text: . I förra veckan var det älgjakt i byn. Då läggs allt som inte är nödvändigt åt sidan. Traktorerna stannar och mjölkbönderna ringer in avbytare. Morgnarna är så tysta och stilla att skolskjutsarna... Att det finns sådana ingredienser i drevet mot Håkan Juholt har jag påpekat tidigare. När det läcker som ett såll inifrån ett parti till diverse tidningar så är det nåt som inte står rätt till. Nu... Alliansregeringens nyligen offentliggjorda vårbudget var tämligen fri från sensationer. Ministären Reinfeldt traskar vidare på den tydligt markerade systemskiftesvägen; med mer av skattesänkningar, avregleringar och relativ bantning av den offentliga sektorn. Från och med nästa år ska ett femte jobbskatteavdrag sjösättas och brytpunkten för att betala statlig skatt höjas. Vår gemensamma välfärd kommer att få än mindre svängrum. Fram till år 2015 är det meningen att de offentliga utgifternas andel av BNP ska reduceras från 51 till 46 procent, vilket i reda pengar handlar om över 200 miljarder. Istället för att satsa på nyttigheter och nödvändigheter som vård, skola, omsorg och klimatomställning väljer alliansregeringen att ytterligare sänka skatter och betala av över 500 miljarder på en statsskuld som bara existerar på papperet (statens finansiella tillgångar är större än dess skulder). Från oppositionen hör vi samma melodi som från finansdepartementet, om än i en något annan tonart. Socialdemokraternas ekonomiska talesperson, Tommy Waidelich, deklarerar att även en röd-grön regering hade sänkt skatter, om än inte lika drastiskt och med en annan fördelningsmässig profil. Inte heller från oppositionens sida läggs det fram några förslag om rejäla satsningar. Istället för en planmässig utbyggnad med fasta jobb i den så länge eftersatta offentliga sektorn förespråkar paret Juholt/Waidelich, i en artikel på DN-debatt 31/3, att ”välfärdsjobb” ska skapas genom att ge arbetslösa tillfällig sysselsättning med endast sitt understöd som ersättning – en nyliberal vals som vi har hört mer än en gång förut. I Västerbottens Folkblad 18/4 bjuds vi dock ett helt annat perspektiv. Det är vänstersocialdemokraten Daniel Suhonen som i 27-punkter skisserar upp ”ett socialdemokratins efterkrisprogram”, som tar sikte mot en verklig kursändring, här bara ett axplock av förslagen: -250 000 nya jobb i den offentliga sektorn. -6-timmars arbetsdag med bibehållen lön i den offentliga sektorn. -En tandvårdsreform som innebär att även denna del av kroppen inkluderas i den offentliga sektorn. -Stopp för aktiebolagsform och vinst i bibliotek, skolor och sjukhus. -Forskning och utveckling som gör att Sverige kommer att vara fossilfritt 2030. -Utbyggnad av järnvägen och en utfasning av inrikesflýget. Det är givetvis positivt att det finns en röst som Daniel Suhonen i dagens socialdemokrati, att någon lyfter fram politikens möjligheter. Det finns dock ett stort problem med Suhonens (som även är redaktör för SSU-tidningen Tvärdrag och flitig debattör på Aftonbladets kultursida) – och andra krafter inom socialdemokratin som vill få till stånd en reell kursändring – förhållningssätt. Det handlar om att man inte på något organiserat sätt försöker att ta strid för sin sak. Suhonen var själv kongressombud när Håkan Juholt valdes till ny partiledare. Men i samband med det gick han inte fram med något ”efterkrisprogram”, och när Juholt väl blivit vald hade han bara gott att säga om det. Suhonen har ofta intressanta inlägg i debatten och han åker land och rike kring i sitt pläderande för en mer radikal socialdemokrati. Men blir det så mycket mer än ord? I vilken mån når det hela ut och diskuteras av socialdemokratiska föreningar på basplanet? I dagens socialdemokrati är det inte meningen att lejonparten av de 110 000 medlemmarna på något aktivt sätt ska vara med och skapa politiken. Den biten sköter sedan länge spin-doctors, konsulter, tjänstemän och politikerproffs. Även om vi socialister menar att krafter som Suhonen måste ta strid för sin sak så länge man väljer att vara kvar inom socialdemokratin, är nog när det kommer till kritan det stora kruxet att om Suhonen verkligen skulle försöka att organisera en opposition inom partiet enligt de vänsterradikala linjer som han ofta ger uttryck för i tal och skrift skulle såväl dörrar som spalter stängas för honom. För att på sikt kunna få till stånd radikala förändringar handlar det inte primärt om att inifrån vända den socialdemokratiska skutan utan om något mycket större och mer omfattande – att reorganisera hela arbetar- och folkrörelsesverige. var addthis_product = ‘wpp-252′; var addthis_config = {“data_track_clickback”:true}; ”Steget lite grand åt vänster var snarast en normaliserande placering i mitten.” Den socialdemokratiske vänsterdebattören Daniel Suhonen bedömer valet av den nye s-ledaren Håkan Juholt men tillfogar en lättad utandning: ”Han gav rörelsen hoppet tillbaka”. Jo, så illa ute är arbetarrörelsen och det svenska samhället. Juholt – med Suhonens ord en ”mittens man” – som troget följt årtiondets vandring högerut ses som en förlossare från vänster och hopplös marknadsfiende från borgerliga media. I dagens Sverige räcker det med en antydan av kritik mot avreglerade elmarknader och barnfattigdom för att väcka både hopp och motvilja. Det säger något om hur långt vi pressats tillbaka, hur solidariska och demokratiska ideal ödelagts, hur anpasslingar och medlöpare tillåtits dominera. Valet av Juholt är tyvärr inte resultatet av en aktiv revolt mot 2000-talets kapitalistiska ödeläggelse utan snarare uttryck för en växande misstro – och en svag reflex, inte bara av s-nederlaget 2010 utan också av nyliberalismens kontinentala europeiska kollaps. Att finanskraschen 2008 inte utgjorde något tillfälligt tjall på linjen framstår idag med förödande tydlighet för miljontals européer – för att inte tala om amerikaner. De finansiella systemen darrar på randen till nya kriser. Hela statsfinanser hotas av bankrutt. Europa kokar av folkliga protester när miljoner löntagare tar till gatorna mot nedmontering av välfärd, massarbetslöshet och lönesänkningar. Samtidigt utmanas hela den industriella fossilkapitalismen av klimatkris och hårdnande kamp om oljan, allt medan kärnkraftskatastrofen i Japan ifrågasätter illusionen om gränslös tillväxt. Revolutionerna i Nordafrika och Mellanöstern signalerar att världen vänder och ingenting kommer att bli som förut. Det är i det svaga återskenet av den globala vändningen som det institutionaliserade funktionärsväldets mönsterland Sverige byter s-ledare. Det är lätt att ta sig för pannan inför den lättköpta tacksamheten från vänster eller medelklassgnället från RUT-liberalerna. Men i ett land där klasskamp underifrån varit bannlyst i trettio år och namninsamlingar kallas ”uppror” kan en förskjutning ”lite grand åt vänster” väcka björnar som sover. Det är inför den risken borgerligheten blåser i dombasuner och låter drevet löpa mot Juholts nära. Själv garderar han med NATO-politik och hushållsnära tjänster, medan de som fäster sitt hopp till rockaden i s-ledningen lär få inkassera många smällar. Men isen i fördelningspolitiken har framkallat en spricka ända upp i Sveriges största och äldsta maktparti. Genom den sprickan kommer undertryckta idéer och alternativ att försöka pressa sig fram – om kraften hämtas från djupet, misstron omvandlas till aktivt motstånd och stormen från globala massprotester förlängs in i också det svenska samhället. Därifrån kan mottrycket, spärrarna och gränserna för tålamodet mobiliseras och blockera fortsatt marsch högerut. Där ligger hoppet och uppgiften för en vänster värd namnet, inte hos vaktombytet i s-toppen. Intressant? I media: SVD1, 2, 3, 4, 5, 6, SVT, DN1, 2, 3, EX, Läs även andra bloggares åsikter om Håkan Juholt, Daniel Suhonen, Socialdemokratin, Finanskrasch, Statsfinanser, Olja, Nordafrika, RUT, NATO, Socialdemokraterna, Samhälle, Politik Det som hänt inom socialdemokratin de senaste åren är något unikt i partiets historia. Vi har sett ett tydligt uppror mot partiets högervridning, skriver Kjell Östberg. Men att socialdemokratin ensam inte kan bygga upp den radikala arbetarrörelse som krävs idag är uppenbart, skriver han. Det är en uppgift för hela vänstern. Nya och gamla sociala rörelser måste vitaliseras och korsbefruktas. Det som hänt inom socialdemokratin de senaste åren är något unikt i partiets historia. Vi har sett ett tydligt uppror mot partiets högervridning inom en rad områden, framför allt när det gäller den ekonomiska politiken och utförsäljningen av välfärden. Detta är en process som pågått under tre decennier men som accentuerades under Mona Sahlins ledarskap. Sahlin använde sin första, och enda, partikongress som partiordförande att driva igenom beslut som en gång för alla skulle slå fast att socialdemokratin bejakade vinster inom välfärden och friskolor, att inflationsbekämpningen skulle överordnas kampen mot arbetslösheten, att inte återinföra 90-procentnivån inom a-kassan och att karensdagarna skulle bibehållas. Dessutom skulle Sverige fortsätta sitt krig under Natos ledning i Afghanistan. Det är ingen överdrift att påstå att dessa ståndpunkter inte reflekterade åsikterna inom partiet i stort. Där har tvärtom kritiken mot denna inriktning tilltagit. Tydligast är denna interna kritik avläsbar i den kriskommission som tillsattes efter valförlusten. Sida upp och sida ner kritiseras samhällsutvecklingen sedan 1980-talet, ökade samhällsklyftor och utförsäljningen av välfärden. Den nyliberala nytändningen från 1980-talet sägs till exempel ha tre ansikten. 1. Den ekonomiska, där penningvärdet ges företräde framför arbetslöshetsbekämpningen 2. Den förvaltningspolitiska, där den offentliga förvaltningen styrs av utbud och efterfrågan 3. Begränsningen av demokratins räckvidd, där de demokratsikt valda politiska representanterna delegerar bestämmanderätten över viktiga delar av statsmakten. I samtliga dessa nyliberala nyckelområden har socialdemokratin inte bara accepterat den nyliberala utvecklingen utan varit pådrivande: Det var regeringen Carlsson som för första gången 1990 prioriterade inflationsbekämpningen. Det var Feldts grabbar och tjejer i finansdepartementet som redan på 1980-talet introducerade ”New Public Management”, nyliberalismens förvaltningsmodell. Och det var regeringen Persson som drev igenom en självständig riksbank och riksdagens budgettak. Kriskommissionen döljer heller inte socialdemokratins ansvar eller att partiet haft regeringsmakten 22 av de senaste 30 åren. Istället tittar kriskommissionen, liksom den vänster som utkristalliserats, gärna tillbaks till efterkrigstidens klassiska socialdemokrati. Det stora ökade intresset för Olof Palme i samband med 25-årsminnet av mordet avspeglar samma fenomen. Tydligast har denna önskan att hitta ett svar på dagens problem i arvet från Palme kunnat avläsas i Göran Greiders nya bok, som betecknande nog heter Ingen kommer undan Olof Palme. Greider går så långt att han hävdar att det rådde en dubbelmaktsstruktur i Sverige på Palmes tid. Visst var landet en marknadsekonomi, men socialdemokraterna styrde stat och kommun och hade betydande makt i den ekonomiska sfären. Framför allt var det den offentliga sektorn, det starka samhället, som bäddade för ett språng in i ett annat samhälle. Ungefär samma inställning har till exempel gruppen kring SSU:s tidskrift Tvärdrag: välfärdsstaten, utanför marknadens direkta kontroll, kunde ha fungerat som en hävstång in i ett annat samhälle. Den demokratiska socialismen var inte bara en gåbortkostym, menar Greider. Gemensamt för dessa strömningar, och för kriskommissionen, är också att man lyfter fram betydelsen av folkrörelsetraditionen. Imploderingen av det socialdemokratiska folkrörelsekosmos – partiet har förlorat bortåt två tredjedelar av sina medlemmar på två decennier och SSU mer än 90 procent – beskrivs som en viktig orsak både till partiets tillbakagång och dess oförmåga att vitaliseras politiskt. Det är klart att det var denna kombination av kritik av högervridningen och försök att hitta socialdemokratins samhällsomvandlande rötter som fällde Mona Sahlin och hennes entourage. Och det är uppenbart att det var samma känslor som bar fram Håkan Juholt. Han personifierar gråsossen, menar Göran Greider nöjt. Ett riktigt bra val, menar SSU:s Daniel Suhonen. Till och med Aftonbladets Åsa Linderborg utropar belåtet: ”Äntligen en riktig sosse i sossetäten.” Dessutom med vänsterprägel. Hur det är med vänsterprägeln återstår väl att se. En person som inom partiet profilerat sig som EU-, EMU- och kärnkraftsanhängare – länge de frågor som splittrat partiet i höger/vänsterriktning –; som är för att delta i kriget i Afghanistan; vars främsta politiska insats hittills varit att omvandla det svenska försvaret till ett högteknologiskt insatsförsvar redo att ingripa under Nato- eller EU-flagg över hela världen och som röstat för vartenda nyliberalt eller marknadsorienterat reformförslag som partistyrelse eller riksdagsgrupp fattat beslut om, har en del att leva upp till. Och nog måste man precisera vad det är för bra med en gråsosse, både idag och på det numera så heroiserade 1960- och 70-talen. Det var gråsossarna som rensade ut socialismen ur det socialdemokratiska programmet, grundlade det institutionaliserade klassamarbetet, ledde Sverige in i kärnkraftsamhället, jagade vänstern med Säpo och IB och strejkande arbetare med Arbetsdomstolen. Men det är sant, det var också gråsossar som byggde välfärdsstaten. Men inte ensamma. Utan under trycket från, i kamp mot och i samspel med, en rörelse som under 1960- och 70-talens radikala våg var betydligt större än bara den socialdemokratiska. Daghemsutbyggnaden förutsatte såväl grupp 8 som kvinnoförbund och statlig jämställdhetsdelegation. LAS och löntagarfondsförslag såväl vilda strejker som världen starkaste fackföreningsrörelse. Palmes Vietnamtal, FNL-rörelsen. Att socialdemokratin inte kunde inkludera dessa rörelser är kanske den viktigaste orsaken till att socialdemokratin stod avrustad inför 80-talet. Istället för en ny generation radikala samhällsreformatörer flyttade Feldts grabbar in i kanslihuset. Den som idag av taktiska skäl ger Juholt och Carin Jämtin – berömd eller snarare beryktad genom sitt förslag om butlers i Stockholms tunnelbana – fria händer att leda det socialdemokratiska partiet åt vänster kommer snart att finna att socialdemokraternas väg mot mitten fortsatt i oförminskad takt. De har inte presenterat något alternativ till den linje de hittills stött. Inte heller i kriskommissionens digra rapport finns några konkreta förslag till kursändring. Detta alternativa program måste komma underifrån, utifrån. Men samtidigt, de som inte ser att trycket inifrån på förändringar av socialdemokratin är större än någonsin, som inte förstår att det är en uppgift för hela vänstern att delta i denna diskussion och som