text: Frälse är ett nordiskt begrepp (fornvästnordiska frelsi, fornsvenska frælse, finska rälssi, en bildning till fræls "fri", en sammansättning av fri och hals, alltså: med fri hals). Det reglerade, världsliga svenska frälset infördes av kung Magnus Ladulås med Alsnö stadga vid Alsnö hus år 1280. Frälsets jordegendomar kallades frälsegårdar eller frälsegods. Den ursprungliga betydelsen är helt enkelt en fri man, den som inte är någons träl. Frälse var under medeltiden en titel för en gårdsägande bonde fri från beskattning, alltså frälst från skatt, så länge gården gavs frälsestatus, och titeln ärvdes inte med automatik. Frälset gällde också adelns absoluta rätt till sådant på deras marker som annars var regale: jakt-, vatten-, bergs- och skogsregale. Inte heller detta betalade adeln skatt eller avrad för. Bakgrund Det finns flera konkurrerande teorier om ursprunget till frälset, huruvida aristokratin som fenomen är ursprunglig eller ej. Det världsliga frälset konstituerades av etablerade stormän och förmögna bönder (odal) som av kungen befriades från skatt om de var beredda att ställa upp i hans tjänst "till örs" (örs = häst) med man och häst i full rustning. I senare tid användes begreppet rusttjänst. Med kristnandet eller förr uppkom det andliga frälset. De större sammanhang begreppet kan inordnas i är allmäneuropeiska företeelser, dels framväxten av en beriden krigarklass (riddare), dels den katolska kyrkans krav på immunitet gentemot världsliga furstars inblandning i kyrkliga angelägenheter. En helt annan företeelse var bergsfrälse. Bergsfrälse var de kungliga privilegier som vissa bergsmän hade från jordskatter och rusttjänst mot det att de bedrev bergsbruk, vanligen endast vid de ädlare bergverken, det vill säga silver- och koppargruvorna (jämför ödeshemman). Några släkter verksamma vid bergsbruket kom sedermera inofficiellt att kallas bergsadel. Kriterierna för att räknas som svensk uradel är att släktens förfäder år 1400 tillhörde frälset (det vill säga att man antingen gjorde rusttjänst till häst enligt Alsnö stadga och därför var skattebefriade, ingick i det andliga frälset eller hade kungliga privilegier såsom bergsfrälse). Se även ätt och avlingejord. Ibland kunde frälsestatusen ifrågasättas, varvid efter en utredning den lokala lagmannen på tinget avgjorde om en person skulle räknas som frälse eller inte: Världsligt frälse Det världsliga frälset har sitt ursprung i två tidigare militära organisationsformer, ledungen och hirden. En omtvistad fråga i nordisk historieforskning har länge varit från vilken av dessa det tidigaste frälseskiktet rekryterades. I Norge är det världsliga frälset rätt tydligt en vidareutveckling av den gamla kungliga hirden och ett med det sammanhängande äldre tjänste- och förläningssystem med lendermenn som i sin tur hade egna hirdar. I Danmark och Sverige kan man däremot inte hitta ett sådant direkt samband. Det danska frälset hade, när det tidigast framträder i källorna, en rekryteringsbas som huvudsakligen utgjordes av förmögnare bönder. Det kan dock inte tolkas som ett fullständigt brott med traditionerna från den gamla hirden. Det danska frälsets ed till kungen är identisk med de tidigare hirdmännens och det är givetvis så att många av hirdmännen ursprungligen rekryterades ur samma bondeklass om senare frälset. I lagstiftningen kan frälset tidigast beläggas i den danska Jyske lov 1241, där det bestäms vilka som har rätt att ta män i sin tjänst och att herremännen i kungens tjänst får köpa all jord de har råd med utan att skattskyldigheten medföljer i köpet, "då de våga sin hals för kungens bud och landets fred". I Norge stadfäste 1277 Magnus Lagaböter en ny titulatur, där de till frälset knutna titlarna dyker upp för första gången. Hirdens högsta rang, skutilsveinar (plur.), ersätts med den latinska riddartiteln miles. De kungliga förläningstagarna, lendermennen, börjar samtidigt kallas baroner. Hirdens övriga svenner får den latinska titeln för väpnare, armiger. Av ett annat dokument som utfärdats samma år framgår att varje riddare hade rätt att frikalla sig själv och ytterligare två män från alla ledungsskyldigheter. Sverige skiljer sig från de övriga nordiska länderna på så sätt att den nya organisationen redan är färdig och i funktion när den för första gången förekommer i källorna i Alsnö stadga, utfärdad av Magnus Ladulås, troligen hösten 1280. Enligt den numera dominerande tolkningen (Rosén, Schück m fl) innebär stadgan inte införandet av något helt nytt, utan snarare en skriftfästning av regler och privilegier som redan varit i bruk ett tag. Stadgan är enligt denna tolkning föranledd av det den i huvudsak handlar om, nämligen de gamla stormannakretsarnas obstruerande mot det nya systemet genom oreglerad gästning hos bönderna, en "osed" som enligt kungen har pågått en tid men som han nu definitivt sätter punkt för. Vid denna tidpunkt - om dateringen är korrekt - hade ett uppror mot kungamakten nyligen slagits ner och ledarna halshuggits (20 augusti samma år). Det var ett väl valt tillfälle att samla rikets elit för att klargöra vad som därefter gällde och vem som bestämde. Kungen befriade sina egna och biskoparnas män, riddare och väpnare, från skatt men endast under förutsättningen att de förblev kungens män. Samtidigt som systemet med rusttjänsten stadfästes i skrift begränsades antalet undervasaller som kungens män fick ha i sin tjänst. En stadga från 1284 preciserar antalet fullt utrustade ryttare som kungens män fick ha med sig till möten med honom i fredstid: hertig Bengt 40 biskoparna 30 riksråden 12 riddare, väpnare, kaniker 4 övriga som kallats 2 Det svenska frälset rekryterades inledningsvis med största sannolikhet från samma sociala skikt som kungens män kommit från redan under ledungsorganisationens tid. Med det nya regelverket öppnades också en enkel men dyr väg för uppkomlingar från släkter med lägre social status, eftersom frälsets rusttjänst inte var graderad. Vem som helst kunde bli en frälseman, förutsatt att han hade råd att skaffa sig stridshäst och rustning och var beredd att avlägga eden som gjorde honom till kungens man. Begränsningar i systemet kom sedan successivt att införas. Redan under 1300-talet erkändes i Sverige ärftlig frälserätt, som dock efter regelbundet förrättad vapensyn kunde gå förlorad (Tälje stadga). Från 1400-talet krävdes att den som ville bli frälseman måste beviljas ett kungligt sköldebrev. Ett sådant utverkades vanligen genom ett tjänsteförhållande till någon som redan var frälseman och som kunde utverka ett brev till sin tjänare när denne bevisat sin duglighet. Under 1500-talet infördes en gradering av rusttjänsten. Rika frälsemän som i vissa fall ägde hundratals gårdar blev då tvungna att ställa upp med flera ryttare men å andra sidan var det inte längre nödvändigt för dem personligen att ställa upp. De fattigaste frälsemännen tvingades vanligen fortsätta med att personligen fullfölja sin rusttjänst på det ursprungliga sättet. För de rikare kom rusttjänsten så småningom att ersättas med ett krav på allmän statstjänst och de förvandlades successivt från krigarfrälse till ämbetsadel. Under 1500-talet och 1600-talets början var adel och frälse inte synonymt men när Ridderskapet och adeln genom riddarhusordningen fick en fastare organisation 1626 introducerades frälsesläkterna i riddar- och svenneklasserna. De blev då en del av Sveriges adel och benämns adelsätter, de som var frälse redan före 1400-talet brukar kallas uradel. Halvfrälse Vid sidan av "helfrälset" fanns halvfrälse. Eftersom frälsejorden var ärftlig kunde frälsejorden övergå i arv till ofrälse personer, om en adlig kvinna gifte sig med en ofrälse man, och barnen ärvde henne. Halvfrälse kallades både makarna som gift sig till frälsejord och de barn som ärvde den via modern. Likaså kallades makarna halvfrälse om hustrun var adlig men saknade frälsejord. Gustav Vasa införde ett förbud för adliga kvinnor att gifta sig ofrälse. På 1570-talet genomfördes sedan en rannsakning om frälsejorden i Småland, och enligt denna fanns det då fortfarande 32 sådana halvfrälsefamiljer bara i det landskapet, varav 23 ägde frälsejord. Av dessa skulle några senare komma att adlas, såsom Rosenbielke, Gyllengrip och Stråle af Sjöared. Samtidigt uppfördes en längd över frälsegårdar i Närke och Bergslagen, där frälsegårdarna uteslutande ägdes av adeln och därmed fanns inget halvfrälse. Däremot förekom det i åtminstone ett fall att adliga saknade frälsegårdar, så med Jöns Ingemarsson (Hjort af Ornäs) som bara hade en sätesgård. Frälsegårdarna i dessa landskap ägdes i nästan samtliga fall av riksadeln som inte själva bebodde sina frälsegårdar. Ännu på 1600-talet ägdes frälsejord av halvfrälse personer och deras ättlingar i Småland, ibland genom att de fått frälsebrev på sina hemman utan att introduceras på Riddarhuset. Andligt frälse Kyrkans krav på immunitet från världsliga furstars inblandning hörsammades av europeiska härskare därför att kyrkan hade något värdefullt att erbjuda som kompensation. En framväxande centralmakt måste helt enkelt upprätta en skriftlig administration för att med framgång kunna genomdriva det medeltida systemskiftet inom sitt territorium. En så avancerad administration kunde i dåtiden endast tillhandahållas av den katolska kyrkan som i princip hade monopol på läs- och skrivkunnighet.<ref>Kulturhistoriskt lexikon för nordisk medeltid, band 4, sp 670 f; Jerker Rosén, "Kyrkan och klostren på 1100- och 1200-talen", ingår i Sten Carlsson, Jerker Rosén m fl, Den svenska historien, band 1, Forntid, vikingatid och tidig medeltid till 1319 (Stockholm 1966), s 272-79; Inger Larsson, Svenska medeltidsbrev. Om framväxten av ett offentligt skriftbruk inom administration, förvaltning och rättsutövning (Stockholm 2001), s 19-51</ref> De tidigaste nordiska bestämmelserna om kyrkligt frälse i lagtexter finns precis som för det världsliga frälset i Jyske lov från 1241. Där stadgades bland annat att präster åtnjöt rätten att undanta en gård från ledungsskatter. I Norge gavs vissa privilegieartade löften till kyrkan i kung Magnus Erlingssons kröningsed 1163 och det finns också uppgifter om ännu tidigare, numera försvunna, kungliga privilegiebrev med liknande bestämmelser som de i Jyske lov. Genom ett avtal, den så kallade sættargjerden, som 1277 slöts mellan Magnus Lagaböter och biskop Jon Raude i Tønsberg utformades de mest detaljerade kyrkliga privilegier som bevarats från nordisk medeltid. I dem fastslogs att alla mål där en kyrkans man var åtalad skulle behandlas av en andlig domstol. Alla präster befriades från ledungsfärder och -skatter. Ärkebiskopen fick dessutom rätt att frikalla 100 svenner, vilka i sin tur var och en kunde frikalla ytterligare 1-2 av sina tjänare. Varje biskop fick frikalla 30 man och varje sockenpräst två man från beskattning och en från krigståg. Upplandslagen från 1296 innehåller de äldsta kända svenska lagbestämmelserna om kyrkligt frälse, innehållsmässigt rätt lika bestämmelserna i Jyske lov och de norska källorna från 1100-talet. De svenska lagarna föregås av ett antal kungabrev som delvis tillmötesgick kyrkans krav. Kung Sverker den yngre bestämde år 1200 i ett donationsbrev till Uppsala domkyrka att de präster som anklagades för brott i fortsättningen aldrig skulle ställas inför en världslig domstol och att kyrkliga egendomar skulle befrias från all kunglig uppbörd (exactio). Hans son, kung Johan Sverkersson, upprepade 1219, i samband med sin kröning, faderns utfästelser. Exakt vad som avsågs med exactio är en omtvistad fråga. En del forskare har hävdat att därmed inte nödvändigtvis menades ordinarie skatt, utan mer sannolikt böter för brott begångna av kyrkans män. Genom att ställa sig på kung Magnus Ladulås sida lyckades kyrkan under hans regeringstid genomdriva i stort sett hela sitt program. Redan vid sin kröning 1276 gav Magnus ett förhandsbesked om kommande privilegier och vid drottning Helvigs kröning 1281 utfärdade kungen ett privilegiebrev för kyrkan. Privilegierna innebar en total befrielse för alla kyrkliga institutioner i Sverige från alla ordinarie skatter, både de redan existerande och sådana som senare kunde komma att införas. Vidare bestämde kungen att alla kyrkolandbor eller innehavare av kyrkojord som dömdes till böter skulle betala dem till kyrkan. Magnus Ladulås privilegier ledde till en konflikt med det världsliga frälset och de stadfästes inte på nytt efter kungens död 1290. Först efter att motståndets ledare, marsken Torgils Knutsson, avsatts stadfäste Birger Magnusson 1305 faderns privilegier. Konflikten fortsatte trots detta och blev den direkta orsaken till att Magnus Erikssons landslag inte innehåller någon kyrkobalk. Det gick helt enkelt inte att uppnå enighet om innehållet i en sådan och därför kom Upplandslagens kyrkobalk i praktiken att fungera som en del av landslagen ända fram till reformationen. Frälsegård/Frälsegods En frälsemans egen gård, sätesgården, var givetvis helt skattebefriad. Under gården låg ett antal mindre gårdar, så kallade frälsehemman och -torp. Frälsejord kunde bara ägas av frälset (se jordnatur). Graden av skattebefrielse för frälsejord har varierat i hög grad under de århundraden som frälset fanns, särskilt under 1600-talet. Man fortsatte att kalla jordnaturen för frälsejord långt efter att man övergått till att kalla frälset för adel. Frälsehemman Ett frälsehemman var ett hemman som före grundskatternas avskrivning 1903 genom frihet från grundskatt intog en särställning. Frälsehemmanet brukades av en frälsebonde och var underordnat ett frälsegods som ägde arrenderätt över hemmanet. Dessa frälsehemman indelades i olika grader, så att de hemman som låg i samma by som frälsegodset kallades rå- och rörshemman, de som låg i samma socken som frälsegodset kallades insocknes frälse och resterande hemman för utsocknes frälse. Frälsebönder Frälsebönder är en sentida (eftermedeltida) beteckning på de landbor som brukade jord som ägdes av någon medlem av det världsliga frälset. Dessa bönder innehade jorden genom tidsbegränsade kontrakt och betalade arrende, i äldre tid kallad avrad'', till jordägaren i form av pengar, naturapersedlar och ofta även dagsverken Skattefrälsebönder kallades självägande bönder vars skatteprestationer Kronan överlåtit till en adelsman. Dessa bönder bibehöll äganderätten till sin jord, men de skatter och avgifter som de skulle betalt till Kronan, gick i stället till frälsemannen. Särskilt vanligt under 1600-talet. Se även Bergsfrälse - kronohemman som ägde skattefrihet genom att delta i bergsbruket vid framförallt Falu gruva. Skattehemman - självägande bönders hemman Kronohemman - bönder som arrenderade mark av staten Referenser Vidare läsning Medeltida ätter Svensk adel Civilrätt Adelsrätt


