- och Sydamerika. I Afrika finns hjortdjur bara norr om Sahara. Dessutom är hjortdjur inplanterade i Australien, Nya Zeeland, Nya Guinea och några öar i Karibien. I Sverige förekommer arterna dovhjort, kronhjort, ren, rådjur och älg. Vitsvanshjorten som härstammar från Nordamerika blev 1934 införd i Finland och förekommer nu även i Sveriges nordöstra delar. I Danmark finns förvildade sikahjortar. Hjortdjur lever i flera olika regioner och biotoper. De förekommer i öken, stäpper, träskmarker, skogar, buskskogar och i den arktiska tundran. Levnadssätt Socialt beteende och fortplantning Individerna hos några arter lever ensamma men de flesta arter lever i grupper eller hjordar. Gruppernas storlek varierar efter art och levnadsområde. Oftast liknar dessa grupper ett harem, där en hane lever med flera honor och deras ungar och inte tillåter andra vuxna hanar i närheten. Därför har dessa arter ett polygynt parningsbeteende där en hane parar sig med flera honor. Före parningstiden förekommer ofta strider mellan hanarna för rätten att para sig. Under striden används de förstorade hörntänderna eller hornen. För kommunikationen mellan artfränderna och för att markera reviren används körtelvätskor som bildas vid huvudet eller vid fötterna. Ibland markeras även med urin. I tropiska regioner finns inga särskilda parningstider. I tempererade områden infaller dessa oftast på hösten eller vintern. Dräktigheten varar vanligtvis i 6 till 9 månader och en eller två (ibland tre till fyra) ungar föds. Hos rådjuret vilar ägget efter befruktningen en tid innan den egentliga dräktigheten börjar. Ungarna kan gå direkt efter födelsen. Födan Hjortdjur är växtätare och livnär sig av olika växtdelar som blad, gräs, bark, unga växtskott och kvistar. Jämfört med slidhornsdjuren föredrar de mjukare växtdelar. Hjortdjur och människor Jakt och domesticering Människan började tidigt att jaga hjortdjur för deras kött och deras päls. Idag sker jakten även som sport och för att få hanarnas horn som trofé. En art, renen, blev domesticerad och är inte bara en källa för kött och päls utan även för mjölk och används samtidigt som lastdjur. För jakten och som prydnad för olika parker infördes i olika världsdelar främmande hjortdjur. Så finns till exempel dovhjort i Nord- och Centraleuropa, vattenrådjur i Västeuropa och kronhjort i Australien och Nya Zeeland. På så sätt ökade beståndet av några arter men andra arter blev hotade på grund av jakten och förstöringen av deras levnadsområde. En thailändsk art, Rucervus schomburgki, dog ut 1938. En annan art, davidshjort, räddades bara genom avel i europeiska inhängningar, men beståndet är fortfarande hotat. IUCN listar fyra arter som starkt hotade (endangered) och sex andra arter som sårbara (vulnerable), för några arter saknas information. Hjortdjur och trafik Att fordon kolliderar med hjortdjur som kommit ut på vägar och järnvägar är relativt vanligt. 1983 dödades i Sverige 4 900 älgar på vägarna . Olycksrisken är störst under skymning, tidig natt och gryning då hjortdjuren rör sig mycket. Under snörika vintrar ökar också risken då hjortdjuren medvetet söker sig till de snöfria vägarna. De vanligaste åtgärderna för att minska dessa viltolyckor är att sätta ut varningsmärken och att sätta upp viltstängsel längs vägarna. För att hejda hjortdjur bör ett viltstängsel vara minst två meter högt. Hjortdjur i kulturen I mytologin och kulturen förekommer ofta hjortdjur. Många teckningar i grottor från äldre stenåldern (paleolitikum) visar både personer och djur med horn. I keltisk mytologi är Cernunnos en figur som tolkas som "hjortgud", en gestalt som förekommer även i andra religioner. I den grekiska antiken var alla hjortdjur som tillhörde jaktgudinnan Artemis helgade. När Agamemnon dödade en av Artemis hjortar blev det vindstilla och den grekiska flottan som skulle avsegla till Troja fick vänta i hamn tills det att Agamemnon offrat sin dotter Ifigenia till jaktgudinnan. Ett annat helgat hjortdjur var den kerynitiska hinden med gyllene horn som levde i