text: Dala-Demokraten (DD), grundad 1917, är en dagstidning som ges ut i Dalarna. Chefredaktör är poeten, författaren och debattören Göran Greider. Ansvarig utgivare är Fredrika Hillervik sedan maj 2022. Efter att tidigare varit ägd av Folkrörelsens Mediestiftelse i Dalarna, köptes tidningen 2013 av Mittmedia, numer Bonnier News Local. Historik Bakgrund Det första numret av Dala-Demokraten gavs ut den 14 december 1917. Utgåvan bestod då av ett nummer i veckan och trycktes hos tidningen Arbetarbladet i Gävle. Förstasidan bestod då, som i pressen överlag, enbart av annonser och en logotyp – det redaktionella materialet började på sidan 2. Under Dala-Demokraten-loggan på sidan 1 stod det "Organ för Sveriges Socialdemokratiska arbetarparti". Från den 3 december 1918 började Dala-Demokraten ges ut tre gånger i veckan och trycktes på det egna tryckeriet på Holmgatan i Falun. Dala-Demokraten hade sin redaktion på Holmgatan fram till 1971, då man flyttade till en adress en kilometer sydväst om centrum, strax intill Falu gruva. Sedan 2013 ligger redaktionen på Ingarvet i Falun. 1918 kostade ett exemplar av tidningen 10 öre och en helårsprenumeration 2 kronor och 50 öre. Under A-Pressen och lokal stiftelse Under lång tid tillhörde Dala-Demokraten A-Pressen, en svensk socialdemokratisk tidningskoncern som grundades 1947 och gick i konkurs 1992. Fram till 2013 ägdes Dala-Demokraten av Folkrörelsens Mediastiftelse i Dalarna. Nedgång och nya ägare Dala-Demokraten har på senare år dragits med en vikande upplaga och på grund av försämrad ekonomi tvingats till flera sparpaket med uppsägning av personal. Februari 2013 slutade man med olika editioner av tidningen. Mellan 2012 och 2013 tappades 2 000 exemplar i upplaga, Ett samarbete inleddes 2012 med huvudkonkurrenten Mittmedia, vilket våren 2013 ledde till att man sålde sin tryckpress och började trycka tidningen hos Mittmedia. Vårvintern minskades antalet anställda på tidningen med 50 personer (= närmare 2/3), och den kvarvarande redaktionen flyttade in i Dalarnas Tidningars hus på Ingarvet i Falun. Två månader senare nåddes en uppgörelse med Dala-Demokratens ägare där Mittmedia köpte hela tidningen. Stiftelsen försäljning av Dala-Demokraten beslutades för att kunna trygga en långsiktig utgivning av tidningen. Dala-Demokraten kommer även fortsättningsvis att ha en socialdemokratisk ledarsida, och den chefredaktören, krönikören och debattören Göran Greider blir kvar på tidningen. Ny redaktionschef och ansvarig utgivare blev Bosse Andersson, med ett förflutet på Östersunds-Posten och Smålands-Tidningen. I och med köpet äger Mittmedia 19 prenumerade morgontidningar i mellersta Sverige och blev helt dominerande tidningsägare i flera län. Konkurshotade Mittmedia köptes sedermera upp av Bonnierkoncernen och Dala-Demokraten ingår idag i Bonnier Local News. Dagsläget Dala-Demokraten är en lokaltidning av den gamla skolan, med redaktioner och lokalredaktörer över hela Dalarna. Centralredaktionen ligger i Falun och lokalkontor finns i Borlänge, Avesta, Hedemora, Säter, Ludvika, Smedjebacken, Västerdalarna, Gagnef, Leksand, Rättvik och Mora. Tidningen hade 2010 cirka 100 anställda. Dala-Demokraten kommer ut sex dagar i veckan, måndag till lördag. Tidningen delas ut i Dalarnas samtliga kommuner men har den största delen prenumeranter i Borlänge. 2012 var upplagan 14 800 per dag. Räckvidden, det vill säga hur många i upptagningsområdet som läser tidningen, är 27 procent. Tidningschef är Lennart Håkansson och chefredaktör Göran Greider. Tidningen är svanenmärkt sedan 1997; med detta menas att hela produktionskedjan är miljövänlig. Tidningen trycktes fram till mars 2013 i Dala-Demokratens egna tryckpress, Goss Suburban, som fanns i Falun. Mars började tidningen tryckas hos Mittmedia. I mars 2014 såldes tryckpressen till ett turkiskt tryckeri, som under våren 2014 monterar ner tryckpressen för transport och installation i Adana. Dala-Demokraten har haft ett samarbete med Svenska Elektrikerförbundet. Det innebär att Dala-Demokraten givit ut fackförbundets tidning Elektrikern, som har en upplaga på cirka 32 000 ex/nummer och utkommer 10 gånger per år. Dala-Demokraten har också haft Elektrikerns webbtidning. Dessa samarbeten har upphört liksom samarbetet med Svensk Måleriförening. Opinionsbildning Dala-Demokraten har en tradition av att anställa namnkunniga chefredaktörer. Ledarsidan och kulturdelen drar sig inte för att kritisera den politik Socialdemokraterna för. Dala-Demokratens ledare tas ofta upp i Sveriges Radios Ekots Tidningskrönikan, där tempen tas på den politiska debatten i Sverige. När Sveriges befolkning skulle folkomrösta om inträde i EMU den 14 september 2003 tog Dala-Demokratens ledarsida tydligt ställning: Svenska folket borde rösta nej. Detta trots att Socialdemokraterna på riksnivå propagerade för att införa euron som valuta i Sverige. Utfallet blev till Dala-Demokratens favör, då 55,9 procent av svenskarna röstade nej. Samtliga kommuner i Dalarna röstade nej i EMU-valet. När det vintern 2011/2012 blåste kring Socialdemokrateras partiordförande Håkan Juholt tog Dala-Demokratens chefredaktör Göran Greider tydlig ställning på ledarsidan. Under rubriken "Det är nog bara att inse att Juholt är körd" skrev han den 18 januari 2012: "På tisdagsförmiddan orkar jag inte höra mer av dagspolitiken; Håkan Juholt är förstås på tapeten igen. Förmodligen är han körd. Det är bara att inse. Han är ohjälpligt skadeskjuten av medierna, av krypskyttar på den högra kanten i sitt eget parti – samt av sig själv." Ledaren citerades i Dagens Nyheter, Svenska Dagbladet, Aftonbladet, Expressen och Sveriges Radio samt av TT och gav upphov till den sista striden om Juholts lämplighet som partiordförande. Kort efter publiceringen, den 21 januari 2012, avgick Håkan Juholt som partiordförande för Socialdemokraterna. Senare menade Greider att Håkan Juholt blivit utsatt för ett mediedrev och därför tvingats avgå. Chefredaktörer Ivar Englund 1917 – 1938 Arvid Hallberg 1938 – 1952 Gösta Söderlund 1952 – 1972 Vakant 1972 – 1973 Erik Norelius 1973 – 1983 Bo Degerman 1984 – 1990 Mats Larsson 1990 Marita Ulvskog 1990 – 1994 Villy Bergström 1994 – 1999 Göran Greider 1999 – nu Se även Lista över socialdemokratiska tidningar i Sverige Konkurrenter Dala-Demokratens största konkurrent är Dalarnas Tidningar, ett regionalt mediebolag som ägs av koncernen Mittmedia. Dalarnas Tidningar ger bland annat ut lokaltidningarna Falu Kuriren och Borlänge Tidning. Dalarnas Tidningars sammanlagda upplaga var 2010 59 700 ex/dag. Andra konkurrenter är SVT Dalarna, Radio Dalarna och centerpartistiska veckotidningen Dalabygden. Referenser Noter Tryckta källor 1992: DD 75 år – 20.000 förstasidor i sammanställning av Einar Wåhlberg 2006: I demokratins tjänst? En komparativ lingvistisk textanalys av nyhetsförmedlingen i Dagens Nyheter och Dala-Demokraten av EMU-valet 2003. Kandidatuppsats från Statsvetenskapliga institutionen vid Lunds universitet. Se pdf-version här. Externa länkar Dala-Demokratens webbplats Svenska dagstidningar Svenskspråkiga dagstidningar A-Pressen Dagstidningar startade 1917


source: wikipedia

text: Dalarnas Tidningar (DT) var ett medieföretag som gav ut tidningarna Falu Kuriren, Borlänge Tidning, Nya Ludvika Tidning, Mora Tidning och Södra Dalarnes Tidning (samt under kortare perioder några andra tidningar). Det bildades 1987 genom sammanslagning av Falu-Kuriren AB med tidningen Falu Kuriren och Dalarnes Tidnings- och Boktryckeri AB (DTBAB) som gav ut ett antal andra tidningar i Dalarna. DTBAB:s tidningar var opolitiska och Falu Kuriren oberoende liberal, en ordning som behölls. Dalarnas Tidningar hade år 2015 en dagsupplaga på 44 200 exemplar enligt TS. Mellan 2007 och 2019 ägdes Dalarnas Tidningar av Mittmedia som förvärvades av Bonnier Local News 2019. Bonnier Local News valde att avveckla den särskilda samordningen inom DT i steg och år 2022 upphörde den helt. Historik Bengtssons tidningsägande Företaget har sin bakgrund i Rudolf Bengtssons övertagande av Falu Kuriren och familjen Bengtssons därpå följande tidningsägande. I mitten på 1970-talet var detta uppdelat på tre företag: Falu-Kuriren AB: Falu Kuriren Dalarnes Tidnings- och Boktryckeriaktiebolag: Mora Tidning, Södra Dalarnes Tidning, Ludvika Tidning, Säters Tidning och Borlänge Tidning Ågren & Holmbergs Boktryckeri AB: Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning År 1976 bildades Liberala Tidningar KB som köpte Nerikes Allehanda. Ägare var flera regionala tidningar, däribland Falu Kuriren. År 1981 såldes Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning som gavs ut i norra Västmanland och södra Dalarna. I oktober 1982 uppgick Säters Tidning i Södra Dalarnes Tidning. Dalarnas Tidningar bildas 1987 Bolaget Dalarnas Tidningar bildades 1987 genom sammanslagning av Falu-Kuriren AB som gav ut Falu Kuriren med Dalarnes Tidnings- och Boktryckeri AB (DTBAB) som gav ut Borlänge Tidning, Ludvika Tidning, Mora Tidning och Södra Dalarnes Tidning. År 1993 ersattes Ludvika Tidning av Nya Ludvika Tidning (NLT). DT och Nerikes Allehanda ägde varsin halva av NLT fram till år 2002 när DT blev helägare. Den 1 september 2003 slogs de fem tidningarna ihop till "en tidning med fem editioner". De gamla namnen behölls, men man lade till "Dalarnas Tidningar" i sidhuvudet. Inledningsvis behöll företaget separata webbplatser för de olika tidningarna, men år 2007 sammanfogades dessa på adressen dalarnastidningar.se, senare förkortat till dt.se. Mittmedia I april 2007 presenterades en stor affär där Liberala Tidningar/Nerikes Allehanda slogs ihop med VLT AB och bildade Liberala Tidningar i Mellansverige. För Dalarnas Tidningar innebar detta ett steg tillbaka då man sålde sina andelar i Nerikes Allehanda och Hallandsposten och koncentrerade på kärnområdet. Lennart och Sten Bengtsson valde istället att avsluta familjens mångåriga tidningsägare. I december 2007 meddelades det att Mittmedia köpt Dalarnas Tidningar av Bengtsson Tidnings AB. År 2015 blev Mittmedia helägare till Promedia, som man tidigare delägde. En följd av detta var att Avesta Tidning skiljdes från de västmanländska tidningar den tidigare samarbetat med (se Ingress Media) för att istället organisatoriskt tillhöra Dalarnas Tidningar. Till skillnad från övriga DT-tidningar hade dock Avesta Tidning fortfarande en egen webbplats. Bonnier avvecklar DT När Bonnier tog över Mittmedia under 2019 valde man att satsa mer på de lokala titlarna. Som ett första steg bröts Avesta Tidning loss från Dalarnas Tidningar och fick en egen chefredaktör. Även de övriga lokaltidningarna i Dalarna skulle få egna chefredaktörer, vilka offentliggjordes i juni 2020. Den 1 januari 2021 flyttades utgivningen från bolaget Dalarnas Tidningar till Bonnier News Local AB. Den 23 maj 2022 lanserades egna webbplatser för de fem tidningarna och sidan DT.se upphörde. I och med detta upphörde även Dalarnas Tidningar att användas av tidningarna som samlande namn. Chefredaktör och ansvarig utgivare Christer Gruhs, 1997–2004 Pär Fagerström, 2004–2010 Ewa Wirén, 2010–2014 Carl-Johan Bergman, 2014–2018 Helena Nyman, 2018–2020 Från 2020 fick alla de prenumererade tidningarna egna chefredaktörer. Nyman kvarstod som ansvarig utgivare för webbplatsen DT.se fram till 2022. Referenser Noter Externa länkar Dalarnas Tidningars webbplats Dagstidningar startade 1987 Svenska dagstidningar Svenskspråkiga dagstidningar