inte inser att återskapandet av en radikal arbetarrörelse också måste bygga på erfarenheter från arbetarrörelsen i bred mening och på kämpande socialdemokrater, de kommer heller inte att kunna bidra till vänsterns vitalisering. Och det finns idag ett program som kan ena breda grupper inom vänstern. Den offentliga sektorn måste återerövras, inte minst när det gäller produktionen av sociala tjänster. Ett hållbart samhälle som baseras på utveckling. Minskade samhällsklyftor. Ett värdigt, mänskligt och demokratiskt arbetsliv. Internationell solidaritet med kämpande rörelser, inte med världens makteliter. En antikapitalistiskt baserad systemkritik mot det kapitalistiska produktionssättet. Och för att uppnå detta, är det mer än någonsin viktigt att vitalisera och korsbefrukta nya och gamla sociala rörelser, Kjell Östberg Intressant? Bloggat: Svensson, Röda Malmö, Röda Lidköping, I media: SVD1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, DN1, 2, 3, GP1, 2, AB1, 2, DA, VF, Folket1, 2, SVT1, 2, 3, Läs även andra bloggares åsikter om Håkan Juholt, Mona Sahlin, Olof Palme, Gråsosse, Göran Greider, Daniel Suhonen, Åsa Linderborg, Socialdemokratin, Välfärd, Carin Jämtin, Högervridning, Vänster, Kapitalism, Reformism, Socialdemokraterna, Krig, Nyliberalism I ett inlägg häromdagen om Välfärdens vinstmaskiner berättade jag om Svenska Dagbladets lika skakande som välunderbyggda redovisning av riskkapitalbolagens plundring av vård, skola och omsorg. Från öppna ådror i vårt gemensamma skattefinansierade blodomlopp rinner miljarderna direkt in i privata bolagsägarfickor och ut till Caymanöarna och andra paradis. SvD-artiklarna väckte en del uppmärksamhet och kommentarer. Blir därför intresserad när jag ser att Aftonbladet igår i en ledarkrönika tar upp frågan om vinstmaskinerna. Men en bit fram i texten tar besvikelsen över från nyfikenheten. ”Väldigt ofta har också privatiseringar inneburit mindre öppenhet, ökade kostnader och sämre resultat”. Javisst, jo jo. Men längre kommer det liksom inte. Vad göra åt det? Om det finns inget att läsa i artikeln. Inte något. Jag fylls av samma tomhetskänsla (kan man fyllas av det..?) som igår kväll när jag bevistade en debatt i Göteborg med rubriken ”Hur ska arbetarrörelsen tackla välfärdsstatens nedmontering?”, arrangerad av ABF. I panelen återfanns den forne ministern Bengt Göransson bredvid SSU-Tvärdrags Daniel Suhonen (som ju ofta fört fram viktig och radikal kritik av S-ledningen, inte minst i välfärdsfrågan) Sprungna ur helt olika generationer och till viss del med olika infallsvinklar blir mitt starka intryck dock att bägge debattörerna kör fast i en oförlöst sorgebearbetning över en (s)vunnen folkhemsepok, snarare än att diskutera den reellt existerande verkligheten här och nu. Samtalsledaren sliter tappert och envist på med frågan ”Vad ska vi göra då?”, när de båda paneldeltagarna betänkligt famlar efter konkreta recept. Synd och snopet, för det var ju fullsatt i restaurang Trappan vid Järntorget. Det som kunde blivit en spännande framtidsdiskussion uteblir – och vad den andra delen av ordet ”arbetarrörelse” egentligen står för här och nu idag blir åtminstone för mig dunkelt (annat än, som det sades, ”i sin bestämda form socialdemokratin”). Jag går hem med gnagande funderingar. Som fortsätter idag när jag slår upp Aftonbladet. Men jag blir lite piggare när jag kommer på var tomhetskänslan får sin näring, en insikt som i mitt sinne knyter ihop gårdagsdebatten med dagens tidningsläsning. Rubriken på ledarartikeln är ”Välfärden ska inte bli en vinstmaskin”. Ska inte bli. Ja, på den rubriken kanske det inte är så konstigt att det inte följer några handfasta handlingsförslag. Hur då ”ska inte bli”? Det ÄR ju en vinstmaskin, det var ju det som var grejen i SvD-artikeln. Här och nu idag. Om man ska ställa frågan hur vi kan hindra att det ska bli så rör ju svaret inte sjävklart här och nu. Utan tillåts kanske vila i folkhemmets där och då. Men om frågan formuleras om till ”Hur ska vi stoppa vinstmaskinerna?” så får diskussionen måhända större chans. Nej, självklart är svaret på den frågan inte lätt att snyta ur sig. I ärlighetens namn är det väl en rätt gigantisk uppgift, typ. Den kraft som behövs för den uppgiften måste ju vara rätt... ja, mäktig. Men kanske kan vi – gemensamt – börja tvinna trådar för att komma dithän. Trådändar mellan de till och från uppblossade lokala protestaktionerna mot nedskärningar av skolor, fritidsgårdar och vårdcentraler kan flätas samman till nåt mer varaktigt. Varför inte med tillskott av nya framsynta fackliga framstötar på olika arbetsplatser. Som flätas till, tja åtminstone band. Med samverkan över politiska gränser men fast rotade i underifrånmyllan. Där folkhemsnostalgiker gärna får göra gemensam sak med förortskids. Här och nu idag. Skulle det kunna bli möjligt att på det sättet återge ordet rörelse (och gärna för mig ”folkrörelser”) sin lika vackra som verkliga innebörd? Ja, vem vet. Men frågan tycks mig som en handske som är till för att bli kastad. Vilket härmed är gjort. Björn Rönnblad Intressant? Bloggat: Svensson, Kildén & Åsman, Jinge, Röda Malmö, Läs även andra bloggares åsikter om Arbetarrörelsen, Folkhem, Socialdemokratin, Daniel Suhonen, Bengt Göransson, Caymanöarna, Skattesmitare, Välfärd, Samhälle, Politik, Ekonomi, Social välfärd Europas gravitationscentrum förskjuts högerut i rekordfart, arabvärlden genomfars av en exempellös revolutionär stötvåg: i denna världshistoriska konjunktur väljer Daniel Suhonen (Aftonbladet 25/2) att gå till frontalangrepp på vänstern för att den svassar för islam. Det är, naturligtvis, en av de mest slitna retoriska figurerna i den debatt som under det senaste decenniet dragit Europa mot höger. Suhonen kommer heller inte med mycket nytt. Vi i den anklagade vänstern – jag, Åsa Linderborg, Mattias Gardell, Per Wirtén och ytterligare någon – ägnar oss åt ”vurmande för islam som trosuppfattning”, ”blundar för övergrepp som sker i religioners namn”, påstår att ”sharia inte är så farligt” i motsats till de nyliberaler som ”hävdar svensk grundlag”, avfärdar ”all kritik av religion som rasism”. De konkreta exemplen lyser med sin frånvaro. Det är naturligt: den vänster Suhonen ser för sitt inre är ett hjärnspöke. Jag skulle kunna hävda min oskuld till samtliga nämnda brott, men min personliga gärning är mindre intressant i sammanhanget (vad gäller mina ställningstaganden i fråga om Hamas och Hizbollah kan den intresserade ta del av tiotusentals redan spillda tecken). I Suhonens sörja av kritik kan i stället några substantiella och principiella problem destilleras fram; han snuddar bara grötigt vid dem, men de är förvisso värda att diskutera. Det första gäller vänsterns retoriska strategi. Suhonen menar att ”bara högern tjänar på att vi talar etnicitet i stället för klass”; ”det är högern som vinner på att debatten styrs om från pensionssystem och skatter till slöjor och islam”. Det är förstås sant, liksom det är sant att 1980-talets höger vann på att fokus riktades mot fri företagsamhet, skattetryck, ”valfrihet”. Så hur bör vi agera när högern tar problemformuleringsinitiativet? Om riksdagsledamoten Kent Ekeroth säger att muslimerna föder så många barn att de är på väg att ta kolonisera Sverige, ska vi då bara svara: ”höj a-kassan till 90 procent!”? Om SD åstadkommer extremhögerns största framgång i Sveriges historia genom att utmåla muslimer som ”vårt största utländska hot”, ska vi då låtsas som att det regnar, låta bli att bemöta vansinnet, lämna hetsen och hatet oemotsagda för att uteslutande driva våra egna hjärtefrågor? Tillåt mig tvivla på att det är vägen till framgång. Suhonen tycks anse att vänstern har lagt för stor kraft på att gendriva islamofobin; jag vill hävda motsatsen. SD:s inflygning i riksdagen underlättades av att så försvinnande få motståndare till partiet satt sig in i vad denna nya form av rasism egentligen går ut på och lärt sig att krossa den. Vi måste – trovärdigt, övertygande, kunnigt – förmå spräcka argumenten för att närvaron av muslimer är ett ”hot”, om inte annat för att återupprätta den arbetande klassens enhet, samtidigt som vi driver program för omvandling av samhället i socialistisk riktning. Därtill har vi för länge sedan passerat den punkt där islamofobin är en samhällsfara i sin egen rätt, liksom privatiseringar eller skattesänkningar eller friskolor – av det enkla skälet att den ökar ojämlikheten mellan människor. Vänstern har inte gjort för mycket för att bekämpa den, utan för lite. Det andra gäller strukturell rasism. Suhonen tycks förneka att någonting sådant existerar. Segregation, skriver han, har ingenting ”med etnicitet eller religion att göra”: ett fullkomligt häpnadsveckande påstående. Vem som helst som färdas genom Sveriges hypersegregerade storstäder kan med blotta ögat se att segregation har med etnicitet att göra. Här finns en dimension av den sociala verkligheten som Suhonen helt enkelt inte vill kännas vid: det går inte att förklara det faktum att arbetssökande med muslimskt klingande namn sållas bort, att muslimer är överrepresenterade i de sämsta bostadsområdena, att människor med invandrarbakgrund drabbats långt hårdare än vita svenskar av arbetslöshet efter både 1991 och 2008 års kriser med en klassanalys från Per-Albin Hanssons tid. Den strukturella rasismen kräver sina egna analysverktyg – på samma sätt som könsmaktsordningen. Båda utvecklas i dialektik med klassamhället, vilket bara gör det än mer nödvändigt, utifrån ren klasståndpunkt, att ta dem vid hornen. Har man något som helst intresse för att mobilisera bottenskikten av våra storstäders arbetarklass kan man omöjligen blunda för den strukturella rasism som tynger dem dubbelt. Detta är ingen liten detalj. Det är en strategisk nyckelfråga för vänstern. Det tredje gäller just klasskamp. Daniel Suhonen har under några års tid hårdprofilerat sig som socialdemokratins röst för klasskamp, och i sitt senaste opus ger han mig och övriga namngivna vänsterdebattörer en lektion i detta ämne: vi måste förstå att, liksom han, tala om klasskamp. Det kan noteras att han konsekvent skriver just ”tala om” och ”prata” klasskamp: Suhonen tillhör ju ett parti som inte bedrivit något sådant på ett halvsekel eller mer. Socialdemokratin har, allom bekant, konsekvent och systematiskt lagt en död hand på all klasskamp i det här landet, i synnerhet inom fackföreningsrörelsen, som den låtit frysa ned till en framtung byråkrati för implementering av borgarklassens direktiv. Somliga har under lång tid försökt gjuta nytt liv i facket som ett vapen i medlemmarnas händer, under deras kontroll, för gemensam kamp mot klassfienden: ingen har motarbetat dem så som den socialdemokratiska ledningen. Till denna ledning utgör Daniel Suhonen en lojal opposition, ett slags vänsteralibi. Han utmanar den inte om makten; han motsätter sig varje tanke på organiserad opposition. Inte heller tycks det finnas någon gräns för hur många privatiseringar, skattesänkningar, nedskärningar eller imperialistiska krig detta parti faktiskt genomför eller stöder innan Suhonen går ur. Men inte heller här är det en fråga om person, utan om ett principiellt problem: ur de senaste decenniernas Europa kan ett helt album av misslyckade vänsterstrategier sättas samman. Någon form av rekord måste dock innehas av idén att socialdemokratin ska radikaliseras och vitaliseras inifrån. Europeisk socialdemokrati är i dag ett konkursbo som bara hjälpligt hålls samman av den förvaltning och de mellanskikt med vilka den ersatt arbetarklassen, under ett sekel av harmonisk inväxning i det kapitalistiska systemets institutioner. Menar man allvar med klasskamp måste första steget vara att ansluta sig till en rörelse som faktiskt ägnar sig åt saken. Sådana finns förvisso i dagens Europa, kanske starkast lysande i den nya generationen antikapitalistiska partier: NPA i Frankrike, Die Linke i Tyskland, Bloco de Esquerda i Portugal, för att då inte tala om den sjudande vänstern i Grekland, där socialdemokraterna – någon förvånad? – administrerar slakten på landets välfärd. Jag kan inte se att det finns något skäl att hålla fast vid socialdemokratin som en rörelse för den arbetande klassens befrielse annat än nostalgisk lojalitet. Alternativet är att bygga något nytt, som ser klassamhället anno 2011 i vitögat, i hela sitt djup och sin komplexitet, och som faktiskt som är berett att strida. Det innefattar nu en gång – tyvärr – strid mot islamofobi. Direkt patetiskt blir det när Suhonen framställer sig som uttolkare av den arabiska revolutionen. Jag undrar hur hans militanta sekularism skulle låta sig förenas med de kristna och muslimska böner som varit självskrivna inslag på Tahrirtorget, med ropen ”la ilaha il allah” när kamrater stupar och ”allahu akbar” när segrarna vinns, med de demonstrationer för massdemokrati och social rättvisa som tågar iväg efter fredagsbönen i Tripoli och Manama. Också här ser vi en ålderdomlig vänster spegla sig i en svunnen värld: religionen som något ont i sig som i alla lägen ska bekämpas. Jag vet inte vilken tendens i samtiden Suhonen verkligen tror sig gå i takt med. Men knappast är det Tahrir. En kortare och redigerad version av detta inlägg finns på Aftonbladet Kultur. Intressant? Bloggat: Röda Lund, Röda Malmö, Svensson, I media: SVT, SVD, DN, GP, Läs även andra bloggares åsikter om Daniel Suhonen, Tahrir, Islam, religion, Vänstern, Socialism, Socialdemokratin, Socialdemokraterna, NPA, Die Linke, Bloco, Europa, Rasism, Islamofobi, Antirasism, Klasskamp Socialistiska Partiets sommarläger utanför Höör i Skåne är öppet för alla socialister. Späckat med diskussioner och mysiga aktiviteter får du din härligaste sommarvecka! – 500 spänn för mat & logi i 5 dagar? Feta föreläsningar och grymt folk? Det är taget! Förutom fotboll, bio, bad och bastu så kommer följande events äga rum: Andreas Malm: Det ligger klasskamp i luften – Arbete, kapital och fossila bränslen 1825-2010 Kajsa Ekis Ekman: Varat och varan – Prostitution, surrogatmödraskap och den delade människan Lars Henriksson: Klimatomställning av produktionen Agnes Callewaert: Fjärde internationalen och våra uppgifter Shora Esmailian: Demokrati- och arbetarrörelsen i Iran Margareta Svensson & Manne Frisk: Proletarisering och KAF:s strategier på 70- och 80-talen Erik Svensson & Pia Gustafsson: Homo socialismus? Paneldiskussion med aktivister från olika kamper: Hur bygger vi rörelser? Daniel Suhonen: Fyra år med Reinfeldt DJ Skiderøv fixar fedefesten: Från ZZ Top till Lady Gaga all night long Håll utkik för mer info, eller gå med i Facebookgruppen! Anmälan och frågor till: sodra(at)socialistiskapartiet.se Intressant? Läs även andra bloggares åsikter om Agnes Callewaert, Andreas Malm, Daniel Suhonen, Erik Svensson, Höör, Kajsa Ekis Ekman, Lars Henriksson, Manne Frisk, Shora Esmailian, Sommarläger, Socialistiska Partiet