Arkadien. Herakles tredje uppgift var att fånga djuret levande. Även i nordisk mytologi förekommer hjortdjur, till exempel betar fyra hjortdjur på knoppar och blad från världsträdet Yggdrasil. I bibliska sammanhang förekommer hjortdjur i psaltaren 42:2 – "som hjorten trängtar efter färskt vatten, så trängtar min själ efter dig, min Gud". I olika berättelser om helgon existerar hjortar med krucifix bland hornen, till exempel i texter om Eustachius (en av de fjorton nödhjälparna) och om Sankt Hubertus. Utanför Europa uppträder hjortar bland annat i Shinto, där de är gudomliga budbärare. Därför hölls hjortar vid Shintotemplen Kasuga-Taisha. I indianernas mytologi förekommer huvudsakligen vapiti som symbol för saktmod och tacksamhet. Systematik Extern systematik Hjortdjur är en av de 6 familjer som finns i underordningen idisslare (Ruminantia). Det råder inga tvivel om att idisslare utgör en monofyletisk grupp (en grupp som har utvecklats från samma stamfader) men förhållanden inom underordningen är omstridda. För bara några år sen räknades hjortdjuren tillsammans med myskhjortar (Moschidae) och gaffelantilopen (Antilocapridae) till överfamiljen Cervoidea. Yngre molekylärgenetiska undersökningar motsäger denna indelning. Enligt dessa utgör hjortdjur systergruppen till ett taxon som bildas av myskhjortar tillsammans med slidhornsdjur. Även denna indelning är kontroversiell bland forskarna. Intern systematik Hjortdjur indelas vanligtvis i fyra underfamiljer efter skillnader i tårnas, skallens och hornens uppbyggnad. underfamilj Hydropotinae vattenrådjur (Hydropotes inermis) underfamilj Capreolinae släkte Capreolus rådjur (Capreolus capreolus) sibiriskt rådjur (Capreolus pygargus) släkte Odocoileus vitsvanshjort (Odocoileus virginianus) svartsvanshjort (Odocoileus hemionus) pampashjort (Ozotoceros bezoarticus) sumphjort (Blastocerus dichotomus) släkte spetshjortar (Mazama), 7 arter släkte puduhjortar (Pudu), 2 arter ren (Rangifer tarandus) släkte huemuler (Hippocamelus), 2 arter älgar (Alces), 2 arter underfamilj Muntiacinae släkte Muntjaker (Muntiacus), 11 arter tofshjort (Elaphodus cephalophus) underfamilj egentliga hjortar (Cervinae) släkte Axis axishjort (Axis axis) svinhjort (Axis porcinus) baweanhjort (Axis kuhlii) calamianhjort (Axis calamianensis) släkte Cervus kronhjort (Cervus elaphus) sikahjort (Cervus nippon) wapitihjort (Cervus canadensis) släkte Dama dovhjort (Dama dama) irakisk dovhjort (Dama mesopotamica) davidshjort (Elaphurus davidianus) vitläppad hjort (Przewalskium albirostris) släkte Rucervus Barasingahjort (Rucervus duvaucelii) lyrhjort (Rucervus eldii) Rucervus schomburgki (utdöd 1938) släkte Rusa alfreds hjort Rusa alfredi Rusa marianna Rusa timorensis sambarhjort (Rusa unicolor) släkte Megaloceros (utdöd) jättehjort (Megaloceros giganteus) Evolution De första fossilen av hjortdjur härstammar från individer som levde under oligocen i Asien. Sedan vandrade de under tidigt miocen till Europa och Nordamerika. Under mellersta miocen fanns till exempel släktet Dicrocerus i Europa. Sydamerika nådde familjen i jordhistorisk nyare tid för 3 miljoner år sedan efter att Panamanäset hade bildats. Under pleistocen fanns i Europa hjortdjur med särskilt stora horn, till exempel Eucladoceros och "jättehjorten" (Megaloceros), som var något större än en älg men hade tydligt bredare horn än alla hjortdjur som lever idag. Källor Tryckta källor Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (Hrsg.): Mammal Species of the World. 3 upplaga. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, . Hubert Hendrichs und Roland Frey: Cervidae, Hirsche. in: Wilfried Westheide, Reinhard Rieger (Hrsg.): Spezielle Zoologie. Teil 2: Wirbel- oder Schädeltiere. Spektrum Akademischer Verlag, Heidelberg – Berlin 2004, , S. 628-630. Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, . Noter Externa länkar Deer Specialist Group - Hemsida för den gruppering som bland annat övervakar bevarandestatus för hjortar (Cervidae, Moschidae och Tragulidae) för IUCN:s räkning.