text: En dialekt (av grekiska διάλεκτος; diálektos) eller ett mål (folkmål, sockenmål, bygdemål, allmogemål) är en språklig varietet med regional (geografisk) bas och viss tidsmässig konstans i motsats till sociolekter som har sin bas i en social grupp, till exempel en samhällsklass. Slang och jargong är andra varieteter. Idiolekter är enskilda individers språk. Begreppet dialekt används även om specifika varianter av språk som inte avser mänsklig kommunikation, exempelvis datorprogrammeringsspråk. Dialekt står i motsättning till standardspråk, men det finns ett kontinuum från neutralt och regionalt standardspråk via utjämnad dialekt till genuin dialekt (folkmål, bygdemål). Avgränsning Ofta menas att en dialekt talas av invånarna i ett visst område, såsom ett landskap eller en socken. Detta är inte alldeles sant, då gränserna är ganska mycket suddigare än så, men det är den vanligaste definitionen. Man kallar normalt gränsen för ett dialektalt drags utbredningsområde för en isogloss. När flera isoglosser faller i varandra kan man börja tala om ett dialektområde. Det finns inga skarpa gränser för när en dialekt slutar och en annan tar vid; i stället ackumuleras de språkliga förändringarna över ett dialektkontinuum. Skillnaderna mellan standardspråket och områdets dialekt tenderar även vara mindre markerad hos högutbildade som i stor omfattning behöver använda skriftspråk eller kommunicera nationellt, och historiskt har en starkt dialektal brytning ofta även betraktats som sociolekt. Det kan möjligen relatera till att ekonomiska och sociala skillnader mellan huvudstaden och regionerna påverkat synen på dialekterna i centrala sociala sammanhang, så att de förknippas med olika prestige. Likaså har skollärare försökt använda ett mera skriftspråkligt språkuttryck för att hjälpa eleverna till bättre förståelse och understundom har dialektdelar undertryckts i skolmiljön som "felaktiga" eller "olämpliga". Dialektnivåer Inom språksociologin talar man om fyra nivåer av dialektanvändning: Neutralt standardspråk är den standardform, vanligtvis med ett etablerat skriftspråk, som understöds av institutioner och överskuggar de andra varianterna (se vidare stycket Språk eller dialekt nedan). Ett exempel är rikssvenska, vars uttal i sen tid utvecklats som ett artificiellt uttal av det alltmer standardiserade skriftspråket; rikssvenska är den svenska som på 1900‐talet har använts i media och som läres som främmande språk. Nynorska är ett standardsspråk som konstruerats som kompromiss mellan talade dialekter. Regionalt standardspråk innehåller vissa regionala drag, till exempel uttal och prosodi, men röjer inte någon preciserad geografisk härkomst. Vissa nyhetsuppläsare i TV, radio och andra talade media kan sägas tala regionalt standardspråk. Svenskan har grovt taget sex varianter av regionalt standardspråk: ett sydsvenskt, västsvenskt, uppsvenskt, norrländskt, gotländskt och finlandssvenskt standardspråk. Utjämnad dialekt skiljer sig på flera punkter från standardspråk, men förstås väl av andra som inte talar dialekten. Man hör lätt på en utjämnad dialekt ungefär varifrån talaren härstammar. Genuin dialekt är normalt svår att förstå för utomstående. Grammatik, ordförråd och uttal skiljer sig väsentligt från standardspråket. Till de få genuina dialekter som överlevt i Sverige i dag hör dialekterna gutniska, jämtska, härjedalska, bondska och några varianter av dalmål, till exempel älvdalska. I Österbotten i Svenskfinland lever genuina svenska dialekter kvar i högre grad. En genuin dialekt har som standardspråket en tradition som indikerar vad som kan anses vara korrekt språkanvändning i respektive språkrum. Den etablerade svenska termen för genuin dialekt var på 1800‐ och 1900‐talen folkmål. Folkmål anses i Nationalencyklopedin vara föråldrat i vetenskaplig framställning,, men används fortfarande i aktuella verk som Ordbok över Finlands svenska folkmål. Vad som är vad är delvis en politisk/kulturell definition, som baserar sig på vad som förekommer formellt i radio/TV. Det är talspråk som omfattas av dessa termer, medan dialekt oftast knappt förekommer i skrift, utöver återgivande av talspråk. Användning av särpräglade dialekter förekommer, mer eller mindre korrekt, för speciella effekter, exempelvis i komedi, eller gestaltning av en specifik, typisk miljö, såsom 1800-talets Småland. Språk eller dialekt? Allmänt accepterade språkvetenskapliga kriterier för att skilja en dialekt från ett språk saknas. Det finns några riktlinjer som dock ibland motsäger varandra. Det är alltså en subjektiv distinktion som är beroende av användarens referensramar, och i praktiken färgas starkt av historiska och politiska faktorer. Har man en strikt språkvetenskaplig synvinkel talar två personer olika språk om de inte kan göra sig förstådda med varandra. Är skillnaden mellan deras språkliga varianter så liten att de så gott som felfritt förstår varandra talar de istället olika dialekter av samma språk. Med den här synen blir till exempel norskt bokmål en dialekt av danska liksom amerikansk, brittisk och australisk engelska dialekter av engelska. Dessa dialekter kallas standardiserade dialekter eftersom de har egna ordböcker och grammatikor som är normativa, även om variationerna hos språkets talare kan vara starka. Däremot blir definitionen problematisk om man betraktar ett större sammanhängande språkområde. Genom hela Skandinavien förstår folk i intilliggande områden varandra, oavsett nationsgränser, i en sammanhängande kedja av dialekter – men folk i kedjans yttersta ändar förstår inte nödvändigtvis varandra. En dansk från Jylland förstår en köpenhamnare, som förstår en skåning, som förstår en dalkarl – men det är inte alls säkert att dalkarlen och jyllänningen förstår varann. Det finns inget entydigt ställe att dra en gräns mellan språken, utan det är ett kontinuum. Den formella gränsen går mellan statsgränser och riksspråk, som med sin vokabulär och syntax påverkar i motsatta riktningar på de historiskt närliggande dialekterna. Graden av förståelse påverkas av uttalet som ibland kan försvåra mellan dialekter inom ett språk jämfört med klart uttal av närliggande språk, exempelvis inom Norge, medan svenska kan förstås hyggligt. Graden av förståelse beror även på ett antal personliga faktorer, där utbildning, intelligens, fantasi, kommunikationsvilja och erfarenhet av olika språk spelar in. Om två närliggande språk talas i samma land, kan båda förekomma i samma TV-kanaler, och då lär sig folk en del av det andra språkets speciella ord, vilket i sig gör att man inom landet förstår varandra, även om det skulle vara en hel del olikheter. Svenska och norska har många olikheter inom ordförrådet, men de förekommer tillräckligt ofta i varandras TV-kanaler så att begripligheten förbättrats via tillvänjning utan att någondera språket egentligen förändrats. Utefter gränsen mellan Brasilien och det omgivande spanskspråkiga området har en språkblandning skett, kallad "portuñol", dvs. portugisiska med spanska, som är en kompromiss och förstås av bägge parter lättare än respektive formella språk. Galiciskan, däremot, är en tydligt portugisisk dialekt i Spanien, skriven med spanska grafem. Däremot är det skarpa gränser mellan dialekter som kommer från olika språkfamiljer, till exempel mellan finska och svenska dialekter, på samma sätt som de språk som dialekterna tillhör är starkt skilda från varandra. I sådana gränsområden är folk ofta tvåspråkiga, likt inom Finland där finlandssvenska talas. Dock sker även viss blandning av språken i informellt tal, så att en strof kan göras i det ena språket, men innehålla ord från det andra, som "ad hoc"-lånord. Detsamma sker ofta i invandrares hem, där vanliga ord från det omgivande samhället inlemmas oöversatt i hemspråket. Finlandssvenskt exempel: "har du kännykkä?" (= mobiltelefon). Spanskt i Sverige: "Necesito un 'monascur' para el 'esporvagen' " (Jag behöver ett månadskort till spårvagnen). Detta trots att adekvata ord finns i det egna språket. Anlägger man istället en politisk syn kallas ofta språkliga varianter dialekter istället för språk därför att de: inte har ett vedertaget skriftspråk med utarbetad grammatik och ordböcker använder ett skriftspråk som hör till en annan dialekt/språk inte har en egen "stat" inte används i officiella dokument inte används som undervisningsspråk i skolorna, i varje fall inte skriftligt saknar "prestige" Enligt dessa kriterier blir älvdalsmål och skånska dialekter, medan norskt bokmål och faktiskt även amerikansk engelska blir egna språk. Heinz Kloss introducerade begreppet Ausbau (tyska för "utbyggnad") för att beskriva språkliga varianter som understöds av institutioner enligt ovan och överskuggar de dialektala varianter som saknar institutioner. Ordet språk har många betydelser. En ny term är glottolekt för språk som svenska eller engelska. En glottolekt omfattar tre slags språk: dialekt, sociolekt och idiolekt. Dialekters politiska betydelse Det är oftast historiska och politiska faktorer som är avgörande för om en viss språklig variant betraktas ett språk eller inte. Ett känt citat i sammanhanget är den jiddischspråkige lingvisten Max Weinreichs aforism "ett språk är en dialekt med en armé och en flotta", något som ganska väl avspeglar betydelsen av historiska och politiska faktorer när det gäller att avgöra vad som är ett språk och en dialekt. En kanske kompletterande definition är att ett språk har en egen kultur- och skolminister och egna radio- och TV-kanaler. Ett exempel på detta är utvecklingen av serbokroatiskan efter splittringen av Jugoslavien, där man tidigare talade om olika dialekter av samma språk (serbokroatiskan). Numera finns de fyra separata ausbauspråken serbiska, montenegrinska, bosniska och kroatiska som utvecklats efter etablerandet av fyra olika stater (serbokroatiskan ansågs ha tre dialektgrupper; de fyra nya ausbauspråken grundar sig dock på samma dialektgrupp, den štokaviska). Även bildandet av Makedonien har utvecklat makedonskan som ett eget ausbauspråk. De dialekter i det sydslaviska dialektkontinuumet som nu anses vara makedonska har hämtats från det som tidigare ansågs vara serbiska eller bulgariska dialekter, vilket har lett till att makedonskans status som språk och inte bulgarisk dialekt stundom inte erkänns bland bulgariskspråkiga. Ett exempel i andra riktningen är kinesiska som ofta kallas ett språk, trots att de olika "dialekterna" av kinesiska kan vara inbördes helt obegripliga och rent språkvetenskapligt uppfyller alla kriterier på att vara språk. Många delar upp kinesiska i mandarin, kantonesiska och några mindre språk, men det brukar av politiska skäl inte göras i Kina. Det gemensamma skriftspråket används som enande instrument. En strävan att upphöja sin språkliga variant till språkstatus snarare än dialekt är ofta ett led i politiska autonomisträvanden, liksom nedvärdering till dialekter kan vara ett led i en politisk centralisering. Katalanska sågs som en dialekt medan Franco härskade i Spanien men är idag (jämte spanska) officiellt språk i den autonoma regionen Katalonien. Dialekters uppkomst De särdrag som skiljer ut en viss dialekt från angränsande dialekter kan ha uppstått på i princip två sätt. För det första kan dialekten ha bevarade arkaismer, alltså äldre språkdrag som tidigare varit gemensamma men som försvunnit ur angränsande dialekter och standardspråket. För det andra kan det ha uppstått novationer i dialektområdet, alltså nybildningar som inte förekommer i angränsande dialekter eller i standardspråket. Novationer kan spridas över stora områden från språkhistoriska spridningscentrum, där nybildningarna ofta följer kommunikationsleder som segelbara floder, kustremsor och järnvägar, eller anpassar sig efter kulturella strukturer som stift eller andra administrativa indelningar. På det geografiska område som idag är Sverige, har dialekternas uppkomst med början på 1100-talet präglats av två starka spridningscentrum, ett i Danmark och ett i närheten av det som så småningom blev Stockholm. I allmänhet spricker ett gemensamt språk upp i dialekter då olika grupper av talare inom språkgemenskapen blir geografiskt eller politiskt separerade. Faktorer som bidrar till separationen är bland annat geografisk omfattning av utspridningsområdet och naturliga hinder, såsom bergskammar och längre vattenhinder. De talare som blir minst isolerade från omvärlden är de som utvecklar minst dialekt. I modern tid har enhetliga utbildningssystem och massmedia hämmat utvecklingen av dialekter. Det finns ofta incitament mot dialekter, eftersom inlärning fördröjs vid skillnad mellan det talade språket och skriften, och karriärmöjligheterna är ljusare för den som väl behärskar det centrala administrationsspråket. Ett område som tidigare tillhört en annan stat kan konservera begrepp från den tiden parallellt med riksspråkets ord. Lokala begrepp uppkommer ofta utifrån specifika behov, så en person i en västkustsk fiskarmiljö använder ord som kan vara obekanta för en norrländsk skogsmarksbo och vice versa. Även motsatsen förekommer, att en riksdialekt förändras med tiden, på grund av inflytande från andra språk och nya företeelser som behöver nya ord, medan isolerade områden behåller ett talspråk som blir gammaldags ur riksdialekttalandes perspektiv. På så sätt har finlandssvenskan och latinamerikansk spanska bevarat arkaismer. Se även Brytning Dalmål Dialektologi Folkspråk Förortssvenska Idiolekt Lingvistik Slang Sociolekt Svenska dialekter Referenser Vidare läsning Externa länkar Språk- och folkminnesinstitutet Dialekt Dialektologi Statsvetenskap Nationalism