source: wikipedia

text: Carl Siegmund Friedrichs Lachs, född 9 januari 1832 i Grünsberg (Altdorf bei Nürnberg), nära Nürnberg i Kungariket Bayern, död 17 juni 1910 i Stockholm, var en bayersk-svensk bryggmästare och fabrikör verksam i Sverige och Förenta staterna. Biografi Lachs invandrade till Halmstad i Sverige år 1860. År 1866 gifte han sig i Göteborg med Fredrika (född Lorentzon, 1845-1941). Tillsammans fick de fem barn, varav tre överlevde till vuxen ålder: Charlotte Lachs, Alice (gift Brauner), och Charles Lachs. Lachs var bryggmästare vid bland annat Österman & Co från år 1869, S:t Eriks Bryggeri 1870-1872 och Nürnbergs Bryggeri. Han drev sedermera Klosterbryggeriet i Ystad 1879-1888 och O. Vallmo & Co i Lindesberg, Örebro län, från 1877 tillsammans med sin släkting, Christian Rogner. Han lät vidare brygga Fred Lax's Columbus Ale i New York, Förenta staterna, 1892-1894. Han återvände därpå till Stockholm, Sverige, där han grundade och drev en jästfabrik på Lundagatan från år 1894. Källor Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet Födda 1832 Avlidna 1910 Män Personer från Nürnberg Svenska entreprenörer Gravsatta på Sandsborgskyrkogården Personer inom mat och dryck Bryggare


text: Vy Flygbussarna är ett varumärke för den trafik som Vy Buss AB bedriver mellan sju svenska flygplatser och intilliggande städer. Vy Buss ingår i norska transportkoncernen Vy. Historik Storstockholms Lokaltrafik började köra trafikanter i Flygbussarna i Stockholm 1989. Flygbussarna bolagiserades 1990 som SL Flygbussarna AB. 2000 sålde SL en majoritet av bolaget till ledningen, Atle och Nordico Invest. Bolaget kom att heta FAC Flygbussarna Airport Coaches AB och 2005 sålde SL sina kvarvarande 30% av bolaget till People Travel Group. People Travel Group köptes i sin tur upp av Veolia Transport 2007. Under perioden november 2016 till september 2018 erbjöd bolaget under varumärket Flygbussarna Door to Gate en samåkningstjänst där resenärer kunde bli hämtad eller lämnad på valfri på plats i Stockholmsområdet för transport i en delad minibuss till eller från Arlanda. 2019 såldes verksamheten till norska Vy. Flygplatser och städer Flygbussarna trafikerar busslinjer till och från sju flygplatser i Sverige från flera städer. Arlanda – till och från Stockholm Stockholm-Bromma flygplats – till och från Stockholm Stockholm Skavsta Airport – till och från Stockholm, Norrköping och Linköping Stockholm-Västerås flygplats – till och från Stockholm Göteborg-Landvetter flygplats – till och från Göteborg Malmö Airport – till och från Malmö Visby flygplats – till och från Visby (endast sommartid) Galleri Källor Fotnoter Externa länkar Vy Flygbussarna Svenska bussbolag Svenskt flygväsen Företag i Stockholms kommun