source: fineweb

text: Drifting i helgen igen Två personer blev av med körkortet I lördags kväll samlades ett hundratal bilförare från Kronoberg, Blekinge och Kalmar län för att burna och köra så kallad drifting på Ikeas parkering i Kalmar. Publicerad – Uppdaterad Polis kallades till platsen och när patrullerna kom dit tog de två förare på bar gärning. - Ofta hör de att polisen är på gång och då slutar de att köra och då är det svårt att ta dem för något. Men nu var det två förare som höll på att sladda och burna runt, berättar Lina Isaksson Funke, informationsansvarig hos Kalmarpolisen. Deras körning bedömdes som vårdslös och de blev av med körkorten på platsen. Dessutom rapporterades de för grov vårdslöshet i trafiken. - Om någon tappat kontrollen över bilen hade det kunnat sluta riktigt illa, säger Linda Isaksson Funke. "Det biter kanske lite grann" Förra helgen genomfördes en liknande träff uppe på Samarkand i Växjö, på parkeringen utanför Ica Maxi. Då hade polisen inga patruller att skicka, de var iväg på högre prioriterade ärenden. Det fick hård kritik från vittnen och från butiksansvariga. Den här gången är polisen nöjd med sitt agerande. - Vi hade patruller som vi kunde skicka omgående, så det höll inte på särskilt länge. Och polishuset ligger ju bara ett par minuter bort också. Hur ska ni från polisens sida komma till rätta med problemet? - Det här har ju blivit jättevanligt. Det är ju problem med det här i till exempel Västervik också, och Oskarshamn har haft en del. Problemet för oss är att varningstrumman går och de slutar köra. Att vi lyckades plocka ett par körkort i helgen biter kanske lite grann, säger Lina Isaksson Funke.