text: Djur (Animalia, Metazoa) är flercelliga organismer som kännetecknas av att de är rörliga och heterotrofa, det vill säga får sin energi från föda, och utgör ett rike inom klassificeringen av levande organismer. Med få undantag har djur muskler, ett nervsystem, och inre hålrum i kroppen, ämnat för nedbrytning av födan. Som heterotrofa organismer är djur inte självnärande, det vill säga de kan inte som växterna producera och tillgodogöra sig kolhydrater genom fotosyntes utan måste få sin energi från föda genom att konsumera andra organismer med energiinnehåll. Till skillnad från växterna och andra flercelliga organismer som svampar har djurs celler inga cellväggar. Djurceller avgränsas av cellmembran och som skydd och stadga åt djurkroppen har varierande strukturer utvecklats inom olika grupper av djur, till exempel inre skelett, hud, skal, yttre exoskelett och hydrostatiskt skelett. Djuren tros ha utvecklats under prekambrium ur flagellater, en grupp inom protisterna. Jordens äldsta djur tros vara kammaneterna. Människan är ett djur, i begreppets alla vetenskapliga definitioner, men i dagligt tal och i exempelvis juridiska sammanhang används begreppet djur ofta i meningen "djur utom människan". Läran om djurriket kallas zoologi. Djurrikets klassificering Klassificeringen av liv i riken har förändrats över tid och det har även lett till förändring av vilka organismer som tillhör djurriket. I tidig systematik räknades exempelvis så kallade encelliga djur, urdjuren eller protozoer, till djurriket. I nutida systematik räknas inte protozoer till djurriket utan förs till gruppen protister. Det innebär att djurriket är synonymt med flercelliga djur (vetenskapligt namn Metazoa). Flercelliga djur Det finns idag ungefär 1,4 miljoner kända arter av (flercelliga) djur, som varierar i storlek mellan 10 μm (mikrometer) och 30 meter. De gener som förenar alla djur tros ha en gemensam ana som uppstod för cirka 650 miljoner år sedan, under Ediacara-perioden, då Ediacarafaunan levde, vilket är de äldsta kända flercelliga organisermerna. De besynnerliga arterna Dickinsonia costata och Trichoplax adhaerens är exempel på flercelliga organismer som har klassificerats som mycket tidiga djur. Gemensamt för alla (flercelliga) djur är bland annat att det finns så kallade desmosomer, det vill säga cellstrukturer av proteiner vars funktion är att binda samman cellerna rent fysiskt och som därmed ger vävnaden ökad stabilitet och motstånd mot mekanisk stress; att cellerna skiljer ut ett proteinlager (extracellulär matrix) vid sin basis; och att minst en uppsättning av Hox-gener är närvarande. De mer kända egenskaperna (stor rörlighet, nervsystem, epiteler, kroppshåla, cirkulations- och andra organ) uppstod däremot senare i djurs evolution. Flercelliga djur är vidare de enda flercelliga organismer som saknar cellvägg. Systematik Djurriket indelas i stammar: Svampdjur (Porifera) Kammaneter (Ctenophora) Nässeldjur (Cnidaria) (koralldjur, maneter m.fl.) Placozoer (Placozoa) Tvåsidiga djur (Bilateria) Myxozoer (Myxozoa) Acoeler (Acoelomorpha) Protostomier (Protostomia) Bukhårsdjur (Gastrotricha) Ringbärare (Cycliophora) Käkmaskar (Gnathostomulida) Hjuldjur (Rotifera) Dvärgkäkmaskar (Micrognathozoa) Hakmaskar (Acanthocephala) Pilmaskar (Chaetognatha) Pansarmaskar (Kinorhyncha) Korsettdjur (Loricifera) Snabelsäckmaskar (Priapulida) Rundmaskar (Nematoda) Tagelmaskar (Nematomorpha) Leddjur (Arthropoda) (insekter, spindlar, kräftdjur och palpkäkar) Trögkrypare (Tardigrada) Klomaskar (Onychophora) Rhombozoer (Rhombozoa) Stavsimmare (Orthonectida) Plattmaskar (Platyhelminthes) (binnikemaskar m.fl.) Blötdjur (Mollusca) (musslor, snäckor, bläckfiskar m.fl.) Stjärnmaskar (Sipuncula) Slemmaskar (Nemertea) Ringmaskar (Annelida) (daggmaskar m.fl.) Skedmaskar (Echiura) Bägardjur (Entoprocta) Mossdjur (Bryozoa) Armfotingar (Brachiopoda) Hästskomaskar (Phoronida) Deuterostomier (Deuterostomia) Tagghudingar (Echinodermata) (sjöstjärnor, sjögurkor m.fl.) Svalgsträngsdjur (Hemichordata) Ryggsträngsdjur (Chordata) (ryggradsdjur m.fl.) Artantal i djurrikets stammar Referenser Externa länkar Tree of Life web project: Discussion of Phylogenetic Relationships Citat: "...Due to new evidence from developmental biology and molecular phylogenetics, ideas about bilaterian relationships have undergone a major paradigm shift within the last decade. The new hypotheses shown in the tree above are now widely accepted, but there are also many sceptics who emphasize the pitfalls and inconsistencies associated with the new data. One of the most prominent alternative views based on morphological evidence is championed by Nielsen (2001)..." Systematik Wikipedia:Basartiklar


text: Devil är seriefiguren Fantomens tama "bengaliska bergsvarg", ofta tagen för en hund, då han är minst lika intelligent och lydig som en sådan. Devil kom att bli Fantomens kamrat och ständiga följeslagare sedan en tjuvjägare skjutit vargens mor och själv tagit resten av valpkullen. Fantomen fördrev många ensamma stunder med att träna och tämja Devil, och resultatet har blivit häpnadsväckande. "Klok som en människa" var ett vanligt omdöme om Devil, men det räcker knappast: många skurkar har upptäckt den hårda vägen att han faktiskt är klokare än dem. Hans skarpa sinnen har många gånger varit ovärderliga, och den som faller Fantomen i ryggen har mer än en gång blivit stoppad av en morrande, raggig bergsvarg med isblå ögon. Det var den 17:e Fantomens förtjänst att det finns bergsvargar i Bengali. På en resa till sin hustrus familj i Nordamerika stötte han på en vargflock. Han tog med sig några föräldralösa valpar som han senare släppte ut hemma vid Dödskallegrottan. De försvann upp i De dimmiga bergen och är, med största sannolikhet, förfäder till Devil. Hund eller varg? På 1950-talet hände det att Devil kallades "varghund", och vissa Bengaliska zoologer menar att vargstammen i Bengalis bergstrakter nog är väl uppblandad med olika vildhundsraser, men hund är han inte. Många Fantomentecknare har detta till trots avbildat Devil som en tämligen välväxt schäfer. Ett stående skämt är att Fantomen ofta blir tillsagd att han inte får ta med sig sin "hund" in i flygplan eller liknande, varpå han svarar att "Det är inte en hund, det är en varg". Se även Varg Hund Historiska hundar Externa länkar Fantomen.com Fantomen Amerikanska seriefigurer Fiktiva vargar


text: Sjuttonde balladen är en sång av Evert Taube, publicerad första gången 1924 i vissamlingen Den Gyldene Freden, med inledningsorden ”Det kostar på att hålla fred, Gud vet, med den som tigger mig att jag skall sjunga”. Sången har föredragsbeteckningen "con temperamento" och underrubriken ”Till mina vedersakare”. Sången skiljer sig stort från alla andra visor Taube producerat i så måtto att den visar det stora förakt skalden emellanåt kände för den publik som beundrade honom och som han var beroende av. Evert Taube ville själv se sig som en poet bland de riktigt stora poeterna, men upplevde sig mestadels som en poet omgiven av borgarbrackor i Stockholms societet, vars välvilja han dessutom var beroende av. Sjuttonde balladen trycktes aldrig i Taubes Samlade visor, han sjöng den aldrig offentligt och spelade aldrig in den på skiva, säkerligen medveten om att det var oklokt att stöta sig med dem som faktiskt medverkat till hans framgång. Visan utkom på skiva först 1966, då John Ulf Anderson spelade in den på sitt debutalbum Den okände Evert Taube. Sid Jansson tipsade sedan Cornelis Vreeswijk att han skulle ta med den på sin Taube-skiva. Sångens kvalitet uppenbarades då på nytt när Cornelis 1969 spelade in den på skivan Cornelis sjunger Taube, och gjorde stor succé. Sången finns inspelad av bland andra Hootenanny Singers (1974), Eldkvarn (1990), Erik Sædén (1996), Freddie Wading (1999), Lasse Tennander (2002), Thorsten Flinck (2011) och Loa Falkman (2012). Den 28 januari 2011 framförde Sven-Bertil Taube sin fars visa i TV-programmet På spåret. Det var första gången han sjöng Sjuttonde balladen offentligt. Se även 18:e balladen Referenser Fotnoter Källor Sånger 1924 Sånger skrivna av Evert Taube