text: Florida är en amerikansk delstat belägen i sydöstra USA. Florida gränsar till Mexikanska golfen i väst och delstaterna Alabama och Georgia i norr samt Atlanten i öst. Med en uppskattad befolkning på 19 890 000 av United States Census Bureau år 2014 är det den fjärde folkrikaste delstaten i landet. Med en yta på 170 305 km2 rankas Florida som 22:a i storlek bland de 50 amerikanska delstaterna. Delstatens huvudstad är Tallahassee, dess största stad är Jacksonville, och South Florida huvudstadsregion är det största storstadsområdet i sydöstra USA. Mycket av delstaten Florida ligger på en halvö mellan Mexikanska golfen, Atlanten och Floridasundet. Dess geografi präglas av en kustlinje, från allestädes närvaro av vatten och hot om orkaner. Florida har den längsta kustlinjen i kontinentala USA som omfattar cirka 2 170 km. Mycket av delstaten är vid eller nära havsytan (den högsta naturliga punkten är 105 meter över havet på Britton Hill, den lägsta höjdpunkten av alla delstater i USA) och dess terräng präglas av sedimentära jordar. Klimatet varierar från subtropiskt i norr till tropiskt i söder. Dess symboliska djur, som den amerikanska alligatorn och floridapantern finns i Everglades, en av de mest berömda nationalparkerna i världen. Manater (ett sirendjur) finns utmed kusterna samt i grunda floder. Sedan den första europeiska kontakten gjordes 1513 av spanska upptäcktsresanden Juan Ponce de León, som döpte det till La Florida ("Blommigt land") vid landstigningen där under påsken, Pascua Florida, har Florida varit en utmaning för de europeiska koloniala makterna innan man fick status som självständig delstat i USA 1845. Florida var den huvudsakliga platsen för Seminolekrigen mot indianerna och rassegregationen efter det amerikanska inbördeskriget. Idag utmärker sig delstaten med sitt stora latinamerikanska samhälle och höga befolkningstillväxt, liksom dess ökande miljöhänsyn. Historia Florida upptäcktes av spanjoren Juan Ponce de León på påskdagen (spanska Pascua florída, "blommande påsk") 1512 och fick därav sitt namn. 1566 grundlade spanjorerna staden St. Augustine, som är USA:s äldsta ännu bebodda stad och 2015 firade 450-årsjubileum. Spanjorerna var inte särskilt intresserade av Florida, då de inte kunde finna naturtillgångar av något större värde, därför lämnades landet som fransk koloni. Genom freden i Paris 1763 övertog Storbritannien Florida. 1783 återlämnades det till spanjorerna, som i 22 februari 1819 i det så kallade Floridaköpet sålde området till USA för fem miljoner dollar. År 1822 organiserades Florida som territorium. Vid denna tidpunkt bestod den vita befolkningen av cirka 10 000 personer mot cirka 4 000 indianer. 1842 deporterades indianerna till andra sidan av Mississippifloden. Senare har sex indianreservat inrättats i Florida. Den 3 mars 1845 blev Florida USA:s 27:e delstat och fick sin flagga år 1900. Dess röda andreaskors minner om den brittiska kolonialtiden; samma kors utgör nämligen en del av Storbritanniens flagga. Under amerikanska inbördeskriget stred Florida på sydstaternas sida. Geografi Läge och naturformer Florida ligger mellan 24° 31' och 31° nordlig breddgrad samt 79° 48' och 87° 38' västlig längdgrad och består av en 700 km lång, cirka 150 km bred halvö mellan Atlanten och Mexikanska viken jämte en kuststräcka längs nämnda vik. Florida gränsar i norr till Georgia och Alabama och i väster till sistnämnda stat. Genom Floridasundet är halvön i söder skild från Kuba och Bahamas. Floridas areal är 170 451 km2, därav 30 486 km2 vatten. 35 % av landarealen är outnyttjad skog. Florida är den lägsta delen av USA:s område med en höjd av i medeltal endast 30 meter över havet och överstiger inte 105 m. Den 2 000 km långa kusten är vid Atlanten och Floridasundet kantad av dyner och sandbankar samt lagunbildningar och är nästan helt utan hamnar. Däremot bildar Mexikanska viken flera vikar och bukter, såsom Whitewater Bay, Charlotte Harbor, Tampa Bay och Pensacolaviken. I söder omges halvön av en 320 km lång båge av små kalkstens- och korallöar, Florida Keys, bland vilka man urskiljer flera grupper, såsom Key Biscayne, Key Largo, Vaccas Keys, Pine Islands, Key West, Marquesas Keys och Tortugas Keys. Viktigast är Key West-gruppen. Florida var ännu i mellersta tertiärtiden en ö eller en grupp öar, vilka liksom Bahamaöarna hörde till västindiska övärlden, men har senare genom landhöjning fogats ihop med kontinenten. Den fasta berggrunden är över hela Florida kalksten, i vilken finns talrika karstbildningar: stora, mestadels med vatten fyllda grottor, doliner, jättekällor, bland annat den 54 meter djupa Wakulla-källan vid S:t Marks och Silverkällan vid Ocala, som är 24 meter djup och 180 meter bred. En mängd sjöar och träsk förekommer, ofta beroende på att hålor störtat in. De största är Okeechobeesjön (2 600 km2, med endast 6 m djup), Apopkasjön (310 km2) och Georgesjön (400 km2) som genomflyts av S:t Johnsfloden, Floridas längsta, 439 km. Det största, och mest kända träskområdet är Everglades söder om Okeechobeesjön, vilka står i förbindelse med varandra genom underjordiska kanaler. Det utgör ett 257 km långt och nära 100 km brett, men endast 0,3–1 m djupt träskområde som ligger 2,5 meter över havet Nästan överallt är det bevuxet med vass (halvgräset Cladium effusum) och har alltefter årstid och vindriktning växlande avlopp, Atlanten eller Mexikanska viken. Klimat Florida har till största del ett fuktigt subtropiskt klimat, bortsett från den södra delen bortom Lake Okeechobee som har tropiskt klimat. Under sommaren är det hett och luftfuktigheten är mycket hög med temperaturer stadigt på cirka 31–33 °C dagtid och runt 23–27 °C på natten. Under sommaren är åskskurar under eftermiddagarna mycket vanliga, dock kommer solen oftast tillbaka lika fort som den försvann. Orkansäsongen sträcker sig från juni till slutet av november. Under dessa månader kan väldiga tropiska stormar dra förbi Florida och regnfallen kan vara överväldigande tillsammans med vindarna. Det behagligare vädret är faktiskt under vinterhalvåret från december till mars när temperaturen och luftfuktigheten är något lägre. Florida har fler blixnedslag och åska än alla andra delstater i USA; därför tycker många att "solskensstaten" är ett olämpligt namn. Dock har Florida cirka 3 000 timmars solsken om året. Luftfuktigheten i Florida är mycket hög, den kan nå närmare 100 % under sommaren, vilket känns varmare än vad temperaturerna är; dock är den genomsnittliga luftfuktigheten runt 70–90 procent på sommaren och något lägre resten av året. Nederbörden faller till största delen under sommaren och tidig höst i mellersta och södra Florida, oftast som åska, medan vintrarna är betydligt torrare. I norr är nederbörden nästan jämnt fördelad på alla månader. Årsnederbörden varierar mellan ställena, dock från cirka 975 upp till cirka 1600 mm. Flora och fauna Växt- och djurvärlden utmärks av en blandning av tempererade och tropiska former. Karaktärsträd är ekarten Quercus virens, palmen Sabal palmetto och tallen Pinus australis; dessutom märks alltid gröna ljungarter (till exempel den trädartade Accinium arboreum, som förenar denna region med Mississippiskogarna), mahogny, järnträd (Reynosia latifolia), sju arter magnolior och en mängd epifyter. I södra Floridas träskområden växer amerikansk mangrove (Rhizophora mangle). Södra Florida hör i floristiskt avseende snarare till Antillerna än till de atlantiska sydstaterna. I Florida finns många olika djurarter, bland annat räv, utter (Lontra canadensis), hjort, svartbjörn, puma, bältor (närmare bestämt niobandad bälta, Dasypus novemcinctus) och ett stort antal arter av vattenfåglar. Även alligatorer finns i delstaten. De lever i floder och sjöar, men var nära att utrotas under senare delen av 1800-talet. 1880–1894 dödades 2,5 miljoner alligatorer då efterfrågan på alligatorskinn var mycket stor liksom jakten på djuren. Bland insekterna kan nämnas moskiter samt många arter av myror. Administrativ indelning Florida delas in i 67 counties. Den största är Palm Beach (5 113 km2 landyta), den minsta Union (622 km2). Största befolkningen finns i Miami-Dade County – 2,4 miljoner (2008). Indianreservat Inom delstaten finns totalt fem mindre indianreservat: Big Cypress Indian Reservation Brighton Seminole Indian Reservation Hollywood Seminole Indian Reservation Miccosukee Indian Reservation Tampa Indian Reservation Ekonomi Floridas ekonomi bygger huvudsakligen på turism, jordbruk och transporter som utvecklades i slutet av 1800-talet. Florida är också känt för sina nöjesparker, apelsinproduktion och Kennedy Space Center. Nöjesparkerna När turister från USA:s nordligare delstater började upptäcka Florida som semesterdestination startades många så kallade "roadside attractions", ofta små parker som bjöd på varierande underhållning. Besökare som kom med bil körde på långsamma landsvägar och det var längs dessa som grunden för Florida som nöjescentrum lades. Exempel på den här typen av attraktioner som fortfarande lever kvar är Gatorland i Orlando och Weeki Wachee Springs, en naturlig källa där kvinnor utklädda till sjöjungfrur uppträder under vatten. När Walt Disney World startade sin första park 1971 kom detta att fullkomligt rita om kartan i centrala Florida. Magic Kingdom blev starten på något helt nytt, en förändring som till och med kom att hota mer kända turistmål i södra Florida. Efter Disneys första park följde Epcot (1982), Disney-MGM Studios (1989) och Disney's Animal Kingdom (1998). SeaWorld blev nästa stora park (1973). Universal följde efter med två parker: Först Universal Studios Florida (1990), därefter Islands of Adventure (1999). Av dessa sju parker (ofta kallade "The Big Seven") är Disney-parkerna de mest besökta. Demografi Städer Floridas tio folkrikaste städer: Jacksonville - 794 555 (2006) Miami - 404 048 Tampa - 332 888 Saint Petersburg - 248 098 Orlando - 220 186 Hialeah - 217 141 Fort Lauderdale - 185 804 Tallahassee - 154 717 Cape Coral - 151 389 Pembroke Pines - 150 064 Flera av städernas bebyggelse har vuxit samman och bildat så kallade storstadsområden: Miami-Fort Lauderdale-Miami Beach - 5 463 857 (2006) Tampa-St. Petersburg-Clearwater - 2 697 731 Orlando-Kissimmee - 1 984 855 Jacksonville - 1 277 997 Kultur Floridas kultur är en återspegling av influenser och multipelt arv. Indianska, euroamerikanska, afroamerikanska och latinamerikanska arv finns i arkitektur och mat. Florida har lockat många författare som Marjorie Kinnan Rawlings, Ernest Hemingway och Tennessee Williams och fortsätter att locka kändisar och idrottsmän. Det är internationellt känt för tennis, golf, bilsporter och vattensporter. Sport Professionella lag i de stora lagsporterna: NFL – amerikansk fotboll Jacksonville Jaguars Tampa Bay Buccaneers Miami Dolphins NBA - basketboll Orlando Magic Miami Heat NHL - ishockey Tampa Bay Lightning Florida Panthers MLB - baseboll Tampa Bay Rays Miami Marlins AFL - inomhusfotboll Orlando Predators Tampa Bay Storm Några kända personer från Florida Ashley Greene, skådespelerska Ariana Grande, sångerska Cannonball Adderley, jazzsaxofonist Ray Charles, sångare, pianist (men född i Georgia) Faye Dunaway, skådespelerska Gloria Estefan, sångerska (men född på Kuba) Flo Rida, sångare Andy García, skådespelare (men född på Kuba) Lynyrd Skynyrd, rockband William H. Macy, skådespelare Tom Petty, sångare och musiker Sidney Poitier, skådespelare Burt Reynolds, skådespelare (men född i Michigan) Joseph Stilwell, general T-Pain, sångare Charles Trippy, YouTube-personlighet Ernest Hemingway, författare och nobelpristagare som bodde större delen av sitt författarliv på Key West XXXTentacion, rappare och låtskrivare som föddes i Plantation och dog i Deerfield Beach, båda i Broward County Se även Lista över countyn i Florida Referenser Noter Källor Externa länkar Floridas hemsida Guvernörens hemsida USA:s delstater


text: Fågelsta är en tätort i Motala kommun, Östergötlands län, beläget 9 km söder om Motala). Historia Samhället har vuxit upp kring järnvägen, sträckningen Hallsberg-Mjölby, som togs i bruk 1873. Den smalspåriga museijärnvägen Wadstena Fogelsta Järnväg har sin ena ändpunkt i Fågelsta. Denna järnväg var förr en del av Mellersta Östergötlands Järnväg. Stationshuset revs 1981. I Fågelsta fanns förr två livsmedelsbutiker, ICA och Konsum, den ena med separat mjölkaffär. Båda hade också bensinpumpar. Det fanns också ett hotell med matsal och café. Verksamheterna låg alla i anslutning till järnvägen. Byggnaderna har rivits vartefter, de sista i samband med utbyggnad av dubbelspåret på sträckan Mjölby- Hallsberg. Endast den byggnad där Konsumbutiken fanns är kvar, men butiken är numera nedlagd. I mitten av 1900-talet fanns på orten också skräddare och skomakare samt ett litet bankkontor som hade öppet någon kväll per vecka. I orten fanns också taxi, fjärdingsman samt brandstation med två bilar som bemannades av en frivilligbrandkår. Befolkningsutveckling Näringsliv 1934 startade Bröderna Fransson tillverkning av skottkärror och vagnar i byggnaden som syns på bilden. På 1960-talet startade också tillverkning av släpvagnar och båttrailers. Släpvagnarna tillverkas än idag på annan ort under namnet Fogelstasläpet. I industribyggnaden på bilden fanns också en cykelverkstad med försäljning av cyklar, radioapparater och så småningom även TV-apparater. Inredningen från cykelverkstaden finns idag på Motormuseet i Motala. Byggnaden utökades efterhand med flera, bland annat med ett litet sågverk. År 1925 startades i Fågelsta ett åkeri med två bilar. Åkeriet har under åren växt till ca 60 fordon. Åkeriet flyttade år 2012 till Mjölby. Se även Fivelstads socken Västra Stenby socken Noter Orter i Motala kommun Tätorter i Sverige


text: Fogelsta kan syfta på: Fogelstad – ett gods i Julita socken, Katrineholms kommun, Södermanland Kvinnliga medborgarskolan vid Fogelstad – ett utbildningscentrum grundat av Fogelstadgruppen på godset Fogelstad 1921 Fogelstadsgruppen – en kvinnogrupp, som bildades 1921 Fogelsta (företag) – en släpvagnstillverkare i Fågelsta, Motala kommun som ingår i Thule Group Fogelsta hamna – ett hamna i Östervåla socken, se Fågelsta, Östervåla Fogelsta – äldre stavning för ett säteri i Salems kommun, se Fågelsta, Salems kommun Se även Fågelsta (äpple) Vadstena Fogelsta Järnväg Fågelsta, Östergötland


text: Frankerkrönikan, Historia Francorum eller Decem Libri Historiarum skrevs av historikern och biskopen Gregorius av Tours (538-594?). Frankerkrönikan, skriven på latin, är en subjektiv krönika och sannolikt ett beställningsarbete från den frankiska kungadynasti, Merovingerna, som grundlade Frankerriket. Historieverket är indelat i tio böcker (kapitel), och inleds tidstypiskt med en härledning till Bibelns Adam och Eva. Därefter följer en återberättelse av judarnas historia, som en förklaring till frankernas ursprung. Huvudsakligen behandlar verket merovingerna som regenter, och deras politiska samtid. Verket ger även viss inblick i dåtidens kristlighet och seder. Externa länkar History of the Franks: Books I-X,, förkortad fulltext (eng), övers. Earnest Brehaut (1916) Klassiska historieverk Frankrikes historia Franker Frankrike under 500-talet


text: Fimbulvintern (av fornnordiska fimbulvetr = ”den mäktiga/stora vintern”, fimbul = jätte/mycket stor) var i nordisk mytologi ett tecken på att Ragnarök obevekligen var i antågande. Begreppet förekommer i den Poetiska Eddans tredje dikt, Vafþrúðnismál, eller Sången om Vavtrudner. Fimbulvintern sades vara en vinter som varade i tre år utan någon sommar, och förebådade alltså Ragnarök, världens undergång. Möjlig historisk bakgrund Senare teorier har hävdat att myten kan ha historisk bakgrund. Arkeologen Bo Gräslund har argumenterat för att Fimbulvintern speglar folkliga minnen av svåra förhållanden under klimatavvikelsen 535–536 med en rad somrar med dåligt väder som följde efter två förmodade vulkanutbrott år 536 och 540 e.Kr. Detta antyds av en rad historiska och naturvetenskapliga källor. En hundraårig global köldperiod inleddes efter denna avvikelse, då Norrland helt verkar ha förlorat permanent bebyggelse. I norra Sverige beräknas medeltemperaturen under somrarna ha sjunkit dramatiskt — med en och en halv till två och en halv grad Celsius. I Mellannorrland fanns dessförinnan flera gårdar med elitbetonad prägel baserat på järn- och skinnhandel med Uppland, men de förlorade denna karaktär under vendeltiden, det vill säga från 550-talet och fram till vikingatid, och de samhälleliga strukturerna i hela Mellannorrland kollapsade från 600-talet. Övrigt Rutger Sernander (1866–1944) använde ordet för att beskriva en hastig klimatförsämring i Norden i samband med övergången från bronsålder till järnålder ca 500 f Kr. Se även Fjalar Maunderminimum Klimatavvikelsen 535–536 Lilla istiden Holocen Rutger Sernander Källor Noter Externa länkar "Mytisk extremvinter visade sig stämma" Sveriges Television 9 maj 2016 Nordisk mytologi Vinter