text: Lindström Skellefteås hjälte Joakim Lindström gjorde Skellefteås båda mål när Växjö besegrades. För hemmalaget fortsätter en dyster svit. Publicerad – Uppdaterad Joakim Lindström blev blev matchvinnare när Skellefteå bortaslog Växjö med 2-1. Det krävdes förlängning för avgörandet. Av förlängningen återstod endast 18 sekunder när Lindström tryckte till efter Jimmie Ericssons passning. Lindström gjorde även 1-0-målet efter att domaren minuten tidigare blåst av ett Skellefteåmål efter videogranskning. – Vi gör ingen toppmatch. Vi är inte tillräckligt desperata i vårt spel. Vi har dragits med en del skador men vi hittar vägar att vinna, säger Lindström till C More. Tungt för Växjö som inte har gjort mer än ett hemmamål per match i snitt i årets elitserie.


text: När vi nu slår upp portarna till ett nytt Swedental kan vi konstatera att vår bransch präglas av fortsatt utveckling och innovation. 10 000 besökare och nära 200 utställare på över 6000 m2 utställningsyta finns på plats för diskutera den senaste tekniken, träffa kollegor från när och fjärran och ta del av ett spännande och kvalificerat seminarieprogram under Odontologisk Riksstämma & Swedental. Det ökade intresset för kompetensutveckling bidrar till att Odontologisk Riksstämma & Swedental är Nordens ledande mötesplats för dentalindustrin. Räkna med tre intensiva och givande mässdagar för alla besökare och utställare. Välkommen till Swedental och Stockholmsmässan! Förhandsregistrera din entrébiljett här Swedental är en fackmässa endast för yrkesverksamma eller studerande inom dentalbranschen. Skriv ut din personliga kostnadsfria entrébiljett på din egen skrivare. I samband med det är registreringen utförd och du slipper fastna i köer i mässentrén. Plastfickor till din badge finns att hämta i entrén till utställningshallen. Om du anmäler dig till Riksstämman ingår entré till Swedental.


text: Vi kommer att ägna helgen åt underhållsarbete av telia.se. Under arbetets gång kan delar av sidan fungera bristfälligt. Vi ber om överseende med detta och önskar en trevlig helg. Nu har Telia Digital-TV:s användargränssnitt fått ett uppdaterat utseende. Med den nya upplösningen på 1024x576 pixlar får du bl.a. skarpare ikoner och texten blir mer lättläst med vårt nya typsnitt, vilket du kommer att märka nästa gång du uppdaterar din digital-TV box. Uppdateringen kommer att rullas ut successivt, 1/3 av kunderna per dag. Många kunder kommer under kvällen att försöka ladda ner den nya mjukvaran. Då kan det ta lite längre tid för digital-TV boxen att starta upp. Telias inkassorutin innebär att det ska skickas ut en betalningspåminnelse innan ett inkassokrav skickas ut. Ett tekniskt fel hos Telias fakturaleverantör innebär dessvärre att påminnelser som skulle ha skickats ut under perioden 11/4-19/4 inte har skickats ut. Berörda kunder har därmed fått inkassokrav utan att få en betalningspåminnelse. Vänligen betala enligt fakturanumret och beloppet på inkassokravet. Om du har ytterligare frågor kan du ringa Telias kundtjänst på telefon 90 200. Har du frågor gällande ditt inkassokrav ring Sergel Inkasso på telefon 08-452 66 10. Telia beklagar det inträffade. Sedan i måndags, den 15 april, har Viasat via en rättsprocess förbjudit Telia att distribuera Viasats kanaler till ett mindre antal av Telias kunder. Även om detta endast berör en liten del av Telias kunder så är detta väldigt tråkigt och förhandlingar pågår med Viasat för att nå en lösning. Telia beklagar den uppkomna situationen.


text: Modern Drummer är världens mest lästa trumtidning och även den äldsta tidning någonsin som hängivit sig så åt just trummor. Tidningen är en inspirationskälla för såväl nybörjaren som för den mer rutinerade och varje utgåva levererar intervjuer och artiklar om och med de mest kända artisterna samt artiklar om teknik och utrustning.


text: VINSTEN 1:a pris innehåller alla 14 säsonger av Dallas (totalt 13 boxar, då säsong 1+2 ligger i samma box) Värde 2000 kronor. 2-6:e pris innehåller dvd-boxen med säsong 1+2. Värde 149 kronor styck. TÄVLINGEN För att ha en chans att vinna så ska du svara rätt på alla tre frågorna och motivera varför Dallas är din favoritserie. Maila dina svar till firstname.lastname@example.org och skriv "Dallastävling" i ämnesraden. FRÅGOR 1. I första avsnittet av nya Dallas, Changing of the guard: Vad berättade en tårögd Elena för Christopher att hon mottog dagen som de skulle ha gift sig? a) Ett köpebrev för hennes favorithäst med Christophers signatur på. b) Ett e-postmeddelande från Christopher i vilket det stod att de två var ett misstag. c) En röstmeddelande från Christopher där han sa att han var kär i någon annan. 2. I avsnittet Truth and consequence: Vem ber Ann Ewing om hjälp med stoppa lastbilarna från att transportera oljetunnor från J.R:s oljebrunnar på Southfork? a) Harris Ryland b) Cliff Barnes c) J.R. själv 3. I avsnittet Enemy of my enemy: Vad hittar Bobby och Christopher i en säkerhetsbox? a) Ett dokument med namnen på Christophers biologiska föräldrar b) Ett avtal som ger John Ross kontroll över hela Southfork c) Ett avtal som ger Bobby kontroll över Southforks mineralrättigheter Glöm inte att motivera varför Dallas är din favoritserie! TÄVLINGSREGLER Sista tävlingsdag är den 19/10 Eventuell vinstskatt betalas av vinnaren. Vinnare meddelas via telefon dagtid, e-post efter tävlingsperiodens slut. tv4 har rätt att utse en ny vinnare bland dem som tävlat om man inte kommit i kontakt med en utsedd vinnare inom två veckor. Vinsten kan inte bytas mot kontanter eller andra priser. Vinnarna presenteras även på tv4.se. TV4 har rätt att publicera inkomna tävlingsbidrag. Jury är representanter för TV4-Gruppen. Anställda på kundsidan, TV4-Gruppen och deras anhöriga får inte deltaga i tävlingen.