text: Djurgårdens Idrottsförening även kallat Djurgårdens IF, förkortat DIF eller i folkmun Djurgår'n är en svensk idrottsförening som grundades på Djurgården i Stockholm den 12 mars 1891 av cirka 20 ungdomar. Djurgården är en flersektionsförening. Den mest framgångsrika sektionen är boxningssektionen, räknat i antal SM-guld, medan de massmedialt mest följda kan vara sektionerna för fotboll respektive ishockey. Sedan 1991 är föreningen en alliansförening. Ordförande är Andreas von der Heide. Historik Grundandet av föreningen – Kåkstadens söner sluter förbund I Stockholm befanns i slutet av 1800-talet förlagt hos det Norska Gardet, som med sina uppvisningar i backhoppning på skidor inspirerade ett antal ungdomar på Djurgården att bilda en kamratklubb. På vintern tävlade man på hemmagjorda, primitiva skidor; på somrarna ägnade man sig åt kapprodd (med vanliga ekor) samt löpning, hopp och kast. Man fick dock inte någon ordentlig ordning på aktiviteterna förrän den 22-årige John G. Jansson tillsammans med ett dussin kamrater den 12 mars 1891 bildade Djurgårdens IF på ett (numera försvunnet) kafé med adressen Alberget 4A (nuvarande Djurgårdsvägen 124) på Djurgården. Grundandet av Djurgården kallas i jubileumsboken Djurgårdens IF 100 År för Kåkstadens söner sluter förbund. Det här då kamraterna som bildade föreningen bodde i "kåkstaden" och hamnkvarteren Djurgårdsstaden där merparten av killarna arbetade inom sjöfartsindustrin. John G. Jansson hade ett så kallat manschettyrke och arbetade på kontor på rederiet Neptunbolaget. I övrigt hade många tunga sjöfartsyrken som iläggare, eldare, maskinskötare och sjöman. Det bestämdes att medlemmarna måste vara Djurgårdsbor, eller ha bott på Djurgården någon gång under sin livstid. Under hösten 1892 gick östermalmsklubben Stockholms Östra IK upp i Djurgårdens IF med villkoret att man ändrade stadgarna så att även andra än personer boende på Djurgården tilläts bli medlemmar. De flesta av medlemmarna kom från arbetarklassen och föreningen fortsatte att vara en relativt utpräglad arbetarförening under sina första årtionden. Anläggningar under 1900-talets första decennier 1899 invigdes Idrottsparken på Norra Djurgården där Stockholms Stadion senare byggdes. Intill invigdes Östermalms IP 1906. De här två arenorna användes fram till 1910 då Stadion började byggas. Under åren 1911 till 1935 arrenderade Djurgårdens IF Tranebergs idrottsplats, för fotboll men denna fick de sedan lämna tillbaka till Stockholms stad för bebyggelse. Under åren på Traneberg spelades dock en del matcher fortsatt på Stadion. Fotbollsaktiviteterna förflyttades helt och hållet hösten 1936 till Stockholms Stadion. Man förfogade från 1890-talets mitt till och med 1936 över en egen skidbacke i Saltsjöbaden. SM-guld År 1897 erövrade Djurgårdens IF sitt första SM-guld genom kulstötaren Gustaf Söderström, guldet gällde kulstötning med bägge händerna. Sedan dess har Djurgården samlat på sig 466 SM-titlar i 25 olika sporter. Boxningsföreningen har 112 SM-guld bara för sig, brottningen 52 och fäktningen 47. Med 16 SM-guld är Djurgårdens IF mesta mästare i ishockey. Med tolv SM-guld ligger Djurgårdens IF på delad fjärdeplats över antalet SM-guld i fotboll. Djurgårdens IF vann 1912 SM-guld i både fotboll och bandy ("vinterns fotboll") samma år, en bedrift som endast AIK kunnat upprepa. Djurgårdens Damhockey vann sitt historiskt första SM-guld 2017 i ishockey. Djurgårdens IF är den starkaste flersektionsföreningen i Storstockholm. År 2022 har Djurgårdens IF 466 SM-guld totalt fördelat på 25 sektioner. I juli 2019 vann DIF även två guld i beach soccer, herrar och damer, men dessa räknas ej som officiella guld enligt förbundet. Djurgårdens IF:s 466 SM-titlar är fördelade på följande sektioner: Bandy 2 Bob 4 Bordtennis 38 Bowling 4 Boxning 112 Brottning 52 Cykel 3 Fotboll, damer 2 Fotboll, herrar 12 Friidrott 39 Fäktning 47 Gång 6 Ishockey, herrar 16 Ishockey, damer 1 Innebandy 2 Skidor 61 Skidor alpint 15 Skridskor 1 Tennis 10 Velodromcykel 4 Sektioner Djurgårdens IF ombildades 1991 till en alliansförening, där samtliga idrotter fick bilda egna föreningar, med eget ekonomiskt och sportsligt ansvar, men med samma symboler och färger. Idag finns det aktiva föreningar. Djurgårdens IF är Sveriges största alliansförening sett till antalet medlemmar för samtliga sektioner. 2020 uppgick det totala antalet medlemmar i samtliga föreningar till 27 217 där Djurgårdens IF Fotboll har flest medlemmar inom alliansföreningen med 17 022 medlemmar . Alpint - Djurgårdens IF Alpinförening Amerikansk fotboll - Djurgårdens IF Amerikansk Fotboll Bandy - Djurgårdens IF Bandyförening Basket - Djurgårdens IF Basketförening Bordtennis - Djurgårdens IF Bordtennisförening Boule - Djurgårdens IF Bouleförening Bowling - Djurgårdens IF Bowlingförening Boxning - Djurgårdens IF Boxningsförening Brottning - Djurgårdens IF Brottningsförening Cricket - Djurgårdens IF Cricketförening Cykling - Djurgårdens IF Cyklingsförening Friidrott - Djurgårdens IF Friidrottsförening Fotboll, 3 sektioner: Djurgårdens IF Damfotboll Djurgårdens IF Fotboll Djurgårdens IF Handikappfotbollförening Futsal - Djurgårdens IF Futsal Fäktning - Djurgårdens IF Fäktförening Golf - Djurgårdens IF Golfförening Handboll - Djurgårdens IF Handbollsförening Innebandy - Djurgårdens IF Innebandyförening Ishockey, 2 sektioner Djurgårdens IF Hockey Djurgården Hockey Dam Kampsport - Djurgårdens IF Kampsportförening Konståkning - Djurgårdens IF Konståkningsförening Orientering - Djurgårdens IF Orienteringsförening Strandfotboll - Djurgårdens IF Strandfotboll Padeltennis - Djurgårdens IF Padel Skolidrott - Djurgårdens IF Skolidrott Tidigare har DIF även haft andra sektioner. Föreningen hade exempelvis en framgångsrik backhoppningssektion under 1900-talets första hälft. Smeknamn Anhängare och utövare inom Djurgårdens IF har flera smeknamn som till exempel Järnkaminerna, Blåränderna och Stockholms stolthet. Järnkaminerna är ett smeknamn på Djurgårdens IF:s fotbollslag, som uppstod på 1960-talet då laget uppfattades spela en hård fotboll. Namnet sägs komma av utseendet på tröjorna, där särskilt bortatröjorna med mörkblå och röda ränder förde tankarna till kaminer av järn med galler och glödande insida. Numera används smeknamnet även inom ishockeyn och även inom de flesta sektioner. Nu för tiden är Järnkaminerna ett namn som används av Djurgårdens supportergrupp. Blåränderna används främst som smeknamn på Djurgårdens IF:s fotbollslag då tröjorna är just blårandiga, något de inte är i till exempel Ishockey. Stockholms stolthet används såväl inom Djurgårdens IF Fotboll som inom Djurgårdens IF Hockey. Det är främst inom de två tidigare nämnda sektionerna som smeknamnet används. Mesta Mästarna är det smeknamnet som oftast används på ishockeymatcher, då de har flest SM-tecken. Det kan även användas som smeknamn för föreningen då de är mesta mästarna i många andra sporter, samt topp 5 över SM-guld totalt i alla sporter tillsammans (457) Skansenapor är ett namn som ofta används av supportar från andra klubbar, det originerar från djurparken Skansen som ligger på ön Djurgården i östra Stockholm varifrån idrottsföreningen fått sitt namn. Supportrar Djurgårdens IF har supportergrupper som Järnkaminerna, tidigare "Blue Saints", och Djurgårdens Supporters Club. Även Sektion F är en slags supportergrupp. Sektion F har sitt ursprung i en sektion på Stockholms Stadion. Sektion F har en högre medelålder än klacken (Järnkaminerna) och är inte organiserad. Under senare år har det varit Järnkaminerna som tillsammans med Sektion F drivit på från läktarplats. Det finns även ett otal mindre grupperingar under Järnkaminerna ute i landet, såväl som på Åland. Djurgårdens IF har även en officiell tifogrupp, Sofialäktaren Tifo, bildad 2013. Mellan säsongerna 2005 och 2012 fanns tifogruppen Fabriken Stockholm. Man har även en organiserad ultrasgrupp, Ultra Caos Stockholm, med tillhörande undergrupp Caos Kids. Inom ishockeyn har en grupp, som står på Aktiv sittplats, vid namn Blue Brigade växt fram. Se även Damallsvenskan Fotbollsallsvenskan Svenska Hockeyligan Källor Litteratur Referenser Externa länkar Djurgårdsalliansen Djurgårdskalendern - difidag.nu Järnkaminerna DIF Supporters Club DIFarkivet - Nostalgi för Djurgårdare Djurgårdens IF Sportklubbar i Stockholms kommun Sportklubbar bildade 1891 Alliansföreningar i Sverige