text: Falukorvens dag är en temadag som firas varje år i början av juni i Falun i samband med Falukalaset. I juni 1992 visades världens längsta falukorv (82,6 meter). Se även Melkers Källor Melkers: "Världens längsta falukorv" (arkiverad) Temadagar i juni


text: Folkland var vikingatida och medeltida landskap, det vill säga landområden med egen lag och lagman. Ordet ”landskap” fanns inte i den äldsta fornsvenskan, utan det vanliga ordet för landskap var ”land”, som i pluralis böjs ”flera land”, inte ”flera länder”. Dessutom fanns ordet ”folkland”, som särskilt syftade på de mindre landen i nuvarande Uppland. I nutida språkbruk har betydelserna av orden ”landskap” och ”folkland” definierats enligt en hierarkisk struktur. ”Landskap” betecknar de idag erkända landskapen, och ”folkland” betecknar mindre landområden inom några av de nutida landskapen. Ordet folkland fyller det praktiska behovet att ha en beteckning för ”landskap inom landskap” i de fall där ursprungliga ”land” eller ”folkland” slagits ihop till större enheter som Uppland och Småland. Folkland består i sin tur oftast av flera hundare eller flera härad. De äldre territoriella enheter som Sverige under olika tider indelats i är alltså, i storleksordning: landskap (på medeltiden kallade ”land”) folkland (inom några av de nuvarande landskapen) härad/hundare socken Folkland i Uppland I Uppland finns områden som kallas Folklanden i bevarade medeltida texter. De tre folklanden Attundaland, Fjädrundaland, Tiundaland var belägna inuti landet. De sammanslogs med kuststräckan Roden. Sedermera förenades de till Upplands lagsaga. De hade vardera en lagsaga och en lagman. De var indelade i hund, senare hundare, därefter härad. Hundarena benämns ”härad” från och med mitten av 1300‐talet. Mellan de tre folklanden, på Mora äng, valdes kungar och hölls kanske också större allting, men tingen hölls vanligen i den egna lagsagan, med egna lagar. 1252 skrev Birger jarl och hans son kung Valdemar Birgersson brev till invånarna i Attundaland, Fjädrundaland och Tiundaland, med uppmaning att de skall erlägga en tredjedel av fattigtiondet till kyrkan i Uppsala. På 1290-talet tog lagmannen i Tiundaland, Birger Persson till Finsta ett initiativ. Han samlade "tolv redliga män" och tillsammans skrev de en ny gemensam lag, Upplandslagen, som samlade det bästa (?) från de äldre lagarna. Vid tinget därpå, år 1296, stadfästes den nya lagen som gällde i alla folklanden, vilka tillsammans bildade Upplands lagsaga. Även därefter fungerade folklanden en tid som juridiciella distrikt i speciella frågor. Folkland i Småland De små landen i Småland kallas ”folkland” av nutida forskare, men det finns ingen medeltida källa som kallar de småländska landen ”folkland”. Smålanden är Värend, Finnveden, Njudung, Tveta, Vista, Möre, Handbörd, Aspeland, Sevede, Vedbo, Tjust och Kinda. Kinda räknas nu till Östergötland. Folkland i Hälsingland De gamla folklanden Alir och Sunded/Sundhed utgör tillsammans nuvarande landskapet Hälsingland. Dessutom fanns ett tredje folkland, men det är ovisst vad det hette och var det låg. På grundval av knapphändiga och sena källor har det tredje folklandet antagits heta Nordanstig, men detta är osäkert. Det är möjligt att det tredje folklandet har utvecklats till nuvarande landskapet Medelpad. Beteckningen ”folkland” finns ej i medeltida källor om Hälsingland, men används i modern forskning av praktiska skäl. Referenser Noter Källor Birgers brev återfinnes i Svenskt Diplomatarium, Riksarkivet Folkland


text: Fjädrundaland, som med tiden ändrats till Fjärdhundraland, är ett historiskt geografiskt område och ett av de forna tre folklanden i nuvarande Uppland. Fjädrundaland omfattade ursprungligen fyra hundaren, men år 1314 fem. Idag motsvaras området av Trögds, Åsunda, Lagunda härad samt Torstuna och Simtuna härad i Uppsala län. Fjädrundaland var i likhet med de andra folklanden en egen lagsaga fram till 1296, då det sammanslogs med Tiundaland, Attundaland och Roden till Upplands lagsaga. Centralort i Fjädrundaland var Enköping, omtalat redan på 1120-talet i den så kallade Florenslistan från 1103, i sin latinska form "Fedundria". Det saknas källor för namn på lagmän för lagsagan. Fjädrundaland har även gett namn åt samhället Fjärdhundra norr om Enköping, liksom till det nutida turismområdet Fjärdhundraland. Källor Noter Folkland Lagsagor Ugglan


text: Friluftsfrämjandet (under åren 1892–1938 Föreningen för skidlöpningens främjande i Sverige, 1938–1975 Skid- och friluftsfrämjandet) bildades 1892 och är en rikstäckande svensk ideell organisation som arrangerar guidade friluftsaktiviteter inom en rad områden för sina medlemmar. De är även en viktig remissinstans när det gäller myndighetsbeslut med anknytning till friluftslivet. Friluftsfrämjandet har fler än 108 000 medlemmar, varav 7 000 är ledare och funktionärer, som utövar 10 miljoner friluftstimmar per år. Friluftsfrämjandets 330 lokalavdelningar genomför friluftsaktiviteter i Sverige från Kiruna i norr till Smygehuk i söder. Friluftsfrämjandets verksamhet finns även på den internationella arenan, bland annat finns Skogsmulle i Japan. Historik Friluftsfrämjandet bildades 1892 av en grupp militärer under namnet Föreningen för skidlöpningens främjande i Sverige. Dess första ordförande var Adolf Detlof Heijkensköld. Industrisamhället växte fram och gav arbetstillfällen åt merparten av befolkningen. Utvecklingen var enorm, men med långa arbetsdagar och monotona arbetsuppgifter försämrades människors hälsa. Friluftsfrämjandet startades för att arbeta för en bättre hälsa genom att komma ut i naturen och röra på sig. En grupp tog med sig unga arbetare till fjällen med erbjudandet: åk skidor och bli stark och harmonisk! Aktiv vistelse ute i den friska, rena vinterluften hade en positiv effekt för hälsan, och ungdomen blev en viktig målgrupp. När det allmänna intresset för naturen ökade ordnade "Skidfrämjandet", som föreningen kallades, långturer och övernattningar i de svenska fjällen. Målsättningen var att alla kunde delta i friluftslivet utifrån sina egna förutsättningar, utan prestationskrav och oavsett socioekonomisk bakgrund. Man arbetade aktivt med att sänka kostnaden för material och resor t.ex. genom att förse skolornas träslöjd med handledningar för egen skidtillverkning. Vid förra sekelskiftet specialutbildade man barninstruktörer och delade ut gratisskidor. 1919 införs åttatimmarsdag vilket ger mer fritid. Tjänstemännen blev allt fler och en motvikt behövdes till deras stillasittande jobb. Skidfrämjandet breddade sin verksamhet med andra friluftsaktiviteter och startade anläggningar som ökade tillgängligheten till friluftslivet; exempelvis vid Riksgränsen, Hemavan, Storlien och Lida friluftsgård. På 1950-talet ökade man insatserna riktade mot unga och de som behöver friluftslivet allra mest. Man startar Operation Vildmark och som riktade sig till Stockholms svåraste ungdomar. Man agerar också för att säkra tillgången till tätortsnära naturområden. När kommunerna vill bygga på skogsområden med värden för friluftslivet så är Friluftsfrämjandet en remissinstans. 1957 föddes Skogsmulle och Skogsmulleskolan blev en av Sveriges starkaste symboler för vildmarkskunskap anpassad för barn. Den uppmärksammades också och etablerades internationellt i länder som Finland, Japan, Tyskland och England. Två miljoner svenskar har genom åren mött Skogsmulle, i ideella barngrupper och som pedagogiskt verktyg i förskolor. 1983 skapades I Ur och Skur- förskolan där barn får uppleva friluftsliv året om. Pedagogiken vidareutvecklades och beredde väg för tvåhundra I Ur och Skur förskolor 25 år senare och en uppsjö av andra naturförskolor i Sverige och utomlands. Idag finns pedagogiken på 500 förskolor och skolor över landet. Ungdomsaktiviteter Friluftsfrämjandet samarbetar med både kommunala och helt fristående förskole- och skolverksamheter med inriktning på friluftsliv under namnet I Ur och Skur och Skogsmulle i förskolan. Bland Friluftsfrämjandets ungdomsaktiviteter märks: Öppna skogsgläntan för barn mellan 0 och 2 år Skogsknopp för barn mellan 1 och 2 år. Skogsknytte för barn mellan 3 och 4 år. Skogsmulle för barn mellan 5 och 6 år. Strövare för barn mellan 7 och 9 år. Frilufsare, friluftsskola för barn mellan 10 och 13 år. TVM gruppverksamhet för ungdomar, från och med 14 år. Naturparkour för alla åldrar, främst riktat till barn och unga. Övriga aktiviteter Friluftsfrämjandet anordnar även en rad andra aktiviteter som bytesmarknader, skidlärarutbildning, skidskola, utförsskidåkning, längdskidåkning i lågland och fjäll, långfärdsskridskoåkning, stavgång, skridskoskola, vandring i fjäll och lågland, kajakturer, klättring, mountainbike och naturparkour. En populär aktivitet på senare tid är Snösäker, ledarledd skidåkning i fjällen för skolungdom och Meningsfull väntan – ledarledda friluftsaktiviteter för personer som väntar på eller nyligen fått uppehållstillstånd. Organisation Generalsekreterare Torsten Söderhorn –1993 Mikael Santoft 1993–1999 Eva Bjernudd 1999–2005 Bo Sköld 2006–2011 Sara Revell Ford 2012–2015 Lars Lundström 2015–2021 Kristina Ljungros 2022– Ordförande Adolf Detlof Heijkensköld 1892–1901 Ivar Holmquist 1923-1950 Björn Rosengren –1998 Ola Johansson 1998–2000 Elisabet Asplund 2000—2006 Johan Hernmarck 2006–2012 Ragnar Santesson 2012–2012 Erik Lundvik tf 2012–maj 2013 Erik Lundvik 2013– Se även Studiefrämjandet Svenskt Friluftsliv Svenska Folksportförbundet Svenska Turistföreningen Källor Externa länkar Friluftsfrämjandets webbplats Friluftsliv Svenska ideella organisationer Turism i Sverige Carl XVI Gustafs beskydd Organisationer bildade 1892


text: Furusjö är en tätort i västra delen av Habo kommun i Jönköpings län. Orten är belägen vid den lilla Furusjön med en badplats och en glasskiosk. Vid sjön finns även en liten båtbrygga. I orten finns det en idrottsförening, Furusjö IF, samt en samhällsförening. I Furusjö finns en förskola, fabrik, Bed & Breakfast och ett belyst motionsspår där det på vintrarna ordnas skidspår. I orten finns även Furusjö allianskyrka samt ett sommarhem, "Ungdomsborgen". Befolkningsutveckling Galleri Se även Habo socken Noter Externa länkar Furusjö Allianskyrka Orter i Habo kommun Tätorter i Sverige