text: Logga in Friluftsguiden Har du sett Sveriges nya butik för den bästa utrustningen? Kom och besök vår Äventyrspark med 13 höghöjdsbanor! Nordens största! Spåra hunden m Tracker och nya Garmin GPS Skidåkning, fiske, fjällvandring i lugn fjällmiljö. "Det är långt hädan och dit " säger ett ordspråk om himmelriket och det kunde sägas om årets fjälltur som skulle bli den hårdaste om man såg till dagsetappernas längd. Vi beslutade oss för att chansa och ta en annorlunda skidväg. Annorlunda av två anledningar. Den ena att det skulle bli en tur och retur med samma väg tillbaka, skulle det vara tråkigt att se samma saker igen? Den andra anledningen var att det var skoterled hela vägen, skulle vi störas av en massa skoteråkare som spydde ut avgaser och levde om med sina monster maskiner? Första planen var att åka veckan runt påsk. Men efter att kontaktat en en utsiding, en kännare av Kvikkjokk med omnejd, som varnade för svår framkomlighet på grund av påskens sena läge 2011 och att det därmed var stor risk för mycket vatten på isarna och många skotrar så valde vi att tidigarelägga turen till 26/3-1/4. Nytt för året var också att vi skulle dra pulka så den packades kvällen innan och stuvades in i bilen för att kunna komma i väg tidigt nästa morgon. Efter nästan fyra timmar i bil var det skönt att komma fram till parkeringen vid STF Fjällanläggning i Kvikkjokk och spänna på sig skidorna. Fort och lätt tog vi oss ned till Kvikkjokksdeltat. Klockan var runt tolvsnåret och vi såg endast ett fåtal skotrar på isen då de flesta hade åkt ut redan tidigare på dagen. Vi följde Darreädno 4-5 km och kom sedan in i tät barrskog. Från att vi lämnade Darreädno börja det luta svagt uppför men så svagt att man inte tänkte på det. Enda gången vi blev passerade av ett par skotrar var naturligtvis när jag hade satt ned rumpan för en kisspaus, så jisses vilken fart jag fick. Som tur är hör man dom ganska långt i förväg. I sådana situationer kan jag känna en viss avund på det manliga släktet som har det så lindrigt. Skogen glesnade när man närmade sig Nunjes och då märkte vi att det blåste rätt kraftig motvind. Skoterleden passerar här över Darreädno och vi kände att det var dags för kafferast och vi fann lite lä i skydd av en liten ö i älven. Vi hade redan på förhand beslutat att fortsätta vidare till Tarrekaise fjällstuga(21 km) som låg 6 km efter man passerat STF Nunjes. En av nackdelarna med denna tur är just det att det blir ganska långa dagsetapper och just för den skull bör man ha några mil på skidor om det ska bli bekvämt. Vi löste det hela med att ta en vilodag den femte dagen. Motvinden blev kännbar när vi kom ut på Darrávrre och de sista kilometrarna var tröttande i motvinden. Måste bara få nämna Basseuksa, Heliga dörren, som man passerar när man åker på sjön. Det ser verkligen ut som en stor port in i berget. Innan vi kom ut på isen körde vi om en kvinna som drog en pulka av barn/hemmabyggemodell som jag sett bilder på här på Utsidan. Givetvis undrade jag om det var en "utsiding"på tur men det visade sig vara en tyska som vi senare delade sovrum med i Tarrekaise. Vår sida av stugan blev nästan full den natten då tre toppturande karlar,faktiskt norrbottningar vilket är ovanligt, redan bodde där. Det visade sig att våra skidspår korsade varandra för andra året i följd efter det att de året innan varit i Teusa och vi såg deras spår i snön när vi passerade där. Nästa morgon noterade vi tacksamt att vinden hade avtagit. När vi kom ut på Darrávrre fascinerades vi av den vackra Tarradalen och tänkte att det skulle vara vackert att fortsätta vidare norrut. Man får hoppas att det i framtiden blir vinteröppna stugor längs Padjelanta leden. Efter att vi korsat sjön skulle vi uppför en rejäl stigning och vi oroade oss hur det skulle gå att dra pulkan uppför. Att enbart ha kickerskins under skidorna uppför den backen är inte optimalt, så nästa gång blir det hellånga stighudar till pulkdragaren. Mats som drog pulkan tyckte att det värsta var att man blev så varm när man gick uppför så det slutade med att han gick i enbart ullunderställströjan. Efter att vi kommit upp ovanför fjällbjörkarna kom vi till ett stenigt parti där vi fick kryssa oss fram för att undvika stenarna. Här mötte vi dagens första skotrar 4-5 stycken vänliga själar som saktade farten och tog hänsyn till oss skidåkare. Jag funderade över vad det är som gör att vi väljer att ta oss fram för egen maskin i stället för att dundra fram på skoter. Jag kan förstå att det finns en viss tjusning med skoter, att man hinner så långt på en dag. På skidor blir man svettig, det är mycket uppför i ett monotont hasande, sakta tar man sig uppför kullen för att upptäcka att det ligger en ny kulle bakom den man redan tagit sig uppför. Kanske är det just detta som gör vår resa minnesvärd. Nyfikenheten om vad som gömmer sig bakom nästa kulle och tillfredställelsen att själva ta oss till nya, för oss outforskade marker. Sen känns det som att i hasartempot hinner själen med. Man har tid att ta in och bearbeta alla intryck som man får under resans gång. Men visst 450 höjdmetrar upp till Gurávagges rastskydd känns som en evighet och magens kurrande gör att man börjar spana efter stugan och till slut var vi där. "Vi tänka naturligtvis nu särskilt på ett besök vid Staika. När vi väl en gång kommit hit befinna vi oss högt uppe i den genom sin ödslighet och menniskotomhet förfärliga Öfra Lappmarken." Citat från en text skriven 1871. Inget är så kallt som att svettig sitta i en utkyld raststuga. Med -10 ute och att kylan inne är kallare än den utomhus, så känns det i alla fall, så det blev en kort matrast innan vi satte på skidorna igen. Gurávagge sägs vara ett blåshål men vi hade en fantastisk tur genom dalgången och njöt av dess vackra omgivning med Staika 1794 möh i blickfånget på enasidan och Juovvabuolida 1400 möh på andra. Strax efter sjön 977 vände det och och det började luta utför i ca trekilometer innan vi nådde sjön Vájmok. I strålande solsken och helt vindstilla tog vi oss de två kilometrarna vi hade kvar till Vaimokstugan. Det tog oss 7 timmar att ta oss de 21 kilometrarna. När vi kom fram till stugan hittade vi en lapp med meddelande om att värdparet var ute på en tur och att det bara var att välja sig ett rum. Det visade sig vara ett ungt stugvärdspar som använde dagarna till toppturande i omkringliggande berg i och med att det var väldigt få besökare i stugan. Men två skoteråker kom på kvällen så vi blev inte ensamma den natten. Vaknade upp i paradiset. Soldis och 5 minus grader,helt perfekt. Det är en fördel med att gå vinterleden från Vájmok som följer sjön i stället för att, som sommarleden, börja dagen med rejält uppför Vájmokbákte. I stället är det en fin slakmota(vet inte om det är svenska ordet på en backe med lagom lutning) när man nått norra änden på sjön. Halvvägs upp tog vi kafferast för att njuta av utsikten bakåt mot Staika. Två kilometer senare när man passerat sjön Vistekjávrre, som trots sitt höga läge 928 m.ö.h. ligger skyddad mellan bergen, steg man upp till dryga 1000 meters nivån och där kunde man äntligen få en vy mot Sulidielmma och de norska topparna. Här tog vi lunch och därefter blev det en härlig utförs backe där vi kunde lägga några härliga svängar med Nuorrta Sávllo som härlig utsikt.Det är 19 km som är lättåkta eftersom Pieskehaure ligger 250 meter lägre än Vaimok. Det tog oss 4,5 timma att ta oss till Pieskehaure och den enda skotern vi mötte var två från naturvårdsverket som småputtrade fram. Väl framme blev vi varmt mottagna av stugvärdens hund. På eftermiddagen kom två skoteråkare från Jokkmokk så vi fick sällskap vid middagen, men de blev inte de enda sällkapet. Efter 21.00 dök det upp tre norska långturs skidåkare, de hade avverkat fem mil den dagen så för dem blev det bara äta och sen sängen. I Pieskehaure fanns också turens enda bastu så det blev en härlig bastukväll med öl och snax. Pieskehaure är Piteåälvens källflöde. Det har förts fram tankar i tidningarna i höstas på att man vill gräva en tunnel över till norska sidan och leda vattnet från Pieskehaure över till Norska vattenkraftsdammar. Jag skräms över människans rovdrift på naturtillgångarna. Hur länge till får vi ha våra fjäll orörda, de som fortfarande finns kvar? Jag sätter mitt hopp till Naturvårdsverkets Natura 2000 och till att Sulidielmma räknas till obrutet område och därmed omfattas av särskilda bestämmelser. Sveriges största glaciärer ligger i Sulidielmmas högalpina fjällmassiv, de är 11-13 kvadrat kilometer och glaciären Salajekna har landets största glaciärport. Naturvårdsverket vill införliva Sulidielmma området i, Sveriges redan största nationalpark, Padjelanta som kom till redan 1962. Nästa dag så var det dags för returen till Vaimok. Vaknade till de bästa förutsättningarna. Sol och ett par minusgrader. Nu skulle gårdagens härliga utförslöpa bestigas och det var nu som Mats fick problem med stighudarna. Jag kunde bara knata på uppför, tungt men ändå så lätt när man har stighudar. Tur att Mats är vältränad och van skidåkare för han borrade bara ned huvudet och slet på i den långa uppförs backen. Men solen sken så humöret var ändå på topp och väl uppe tog vi rast för att njuta en sista gång av vyn mot Arjeplogsfjällen. Sen måste jag säga att backen upp inte var värre eller längre än andra backar i fjällen. De värsta stigningar vi har gjort var nog mellan Serve och Aigert i Vindelfjällen, där kändes det som de aldrig ville plana ut men kanske berodde det på att sikten var usel. Vi fick oss en helt fantastisk dag, förutom tre skotrar så kändes det som vi var helt ensamma på fjället. Snön gnistrade som diamanter och vilopauserna blev långa. Denna gång blev vi ensamma gäster i Vaimok. Vi stannade även nästa dag för jag behövde vila mina fötter som inte alls trivs i varma pjäxor dagarna i ända=skavsår. Vi roade oss med att läsa gamla "Till Fjälls" tidningar medan ett lätt snöfall passerade. Sjätte dagen skulle bli vår längsta etapp med 27 kilometer. Vi startade klockan 8 från Vaimok i solsken. Till frukost hade vi laddat med bacon och ägg för att starta med fulla depåer inför dagen. Idealiskt skidföre med ett par minusgrader gjorde att första kilometrarna över sjön gick lätt, sen hade vi sådan tur att det var medvind när vi åkte genom Guravagge. Vid lunch, som vi intog i en vindgrop vid ett stort stenblock vid Gurajávre,såg vi en haloring runt solen. Sämre väder var i antågande men vi räknade med att få åka även resten av dagen i solens sken. Efter lunch var det lätt skidåkning med nedförs lut. Än en gång slogs vi av den vackra Tarradalen och när vi kom ned till fjällbjörkskogen fick vi kryssa för att få ned farten. Det hela slutade med att jag tappade balansen och satte mig på rumpan i snön. Jag tog av mig ryggsäcken men kunde inte komma upp då stavarna bara sjönk undan i snön. Det var bara att ta av sig skidorna och krypa till skoterspåret för att kunna ta mig upp igen. Vy av Gurávagge i bakgrunden. Det var först när vi kom ned på Darrávre som vi stötte på skotrar. De passerade på håll och störde inte oss. I det vackra vädret kändes det helt rätt beslut att åka vidare till Nunjes i stället för att övernatta i Tarrekaise. När vi passerat sjön tog vi kafferast och slumrade en stund i solen. 16.00 anlände vi Nunjesstugan och då satte vi oss ute på vedbobron för att njuta av de sista soltimmarna. Sista morgonen var en typisk vårvinter morgon med -18 men med stigande temperatur ju längre dagen led. Haloringen runt gårdagens sol visade sig ge mulet väder redan klockan nio och gjorde att sista dagen kändes inte fullt så betungande som när man måste lämna fjällen i strålande sol.Lätt nedförs ända till vi kom ut på deltat gav turen en lättsam avslutning. Det varma vädret dagen innan gjorde färden nere på deltat spännande då det var mycket flödvatten på isen. Vi skänkte Britt en tacksamhetens tanke som avrått oss från att åka senare i April, hur skulle det ha gått att ta sig fram då? Torrskodda nådde vi Kvikkjokk vid lunch och vi avslutade med en god paj på Stf:s restaurang. En summering av turen var att skotrar såg vi endast ett fåtal och de var mycket hänsynsfulla. Skidåkare träffade vi inte en enda förutom stugvärdarna i Vaimok och de tre norrmännen som passerade Pieskehaure. Söker man enskildhet är denna turen att föredra framför Kungsleden. Ingen trängsel i stugorna. Det bästa var faktiskt att det bara var positivt att åka samma väg tillbaka för då fick man se alla vackra platser en gång till. Så vi kan varmt rekommendera denna tur men med den reservationen att man inte bör vara nybörjare på skidor, då det är rätt långa dagsetapper.