text: Demokratisk Allians (DA) var en politisk organisation i Sverige, bildad som en ungdomsorganisation i Stockholm 1967. Organisationen beskrivs ofta som högerextrem med en starkt antikommunistisk prägel. Organisationen tog ställning för USA:s krigföring i Vietnam och är känd för sitt starka motstånd mot den svenska FNL-rörelsen och dåvarande statsminister Olof Palme. Föreningen hade enligt egna uppgifter som mest cirka 600 medlemmar och ett fåtal lokalavdelningar runt om i landet. Organisationen upplöstes 1976, men vissa medlemmar fortsatte att vara aktiva i den högerextrema Stiftelsen Contra. Historia Demokratisk Allians bildades i Stockholm 1967 som en utbrytning ur Kommittén för ett fritt Asien (KFA), med Anders Larsson som initiativtagare och sekreterare. Anders Larsson var en centralgestalt i den svenska efterkrigstidens extremhöger som förutom sitt engagemang i KFA varit aktiv i Baltiska kommittén (BA) och det högerextrema nätverket World Anti-Communist League (WACL). DA:s verksamhet kom att främst inrikta sig på opinionsbildning och utdelning av gratistidningar som Svante Hjertstrands tidning Argument för frihet och rätt. Det kom att dröja till 1970 innan en distriktsavdelning bildades i Göteborg. Ytterligare en distriktsorganisation fanns i Malmö och även på andra orter periodvis. Dessa var självständiga organisationer med egna styrelser, men de samarbetade i produktionen och försäljning av propagandamateriel som t-shirts och tidskrifter. Senare ska aktiva medlemmar även funnits i Lund och Norrköping. Flertalet ledande organisatörer i den svenska extremhögern var medlemmar i DA. Bland annat Tommy Hansson som gick med i organisationen 1972 (ordförande för Stockholmsavdelningen 1974-75) och Leif Zeilon som var aktiv i DA under tidigt 1970-tal . Enligt DA själva hade de också sympatier från Ture Nerman och Birger Norman Organisationen hävdade att den var partipolitiskt fristående, trots detta tycks det ha funnits en del kopplingar till Moderata ungdomsförbundet (MUF), i alla fall vad gäller föreningen i Göteborg. I mitten av 1970-talet var exilesten och WACL-aktivisten Arvo Horm organisationens revisor. Den svenska musikartisten Magnus Uggla deltog i unga år i organisationens aktiviteter. Uggla har efteråt berättat att hans bror var aktiv i organisationen sedan bildandet och att det ska ha varit anledningen till hans samröre med organisationen. I mitten av 1970-talet kretsade en stor del av den svenska WACL-sektionen kring Demokratisk Allians. Flertalet medlemmar deltog på förbundets internationella kongresser. Enligt Tommy Hansson hade organisationen flera internationella kontakter. Flera av DA:s medlemmar gjorde med jämna mellanrum resor till de dåvarande diktaturerna Sydvietnam, Sydkorea, Paraguay, Filippinerna, och Taiwan. Efter att Vietnamkriget tagit slut 1975 och Socialdemokraternas valförlust 1976 minskade Demokratisk Allians i betydelse. Organisationen hade också genomgått en intern maktstrid 1974 vilket hade lett till splittring. Så 1976 fattade man beslut att upplösa organisationen. Efter nedläggningen av DA fortsatte minoritetsfraktionen från maktstriden att organisera sig i stiftelsen Contra. Några medlemmar från den andra fraktionen valde att istället organisera sig i Frihetsförbundet. Intern maktstrid och splittringsförsök Under våren 1974 uppstod en intern maktstrid i Demokratisk Allians mellan organisationens styrelse och en minoritetsfraktion. Carl Göran Holm försökte genom splittringsförsök och en namnkupp ta över huvudförbundet genom att hans förening Farsta demokratiska förening skickade en ansökan om att registrera namnet för den nationella organisationen (Demokratisk Allians) när detta blivit möjligt med hjälp av en ny patentlag. Detta ledde till att Demokratisk Allians i april samma år uteslöt medlemmarna Géza Molnár och Carl G. Holm, vilka organisationen beskrev som högerextremister. I striden riktade Holm och Molnár kritik mot DA för organisationens samröre med WACL, som sedan grundandet 1967 dominerades av fascistiska och antisemitiska grupper. DA:s grundare Anders Larsson var en central gestalt i den svenska sektionen av WACL. Larsson blev senare generalsekreterare i den europeiska sektionen av WACL och kom att delta på sex stycken av WACL:s världskongresser. Samtidigt i en skrivelse med anledning av kuppförsöket och utbrytningen beskrev Demokratisk Allians hur nazistiska och fascistiska grupper försvårat deras arbete. Efter det misslyckade kuppförsöket lyckades dock Carl Göran Holm sno med sig förbundets kassa till sin nya falang. Carl G. Holm polisanmäldes i samband med striden om kassan. De två uteslutna medlemmarna bildade i stället den kortlivade föreningen Stockholms Demokratiska Allians, och strax därefter Stiftelsen Contra. Efter splittringen kom Carl G. Holm att arbeta för att skriva över namnrättigheterna till Demokratisk Allians förbundstidning, Opinion för frihet, till tankesmedjan Timbro. C-G Holm författade en skrivelse till patentverket om att Timbro fick överta namnrättigheterna till tidningen Opinion, som nu skulle byta namn till Opinion för marknadsekonomi. Skrivelsen till patentverket var dock ogiltig eftersom C-G Holm blivit utesluten ur Demokratisk Allians tillsammans med flera andra ur Farstafalangen, men senare kom Timbro dock att få rättigheter till namnet “Opinion för marknadsekonomi” i stället. Demokratisk Allians syn på sig själv Demokratisk Allians sade sig vara en partipolitiskt oberoende organisation (i grunden en ungdomsorganisation) med Förenta nationernas deklaration om de mänskliga rättigheterna som sitt politiska program . Organisationen sade sig under 1960- och 1970-talet vara relativt ensamma motståndare till kommunismen och Nordvietnams invasion av militärdiktaturen i Sydvietnam. Demokratisk Allians sade sig ta tydligt avstånd från alla totalitära idéer. Demokratisk Allians gav ut flygblad som uppmanade till kamp mot kommunismen både i och utanför Sverige. Demokratisk Allians uttalade sig för en bojkott av varor från apartheidregimens Sydafrika. Samtidigt gav man emellertid sitt stöd till auktoritära stater som Taiwan, Sydvietnam och Sydkorea. Demokratisk Allians som säkerhetsrisk Demokratisk allians var upptagna i Säpos register för personalkontroll 1973 till 1993. Organisationen hade dock inte i sitt program något som tydde på en samhällsomstörtande inriktning, vilket var ett krav för registrering, och invändningar gjordes från Rikspolisstyrelsen till regeringen med anledning av detta: "Man får en otrevlig känsla av att, bara därför att det gäller högerkanten så kunde man ta med den här organisationen för att få en viss jämvikt. Man ställde inte något krav på samhällsfarlighet bara därför att det råkade vara på högersidan. Vänsterpartiet kommunisterna (VPK) som är klart revolutionärt borde vara med om nu Demokratisk Allians ska finnas där". Ett skäl som angavs för registreringen var enligt SOU 2002:94, Övervakningen av nazister och högerextremister: forskarrapporter till Säkerhetstjänstkommissionen, att "det hade konstaterats att Demokratisk allians registrerade vänstergrupper och deras eventuella beväpning". Politiskt våld År 1970 var organisationen inblandad i en brand på FNL-tryckeriet på Dalagatan i Stockholm, och 1973 begick en värnpliktig fänrik, som även var engagerad i DA, en stöld av sprängämnen på P 10 i Strängnäs. Utredningen (SOU 2002:94) skriver att "ett visst samband fanns mellan honom [officeren som stal sprängämnen] och Demokratisk allians. En tunn motivering är väl det minsta man kan säga". Utredningen konstaterar även att organisationens huvudsakliga inkomster "kom från försäljning av tidningar och märken och genom gåvor och tidvis kommunala bidrag". Organisationen sökte också pengar från näringslivet, vilket "gick trögt på grund av ryktet om högerextremism". I maj 1974 vandaliserades Nordiska Rikspartiets (NRP:s) lokaler i Stockholm. NRP:s partiledning ansåg att Demokratisk allians låg bakom attentatet. DA hävdade att den var oskyldig till anklagelsen. En rökbomb kastades under natten mellan den 1 och 2 juni 1974 in i Demokratisk allians lokaler i Stockholm när ett nattligt sammanträde pågick. Utförare var medlemmar av NRP:s stormavdelning Riksaktionsgruppen (RAG). En person fick transporteras till sjukhus och fick så svåra skador att han måste behandlas i respirator, och ytterligare en person tvingades uppsöka sjukhus. Aktionen var en hämnd, dels för den misstänkta vandaliseringen, dels för att Demokratisk allians, som tidigare varit utsatt för nynazistisk infiltration, hade utgett ett antinazistiskt flygblad. De som anklagades för brottet dömdes senare till fängelse. I polisutredningen visade det sig att RAG-medlemmarna hade fått rökgranater av en NRP-medlem som var aktiv i styrelsen för den uteslutna DA-medlemmen Carl G. Holms organisation Farsta demokratiska förening. Carl G Holm hade i april 1974 blivit utesluten ur Demokratisk Allians efter ett misslyckat kuppförsök. NRP:s partiledare Assar Oredsson uppgav att han tog avstånd från själva dådet, dock med förbehållet att han sade sig ha förståelse för RAG-medlemmarnas agerande. Palmemordet Anders Larsson, initiativtagaren till Demokratisk Allians och förbundssekreterare, tillhörde en grupp som sex dagar innan mordet på Olof Palme skickat ett brev till Utrikesdepartementet om att Palme skulle komma att mördas. I Demokratisk Allians ingick även en grupp högerextrema poliser som figurerade i det så kallade "polisspåret" misstänkta för deltagande i mordet. Referenser Noter Källförteckning Antikommunistiska organisationer i Sverige Organisationer bildade 1967 Högerextremism i Sverige Wikipedia:Projekt neutralitet


text: DAF, Daf eller Daf‘ kan syfta på: DAF – en nederländsk lastbilstillverkare och tidigare personbilstillverkare DAF – en Incoterm, se Delivered At Frontier DAF – en arbetsorganisation i Nazityskland, se Deutsche Arbeitsfront DAF – ett amerikanskt departement Department of the Air Force, se USA:s flygvapendepartement DAF-CUPEN – en bandyturnering för klubblag DAF (musikgrupp) – en spansk musikgrupp D.A.F. – en tysk electropunk-grupp som bildades år 1978, se Deutsch-Amerikanische Freundschaft Daf (musikinstrument) – ett musikinstrument Leyland DAF Cup – en fotbolltunering 1989–1991, se EFL Trophy Studentbladet-Daf – en svenskspråkig studenttidning i Finland, se Studentbladet Geografi Daf‘ – ett oljefält i Libyen Daf‘ Sawfajjīn – en saltöken i Libyen Personer Omar Daf (1977–), en före detta fotbollsspelare från Senegal


text: D [] är den fjärde bokstaven i det moderna latinska alfabetet. Betydelser Versalt D Programspråket D Länsbokstav för Södermanlands län. I det romerska talsystemet beteckning för talet 500. Symbol för talet 13 i det hexadecimala talsystemet. Tidigare förkortning för prefixet deka, dock ersatt av da. Nationalitetsbeteckning för motorfordon från Tyskland. Benämning på en typ av svenskt ellok, se D-lok. Inom bibliotekens klassifikationssystem SAB beteckning för filosofi och psykologi, se SAB:D. Kemiskt tecken för isotopen deuterium. Benämning för derivata i Eulers beteckning (märk att D:et inte är kursiverad, i enlighet med svensk standard SS-ISO 31-11): Förstaderivata: Dxf(x) = f′(x) Andraderivata: Dx2f(x) = f′′(x) Söndagsbokstav för normalår som börjar en torsdag Gement d Beteckning för måttenhetsprefixet deci () Symbol för enheten dygn. Internationella fonetiska alfabetets symbol för tonande alveolar klusil. Används i Leibniz' beteckning för derivata då derivatan beräknas av en funktion av en variabel, samt i integraluttryck (märk att d:et inte är kursiverat, i enlighet med svensk standard SS-ISO 31-11) Förstaderivata: Andraderivata: Integral: Runt d (∂) Runt d benämns tecknet ∂, som är en variant av det gemena d:et. ∂ kan ses i äldre skrivstil, men ses numera användas inom matematiken för att beteckna partiell derivata: Unicode-koden för ∂ är U+2202 (Partial Differtial) och dess LaTeX-kod är \partial (). Historia Till det latinska alfabetet kom bokstaven D från den grekiska bokstaven delta. Grekerna hade i sin tur fått sin bokstav från feniciernas "daleth", som allra först föreställde en fisk ("digg"), men sedan kom att föreställa en dörr (dalet). Datateknik I Unicode har D samt förkomponerade bokstäver med D som bas och vissa andra varianter av D följande kodpunkter: I ASCII-baserade kodningar lagras D med värdet 0x44 (hexadecimalt) och d med värdet 0x64 (hexadecimalt). I EBCDIC-baserade kodningar lagras D med värdet 0xC4 (hexadecimalt) och d med värdet 0x84 (hexadecimalt). Övriga varianter av D lagras med olika värden beroende på vilken kodningsvariant som används, om de alls kan representeras. Latinska alfabetet