text: För fartyget, se M/S Götaland. Götaland (latin Gothia) är den sydligaste av Sveriges tre landsdelar, och består av landskapen Blekinge, Bohuslän, Dalsland, Halland, Skåne, Småland, Västergötland, Östergötland, Gotland och Öland. Götaland har en areal på 87 712 kvadratkilometer. Invånarantalet är (). Landsdelarna Götaland, Svealand och Norrland saknar officiell eller administrativ betydelse, men begreppen används vardagligt som i väderleksrapporter och i idrottsliga sammanhang, till exempel Division 2 Östra Götaland i fotboll för herrar. Götaland ingår även i namnet på ett av Sveriges län: Västra Götalands län, bildat 1998. Historik Ordet Götaland betyder ursprungligen "götarnas land", varmed åsyftades en av de två huvudstammarna som ansågs ha gett upphov till Sverige (den andra var svearna). Äldsta belägget härrör från 1384 Gøthalandom, och området kallas i äldre källor främst "sunnanskog" eller "utanskog" mot benämningen "nordanskog" om Svealand. I Kristofers landslag från 1400-talet hävdas att Sverige i forna tider hade bildats som en förening ”av svea och göta land”, det vill säga av svearnas och götarnas land. Då förefaller Götaland ha avsett Småland, Öland, Östergötland, Västergötland, Dalsland (förr Dal) och Värmland. Det skogiga och kuperade området Kolmården–Tiveden utgjorde gränsland mellan Svealand och Götaland, eller landet nordanskogs och landet sunnanskogs. Göta rike användes som en synonym. Blekinge, Bohuslän, Gotland, Halland och Skåne kom till följd av Sveriges stormaktstida expansion att, fastän historiskt oegentligt, räknas till Götaland. Till den kulturhistoriska regionen Skåneland räknas Skåne, Halland och Blekinge samt danska Bornholm. Värmlands län kom 1815 att överföras från Göta hovrätt till Svea hovrätt. Sedan dess har Värmland räknats till Svealand. Se även Lista över städer i Götaland Österland Källor Externa länkar


text: Grekisk mytologi är en samling mytologiska berättelser som innefattar såväl svarssägner och skapelseberättelse, mytologiska beskrivningar av äldre historiska händelser som rent sagostoff. Som vi känner den idag, nedtecknades den grekiska mytologin först av Hesiodos (i Theogonin, 700 f.Kr.) och berättelser ur myten - ofta sådana som inte alls nämns av Hesiodos - användes av ett stort antal författare under de följande århundradena. Inledning Myternas ursprung var redan på Hesiodos tid förlorat i ett dunkelt förflutet. Dess mångfacetterade värld och gestalterna i den kan sägas återspegla dels det faktum att den grekiska religionen saknade sådant som heliga skrifter (i modern mening) och trosartiklar, men också graden av litterär bearbetning och ett heterogent geografiskt område som gränsade till många andra kulturer. Det finns en risk att samlade framställningar av den grekiska mytologin kommer att inkludera många berättelser och versioner som utformats av berömda författare i klassisk tid (5-400-t. f.Kr.) eller senare, men som aldrig egentligen fanns som myter i religiös mening. Berättelsen om Antigone och hennes trotsande av övermakten byggde till exempel på antydningar i de gamla sagorna men den tillspetsade utformningen i Sofokles drama är rimligen skapad av Sofokles själv. Den grekiska religionen saknade förkunnare och profeter. Istället var det diktare och orakel som återgav detaljerna i den mytologiska världen och deras konsekvenser för människorna. Det är alltså förmodligen inte så att den grekiska mytologin entydigt återspeglar ett religiöst system som existerat vid någon specifik tidpunkt. Eftersom våra kunskaper om grekisk kult är ofullständiga, i synnerhet för äldre tid, är det också osäkert i vilken mån myterna någonsin har varit nära knutna till kulten och förklarat särskilda kultiska bruk. Uppkomst och influenser I mötet med andra kulturer upptogs främmande gudar vilka sammansmälte till olika, mer eller mindre koherenta, gudomliga gestalter på de grekiska öarna och i de grekiska stadsstaterna. När berättelserna senare nedtecknades antog de en form som återspeglade mellanliggande historiska skeenden och kulturella skillnader mellan olika delar av den grekiska världen. Dessutom utgjorde mytologin redan tidigt i antikens Grekland källmaterial för drama och konst, och dess betydelse som en samling allegorier är alltså ungefär lika gammal som mytologin som vi känner den idag. En påfallande lucka i den klassiska grekiska mytologin, jämfört med många andra, är att den inte tycks ha haft någon väl etablerad tradition om människosläktets uppkomst. Berättelser om kosmiska katastrofer där människornas värld ödeläggs, och om världens slutliga undergång, lyser också i stort sett med sin frånvaro (visserligen fanns en flodvågsmyt om Deukalion, men den tycks ha spelat en underordnad roll och omnämns sällan; den är också dåligt integrerad med de andra myterna om världens ursprung, som annars ger en sammanhållen och logisk bild). Relativt få forskare har uppmärksammat denna frånvaro av berättelser av ett slag som brukar finnas i de flesta religioner. Den engelske religions- och filosofihistorikern G.S. Kirk föreslog 1974 att orsaken, när man ser att grekerna - både under mykensk tid och senare - annars ivrigt lånade från kulturerna i Västasien och Egypten, kan vara att de redan under mykensk tid kände en stark motvilja mot den polarisering som de orientaliska kosmiska myterna förutsatte: människorna ses där som gudarnas slavar, som oändligt underlägsna de odödliga och bundna till deras nycker, som inte får ifrågasättas. I de babyloniska skapelsemyterna, liksom i den bibliska, är människan gudomens tjänare och kan straffas hårt och utan pardon om hon agerar på egen hand. Någon moralisk kritik mot gudarna är inte möjlig, även om vissa texter i Gamla Testamentet längre fram försiktigt kunde ställa frågan om Guds motiv. I den grekiska mytologin betonas människans litenhet men också hennes höghet och förmåga att fatta egna beslut. Gudarna kan göra svåra misstag, till exempel Zeus kärleksaffärer och deras oväntade följder. Att grekerna inte verkar ha brytt sig om att ha en välkänd myt om människans uppkomst, om den första kvinnans skapelse - Hesiodos behandlar denna episod som en folksaga snarare än en myt - eller om hur människorna lärde sig odla jorden m.m. ger en antydan om att mytologin redan på 6-700-talen och tidigare i viss mening hade frikopplats från religionen. De grekiska myterna förklarar över huvud taget sällan något mera bestämt om varför saker ser ut som de gör, varför en viss högtid firas, varför man bär en viss dräkt etc., vilket brukar vara en viktig uppgift för myter i andra kulturer. Detta har ofta setts som ett uttryck för grekernas medfödda strävan till klarhet, men Kirk tolkar det istället som en följd av att myterna befann sig i en process av "avmytologisering" redan långt före Homeros och Hesiodos, som är våra första skrivna källor till den grekiska religionen och litteraturen, bortsett från de kortfattade notiserna på de mykenska lertavlorna som egentligen bara ger några gudanamn. Denna avmytologisering hade inte i sig behövt leda till filosofiskt tänkande, även om den kan ha bidragit till att bereda vägen för att förklara världen utan hjälp av gudarna. Sagor och antropomorfa gudar Den vildvuxna flora av myter med nära anknytning till kulten och vardagen som man finner hos många skriftlösa folk men också i Babylonien hade hos grekerna förvandlats till ett välorganiserat system av sagor, med tydliga genealogier, och tillspetsade berättelser där gudar och människor rör sig i samma värld men utan nära anknytning till religionens yttre sidor. Med detta perspektiv blir det ofta en intressant fråga hur en viss myt såg ut under bronsåldern, eftersom vi vet att mykenarna kände till många av de gudar som de klassiska grekerna dyrkade, och mykenarnas och andra tidiga helleners myter kan förmodas ha varit mindre litterärt överarbetade. Dessa frågor kan ofta bara besvaras indirekt, men Kirk uttrycker som sin övertygelse att de grekiska myterna "were not always like that; they were not always so bland, so devoid of real unexpectedness. They cannot always have lacked that crude power and ecstatic dislocation of everyday life that may be an essential element in the formation of a truly creative culture." Jämfört med till exempel kristendomen saknar de grekiska berättelserna polariseringen mellan gott och ont: Gudarna såväl som hjältarna uppvisar många mänskliga drag och visar både goda och dåliga sidor. Det finns forskning som visat att den tidiga kristendomen upptog element från den grekiska kulten, men den grekiska mytologin, dess senare romerska derivat och deras "beläten" var i princip det som kristendomen i första hand vände sig emot. Tolkning av mytologin Uttolkningen och omtolkningarna av den grekiska mytologin är betydligt äldre än mytologin i dess idag vanliga form. Redan grekerna själva fann dessa myter anstötliga och för disparata för att kunna tas på allvar. Deras försök att systematisera myterna gjorde att de relativiserades redan under antiken - de tolkades som allegorier för naturfenomen och äldre historiska skeenden. Till exempel eftersträvade Platon en abstrahering av tron, enligt honom var berättelsen om Orfeus ett uttryck för själens odödlighet, och Aristoteles uppfattade berättelserna om kentaurerna som en omskrivning av de beridna jägare i Thessalien som befriade landskapet från vilda tjurar. Därefter har kristna uttolkare betraktat berättelserna som hedniska förvrängningar av den kristna läran. Med nyplatonismen som teoretiskt ramverk har antikens mytologi och dess gestalter kunnat ses som allegorier för det kristna budskapet och som sådana kunnat tjäna sedelärande syften. Den grekiska mytologin utgjorde en självklar kulturell referensram i den kristna världen fram till den så kallade "mörka tiden" då det klassiska bildningsidealet föll i glömska. Renässansen Under renässansen, då ju antiken blev föremål för pånyttfött intresse, tilläts antikens mytologi att samexistera med kristendomens budskap i konst och lyrik. Gradvis kom också de kristna gestalterna att iklädas en antik dräkt till den grad att förkunskap stundtals blev en förutsättning för att skilja på kristet och förkristet. Till exempel sågs Botticellis målning Venus födelse som en allegori för himmelsk kärlek och Boccaccio såg i berättelsen om Adonis en icke-religiös allegori över årstidernas växlingar, vilken han använde i sin kärlekspoesi. Efter upplysningstiden har olika skolor försökt kontextualisera myterna på ett mer neutralt sätt efter mer systematiska metoder genom att studera språkliga, rituella och historiska samband. Till exempel Friedrich Max Müller, Wilhelm Grimm och C.G. Jung har på var sitt sätt utifrån en romantisk föreställning om bakomliggande oföränderliga storheter, så kallade mytologem gemensamma för alla trossystem, försökt "avkläda" de mytologiska berättelserna och gestalterna deras "språkliga dräkt" för att kunna beskriva dessa bakomliggande storheter. Till exempel Jung såg i de grekiska myterna medvetandets projiceringar av psykets inre drama på till exempel naturfenomen. Enligt honom är alltså den grekiska mytologin den utvecklade grekiska kulturens litterära omtolkningar av tidigare epokers fantasifulla förklaringar på till exempel naturfenomen. Modern religionsforskning Antropologer brukar istället uppfatta myterna som en sorts teoretisk överbyggnad till riten och försöker beskriva dem som produkten av en historisk process där de mytiska gestalterna ses som dynamiska avtryck av den kult som varit verksam i olika kulturer. Antropologin beskriver sålunda till exempel Afrodite som produkten av en sammansmältning av kärleksgudinnor från flera kulturer. Panteon De viktigaste gudarna Bland de talrika grekiska gudarna utkristalliserar sig en krets av 12 högsta gudar boende på Olympen (här enligt Platons dialog Faidros): Zeus – Gudarnas Konung och himlens gud. Poseidon – Havets gud, jordskakaren, stormbringaren, hästarnas fader. Hestia – Härdens gudinna. Hera – Äktenskapens och familjens gudinna och Zeus hustru. Hefaistos – Eldens och smideskonstens gud. Athena – vishetens och krigskonstens gudinna, även civilisationens och de kvinnliga hantverkets gudinna. Apollon – solens, instrumentens, sanningens, spådomens och läkekonstens gud. Artemis – jaktens, månens och jungfrurnas gudinna. Ares – Krigets (och stridsraseriets) gud. Afrodite – Kärlekens och skönhetens gudinna. Hermes – tjuvarnas, vägarnas, lantmätarnas, herdarnas, köpmännens och resenärernas gud, samt olympiernas budbärare. Demeter – växtlighetens och skördens gudinna. Listan från Faidros är inte den enda listan över de tolv olympierna, och listorna över tolvgudakretsen kan variera något sinsemellan. I sena listor förekommer Dionysos, även kallad Bákkhos, vilken förmodligen lånades in från den trakiska religionen. Ofta i dessa andra listor, uttränger Dionysos någon annan – antingen Hestia, Demeter eller Hefaistos – för att behålla tolvtalet. I dödsriket, som kallades Hades (liksom dess gud), tänktes en grupp av andra gudaväsen höra hemma, bl.a.: Hades – konung över dödsriket, bror till Zeus och Poseidon. Persefone – dotter till Demeter, drottning över dödsriket samt Hades fru. Hekate – trolldomens gudinna. Pan – naturens och herdarnas skyddsgud, han var även satyrernas gud. Dionysos/Bákkhos – vinets, festlighetens, fertilitetens, teaterns och den rituella galenskapens gud. Andra gudar Till dessa gudar tillkommer en lång rad underordnade gudar som antingen är starkt associerade med någon av de centrala och ibland till och med betraktas som ett binamn till någon av dem, eller som framför allt var föremål för en lokal kult och därmed hade sina motsvarigheter bland de centrala gudagestalterna eller andra lokala gudar. Dessa ”andra rangens gudar” beskrivs ofta efter de domäner de är associerade med. Skapelsemyt Det finns ett tiotal olika grekiska skapelsemyter, som skiljer sig åt i mindre eller större (ibland omfattande) utsträckning. Den mest välkända av dem skrevs ned av författaren Hesiodos på 700-talet f.Kr., och skildrar följande förlopp: I begynnelsen var Chaos och efter honom uppstod jorden Gaia, underjorden Tartaros, kärleken Eros samt i vissa versioner urmörkret Erebos och natten Nyx. Dessa alstrade i sin tur luften Aither och dagen Hemera. På egen hand skapade Gaia därefter himlen Uranos och havet Pontos. Med Uranos fick hon sedan titaner, cykloper och hekatoncheirer. Den yngste av titanerna var skördeguden, Kronos. Han dödade sin far Uranos och tog makten i gudavärlden. Av Uranos kropp skapades sedan Afrodite, giganter, erinyer och nymfer. Kronos dödades i sin tur av sin yngste son, himmelsguden Zeus. Zeus, i sin tur, delade makten över världen med sina bröder, havsguden Poseidon och underjordens härskare Hades. Kronos blev tillfångatagen och fängslad i Tartaros tillsammans med nästan alla titaner förutom Atlas som fick bära upp himlen på sina axlar. Se även Grekisk religion Nymf Romersk mytologi Germansk mytologi Noter Externa länkar Grekisk mytologi på webbplatsen ungafakta.se