text: Har suttit inne på Barnparadiset, där jag beställde mig gravidkudde & tittat på deras utbud. Jisses så mycket saker de har, blir helt till mig & vill bara klicka hem massor. Gillade verkligen deras utbud av spjälsängar. Många av dessa har så man kan sätta nya ”ben” på sängen så att den blir en vaggande spjälsäng samt att man kan ha en låda under med hjul för förvaring & alla kan sänkas & ena sidan kan tas bort för när barnet blivit lite större. Jag tippar på att sängen passar perfekt till åtminstone 4-5 års åldern. Så då tycker jag att man kan investera i en bra & lite coolare. Dessa här kostade mellan 1790-5890 kronor. Så mååånga vaaaal! Det enda jag är säker på, är att den ska vara vit


text: Sätt stop för ockrarna Relaterat I kontrast till Sveriges stabila statsfinanser står många svenskars skakiga privatekonomi. Man lever på lånade pengar, långt över sina tillgångar. Låga räntor gör det billigt att låna, till bilar och bostäder. Efter några år kan bostadens teoretiska värdeökning investeras, för lånade pengar, i ett nykaklat badrum eller en häftig spis. Vi lånar också till betydligt mer kortsiktig konsumtion. Veckan före lön ekar det tomt i många plånböcker. Dick Klings böcker Radhusproletärer och ombudskapitalister och Tryggare kan alla vara, utgivna på borgerliga tankesmedjan Timbros förlag, är skrämmande läsning. Fler än fyra av tio har mindre än 40 000 kronor på sparkontot. Två av tio har mindre än 10 000 kronor, och en av tio har överhuvudtaget inga sparade pengar. Utan marginaler blir det svårt att betala den oväntade tandläkarräkningen, eller laga en trasig bil. Under första halvåret i år ökande antalet obetalda sms-lån hos Kronofogden med 70 procent, jämfört med samma period 2011. Antalet ansökningar om skuldsanering ökade med 23 procent. Överskuldsättning är en individuell tragedi, men inte enbart ett individuellt problem. Kronofogden och Konsumentverket har räknat ut att en överskuldsatt person kan kosta samhället upp till 650 000 kronor på ett år. Sms-lån är en bedräglig lindring av ett akut problem. Har du inte pengar till mat i slutet av månaden? Eller anser du dig verkligen behöva den där nya handväskan? Greppa mobilen och några knapptyck senare är problemet löst. Priset blir högt, men problemet skjuts upp några veckor. I dagarna meddelade överåklagare Thomas Häggström på åklagarmyndighetens avdelning för eko- och skattebrott att han kallat till ett möte med Konsumentverket. Målet är att reda ut vem som egentligen har ansvar för att ockerlagen så sällan utnyttjas. Skräckexemplet, sms-låneföretaget Kredit 365, har en effektiv ränta på över 20 000 procent. Flera andra företag i branschen har räntor på över 1 000 procent. Ändå har bara ett enda fall på 17 år lett till åtal för ocker. Det implicerar att ockerlagstiftningen, även om man tydliggör vem som bär ansvar för åtal, inte är den mest användbara. En enklare möjlighet att sätta stopp för ockerföretagen är att ge Finansinspektionen i uppdrag att inte bara registrera utan också dela ut (och vid behov dra in) tillstånd för dessa företag. Regelbunden tillsyn, med varningar och böter, skulle driva på en sanering av branschen. Att sätta dit ockrarna är en bra början. Men det löser inte grundproblemet – många svenskars bristfälliga balans mellan inkomst och utgifter. Ida Thulin


text: Anette Lagerkrantz från IKEA säger:– Det är något speciellt med dessa mattor, som man inte riktigt kan sätta fingret på. Men jag tror att det handlar om att man kan känna att varje matta har sin egen historia. Detta får man inte missa, skulle gärna vilja ha en i mitt vardagsrum som en färgklick......jag kommer hålla utkik! Tack all tjejer som var med i min kurs igår, vilket härligt gäng vi var! Nu startar vi i gång helgen, tänd lite ljus, skapar alltid lite extra stämning! Stor kram Anna


text: Idag upptäckte jag vårteckensutmaningen hos Humlebacken. Jag hade helt missat det här men hakar glatt på även om jag inte har så mycket vårtecken att rapportera den här måndagen. Det har inte hänt så mycket sen igår. En solig bild där snön har smält under eken. Krokusar som fortfarande tittar upp men inte kommer längre. Men inne har det hänt något. Jag sådde vit lavendel i januari och skolade om 40 plantor, de sista i slutet på januari. Nu ser jag att ytterligare små plantor tittar upp ur de som jag skolade om för nästan två veckor sen. Så nu är jag uppe i 50 plantor av vit lavendel. Hur lyxigt känns inte det! De är så vackra och doftar så gott när man tar i dom. Hela jag fylls av sommarkänsla. Tänk vad härligt det kommer att bli att plantera dessa små liv i rabatterna i juni. Vad gör det då om man får trängas med lavendel i mars, april och maj. Jag har en plan för hur jag ska göra med alla plantor för många börjar de bli. Men den planen får bli en cliffhanger tills imorgon.


text: Swedbank blev första svenska bank med en app för Android. Den kan hämtas på Android market eller från Swedbanks sajt. Precis som när det gäller bankernas appar för iphone är det bara vissa bankärenden som går att sköta. Du kan föra över pengar mellan egna konton, men inte betala räkningar. Appen kostar inget.


text: Efter fyra timmars skrivande tog vi en paus och åkte till Puro Beach. Vi är nog dom enda gästerna just nu .. Det stänger på söndag så det är därför.. Men det är bara härligt. Min höst-kropp behöver få solbada lite! Nu ska vi äta lunch och sedan blir det dopp i poolen.


text: Fossilgas eller naturgas? Kärt barn har som man säger många namn. Utan tvekan är den gas man hämtar ur marken i Kanada från forntiden. Jag har anammat fossilgas då naturgas låter som något bra och nyttigt. Utbudet på nordamerikansk fossilgas har ökat på senare tid. Mycket tack vare ny teknik som gör att man via horisontell borrning, kan utvinna gas som tidigare var oekonomisk. Denna form av gas, skiffergas kräver dock att man använder ett antal olika kemikalier som sprutas ner i borrhålen för att slå sönder stenformationen. Detta kallas ”fracking”. Tyvärr förgiftar detta sin omgivning. Heta debatter i Usa och Kanada har utkämpats mellan lokalbefolkning och de olika gasbolagen. Gas och gasutvinning är ännu en oetisk affärsverksamhet. Priset på fossilgas i Nordamerika sätts på NYMEX börsen i New York. De futures som handlas där baseras på framtida priser vid knutpunkten Henry Hub. Priserna är i skrivande stund $2.03, vilket är det lägsta pris jag sett under den tid jag varit amatörinvesterare i gasbolag. När man tittar på gaspriser är det lite som att jämföra äpplen och päron. Ibland pratar man om BOE, den energimängd som skulle motsvara ett fat råolja. MMBTU och GJ är andra enheter man använder som kvantitet. Kan villigt erkänna att det har varit en längre inlärningssträcka för att greppa helheten. Detaljer kan man alltid lära mer av. I grund och botten gäller det att hitta och sälja gasen med vinst. Ett bolag som jag har haft ett tag är Peyto. De har fallit tillbaka en hel del och kostar i skrivande stund $14,76. Med en månadsutdelning på $0,06 ger det en yield på 4,87 %. Långt ifrån de 10-15 % som de gav när de var en trust och gaspriserna var betydligt högre än idag. Vad tror jag då om Peyto? Svårt att säga men Peyto är bland de bästa bolagen när det gäller att producera gas till ett lågt pris. De har sedan starten på 90 talet gjort aktieägarna glada. Sedan toppen runt 2005 har det dock planat ut. Det är när det flyter blod på gatan man ska investera. Mina första Peyto köpte jag för $6.5 så jag väntar och ser. Under tiden gör jag det jag brukar vara bäst på. Inkasserar utdelning.


text: Både i år och förra året kom HP sist i Equaterras undersökning. 2008 fick outsourcingleverantören 55 procent på en skala mellan 0 och 100 där 0 betydde mycket missnöjda kunder och 100 väldigt nöjda. - Det här är en nordisk undersökning och jag har hand om kundrelationerna i Sverige, och jag känner inte riktigt igen mig i det här resultatet. I våra egna undersökningar får vi bättre betyg. Dessutom har vi ökat med 10 procentenheter från förra undersökningen för ett år sedan, och det är den största ökningen bland alla företagen som är med. Sen vet vi att våra kunder tycker ganska olika, av en del får vi höga betyg och av andra låga, säger Magnus Silfverberg, HP:s Sverigechef för affärsområde outsourcingservices. Förra årets undersökning blev lite av en väckarklocka för HP, och under året som gått har man jobbat hårt med kundrelationer. - Vi satsar på flera olika områden, vi förbättrar kvaliteten i leveransen och har minimerat incidenterna. Vi försöker också vara proaktiva mot kunden och komma med förslag, säger Magnus Silfverberg. Ni låg sist, men skillnaden till ettan Logica var bara 12 procentenheter. Alla är alltså på ungefär samma nivå. Vad kan ni som sourcingleverantör göra för att sticka ut på marknaden? - HP tror att för att diffrentiera sig kan man inte bara gå in och ta över förvalta vad kunden redan gör. Då blir det svårt att tillföra ett värde. Istället tror vi på att förändra miljön och vidareutveckla tjänster. Vi försöker jobba med flexibilitet och att erbjuda kunden att köpa kapacitet. Nu gäller det att presentera och tydliggöra de erbjudandena.