text: För dressyr inom ridsport, se Dressyr (ridsport). Dressyr handlar om att lära djur till att utföra önskade rörelser eller beteenden, alternativt inte utföra vissa oönskade rörelser eller beteenden. En mer korrekt benämning på svenska är att träna djuret i lydnad. Dressyrens mål är att skapa samspel mellan djur och människan. För många djur (i synnerhet flocklevande) är det normalt i naturen att rätta sig efter en ledarfigur, de kan till och med må dåligt av en situation när en auktoritet saknas, flockdjurens psyke är anpassat för att följa en ledare och de kan känna sig vilsna utan en flockledare. Dressyrträningens syfte bör vara att anpassa djuret för en tillvaro tillsammans med människan och öka djurets välmående. Dressyr räknas inte som djurplågeri, utan samspel. Detta regleras i Sverige genom djurskyddslagen. Vissa djurarter kan också vara olagliga att tämja och dressera, till exempel flertalet av den vilda svenska faunan, något som regleras av Jordbruksverket. Även importerade djurarter i denna kategori kan strida mot Jordbruksverkets bestämmelser. Utförandet/inte utförandet kan vara: ständigt, kan jämställas med att "uppfostra". Önskemålet är då att djuret gör det utan att dressören är närvarande. temporärt, till exempel vid visuell (synlig) signal, till exempel en handrörelse, eller i form av ljudsignal, till exempel ett kommando med rösten. Ändamålet med dressera djur kan vara: socialt då det oftast innebär att få djuret att upphöra med oönskade beteenden. Ett exempel är att göra hundar rumsrena. stimulerande hunddressyr, till exempel för vallhundsraser som behöver "arbeta" med kropp och huvud. medicinskt, till exempel för att behandla ett djur med minsta möjliga risk för djuret, djurvårdare eller veterinär kommersiell uppvisning, till exempel på cirkus, i djurpark eller på hundutställning yrkesmässigt, till exempel för polishundar idrottsligt, till exempel för hästsport och hundsport I de fall dressören arbetar med potentiellt farliga djur, till exempel elefanter och rovdjur, kallas yrket domptör. Se även Tämjning Hundträning Djurskötsel


text: Dagens Nyheter (DN) är Sveriges största morgontidning. Tidningen grundades 1864 av Rudolf Wall och utges i hela landet men med fokus på Stockholm. DN:s ledarsida betecknade sig från 1973 som oberoende men har sedan 1998 övergått till beteckningen oberoende liberal. DN har sedan 1909, då Karl Otto Bonnier förvärvade aktiemajoriteten, ingått i Bonnierkoncernen. Tidningens debattsida DN Debatt har stor tyngd i för opinionsbildning och svensk politisk debatt. Politiska utspel och nya rapporter presenteras ofta där och refereras sedan i andra medier. Amanda Johansson-Murie är sedan januari 2022 redaktör för DN Debatt. Hon efterträdde Nils Öhman, som var redaktör 2012–2021. Han tog över efter Bo G. Andersson som var redaktör från 25 maj 2009. Andersson efterträdde den mångårige redaktören Mats Bergstrand som var ansvarig 1992–2009. Namnet I tidningshuvudet skriver tidningen ut namnet som DAGENS NYHETER., avslutat med punkt, och i löptext skrivs stor bokstav på "Nyheter". Enligt tidningens redaktionsruta gjordes det av grundaren Rudolf Wall själv med motiveringen att båda orden är tidningens namn och därför ska ha stor bokstav, men att det också är en avslutad mening och därför ska avslutas med punkt. I löptext skrivs inte punkten ut men båda orden i namnet skrivs med stor bokstav. Historia Tidningen grundades 1864 av Rudolf Wall, som tidigare varit verksam vid Aftonbladet och Göteborgs Handels- och Sjöfarts Tidning. Det första numret utkom 23 december 1864, och Wall skrev på första sidan: Redaktionen var vid grundandet belägen vid Regeringsgatan, men flyttade 1901 till Klarakvarteren. 1888 köpte Albert Bonnier sina första aktier i tidningen och 1909 förvärvade sonen Karl Otto aktiemajoriteten och blev tidningens styrelseordförande. 1944 startades Expressen som ett dotterbolag till Dagens Nyheter. DN omsatte 80 miljoner kronor år 1954, hade 2 730 anställda och ett aktiekapital på 7,1 miljoner kronor. 1964 flyttade redaktionen till det nybyggda höghuset i Marieberg, den så kallade DN-skrapan. Numera har redaktionen och också övrig personal lämnat höghuset och sitter i ett angränsande hus (DN och Expressens gamla tryckeri) med ingång från Gjörwellsgatan, mitt emot ryska ambassaden. Sedan mitten av 1990-talet har DN fått hårdare konkurrens på flera fronter: gratistidningar, Internet och nya framgångar för SvD. Upplagan har sjunkit och köp- och säljmarknad finns i stort sett inte kvar i tidningen. Politiska tendenser 1800–1900-tal DN-evenemang DN-galan var en årligen återkommande friidrottstävling på Stockholms stadion. Galan arrangerades av Stadionklubbarna med Dagens Nyheter som titelsponsor från 1967 och till och med 2014. DN-konserten, även kallad Filharmonikerna i det gröna, är en årligen återkommande utomhuskonsert på Gärdet i Stockholm som arrangeras av Dagens Nyheter och Kungliga Filharmonikerna. Den första konserten ägde rum den 10 augusti 1975. DN:s utrikesdag är ett evenemang då intresserade får möta tidningens utrikesreportrar och ta del av filmer och föredrag kring utrikespolitiska frågor. Utrikesdagen har arrangerats en gång om året sedan 2005 i Konserthuset eller Kulturhuset i Stockholm. En del utrikesdagar har sänts i Kunskapskanalen. Personer verksamma vid Dagens Nyheter Chefredaktörer och ansvariga utgivare Före 1923 användes titeln "huvudredaktör". Rudolf Wall, 1864–1889 Fredrik Vult von Steijern, 1889–1898 Otto von Zweigbergk, 1898–1921 Sidney Abrahams, 1912 (chef för upplagan Stadion edition, under Olympiska spelen i Stockholm 5 maj till 27 juli.) Sten Dehlgren, 1922–1946 Herbert Tingsten, 1946–1959 Sten Hedman, 1960–1962 Olof Lagercrantz, 1960–1975 Sven-Erik Larsson, 1960–1978 Hans-Ingvar Johnsson, 1974–1981 Per Wästberg, 1976–1982 Bengt Dennis, 1981–1982 Christina Jutterström, 1982–1995 Arne Ruth, 1982–1998 Anders Mellbourn, 1995–1997 Joachim Berner, 1998–2001 Anders Johnson, 2000–2001 Hans Bergström, 2001–2003 Jan Wifstrand, 2003–2006 Thorbjörn Larsson, 2006–2009 Gunilla Herlitz, 2009–2013 Peter Wolodarski, 2013– Journalister verksamma vid tidningen Listan innehåller såväl aktiva som före detta DN-medarbetare. Saeed Alnahhal Barbro Alving (Bang) Ingvar Andersson, reporter 1973–2003 Viola Bao Clas Barkman Åsa Beckman Yngve Berg Henrik Berggren Sigge Bergman Torsten Bergmark Mats Bergstrand (f.d. chef för DN Debatt) Nathalie Besèr (f.d Mellanösterkorrespondent) Nina Björk Stina Blomgren (f.d. reporter och redaktör) Karin Bojs (f.d. chef för vetenskapsredaktionen) Henric Borgström Elin Brandell Ulf Brandell Anna Bratt Peter Bratt Henrik Brors Ulrika By Ingrid Carlberg Mats Carlbom Saga Cavallin Maria Crofts Mauritz Edström Torsten Ehrenmark Niklas Ekdal Kajsa Ekis Ekman Hanna Fahl Eva af Geijerstam Lasse Granestrand Lars Grimlund Maria Gunther Matilda Gustavsson Ruth Halldén Ingrid Hedström Barbro Hedvall Stefan Helgesson Thorleif Hellbom Gustaf Hellström Oscar Hemberg Alf Henrikson Johan Hilton Mats Holmberg Bengt Jahnsson Evelyn Jones Stefan Jonsson Barbro Jöberger Dan Jönsson Rebecka Kärde Anton Karlgren Leif Kihlberg Judith Kiros Hanne Kjöller Bengt-Göran Kronstam Elsa Kugelberg Rebecka Kärde Karl Erik Lagerlöf Per Landin Anna-Lena Laurén Lina Lund Erik Lundegård (Eld) Jens Linder Lars Linder (f.d. chef för teaterredaktionen) Anne-Marie Lindström Kristina Lindqvist Lisa Magnusson Bertil Mollberger Sofia Nerbrand Lennart Nyblom (Red Top) Susanne Nyström Jan Olof Olsson (Jolo) Christian Palme Erik de la Reguera Magdalena Ribbing Göran Rosenberg Mads Rydman Kurt Samuelsson Nils-Eric Sandberg Harry Schein Maria Schottenius Nathan Shachar Betty Skawonius (f.d. chef för teaterredaktionen) Amanda Sokolnicki Ewa Stenberg Olle Stenholm August Strindberg Martin Stugart Sven-Ivan Sundqvist Clas Svahn Rebecka Tarschys Greta Thurfjell Mia Tottmar Pernilla Tunberger Ingemar Unge Björn Wiman Ulla Wingård Peter Wolodarski Christina Zaar Maciej Zaremba Leif Zern Ann-Marie Åsheden Nils Öhman (journalist) Kristoffer Örstadius Bildjournalister Roger Turesson (Bildchef) Paul Hansen Anette Nantell Fredrik Funck Magnus Hallgren Lotta Härdelin Alexander Mahmoud Jonas Lindkvist Beatrice Lundborg Erich Stering Linnéa Palme Eva Tedesjö Sven-Erik Sjöberg Tecknare och illustratörer Jan Afzelius Magnus Bard Björn Berg Torvald Gahlin Jan-Erik Garland (Rit-Ola) Martin Lamm Birger Lundquist Poul Ströyer Stina Wirsén Torgny Wärn Lokaltidningssatsning 1988 Under 1988 startade DN 11 editioner i huvudsak lokala blad inriktade på Stockholm samt en sportedition om Stockholmssporten. Satsningen startade i januari 1988 och höll på till 10 oktober 1988 då alla editionerna lades ner. Nedan titlarna med tider för utgivningen angivna. DN NORD SOLLENTUNA/VÄSBY 1988-01-14--1988-10-12 DN NORD SOLNA/SUNDBYBERG 1988-01-14--1988-10-12 DN NORDOST TÄBY 1988-01-14--1988-10-12 DN NORDVÄST JÄRFÄLLA 1988-01-14--1988-10-12 DN NORDVÄST VÄLLINGBY 1988-01-14--1988-10-12 DN STOCKHOLMSSPORTEN 1988-01-13--1988-10-12 DN SYD FARSTA 1988-01-13--1988-10-12 DN SYD HANINGE 1988-01-13--1988-10-12 DN SYDOST 1988-01-13--1988-10-12 DN SYDVÄST 1988-01-13--1988-10-12 DN SÖDERMALM 1988-01-13--1988-10-12 Omorganisationen 2013 Sommaren 2013 genomfördes en omorganisering. 10 personer sades upp med motiveringen att de saknade kvalifikationer. Journalistförbundet drev ärendet för 8 av dem till Arbetsdomstolen för brott mot Lagen om anställningsskydd, vilket slutade i förlikning. 12 personer flyttades till andra lokaler under förevändningen att de skulle arbeta med projektet "DN 150 år" men tilldelades senare meningslösa arbetsuppgifter. Den psykosociala arbetsmiljön i gruppen var mycket dålig och tio av de tolv sade så småningom upp sig. I oktober 2013 gjorde styrelsen i Dagspressdistriktet i Journalistförbundet ett kritiskt uttalande rörande situationen på Dagens Nyheter och där tidningen kallades för "Ryanair på svenska". Uttalandet var underskrivet klubbordföranden på tio tidningar: Svenska Dagbladet, Aftonbladet, Expressen, TT, Metro, Länstidningen Södertälje, Lokaltidningen Mitt i, Schibsted Media, Upsala Nya Tidning, TT Spektra och Marieberg Media. Peter Wolodarski kommenterade tidningen Journalistens rapportering drygt tre månader efter publiceringen. Historiska utgåvor (urval) Se även DN-galan DN-konserten DN-skrapan DN-skylten Bold Printing Stockholm (f.d. DNEX-Tryckeriet) Expressen- och Dagens Nyheter-skyltarna Nutidsorienteringen Gulddraken Pressens Bild Referenser Externa länkar Dagens Nyheters webbplats Allmänhetens pressombudsman, 9 ärenden som rör Dagens Nyheter 2004-mars 2012