text: Glan är en sjö i Finspångs kommun och Norrköpings kommun i Östergötland och ingår i . Sjön är meter djup, har en yta på kvadratkilometer och befinner sig meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Motala Ström. Vid provfiske har en stor mängd fiskarter fångats, bland annat abborre, asp, björkna och braxen. Sjön ligger nordost om Roxen och väster om Norrköping. Motala ström är det största tillflödet, näst störst är Finspångsån. Speciellt för Glan är att bottentemperaturen under sommaren förblir relativt hög, ca 14 °C. Den är dessutom känd för att blåsa upp väldigt fort. Sjön är huvudvattentäkt för Norrköping. Man kan fiska gös och gädda i sjön. Den rödlistade fiskarten asp finns i sjösystemet. Glan skiljs från Bråviken av näset Bråvalla. Sjön har formats av det stora förkastningssystemet från Bråviken västerut. Delavrinningsområde Glan ingår i delavrinningsområde (650048-150956) som SMHI kallar för Utloppet av Glan. Medelhöjden är meter över havet och ytan är kvadratkilometer. Räknas de 849 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Motala Ström mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (27 procent) och jordbruk (19 procent). Avrinningsområdet har kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av kvadratkilometer eller 4 procent av avrinningsområdet. Fisk Vid provfiske har följande fisk fångats i sjön: Abborre Asp Björkna Braxen Gärs Gädda Gös Karpfisk obestämd Lake Löja Mört Nors Sarv Siklöja Sutare Galleri Se även Lista över insjöar i Norrköpings kommun Källor Externa länkar Insjöar i Motala ströms avrinningsområde Insjöar i Östergötland Insjöar i Finspångs kommun Insjöar i Norrköpings kommun Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer


text: Gotland (gutniska Gutland, äldre danska Gulland) är Sveriges största ö, belägen i Östersjön, cirka 100 kilometer från det svenska fastlandet. Gotland är också, tillsammans med de omkringliggande öarna Fårö, Karlsöarna, Gotska Sandön, Östergarnsholm samt flera mindre öar, ett svenskt landskap. Landskapet är även ett län, en kommun samt ett stift. Huvudön är till ytan km2, länet och landskapet är till ytan km2 medan ytan inklusive insjöar är km2. Under sommaren besöker mängder av turister Gotland, inte minst det världsarvsförklarade Visby, som är öns enda större tätort. På ön finns 91 medeltida kyrkor vilket gör Gotland till Sveriges kyrkotätaste kommun. Etymologi Gotland har fått sitt namn efter folkslaget gutar, vars förled gut- torde härröra från äldre urgermanska med betydelsen utgjuta, möjligen som en beteckning för män och är formellt helt identiskt med folknamnet goter. Det ursprungliga namnet på ön var Gutland,(a) kutlandi 1000-talet, med runskrift, vilket med latinska bokstäver blir a Gutlandi. Landskapet omnämns i Florenslistan, ursprungligen från 1103, i sin latinska form "Gutlandia". På 1300-talet skrevs namnet som Gutland. Förledet betecknar gutar och efterledet är 'land'. Detta kan tolkas som 'område, rike' eller som 'ö'. I såväl svenskt som danskt talspråk assimilerades "tl" till "ll" (jämför med Jutland/Jylland), vilket gav upphov till formen Gulland. Dagens svenska namn Gotland med o härrör, likt många andra namn längs Sveriges kuster, från lågtyskan genom a-omljud. Till början av 1920-talet stavades Gotland med två t som Gottland. Enligt SCB:s folkräkning från 1930 skedde ändringen av stavningen enligt ett regeringsbeslut den 12 november 1923. Historia Äldre tid Under stenåldern var Gotland befolkat av säljägare och fiskare. En boplats har varit grottan Stora Förvar på Stora Karlsö där 9 200 år gamla lämningar har hittats, en annan Ajvideboplatsen på Ekstakusten innanför Karlsöarna. Stora Bjersmannen, vars skelett förvaras på Fornsalen i Visby, tros vara mellan 9 000 och 7 000 år gammal. Ön har talrika lämningar från brons- och järnåldern liksom från folkvandringstid. Stora gravfält finns exempelvis vid Trullhalsar och Gålrum. Talrika bronsåldersrösen, på gutniska kallade rojr (= rör) finns runt om på Gotland; det största är Uggarde rojr i Rone socken. Även skeppssättningar från bronsåldern är vanliga, sevärda är bland annat de i Gnisvärd och Gannarve. Öns position mitt i Östersjön gjorde att gutarna tidigt blev en sjöfararnation. Redan från tidig järnålder finns talrika fynd som visar på kontakter med fjärran länder. Från 700-talet finns på Gotland ett stort antal unika bildstenar, som ofta visar seglande båtar med svärds- och sköldförsedda besättningar. På dessa framträder vikingens vardagsvärld i en bildrikedom som fått forskningen att kalla dem "forntida seriemagasin". Under vikingatiden blev Gotland ett av norra Europas rikaste områden. Gutniska handelsbönder, så kallade farmän bedrev omfattande och långväga handel mellan Väst- och Östeuropa. Gutniska bönder hade ett eget handelsfaktori i Novgorod, kallat Gutagård och ett i London. Bland annat hade gutarna i praktiken monopol på handeln med gråverk (ekorrens vinterpäls), som var mycket eftertraktad av kungahusen i hela Europa, och flera andra varor från österled, bland annat bivax. Om handelsböndernas ofantliga rikedom vittnar det stora antal (guld-) och silverskatter (över 700 har hittats) som fortfarande grävs fram ur den gotländska jorden – fler än i något annat område i världen. Spillingsskatten, hittad 1999, innehöll mynt. Den vägde totalt 67 kilogram och är världens största vikingatida silverskatt. Ytterligare ett tecken på gutarnas rikedom är de 95 stenkyrkor (med prästgårdar och ofta kastaler) som gutarna uppförde och gradvis utvidgade från 1100-talet och 200 år framåt. 92 av kyrkorna är fortfarande i bruk. Medeltiden Under 1100-talet började gutarna formalisera sina förbindelser med omvärlden, såväl inom handeln (flera handelstraktat ingicks med bland annat tyska Lübeck) som med den framväxande kyrkliga organisationen, där man kom att ingå i Linköpings stift cirka 1130. Vid denna tid började man även ge ut egna mynt, med förebilder från tyska och frisiska samtida myntningar I mitten av 1100-talet började Visby växa fram som stad och handelsplats. Det tidigaste skriftliga omnämnandet av staden är dock först från cirka 1225, i Henrik av Lettlands krönika där ”Wysbu” omnämns som hamn för tyska pilgrimer. Staden var från början rent gutnisk men blev med tiden samlingsorten för ”många folkslag”, som företalet till Visby stadslag säger. Talrikast var tyskarna, och Visby blev medlem av Hansan. Under lång tid var Visby i handelspolitiskt avseende ledande för en stor del av norra Europa. Visby blev med tiden en farlig konkurrent för landsbygdens storhandel. Splittringen föranleddes också möjligen av Visbys stora andel tyskar, vilkas lojalitet, helt naturligt, låg hos sina tyska bröder snarare än hos den gutniska befolkningen. Visby ringmur, som började byggas cirka 1250, var framför allt ett skydd mot landsbygden. Konflikten mellan stad och land ledde 1288 till inbördeskrig. Tack vare rikedomarna som gutarna erhöll genom handelsfärder upplevde ön en kulturell blomstring under 1200- och 1300-talen. Ett stort antal vackra och imponerande kyrkor växte fram på Gotland, som smyckades med en överdådig prakt och dekorerades med madonnor, krucifix och andra skulpturer. Dessa verk räknas som några av de mest anmärkningsvärda inom nordeuropeisk medeltidskonst överhuvudtaget. Gotlands medeltida arkitekter och bildhuggare lyckades uttrycka en särskild gotländsk stil i sina skapelser, vilket ger gutarnas konst en unik position inom Norden. Även om utländska influenser har förfinat deras smak, har det inte fått dem att förlora sin originalitet. I slutet av 1200-talet och början av 1300-talet försökte den svenska centralmakten ansluta Gotland till Svea rike. År 1285 mötte Magnus Ladulås representanter för tjugotre hansastäder på Kalmar slott. En överenskommelse slöts om att Gotland skulle tillhöra Sverige. I praktiken var centralmaktens inflytande inte självklart. År 1313 företog kung Birger Magnusson ett krigståg till Gotland för att tvinga allmogen att betala högre skatter. En gutnisk bondehär slog kungen i slaget vid Röcklinge backe i Lärbro socken. Under 1300-talet började högkonjunkturen för Gotlands och Visbys handel att vika. Lübeck blev en allt viktigare handelshamn, och gutarnas handelsmonopol i österled bröts. Cirka 1350 drabbade digerdöden ön. År 1361 landsteg den danske kungen Valdemar Atterdag på öns västkust, och krossade slutligen den dåligt utrustade bondehären vid ett oerhört blodigt slag utanför Visbys murar. Staden ska då ha öppnat sina portar och blivit hårt brandskattad, men de historiska fakta är osäkra. Klart är dock att kombinationen av digerdöd och krig minskade Gotlands befolkning mycket kraftigt. En lång nedgångstid för ön började. I slutet av 1300-talet blev Gotland tillhåll för sjörövare, de så kallade vitaliebröderna. Ön blev under lång tid en spelboll i den nordiska politiken. I olika omgångar erövrades Visby av Tyska orden, av drottning Margaretas unionstrupper, av Erik av Pommern, av Kristofer av Bayern och av Karl Knutsson. 1525 ska lübeckarna ha bränt en stor del av Visby. Den svenska tiden Vid freden i Brömsebro 1645 blev Gotland svenskt. Visborgs slott i Visby, som tidvis varit en utgångspunkt för sjöröveriet som bedrevs från ön, sprängdes och revs av danskarna när de för andra och sista gången avträdde ön till svenskarna 1679. Ön förde en tynande tillvaro även efter försvenskningen. Det svårt härjade Visby började återuppbyggas i slutet av 1600-talet, men dess roll som internationell storhamn var över sedan länge. Övriga delar av ön präglades av isolering och fattigdom. Under 1800-talet började jordbruket utvecklas. Öns vidsträckta myrar dikades ut. Mot slutet av århundradet påbörjades en viss industrialisering i Visby och järnväg drogs över ön. 1900-talet präglades först av den ökande industrialiseringen, men så småningom av den allt mer dominerande turistnäringen. Gotland började bli populärt som turistort bland det sena 1800-talets societet genom prinsessan Eugénie som bodde i Västerhejde på västra ön sedan 1860-talet. Stora sommarvillor uppfördes på 1910-talet i badorten Ljugarn, och 1955 grundades Vitvärs semesterby som den första i sitt slag på ön. Hertigar och hertiginnor av Gotland har varit Prins Oscar 1859–1888 (avgick) Prinsessan Leonore 2014– Äldre indelningshistorik (före 1645) Gotland hörde före 1645 till Danmark, för att före 1361 varit en del av Sverige och/eller varit självständigt. Redan Gutasagan omtalar en indelning i tredingar: Nordertredingen, Medeltredingen och Sudertredingen. I den kyrkliga organisationen var tredingarna prosterier, i dag kallade kontrakt: Nordertredingens kontrakt, Medeltredingens kontrakt respektive Sudertredingens kontrakt. Varje treding bestod av två settingar (sjättedelar). De har ibland jämförts med Svealands skeppslag och kan bland annat ha haft uppgiften att utrusta skepp för den kungliga ledungen. Vid den svenska tidens inledning (1645) fungerade settingarna som rättskretsar. Den grundläggande (minsta) rättskretsen kallades på Gotland ting. Ön var indelad i tjugo ting under ledning av var sin tingsdomare. Tingen hade betydelse även för fördelningen av skatter. Vid inledningen av den svenska tiden hade tingen redan börjat spela ut sin roll. Ett gemensamt ting, det så kallade gutnaltinget fanns dessutom. Gutnaltinget betyder ”gutarnas (gotlänningarnas) allting”. ”'All'” betyder här gemensam (all = hel). Tinget sammanträdde på platsen där klostret Roma kloster senare förlades (strax utanför tätorten Romakloster). Fram till 1530-talet hörde området till Linköpings stift, därefter till 1572 höra till danska stift, för att från 1572 utgöra ett eget stift. Indelningar efter 1645 Län, Lagsagor och stift Gotland har sedan 1645 hört till Gotlands län, men var 1676–1679 ockuperat av Danmark. I perioden från fredsslutet 1645 till 1664 och från 1669 till 1673 ingick området i Kalmar läns och Ölands lagsaga. I perioden 1665–1669 och 1673–1681 var den underställd drottning Kristina. 1682 blev Gotlands lagsaga självständigt för att 1689 åter en kort tid vara underställd kronan. 1827 uppgick lagsagan i Södermanlands lagsaga för att från 1832, till dess lagsagorna avskaffades 21 december 1849, ingå i Stockholms läns, Södermanlands och Gotlands lagsaga. Området har sedan 1572 tillhört Visby Stift. Härader och städer Ön har sedan 1681 uppdelats i två härader Gotlands norra härad Gotlands södra härad Visby stad inrättades som stadskommun när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft Socknar, fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter Se respektive härad. Gotland indelas traditionellt i 92 socknar. Kommuner från 1952 till 1970 Städer (1 st): Köpingar (1 st): Landskommuner (12 st): Kommuner från 1971 Gotlands kommun, vilken sedan 1 januari 2011 benämner sig Region Gotland. Natur och geografi Geomorfologi och geologi Naturen på Gotland skiljer sig avsevärt från övriga Sverige. Det beror dels på öns isolerade läge och en senare rationalisering av jord- och skogsbruket än i övriga landet. Den viktigaste faktorn är dock den karga kalkstensberggrunden, som skapat förutsättningar för en mycket speciell artflora. Gotlandssnok, brun ögontröst och gotlandssippa är exempel på arter som endast finns på Gotland. Gotlands historia går cirka 400 miljoner år tillbaka i tiden, till den period som kallas silur. Vid denna tid låg Sverige nära ekvatorn, och Gotland var en tropisk korallrevmiljö i ett grunt och varmt hav, rikt på många djurarter, till exempel sjöliljor, armfotingar och trilobiter. Runt reven lagrades under årmiljoner döda organismer och slam, som tillsammans med korallerna byggde upp en berggrund av framför allt kalksten och märgelsten. Den gotländska berggrunden är därför mycket rik på fossil. Sin nuvarande form fick ön av is och vatten under och efter den senaste istiden. På öns västra sida reser sig på många avsnitt mäktiga klintstup. På några ställen finns dessa under vattnet och bildar så kallade pallkanter, utanför vilka djupet kan vara mycket stort. Den östra sidan är i huvudsak flack, med långgrunda stränder. Den högsta punkten är Lojsta hed mitt på ön, som ligger 83 meter över havet. Flora och fauna Ön har omväxlande alvar och hällmark, lågväxande tallskog och lövängar, odlings- och betesmark. Tidigare var ön starkt präglad av ett flertal mycket vidsträckta myrar. De flesta av dessa dikades ut under 1700- och 1800-talen och togs då i anspråk av jordbruket. Ett antal insjöar (kallade träsk) finns fortfarande kvar, bland annat Tingstäde träsk och Bäste träsk. Havsstränderna utgörs av klapperstensfält, strandvallar och raukar, omväxlande med långa, populära sandstränder. Växtligheten är artrik med bland annat många arter av orkidéer. Det milda klimatet gynnar många ovanliga växter. Öns blommande vägkanter är berömda. Fågellivet är intensivt. Bland annat finner man Östersjöns enda fågelberg på två öar utanför Gotlands västkust – Lilla Karlsö och Stora Karlsö. Landskapsväxt: Murgröna (Rind – gutamål) Landskapsfisk: Piggvar (Butte – gutamål) Landskapsfågel: Halsbandsflugsnappare Sälkolonier finns norr om Fårö och på Lilla Karlsö. Många vanliga däggdjur, som älg, grävling och vessla, saknas på Gotland. För närvarande finns inte heller någon viltlevande vildsvinsstam på ön. Privatpersoner har inplanterat rådjur, och ön har i dag en kraftigt växande stam. Klimat Öns klimat är maritimt. Temperaturen är relativt stabil över året tack vare läget i Östersjön med svala vårar men milda höstar och vintrar. Gotland hör till de solsäkraste svenska områdena. Visby är den ort som vunnit SVT:s solliga över soltimmar sommartid flest gånger sedan starten 1990 (8 gånger). Årsmedeltemperaturen är omkring +6,5 °C. Gotlands alla tiders högsta och lägsta temperaturer, 35,2 °C samt −32,8 °C, har avlästs på samma plats, nämligen i Buttle nära öns mitt. Ekonomi Näringsliv Gotland är en stark jordbruksbygd. Den agrara sektorn tillsammans med turismen sysselsätter flest människor (bortsett från den offentliga sektorn). Främst odlas vete och sockerbetor, dock är sockerbetsodlingen på nedgång sedan Danisco lade ner sockerbruket på ön. Dessutom finns det en vingård på södra delen av ön, och det pågår även försök med framställning av rom från sockerbetor. Det finns även en lång tradition av fåravel och boskapsskötsel på ön. Turismen är i dag Gotlands kanske viktigaste näring, och därtill en näring som oavbrutet växer sedan mer än 100 år tillbaka. Antal besökare ökar hela tiden, och med dem får allt fler personer möjlighet att försörja sig, helt eller delvis. Bland försörjningsområdena kan nämnas transportföretagen, hotell, campingplatser och inte minst den mycket omfattande privatuthyrningen av bostäder. Vidare restauranger, livsmedelsbutiker, museer och andra turistmål, nöjesliv inom alla områden samt mängder av konsthantverkare och konstnärer som säljer större delen av sin produktion under sommarperioden. Gotlands näringsliv har dominerats/domineras av sten-, cement-, livsmedels- och elektronisk industri. Längst tradition har kalkindustrin, där kalkugnar började anläggas under 1500-talet. Flera släkter dök upp, där kalkpatronerna byggde upp stora förmögenheter och därigenom också ett politiskt inflytande på ön. Släktnamn som t ex Schröder, Fries, Ihre och Procopé dök upp. Många blev även skeppsredare, då kalken exporterades till hela norra Europa. Fortfarande är kalken viktig och det största industriföretaget är i dag Cementa, som ligger i Slite på nordöstra Gotland. Under 1960-talet dök även textilindustrin upp och konfektionsfabriker byggdes i Visby, Hemse och Slite. Tidigare var Försvarsmakten vid sidan om Gotlands kommun den största arbetsgivaren på ön på grund av öns läge mitt i Östersjön, nära dåvarande Sovjetunionen, men försvarsmakten avvecklade sina resterande verksamheter på ön helt 2005. De återkom till ön 2018 då Gotlands regemente återuppstod. Elektronikindustrin försvann till större delen när storarbetsgivaren Ericsson/Flextronics lade ner sin fabrik i Visby i början av 2000-talet. I stället har på 2000-talet tjänsteföretag vuxit kraftigt, bland dem Payex och Svenska Spel. De flesta företag på ön är i dag små. Bara 20 av öns samlade företag hade år 2009/10 fler än 100 fast anställda. Den i särklass största arbetsgivaren är Gotlands kommun, med anställda (inklusive drygt 500 med visstidsanställning). I storleksordning därefter kommer ett antal företag med cirka 400 anställda: Rederi AB Gotland, Payex, Svenska Spel och Cementa. Infrastruktur Båt Den första reguljära ångbåtstrafiken med tidtabell från Visby till fastlandet inleddes 1866. I dag bedriver Destination Gotland färjetrafiken mellan Nynäshamn-Visby och Oskarshamn-Visby på uppdrag av staten (Trafikverket). Fyra snabbfärjor trafikerar linjerna. Resan från och till destinationerna tar cirka tre timmar. Tidigare har även Grankullavik (på Öland) och Västervik trafikerats. Visby–Västervik trafikerades senast från 1963 till 1988 och återupptogs igen sommaren 2016 av Gotlandsbåten. Visby–Grankullavik trafikerades 2007–2009. Under 2010 transporterade Destination Gotland passagerare, personfordon och längdmeter gods mellan Visby och fastlandet. Vidare bedrives båttrafik i turistsammanhang kring ön, bland annat går båten mellan Klintehamn och Stora Karlsö. Flyg Visby flygplats som ägs av Swedavia ligger strax norr om Visby där Gotlandsflyg och SAS är några av bolagen som trafikerar flygplatsen. Flygets betydelse för Gotland gör att Visby flygplats har en strategisk roll och i mars 2009 beslutade regeringen att Visby flygplats skulle ingå i det nationella basutbudet av flygplatser. Under 2014 flög totalt personer till/från Visby flygplats. Buss Gotlands Kollektivtrafik utgörs av bussar som bedrives på 4 linjer i Visby och med 15 linjer på landsbygden. De första linjerna startades av på 1920-talet och öns olika järnvägsbolag kom att bedriva de flesta linjerna. Efter förstatligandet av järnvägarna bedrevs trafiken av SJ Buss, senare Swebus och 2009–2020 bedrevs trafiken av Gotlandsbuss AB. Järnväg I dagsläget är Gotland det enda länet i Sverige som saknar kommersiell järnvägstrafik, så har det emellertid inte alltid varit. Under årens lopp har det funnits järnvägstrafik på linjerna Lärbro–Visby–Roma–Burgsvik (GJ), Visby–Västerhejde (VVJ), Hablingbo–Klintehamn–Roma (SGJ och KlRJ), Slite–Roma (SlRJ) och Ronehamn–Hemse (RHJ). Trafiken på RHJ lades ned 1918 och på VVJ 1940, övriga linjer förstatligades 1948 efter att ha bedrivits som ett statligt bolag i ett år. Hablingbo–Klintehamn–Roma och Slite–Roma lades ned 1953 följt av Lärbro–Visby–Roma–Burgsvik 1960. Sedan 1978 finns museijärnvägen Gotlands Hesselby Jernväg på en bit av gamla SlRJ, närmare bestämt Dalhem–Roma. Befolkning Språk Forngutniska var på Gotland det ursprungliga egna språket. Det utgjorde en separat gren av de nordiska fornspråken jämte den fornvästnordiska (isländska, färöiska, norska) och den fornöstnordiska (svenska och danska) avdelningen. Gutamål är ett gammalt talspråk med rötter i forngutniska. Ordet gutamål skapades av guten (gotlänningen) Carl Säve, professor i nordiska språk 1859-1876. Förebild för ordet var forngutniska guta mal som betyder 'gutarnas språk'. Gutamålet har sitt ursprung i forngutniskan, men det har, bland annat på grund av det svenska starka centralstyret, inte status som språk. På senare tid, liksom i övriga delar av Sverige, har de gotländska dialekterna påverkats kraftigt av rikssvenskan. Olika områden har emellertid påverkats olika mycket. Det råder således kontinuerliga övergångar mellan öns inbördes olika dialekter, från ålderdomliga dialekter till sådana som påverkats mer av svenskan. Religion Gotlands befolkning blev kristen i samband med kristnandet av Sverige och Danmark. Detta skedde för Gotlands del under 1000-talet. Kultur Filminspelningar Nedan listas filmer som spelats in på Gotland. Adam & Eva (1997), regi: Måns Herngren och Hannes Holm. Allra käraste syster (1988), regi: Göran Carmback, scener i filmen inspelade bland annat på Fårö. Beröringen (1971) regi: Ingmar Bergman. Brödernas kvinna (1943), regi: Gösta Cederlund, Visby, Hau i Fleringe, Bunge kyrka, Endre och Högklint på Gotland. Carambole (2005), regi: Daniel Lind Lagerlöf, inspelad i Fårösund filmstudio. En passion (1969), regi: Ingmar Bergman, Fårö. Grisjakten (1970), regi: Jonas Cornell. Happy End (1999), regi: Christina Olofson. Hemligheten (2005), regi: Paolo Vacirca. Här kommer Pippi Långstrump (1973), regi: Olle Hellbom, Visby-miljöer. Jack (1977), regi: Jan Halldoff. Lasse-Majas detektivbyrå – Kameleontens hämnd (2008), regi: Henrik Georgsson. Lilla Jönssonligan på kollo (2004), regi: Christjan Wegner. Lille Fridolf blir morfar (1957), regi: Per Gunvall Mongolpiparen (2004), regi: Alexander Moberg. Offret (1985), regi: Andrej Arsenjevitj Tarkovskij, inspelad på Närsholmen. Pensionat Oskar (1995), regi: Susanne Bier, manus: Jonas Gardell, inspelad vår/sommar 1994 vid Holmhällar på Storsudret. Persona (1966), regi: Ingmar Bergman, Fårö. Petri tårar (1995), regi: Erich Hörtnagl, Visby med omnejd. Pippi Långstrump på de sju haven (1970), regi: Olle Hellbom. P.S. Sista sommaren (1988), Visby-miljöer. På rymmen med Pippi Långstrump (1970), regi: Olle Hellbom, Visby-miljöer. Rosa - the movie, (2007), regi: Manne Lindwall. Scener ur ett äktenskap (1973), regi: Ingmar Bergman, Fårö. Skammen (1968), regi: Ingmar Bergman, Visby och Fårö. Sunes sommar (1993), regi: Stephan Apelgren. Sånger från andra våningen (2000), en scen är inspelad på Gotland. Såsom i en spegel (1961), regi: Ingmar Bergman, Fårö. Tempelriddarnas skatt II (2006), dansk film med bland annat Julie Grundtvig Wester, Christian Heldbo Wienberg, Nicklas Svale Andersen, Frederikke Thomassen, Peter Gantzler och David Owe. Vingar kring fyren (1934) med bland annat Lars Hanson, Karin Ekelund, Alfred Maurstad, Hilda Borgström, Knut Frankman och Anna Lindahl. Regi: Ragnar Hyltén-Cavallius, Visby-miljöer. Zombiestad Gotland (2008) med bl.a. Adam Bouras, Jasmine Rosell Olsson, Jonas L. Grönström och Robert Lamu. Regi: Alexander Kirmeier, Visby-miljöer, Burge på Gotland. Tv-serieinspelningar Nedan listas tv-serier som spelats in på Gotland. Pippi Långstrump (1969), med bland annat Inger Nilsson, Pär Sundberg och Maria Persson. Husbonden – piraten på Sandön (1989), med bland annat Sven Wollter, Helena Bergström, Katarina Ewerlöf och Anton Glanzelius. Skuggornas hus (1996), med bland annat Stefan Sauk, Gunilla Röör, Jesper Salén och Gustaf Skarsgård. Kommissarien och havet (2007–), med bland annat Frida Hallgren och Inger Nilsson. Maria Wern - Främmande fågel (2008), med bland annat Eva Röse, Allan Svensson och Fares Fares. Maria Wern (2010–), med bland annat Eva Röse och Allan Svensson. Idrott På Gotland utövas ett antal traditionella gutniska sporter, främst pärk och varpa. Den gutniska femkampen består av ränn' i kämp (löpning), längdkast me' stain (längdkast med stenvarpa), haug-stikel (höjdhoppning), stangg-störtningg (stångstötning) och ryggkast. Man tävlar också i spark' blaistre (sparka ögla) och rövkrok (benkrok). Den stora kraftmätningen i gutniska sporter är Stångaspelen, en fyradagars tävling som hålls varje sommar i Stånga på mellersta Gotland. Gotland var värdö för Internationella öspelen 1999 och 2017. Övrig sport Speedwayklubben – Bysarna Gotland Grand National – GGN Basketklubben – Visby Ladies, svenska mästare säsongen 2004/2005 Innebandyklubbarna – Visby IBK (herrar) och Endre IF (damer) Fotbollsklubben – FC Gute (före november 2007 hade samma förening namnet Visby IF Gute FK) Ishockeyproffsen – Håkan Loob och Johan Larsson har båda lärt sig spela ishockey på Gotland Ishockeyklubbarna – Visby-Roma HK och Sudrets HC Wisby Simsällskap Anno 1922 Se även Gotlands Turistförening Gotlands län Gotlands kommun Bläse Kalkbruksmuseum Gotlands Hesselby Jernväg Hansan Gutasagan Gutar Gutniska Gutniska lekar Lista över kända gotlänningar Medeltidsveckan Bergmanveckan Referenser Bibliografier Gotlandica - Deldatabas i Libris med en, så långt som möjligt, komplett samling av litteratur om Gotland. Gotlandicakatalogen - Almedalsbibliotekets databas. Gotländska bibliografier till och med år 1981 Externa länkar Gotlands Största Turistinformation - bad, historia, kartor, kyrkor, raukar, sevärdheter m.m. Gotlands Turistinformation - Visit Gotland Gotlands Officiella Turistinformation - Turistbyrån på nätet Gotlands kommun Svenska öar i Östersjön Sveriges landskap