text: Resumendetalles completos "beståndsdel" en inglés beståndsdel {sustantivo} Det är en beståndsdel i Kyotoprotokollet, som vi ju nästan enhälligt vill ratificera. Detta direktiv är en viktig beståndsdel i den nya konkurrensorienterade telekommunikationssektorn. De utgör också en viktig beståndsdel i partnerskapet mellan AVS och EU. Detta är i våra ögon en viktig beståndsdel i detta arbete. Möjlighet till mängdstyrning måste även i fortsättningen utgöra en beståndsdel av marknadsorganisationerna. Det är nödvändigt att de berörda länderna fortsätter konvergensprocessen, och ett fortsatt stöd från fonden är en livsviktig beståndsdel i... För ett ögonblick trodde jag att det var någon ny beståndsdel som uppvisades i det rengöringsmedel som hade använts för att rengöra Möjligheten att välja bort alternativ erbjöds som en viktig beståndsdel i Cancún och måste ingå i varje framtidsplan. Direktivet är en oerhört viktig beståndsdel i en strategi med detta mål. Gemenskapsinitiativet Interreg är en olycksdiger beståndsdel i den europeiska regionalpolitiken. De utgör inte nödvändigtvis kontentan av EU: s människorättspolitik, utan bara en beståndsdel av den. Jag tror att det här handlar om ett tredje beståndsdel som Europeiska verksamhet skulle kunna grundas på. Euroblomman är bara en beståndsdel i den bredare miljöstrategi som är nödvändig för att rädda vår planet. Dessa ämnen, ftalaterna, är en väldigt stor beståndsdel i leksakerna - det kan röra sig om en ganska stor procentsats. Detta partnerskap är en värdefull beståndsdel i synsättet på de yttersta randområdena. De är en betydelsefull beståndsdel för BSE-kontroller på gemenskapsnivå. Individuell ekonomisk säkerhet är en grundläggande beståndsdel i kulturen och freden. De är en väsentlig beståndsdel av 2000-talet, av tänkandet på 2000-talet. I själva verket måste de mänskliga rättigheterna vara en central beståndsdel av vår dialog. En viktig beståndsdel i överenskommelsen utgörs av avtalen med hänsyn till den framtida liberaliseringen av handelstrafiken. Sinónimos Sinónimos (Sueco) para "beståndsdel": Ejemplos de uso Ejemplos de uso para "beståndsdel" en Inglés Palabras similares bestämmer · bestämning · bestämnings- · bestämningsord · bestämt · bestånd · -beständig · beständighet · beständigt · bestånds- · beståndsdel · beståndsdelar · bestänka · bestänkande · består · bestått · bestialisk · bestialitet · bestiarius · bestick · besticka En el diccionario inglés-español podrás encontrar más traducciones.


text: Dagens Filippa K-klänning var jag besatt av när jag var gravid med dottern. Ville ha! Och så var den slut överallt. Jag är inte den som ger mig, och till slut fick ömma modern hämta den i butik i barndomsstaden. Till råga på allt blev det en födelsedagspresent, puss mamma. Fnissar lite när jag har den på mig och tänker på vad mamma sa när hon hade hämtat den till mig. - Linda, det är inte en klänning. Det är en tröja. Jag vill ändå kalla den klänning. Kort klänning. Ni ser mig inte böja mig framåt idag.


text: Jag blir genuint glad när en debattartikel väcker debatt, det är ju ändå det som är syftet. Igår skrev jag på SVT debatt om behöriga lärarvikarier och framhöll mina medlemmars särställning och att dessa borde ha företrädesrätt till vikariaten. Skrämmande nog har många reagerat med att tala om att många fler studenter och personer skulle kunna hålla en lektion. Detta betvivlar jag inte, men jag tror att låta vem som helst stå i ett klassrum är det som tillsammans med lönenivåer och tilltro från huvudmannen lett till läraryrkets låga status och attraktionskraft. Jag gillar idén om ambulerande vikarier så de stora behoven av vikarier kan säkras med legitimerade lärare, men vid kortare tillfälliga vikariat skulle lärarstudenter kunna fylla vissa behov under förutsättning att studierna tillåter. Jag tror jag skulle kunna genomföra enkla kirurgiska ingrepp men tror det vore förödande om vi lät andra än utbildade läkare göra detta. En skillnad är att vi kan ställa in vissa operationer och vårdköer är en verklighet. Inställda lektioner är förödande för elever och köer till att börja första klass är otänkbart, men jag tycker det är dåliga argument för att inte ta ansvar för att elever undervisas av behöriga lärare. Att vikariera är en ingång till att upptäcka läraryrket, men å andra sidan vill inte jag att elever ska behöva offra lektioner till en student som inser att nä, läraryrket är inget för mig men jag tjänar gärna lite extra pengar under min studietid. Att ge lärarstudenter företrädesrätt till vikariat, ge elever behöriga lärarvikarier och på det sättet stärka attraktionskraften för yrket och utbildningen, det är att ta ansvar för svensk skola.


text: - Karin Enström när hon presenterades av statsministern. Men hon vägrar ännu att kalla Saudiarabien för en diktatur. - Enström efterträdde Sten Tolgfors efter att han lämnat sin post i våras. Försvarsministern pudlar efter Saudimissen Karin Enström vägrade säga att Saudiarabien är en diktatur, fick kritik och skapade oenighet i Alliansen. Nu pudlar hon. 2012-08-13 08:12 STOCKHOLM. Den planerade svenska vapenfabriken i Saudiarabien ledde till en stor skandal som kulminerade när försvarsminister Sten Tolgfors avgick (även om han själv angav andra skäl). Hans ersättare Karin Enström (M) vägrade då kalla landet för en diktatur - något hon fortsatte med på måndagen. – Vi gör inte listor på länder, men man kan väl helt klart säga att det inte är en demokrati, sa hon till Sveriges Radios Ekot. Trots upprepade frågor från reportern om Enström kan kalla Saudiarabien för en diktatur vägrade försvarsministern yttra ordet. "Tyder på någon form av rädsla" Enström fick kritik från människorättsorganisationer. – Jag tycker det är märkligt, det tyder på någon form av rädsla för att gå för långt i bedömningen av landet. Men i fråga om Saudiarabien är det faktiskt inte fråga om något gränsfall, det är så tydligt en diktatur som det kan bli, sa Robert Hårdh, chef för människorättsorganisationen Civil Rights Defenders, till Ekot. Efter kritikstormen gick Karin Enström på måndagseftermiddagen ut med ett skriftligt uttalande till flera medier. Där skriver hon att Saudiarabien är en diktatur - "om man måste välja mellan begreppen demokrati och diktatur". Sverige exporterar försvarsmateriel till Saudiarabien, bland annat roboten Bill. Utrikesminister Carl Bildt (M) har tidigare kallat Saudiarabien för "ett familjeföretag".


text: Topic: Problem med åäö Hej! Jag har kastat in PunBB 1.2.12 på min webserver för att driva ett litet intern forum. nu visar det sig att åäö absolut inte vill fungera. om jag försöker döpa ett forum till "Allmänt" blir det "Allm" och försöker jag skriva i en tråd med åäö i texten får jag felet "An error was encountered Error: Unable to insert search index words." dock så kommer den fram trots felet men utan åäö om man kollar i den tråden sen. något tips? adressen dit är http://www.lurifix.net/forum //Ola


text: Suzuki Wagon R Suzuki Wagon R är en högbyggd småbil som debuterade 1993 i Japan. Modellens främsta karaktärsdrag var den lådlika formen och den höga, men ansenligt korta karossen som gjorde att den klassades som en så kallad K-car. Denna kategori småbilar gynnas skattemässigt i Japan på grund av att de tar liten plats och släpper ut små mängder föroreningar. 1997 tillades en modifierad version, kallad Wagon R Wide som var något större än den tidigare modellen och som hade en större motor vilket gjorde att den inte längre uppfyllde kriterierna för en K-car. I samband med detta började också modellen säljas i Europa. 1998 kom en helt ny version, som fick tilläggsnamnet "+". Denna hade utvecklats i samarbete med Opel och debuterade i Europa 2000, samtidigt som Opel presenterade sitt derivat Agila. Då började också Wagon R att säljas i Sverige för första gången. Modellen tillverkas i Ungern och Indien. 2003 presenterades i Japan den tredje generationen av Suzuki Wagon R, men denna säljs inte i Europa, där istället den äldre varianten fortfarande marknadsförs. Importen till Sverige slutade 2003 på grund av en bristande efterfrågan i samband med introduktionen av den storleksmässigt jämförbara Altomodellen.