text: En druid var en lärd man eller kvinna i det antika Gallien, och möjligen även bland andra keltiska folk. Druiderna är framför allt dokumenterade i romersk litteratur, och förefaller ha utgjort en samhällsklass tillsammans med barder, vater och filider. Den exakta relationen mellan dessa titlar är osäker. De romerska erövrarna bekämpade druiderna och deras religion försvann med tiden. På andra sidan Irländska sjön verkar druiderna ha överlevt, och de kan ha existerat fram till äldre medeltid på Irland. Filider övertogs in i den keltiskt kristna klosterorganisationen, med uppgiften att vidareföra kunskap om historia och litteratur. Barder förekom i Wales fram till 1600-talets början. Det finns också nutida druidordnar, men de har inget direkt samband med de gamla keltiska druiderna, utan har sin grund i 1700-talsspekulationer om de gamla keltiska religions- och filosofiformerna. Nydruidismen är erkänd som religion i Storbritannien. Etymologi Ordet sägs komma från indoeuropeiska dru som (enligt Plinius d.ä.) betyder ek. "Druiderna utför inget offer utan ett ekblad, så kom deras namn, druider, från ett grekiskt ord dryas, som betyder ek, från denna vana." (Plinius d.ä.) Kopplingen till eken går sannolikt tillbaka till de naturreligioner där träd intog en viktig roll, som Nerthuskulten, vilken också i Norden intog en central roll vid tiden för vår tideräknings början. Det historiska materialet Det påstås att: Druiderna var intensivt involverade i politik. De ledde offerritualer. De spådde i framtiden. De hämtade sin energi från det övernaturliga. Genom nyttjandet av samtliga örter, växter och studerade deras "övernaturliga" krafter, i sitt utövande och i sökandet efter bot för sjukdomar. Druider var rådgivare åt kungar. De var ibland själva kungar. Liksom gamla testamentets profeter var de fruktade och hölls i ära, eftersom de hade gudarnas öra. Klassiska romerska författare framställer druiderna som prominenta medlemmar av det keltiska samhället. Flera av dem, däribland Julius Caesar (det galliska kriget), Strabon, och Plinius berättar utförligt om druider, andra mer flyktigt. Själva lämnade de inga skriftliga spår. Det närmaste detta man kan komma är Coligny-kalendern, en ofullständig bronstavla från första århundradet e.Kr. som berättar om "bättre" och "sämre" dagar att utföra vissa saker på. Det arkeologiska materialet Det arkeologiska materialet berättar inte i huvudsak om just druider, utan om präster och kultpersoner i allmänhet. I heliga byggnader, offergravar och prydnader. Druider i fiktion I den tecknade serien om gallern Asterix är Miraculix druid i byn där huvudpersonerna bor. I spelet Star Stable Online bor Avalon som är en druid i byn Valedale. Vidare läsning Kelter Religiösa titlar Magi Antikens präster


text: Commentarii De Bello Gallico (latin för "Kommentarer om det galliska kriget") är de sju böcker som den romerske krigsherren Julius Caesar författade om sin verksamhet under gallerkriget år 58 f.Kr. till 52 f.Kr. Bakgrund År 59 f.Kr. blev Julius Caesar konsul och ingick i det första triumviratet tillsammans med Pompejus och Crassus. Efter att konsuln över Gallien plötsligt dött, lyckades Caesar genom en propagandakampanj bli ståthållare och befälhavare över tre legioner för de romerska provinserna Gallia Cisalpina och Illyrien. 58 f.Kr. inledde han invasionen av det galliska kärnlandet för att motverka oroligheterna som där uppstått. Konsuluppdraget skulle vara i fem år, men blev ytterligare förlängt. Under åtta års tid kämpade han och hans trupper i Gallien och invaderade även Britannien. Om verket Ordet commentarii, som betyder närmast "minnesanteckningar" eller "redogörelse", i titeln ska uppfattas som att Caesar inte hade några ambitioner som historieskrivare, utan verket är främst skrivet för att utgöra ett underlag till en framtida litterär bearbetning. Språket i böckerna är torrt, stramt och sakligt, Caesar beskriver genomgående sig själv i tredje person. Verket är högt uppskattat för sitt stilistiskt rena språkbruk och detaljrikedom i texten. Under flera århundraden har verket ofta använts som en av de första autentiska texterna vid undervisning i latin. Även om böckerna i sak uppehåller sig kring de militära detaljerna, ger han i den sjätte boken intressanta beskrivningar av folk och länder som dyker upp längs hans fälttåg, och då även skildringar av deras seder, religioner, stammar och karaktär, vilket är den grundläggande, i och för sig diskutabla, kunskapen om dessa folk vi över huvud taget har idag. Texterna har översatts till svenska flera gånger. Den senast publicerade är av Åke Fridh och utkom 1963. Georg Scheutz utgåva från 1828 fungerade länge som lärobok i latin. I denna utgåva är originaltexten från alla de sju böckerna presenterad parallellt med översättningen och första boken är matchad ord för ord enligt den Hamiltonska pedagogiken. Exempel Gallia est omnis divisa in partes tres, quarum unam incolunt Belgae, aliam Aquitani, tertiam qui ipsorum lingua Celtae, nostra Galli appellantur. "Gallien är i sin helhet delat i tre delar, av vilka belgarna bebor en, akvitanerna en annan, den tredje de som på sitt eget språk kallas kelter, på vårt galler." (översättning Tore Jansson) Källor Hans H. Ørberg, Lingua Latina Per Se Illustrata - C. Iulii Caesaris Commentarii De Bello Gallico, 1, 4 och 5 boken, 2003. Noter Externa länkar Engelsk översättning på "Romans-online" Latinskspråkig litteratur Romersk litteratur Litteratur under antiken Julius Caesar


text: Dumnorix, (Dubnoreix på mynt), var en romfientlig agitator i Gallien, motståndare till Julius Caesar. Han var bror till druiden Divitiacus. Dumnorix var ledare över den keltiska stammen haeduerna under det första århundradet f.Kr. Han var emot en allians med romarna, särskilt Julius Caesar. Dumnorix sades, tillsammans med Orgetorix från helvetiierna och Casticus från sequanierna, konspirerat för att kunna etablera ett galliskt triumvirat. För att stärka alliansen lät Orgetorix Dumnorix gifta sig med hans dotter. Konspirationen upptäcktes och stoppades. 58 f.Kr. Under år 58 f.Kr., Caesars första år vid makten, utnyttjade Dumnorix sitt inflytande för att övertala sequanierna att låta helvetiierna flytta genom deras område. Caesar motsatte sig detta och krävde att haeduerna, som var allierade med Rom, skulle förse hans trupper med spannmål, men det inträffade inte. Liscus, som var haeduernas vergobretus avslöjade att Dumnorix, som var mycket populär och hade stort inflytande, var ansvarig för att förnödenheterna inte kom till romarna. Caesar upptäckte även att Dumnorix hade kommenderat en kavallerienhet som haeduer sänt, men som hade flytt. Eftersom Dumnorix var bror till druiden Divitiacusm som hade en god relation Caesar och Rom, så slapp han något allvarligt straff och sattes istället under bevakning. 54 f.Kr. Dumnorix fortsatte dock att skapa problem och år 54 f.Kr. var han en av de galliska ledare som Caesar föreslog att han skulle ta med sig som gisslan under deras andra fälttåg till Britannien, eftersom han var orolig att de skulle skapa problem under hans bortavaro. Dumnorix vädjade att han borde få slippa att följa med på grund av rädsla för havet samt religiösa förpliktelser. När detta misslyckades hävdade han att Caesar hade för avsikt att döda dem allihop utom synhåll för deras folk. Slutligen lyckades han fly från Caesars lägerplats tillsammans med det haeduiska kavalleriet. Caesar skickade resten av kavalleriet efter honom. Dumnorix dödades, skrikandes att han var "en fri man, och medborgare i en fri stat". Resten av det haeduiska kavalleriet återvände i Caesars tjänst. Namn Hans namn, som andra galliska namn (Orgetorix, Vercingetorix), innehåller suffixet rix som etymologiskt hör samman med det latinska ordet rex och det germanska Reich, som tyder på att det är ett aristokratiskt suffix. Dumno- betyder "värld", så namnet kan uttydas som "Världens kung". Referenser Den här artikeln är en översättning från engelskspråkiga Wikipedia där anges följande referenser: Julius Caesar, Commentarii de Bello Gallico 1.3, 1.9, 1.16-20, 5.5-7 Gallien Män Avlidna 54 f.Kr. Födda okänt år


text: Divitiacus var en druid i Gallien och den ende druiden vars historiska existens anses säkerställd. Han var bror till den romfientlige Dumnorix. Divitiacus var anförare av den proromerska delen av germanstammen Äduer, som levde i nuvarande Burgund. Divitiacus levde omkring 50 f.Kr. Gallien Män Avlidna 000-talet f.Kr. Födda okänt år