text: Gränna är en tätort i norra delen av Jönköpings kommun i Jönköpings län, belägen vid Vätterns östra strand, mittemot Visingsö. Historik Gränna grundades 1652 som "Brahe-Grenna" av greve Per Brahe den yngre, med grevliga snarare än kungliga stadsprivilegier. Något söder om Gränna utanför tullarna låg avrättningsplatsen "Galgen". Gränna var en av de städer i Sverige som tidigt befolkades av romer, då de fick borgerskap där under 1660-talet. Administrativa tillhörigheter Gränna var före 1652 kyrkby i Gränna socken. År 1652 bildades Gränna stad genom en utbrytning ur socknen. Vid kommunreformen 1862 blev staden en stadskommun med delar av bebyggelsen i Gränna socken/landskommun. År 1952 uppgick Gränna socken/landskommun i stadskommunen, varefter bebyggelsen endast upptog en mindre del av stadskommunens yta. År 1971 uppgick Gränna stad i Jönköpings kommun. Orten hörde före 1652 till Gränna församling och därefter till Gränna stadsförsamling, som 1963 inkorporerade Gränna landsförsamling och åter fick namnet Gränna församling. Gränna ingick till 1936 i domkretsen för Gränna rådhusrätt, för att därefter till 1971 ingå i Tveta, Vista och Mo tingslag. Sedan 1971 ingår Gränna i Jönköpings tingsrätts domsaga. Befolkningsutveckling Samhället Gränna är känt för sina fruktodlingar och sin polkagristillverkning. Härifrån utgår också färjetrafiken till Visingsö, vilket sammantaget gör Gränna till en livligt frekventerad turiststad sommartid. Bebyggelsen i de centrala delarna utgörs mest av äldre trävillor, inte sällan med trädgårdar som drar fördel av ortens goda klimat. Brahegatan, som fram till 1970-talet var Europaväg 4 (f.d. riksväg 1) mellan Helsingborg och Stockholm, kantas av kulturhistoriskt intressant träbebyggelse. Den är tämligen smal och har mycket trafik under sommaren, då Grännas belägenhet – i princip klättrande på bergets sluttning mot Vättern – tvingar all genomgångstrafik att utnyttja den. I Gränna ligger Grennaskolan, som var en av Sveriges tre riksinternatskolor. Gränna hamn har byggts ut med en badlagun och ett antal sommarrestauranger och en campinganläggning med cirka 400 bil- och tältplatser och stugor för uthyrning. I hamnen utspelar sig varje år sedan 2007 allsångsevenemanget Allsång i Gränna hamn. Strax söder om Gränna ligger Röttle by och, vid gamla E4, Gränna Glasbruk. Vätterleden, en del av motorvägen E4, byggdes i etapper 1960–1974 längs höjdområdet ovanför Gränna. Vid motorvägen, cirka 2,5 km norr om Gränna, ligger slottsruinen Brahehus med sin rastplats. Rakt ovanför Gränna finns Grännaberget med Grännabergets Friluftsmuseum, som bland annat är startpunkt för vandringslederna John Bauerleden till Huskvarna och Holavedsleden till Tranås. Vid utfarten söderut ligger restaurangen Gyllene Uttern. Näringsliv År 1942 grundades RIFA (Radioindustrins fabrikaktiebolag) på orten av bland andra Asea för att säkra tillverkningen av kondensatorer i Sverige under andra världskriget. År 1947 köpte Ericsson företaget, och det var en del av Ericsson till 1988, då det ombildades till Evox Rifa AB. Bankväsende Gränna sparbank grundades 1852 och blev Gränna-Visingsö sparbank år 1964. Denna bank uppgick 1973 i Jönköpings läns sparbank som senare blev en del av Swedbank. Smålands enskilda bank hade ett kontor i Gränna åtminstone från 1860-talet. Östergötlands enskilda bank hade ett kontor i Gränna under en kort tid, men det drogs in på 1880-talet. År 1885 bildades Grenna folkbank. År 1903 bytte folkbanken namn till Grenna kreditbolag. Gränna kreditbolag övertogs av Göteborgs handelsbank på 1910-talet. I början av 1926 tog Smålandsbanken över Göteborgs handelsbanks kontor på orten. Smålandsbanken hade fortsatt kontor i Gränna i flera decennier därefter, men det drogs senare in. Swedbank stängde kontoret i Gränna den 18 april 2018, varefter orten inte längre hade några bankkontor. Det sista bankkontoret låg på Brahegatan 51, där Jordbrukskassan tidigare haft sin lokal. Gränna i populärkultur I Ingmar Bergmans film Smultronstället från 1957 besöker Dr Borg med sällskap Gränna och värdshuset Gyllene Uttern. I ett avsnitt av 1969 års adventskalender, Herkules Jonssons storverk, är Herkules och hans far på resande fot och när de passerar Gränna stannar de och går till tandläkaren i ett litet rosa hus på Bergsgatan. Personer från Gränna Salomon August Andrée – ingenjör, ballongfarare Amalia Eriksson – sockerbagerska, känd för polkagrisen Alf Svensson – tidigare ordförande för Kristdemokraterna Bildgalleri Bibliografi Stig Norstedt och Brita Hallén (redaktörer): Gretas Gränns, baserad på bandinspelningra av syskonparet Greta och Thorild Knutson, GML förlag 2011, ().< Källor Noter Externa länkar Tätorter i Sverige Orter i Jönköpings kommun Orter avbildade i Suecian