text: Det är lustigt hur man ibland får saker vända upp och ner. Som betydelsen av politikerförakt. För mig har det alltid inneburit att folket inte kännt att de har något att göra med de som styr, att de som styr inte lyssnar, och att man inte har någon tilltro till de i ledande positioner. Man föraktar dem helt enkelt. Nu har dock en helt ny poliktikerförakt dansat in på banan. Låt mig exemplifiera: “E-post är mitt viktigaste verktyg för att kunna hålla kontakt med såväl väljare som massmedia. Tyvärr så blir den uppgiften lite svårare för mig framöver, eftersom jag antingen riskerar missa viktiga mail bland alla era massmail, eller att jag helt enkelt inte kommer åt min mail alls eftersom min uppkoppling inte längre alltid klarar av att koppla upp sig mot e-postservern.” Till saken hör att dessa massmail kommer från just väljarna, som är upprörda och därför utnyttjar en tjänst som Expressen tillhandahåller. Ja, ni har nog hört talas om den, den skickar mail till alla som röstade ja till FRA-lagen. Bortåt en halv miljon mail har skickats till riksdagen (till de 143 ledamöter som röstade ja, så det är ett antal personer som har gjort detta). Men bara för att väljarna är upprörda, och tar hjälp av något som någon annan formulerat är det alltså inte viktigt. Eller är det så att väljarna inte är viktiga? Hur är det, Olof Lavesson (m)? Tilltaget fån Expressen kan tyckas en aning barnsligt, men visar också på viken oerhörd genomslagskraft denna fråga har. Hur många andra frågor skulle folk ha brytt sig om att ens göra en dylik funktion för? Men Olof Lavesson tar ändå priset som berättar att han tänker vidarebefordra alla mail till Expressen. Vad han försöker göra är minst lika barnsligt, men framför allt oerhört odemokratiskt och farligt. Han försöker censurera och tysta ner en tidning. Han försöker påverka journalister, vars uppdrag är att bevaka just sådana som han. Tyvärr antar jag att han inte svarar på det sätt som Badlandshyena föreslår. Även andra poliktiker verkar ha lite svårt med väljarkontakten, enligt valfritt. Nej du Olof Lavesson. Du har gett politikerföraktet ett nytt, ganska skrämmande ansikte. Det som tydligt visar att politiker föraktar folket. Samma folk som grundlagen säger att makten utgår från. Fast den klyschan har ju i och för sig Fredrik R sedan länge avväpnat... Läs även andra bloggares åsikter om FRA, Lex Orwellm Olof Lavesson, övervaknig, avlyssning, politikerförakt, politik Folkpartiets gruppledare i Riksdagen, Johan Pehrson, tycker att Expressens mailkampanj (som man kan läsa mer om här och här) är lönlös. Det är ju för sent, beslutet är redan taget? Sen när är något för sent i en demokrati? Sen när går det inte att riva upp och ändra beslut? Sen när är det lönlöst att försöka påverka makthavarna (ja, den där sista är ju diskutterbar, de verkar ju inte lyssna särskilt bra alla gånger). Johan Pehrson lyckas klämma ur sig ett par citat som nästan hamnar på listan över oförglömliga: “Jag tycker att vi har haft en bra debatt innan” Debatt? Har vi haft en sån? Jag tycker den har varit ganska ensidig, och motståndarnas (dvs våra) argument har aldrig bemötts på ett vettigt eller värdigt sätt. Men det kanske är en bra debatt för dig Johan? “När man förklarar hur det ser ut, att det handlar om signalspaning och inte massavlyssning av svenska folket, så finns det ett stöd” Men det har ni ju inte gjort. Ni har inte gett en trovärdig förklaring om att det inte är massavlyssning det handlar om. Vi kan också läsa, och de som förstår tekniken som är inblandad säger alla att det är just massavlyssning det handlar om. Sen kan ni kalla det vad ni vill. Så tyvärr Johan, jag anser inte att det är lönlöst. Skulle det vara det skulle debatten inte finnas kvar, och du skulle inte behöva uttala dig över huvud taget. Nu gör du det ju bara för att försöka lugna den folkstorm som faktiskt råder. Är det inte dags att börja inse att ni har fattat ett riktigt uselt beslut och fundera på hur ni ska få det ogjort i stället för att krampaktigt hänga kvar vid en lagstiftning som faktiskt inte har folkets stöd? Jag vet inte hur historiskt bevandrad du är, men historien visar en sak, och en sak enbart. Förr eller senare vinner vi. Läs även andra bloggares åsikter om FRA, Lex Orwell, expressen, Johan Pehrson, mail, massavlyssning, politik Jag tror denna artikel i SvD talar för sig själv. Ett mycket bättre exempel på hur illa det blir av små enkla saker som FRA-lagen går nog inte att hitta. För det är ju reportrar som är viktiga att övervaka (för att inte tala om deras döttrar). Det är ju de som är de sanna terroristerna. Det “yttre hotet” mot De Totalitära. Tack Mary för att du uppmärksammade mig på detta. Läs även andra bloggares åsikter om FRA, Lex Orwell, Yttre hot, terrorism All debatt som har uppstått kring FRA-lagen och integritetsfrågan har fått mig att tänka. Häromdagen såg jag att Anna Troberg är inne på samma spår. Spåret är egentligen att jag hade fel. Att dödförklara demokratin var kanske lite för tidigt. Jag borde kanske snarare ha utbrustit något i stil med; “Demokratin är död, länge leve Demokratin”. För jag tror att demokratin i Sverige har fått sin kraftigaste vitamininjektion på länge. Folk har börjat påverka, engegera sig och göra sina röster hörda. Man har tydligt visat sitt ställnigstagande och missnöje, i stället för att bara sitta och tyst acceptera allt politikerna säger och gör. Demokratin har också vaknat inom partiorganisationerna. Vilsna centerpartister har börjat organisera sig för att påverka sin pertiledning, precis som liberaler har börjat fundera kring vad de egentligen kan rösta på. Folk har börjat fundera mer kring ideologi och vilka grundläggande värderingar som är viktiga. Våra politiker trodde att de skulle kunna göra som de brukar, det vill säga bestämma det de vill ha och sedan få solk att glömma och tröttna. De förstod inte vilken laddning frågan hade, och hur fel de gjorde. Nu när beslut ändå är taget i frågan så fortsätter folk att visa hur fel de tycker att det är, och det enda politikerna kan svara med är att leka struts (vilket också är den uttalade poilitken, enligt Reinfeldt själv) och skicka fram sina båda lakejer. Denna inställning är både naiv och nedlåtande mot de medborgare som faktiskt röstade på dem. Något som gör folk ännu mer upprörda. Så lyssna noga nu kära politiker. Ni har väckt ett monster som kallas Demokrati till liv från de döda och det monstret har inga som helst planer på att tystna. Snarare kommer det att börja låta högre och högre, och bli farligare och farligare, ju mer ni angriper det. Glöm inte det! Läs även andra bloggares åsikter om Demokrati, FRA, Lex Orwell, politik Nu är det sommar igen, och med det har SL börjat med sin sommartrafik, något som i vanlig ordning innebär att de tror att ingen åker tunnelbana på helgerna. För det måste ju vara anledningen till att de väljer att ha korta tåg på tunnelbanan på lördagar. Det blir trångt på tågen, ibland så att man tror att det är en tisdagsmorgon i rusningen (ja, kanske inte riktigt, men en väsentlig del av passagerarna står upp). Vad är egentligen motiveringen till att ha korta tåg? För jag kan inte se att det är färre resenärer på sommarlördagar än på vinterlördagar. Vi har ju mer turister i stan nu. Näe, vill vi visa upp Stockholm från sin bästa sida är det viktigt att se till att vi har bra kapacitet på tunnelbanan, även på helger. Jag tycker dessutom det är fånigt att tågen fortfarande är korta på söndagar. SL:s styrelse kanske inte har märkt det än, men den här stan lever faktiskt dessa dagar också. Så använd de spår som redan finns mer, för tydligen tycker fler än jag att spårtrafiken är viktigt Läs även andra bloggares åsikter om Stockholm, kollektivtrafik, SL, turism Rick Falkvinge dissekerar sönder dagen debattartikel i SvD skriven av Ingvar Åkesson. Jag blir oerhört fascinerad av hur förespråkarna för laen återkommer till samma argument hela tiden, även fast de sedan länge är antingen motbevisade eller helt intetsägande. Det verkar nästan som att de hade förberett ett antal argument för att kunna vifta bort ett par ledarartiklar i tidningarna för att sedan gå vidare. Nu när det blivit den folkstorm det har blivit så har de helt enkelt inget nytt att komma med, och kan egentligen inte trolla fram nya, vettiga, argument, eftersom de inte finns. Även Emma skriver väldigt bra kring lagen, och jag gillar framför allt hennes avslutning, som jag helt fräckt tar och citerar här: “Generaldirektören kämpar för att hålla liv i FRA — vi kämpar för att hålla liv i demokrati och ett fritt och öppet samhälle, där FRA bara är en bit i ett stort och otäckt pussel.” Även i DN skrivs det försvar för lagen, denna gång av Anders Wik. Jag tycker att det är ganska lustigt att två av de högst uppsatta tjänstemännen på FRA känner att de behöver gå ut och försvara denna lag. De ska ju inte göra något annat än att verkställa den, och jag tror inte de förstått att det faktiskt är det politiska beslutet vi är upprörda över i första hand. Sen blir vi ju också upprörda över att de försvarar beslutet, men jag har egentligen inget otalt med FRA. Jag gillar dock inte deras verksamhet, som har beslutats av landets politiker. Så Anders och Ingvar, varför är lagen så viktig för er? Är ni rädda om era jobb? Eller att bli marginaliserade i den internationella signalspanings-communityn? Eller har De Totalitära sagt åt er att försvara lagen, eftersom de är rädda om sina egna bykar? Läs även andra bloggares åsikter om FRA, Lex Orwell, Ingvar Åkesson, Anders Wik, signalspaning, övervakning, politik ...och alla som inte är dina också. Henrik Alexandersson uppmanar oss alla att sprida ordet, och att påverka parlamentsledamötena i Europaparlamentet. Anlednigen är så klart Marianne Mikkos påhitt om att avgiftsbelägga och bgränsa bloggar. Eftersom jag är lat länkar jag bara till Henriks inlägg, där finns all informaition som krävs för att kunna skicka sin åsikt till våra parlamentsledamöter. Läs även andra bloggares åsikter om EU, Bloggar, yttrandefrihet, Marianne Mikko, Christofer Fjellner, politik Henrik Alexandersson rapporterar att Christofer Fjellner (m) tar upp striden med Marianne Mikkos (s) förslag att begränsa bloggarna inom EU. Läs pressmedelandet på Henriks sida, och mer info på Christofer Fjellners blogg. Jag hoppas att det går att stoppa denna galenskap, för precis som Christofer skriver så har bloggarna bidragit till att vitalisera demokratin och utgör på inget sätt ett hot mot den (även om De Totalitära nog inte skulle hålla med, men de verkar ju ha en liten annorlunda syn på demokrati). Läs även andra bloggares åsikter om Bloggar, EU, Marianne Mikko, Christofer Fjellner, reglering, politik Det är precis det vår käre statsminister försöker göra. Det säger han själv. Jag vet att jag börjar bli tjatig nu, men det håller faktiskt inte Fredrik. För stormen kommer inte att bedarra, opinionen kommer inte att vända. Du kommer inte komma ur detta med hedern i behåll. Det är för sent. Möjligtvis kan du lyckas återvinna lite av det politiska kapital du förlorat, men inte på det sätt du beter dig nu. Att säga att kritiken beror på att folk inte förstår lagen och att använda det som ett argument till att inte diskuttera frågan är inte ett sätt jag vill att våra ledande politiker ska agera på. Jag vill att de ska bemöta kritiken, och om vi nu har så fel så kan du väl komma med ett övertygande argument som får oss att tro på lagen. Än så länge har det varit tunnsått med sånt. Det kanske är ni som beslutat om lagen som inte förstår innebörden av den, eller är det just det ni gör, och är det därför ni inte vill ta debatten? För att ni vet att vi har rätt? Och när jag ändå är inne på temat: “det håller inte”. Centern ska tydligen uppfostra sina partimedlemmar. Jag trodde att en demokratisk organisation fungerade precis tvärtom, dvs att beslutsfattarna ska förankra sina beslut hos medlemmarna, och inte i efterhand försöka övertyga dem om att det var rätt. Fast det kanske bara är så att demokratin inom centern fungerar på samma sätt som den svenska. Anna Troberg skriver ett syrligt och träffande inlägg om samma ämne. Läs och begrunda. Läs även andra bloggares åsikter om FRA, Lex Orwell, avlyssning, övervakning, Reinfeldt, moderat, centern, demokrati, politik Nu säger Mona Sahlin att (s) kommer riva upp FRA-lagen om de får makten. Ja, det är vad hon vill få det att låta som i alla fall. Daniel på Basic Personligt tar och genomskådar Monas argumentering på ett lysande sätt. Tyvärr Mona, det håller inte. Ni vill inte alls riva upp lagen, bara ta billiga politiska poänger. Jag tror inte ni är ett dugg bättre i denna fråga, då skulle ni inte ha introducerat lagen från första början. Nu börjar dessutom Fredrick Federley att hojta igen. Han försöker ta igen lite av det väljarstöd han sumpade efter omröstningen förmodligen. Men tyvärr Fredrick, jag måste säga samma sak till dig som till Mona. Det håller inte. Vi har sett vad du går för när det verkligen gäller. Det är lätt att lova saker och prata sig varm om integriteten, men när allt kom till kritan tryckte du “ja” den 18:e. Emma på opassande har sammanställt en bra lista över övervakningslagar som finns, som kommer att införas och som är i planeringsstadiet. Det är ingen munter läsning direkt. Läs även andra bloggares åsikter om FRA, Lex Orwell, avlyssning, integritet, politik, Mona Sahlin, Fredrick Federley