text: Dagö (estlandssvenskt uttal da:e, estniska Hiiumaa, forngutniska Dagaiþ) är en ö som tillhör Estland och som finns i Östersjön, 140 km sydväst om huvudstaden Tallinn. Huvudorten på Dagö är Kärrdal (Kärdla) och ön har sammanlagt 8 220 invånare på 989 kvadratkilometer. Geografi Dagö utgör ett eget landskap, Dagö (), som sedan 2017 även utgör en kommun, Dagö kommun (). Dagö är den norra ön av de två stora öarna i Estlands västra skärgård; den södra heter Ösel, och de båda öarna är skilda åt genom Sölasund. Taknenäset är den norra udden på Dagö och dess västra udde benämns Dagerort och ligger på halvön Kõpu. På Kõpu ligger Dagös högst belägna plats, Tornimägi (68 meter över havet) där Kopu fyr från 1531 är belägen. Hares sund, som är en del av havsområdet Moonsund, skiljer Dagö i väster från Ormsö i öster. Ekonomi och kommunikationer Huvudnäringarna på Dagö var tidigare jordbruk, fåravel, skogsbruk, skogsindustri och fiskkonservindustri, men på senare tid har en plastindustri växt fram liksom turism. Kulturlandskapet präglas fortfarande av jordbruk men industriell verksamhet och turism är nya inslag i landskapet. På Dagös ostsida vid Hares sund mot Ormsö ligger hamnen Heltermaa, som har färjeförbindelse med Rus på fastlandet. Färjeförbindelse finns också med Ösel; dessa färjor utgår från hamnen Sõru sadam på södra sidan av ön. Dagliga flygförbindelser finns till Tallinn med Saartelennuliinid från Kärdla flygplats. Historia Dagö kristnades på 1200-talet och hamnade sen i delad ägo: halva ön tillhörde biskopen av Ösel-Wiek och andra halvan (från 1436 hela ön) tillhörde Tyska orden. Efter ordensstatens upplösning hävdade både Sverige och Danmark ägarskap över ön. Sverige erövrade ön 1563 och den blev då en del av Svenska Estland. Danmark avträdde formellt ön först vid freden i Brömsebro 1645. År 1710, under det stora nordiska kriget, erövrades ön av Ryssland, och ön blev en rysk besittning genom freden i Nystad 1721. Dagö tillhörde Ryssland fram till 1920, då den tillföll den nyutropade republiken Estland. Under andra världskriget ockuperades Dagö av Sovjetunionen 1940-1941, av Tyskland 1941-1944 och därefter åter av Sovjetunionen från 1944. Under kriget förstördes Kärrdals hamn av nazityska styrkor, och den är fortfarande inte återuppbyggd. I dag ligger båthamnen omkring en mil norr om staden. Efter kriget annekterades Estland av Sovjetunionen och omvandlades till Estniska SSR. Under denna tid var Dagö en militär gränszon som var stängd även för sovjetiska medborgare och endast kunde besökas av dem som hade särskilt utfärdade inrikespass. Ockupationen fortgick till Sovjetunionens upplösning 1991. Dagösvenskarna Sedan åtminstone 1200-talet har det i det nuvarande Estlands kusttrakter och på de större öarna bott en svensktalande bondebefolkning. Befolkningen hade sin största utbredning under 1400- och 1500-talen. Dagö var i svensk besittning åren 1563–1721 och ön var länge ett viktigt centrum för svenskarna i Estland. I slutet av 1700-talet fanns där cirka 2 000. De var bland annat bosatta i byarna Malmas, Röicks, Buskby, Mutas och Hohenholm. Av dessa deporterades 1781 ungefär hälften till Ukraina av kejsarinnan Katarina II. De få som överlevde den långa vandringen till fots till Ukraina via Moskva grundade byn Gammalsvenskby. De kvarvarande svenskarna på Dagö bodde framförallt i området i och kring Kärrdal, där det fortfarande finns ett fåtal personer som betraktar sig som svenskar. Flertalet svenskar på Dagö uppgick emellertid antingen i den estnisktalande majoritetsbefolkningen eller flyttade över till Ormsö, när godset Hohenholm upplöstes under 1800-talet. Fortfarande är dock de estniska dialekterna på Dagö påverkade av svenskan i ännu högre grad än den estniska som talas på fastlandet. Klimat Årsmedeltemperaturen i trakten är °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är °C, och den kallaste är januari, med °C. Bilder Källor Noter Externa länkar Turistinformation om Dagö Estlands historiska landskap Estniska öar i Östersjön


text: Disciplin (från latinets disciplina - uppfostran, handledning, som i sin tur kommer från discipulus - lärjunge, elev) uppfattas som synonymt med upprätthållande av ordning och regelföljande. Det kan också vara en beteckning för en vetenskapsgren alternativt en sportgren. I militära sammanhang avses med disciplin att en trupp eller en enskild soldat följer givna order eller instruktioner. Till exempel används sådana begrepp som ljud- och ljusdisciplin eller signaldisciplin. Sociologer och andra samhällsforskare har ofta pekat på militär disciplin som en föreblid för organiseringen av moderna sociala institutioner. Militär disciplin är dock inte något historiskt entydigt. Disciplin kan vidare beteckna en personlig egenskap. En disciplinerad person uppfyller sina åtaganden och handlar i enlighet med sin föreställning om vad som är bäst att göra, även då ett sådant handlande medför ett obehag på kort sikt. Denna egenskap betraktas av många som en eftertraktansvärd dygd. Disciplin enligt Michel Foucault Det Michel Foucault kallar för "disciplinär makt" menar Foucault har förekommit före 1500-talet, men då i en mer begränsad omfattning (men ändå med en kritisk roll) inom religiösa grupper. Foucault menar att denna maktform sedan spred sig till skolväsendet, 1600-talets militär och 1700-talets arbetarindustrier. Till en början användes disciplin som ett verktyg för att förhindra oönskade beteenden såsom lathet, men i takt med den disciplinära maktens expansion blev den mer och mer inriktad på att nyttja människors färdigheter på ett så effektivt sätt som möjligt.Det som särskiljer disciplinär makt från andra typer av makt är att den strävar efter att göra kroppen mer lydig desto mer användbar den blir. Detta görs i syfte att nyttja kropparnas förmågor, samt se till att dessa förmågor inte används för att göra revolt mot makten. Den disciplinära makten har "individer" som objekt, mål och instrument. Foucault menar dock att "individer" som koncept är en konstruktion skapad av den disciplinära makten. Genom den disciplinära maktens teknologier skapas en "rationell självkontroll", som i praktiken innebär att den disciplinära makten internaliseras och därmed inte kräver någon "extern" påtryckning. Enligt Foucault är den disciplinära makten primärt inte ett förtryckande verktyg, utan snarare en "produktiv" maktform. Den disciplinära makten förtrycker inte intressen och begär, utan utsätter kroppar för rekonstruerade beteendemönster i syfte att "omforma" dem så att deras beteenden/begär/tankar formas enligt gällande normer. Detta sker bland annat i fabriker, skolor, sjukhus och fängelsen. Disciplinär makt skapar en viss typ av individer genom att producera nya rörelser, vanor och förmågor. Den fokuserar på detaljer, enskilda rörelser, deras timing och hastighet. Den organiserar kroppen i tid och rum, där varje handling detaljstyrs för maximal effekt. Den använder sig av regler, övervakning, examinationer och kontroller. Kropparnas aktiviteter följer särskilda scheman, som syftar till att leda kropparna mot (av den disciplinära makten) förutbestämda mål. Vidare kombineras kroppar med varandra, som om varje kropp vore en enhet i en större maskin, för att skapa en produktivtet som är större än om kropparnas aktiviteter endast summeras. Se även Auktoritet BDSM Disciplinnämnd Social norm Självkontroll Tvång Källor Mänskligt beteende Bestraffningsformer Organisation Dygder


text: Demogrupp är en beteckning för en grupp människor aktiva inom demoscenen. En demogrupp består av flera olika sorters medlemmar, huvudsakligen – men inte nödvändigtvis – programmerare, grafiker och musiker. Demogrupper har funnits lika länge som demoscenen. Demogrupper brukar delta i tävlingar på demopartyn, där de genom bland annat demos visar upp vad de kan i programmering, musik och grafik. Förutom demos producerar vissa demogrupper även till exempel musikdiskar och diskmags. Demogrupper i urval Amiga Andromeda Anarchy Aurora The Black Lotus Candle Crack Force Five Dazzle Fairlight Grace Hades Haujobb iNSANE IRIS KESO Limited Edition Lemon. (Lemon dot) Logic Probe Loonies Melon Dezign Nah Kolor Nature North Star Northern Light Noxious Nukleus Phenomena PowerDrive Rebels Red Sector Sanity Scoopex The Silents Truancers Tulou Up Rough Yodel Atari Aggression Alien Cracking Formation (ACF) Brainless Institute The Carebears (TCB) Crystalic (CAC) Cruz Dead Hackers Society (DHS) Delta Force Dune Electra The Electronic Images The Exceptions (TEX) Flexible Front Ghost Hemoroids Impulse Inner Circle The Lost Boys (TLB) New Beat (NB) New Core NoCrew Omega The Overlanders (OVR) Scarface Scum Of The Earth (SOTE) Sector One Sync ULM Vector C64 1001 Crew Agile Antic Blackmail Booze Design Breeze Camelot Censor Design Cicen Computerbrains Crest Crystalic (CAC) Fairlight Flash Inc Focus Genesis Project Horizon Jewels The Judges Kaktus & Mahoney Light Megastyle Oxyron Plush Pretzel Logic Resource Science 451 Scoop Smash Designs The Light Circle The Supply Team Triad Weird Wrath Designs Xakk MSX Bandwagon Mayhem The Metal Shadows (som senare blev Crystalic) PC Andromeda Software Development (ASD) (web) (pouet) Approximate (facebook) (pouet) BAFH (pouet) Byterapers (web) (pouet) Crystalic (CAC) (web) (pouet) Cascada (pouet) Candela (CNA) (pouet) Conspiracy (CNS) (web) (pouet) FairLight (FLT) (web) (pouet) Farbrausch (FR) (web) (pouet) Future Crew (FC) (pouet) Haujobb (HJB) (web) (pouet) Jolt Software Development (JOLT) (web) (pouet) NoooN (pouet) Orange (pouet) Rebels Spacepigs (pouet) The CodeBlasters (pouet) Threestate (web) (pouet) Triton (pouet) Ultraforce (web) (pouet) Yodel (web) (pouet) ZX Spectrum Castor Cracking Group Hooy Program K3L Corporation The Lords Phantasy Raww Arse Externa länkar Demoscenen


text: Demoparty är ett slags evenemang där datorintresserade människor träffas för att umgås och tävla vem som kan göra bäst demo, grafik och musik. Fenomenet är liksom demoscenen koncentrerat till Europa. Ett demoparty pågår normalt över en helg och är årligen återkommande. En klar tendens är att när ett party etablerats så vill man upprepa det varje år. Eftersom deltagarna gärna tar med sin dator äger sammankomsten normalt rum i en lokal som prydligt inredd med bord och stolar och ordentligt med ström. Tävlingarna benämns (även på svenska) som "compo", till exempel demo-compo och grafik-compo. Normalt förfarande är att tider för deadline och visning tillkännages i förväg. Tävlingsbidragen visas upp på en stor filmduk och alla som är intresserade kan se. Visningen av democompot brukar genomföras sista kvällen och betraktas som något av en höjdpunkt. Det är demopartyts besökare som röstar fram tävlingarnas vinnare. När nätverksspelandet började ta fart dök sådana tävlingar upp på demopartyn. I dag är nätverksspelandet totalt dominerande bland datorintresserade ungdomar och demoscenen har hamnat i bakgrunden. Därför är nu LAN-partyn, där spel är huvudsaken, mycket vanligare än demopartyn. Flera demopartyn har genom åren övergått till att vara LAN-partyn, men de har ofta kvar democompos som en mindre sidoaktivitet. Det i dag mest kända "rena" demopartyt är Revision som årligen arrangeras under påskhelgen i Saarbrücken, Tyskland. För äldre plattformar som Commodore 64 och Amiga anordnas fortfarande demopartyn, exempelvis X vartannat år i Nederländerna samt Datastorm i Sverige. Föregångare till demopartyn var Copypartyn. Dessa började dyka upp under 1980-talet då datorintresserade personer, vanligtvis mjukvarupirater och demoskapare träffades för att umgås och byta mjukvara. Copypartyn involverade främst ägare av Commodore 64, Atari ST och Amiga. Polisrazzior var inte helt ovanliga. I tidningen Datormagazin kunde man emellanåt läsa reportage om copypartyn där polisen gjort razzia. Efterhand gick copypartyn över till att istället bli demopartyn. Fildelningsaspekten levde visserligen fortfarande kvar, men var inte längre i enskild fokus. Denna övergång skedde under mitten av 1990-talet. Demopartyn Alternative Party (Finland) Assembly (Finland) Birdie (Sverige) Breakpoint (Tyskland) Revision (Tyskland) Chaos Constructions (Ryssland) Datastorm (Sverige) Evoke (Tyskland) Forever (Slovakien) The Gathering (Norge) Hackerence (Sverige) (1989–2000) LCP (Sverige) BFP (Sverige) The Party (Danmark) Phat (Lettland) Remedy (Sverige) State of the Art (Frankrike) The Ultimate Meeting (Tyskland) X, (Nederländerna) Se även Demoscenen Externa länkar www.scene.org www.demoparty.net Demoscenen Evenemang