text: IF Boltic (IFB) är en idrottsklubb i Karlstad, under senare år främst en bandyklubb. IF Boltic bildades år 1946 på Herrhagen i Karlstad. IF Boltic är en av Sveriges mest framgångsrika bandyklubbar med totalt 15 SM-guld, varav sju raka SM-guld för herrlaget mellan åren 1979 och 1985 och 10 raka SM-finaler mellan år 1979 och år 1988. Boltic var fram till 2021 den enda klubb som hade blivit mästare på både herr- och damsidan samma år. Detta har klubben lyckats med tre olika år, men 2021 blev de alltså inte ensamma om den bedriften längre då Villa Lidköping lyckades med samma bedrift. I början hade föreningen förutom bandy också sektioner för handboll och fotboll. Boltic spelar sina hemmamatcher på Tingvalla isstadion. IF Boltics historia De första åren 1946–1951 De båda brittiska lagen Bolton Wanderers FC och Celtic FC har haft stor betydelse för IF Boltic, för det var från dessa klubbar Boltic tog sitt namn. Namnet bestämdes när Boltic hade sitt första möte som ägde rum på Torpmans Café på Herrhagen i Karlstad den 1 november 1946. Där bestämdes bland annat att Boltic skulle syssla med handboll, fotboll och bandy. Boltics sportsliga verksamhet kom igång året efter när man ställde upp med juniorlag i fotboll, handboll och bandy. I bandyns juniorserie spelade man den första matchen mot Göta och det blev förlust med 2–3. År 1949 hade föreningen små framgångar, pojklaget i bandy vann sin serie, juniorlaget i fotboll likaså och A-laget i bandy fick plusmålmålskillnad för första gången. Men år 1950 ställde ekonomin till problem för Boltic och man tvingades att lägga ner fotbollen och efter det var det bara bandy som gällde för Boltic. A-laget tog det här året steget upp i division tre efter sin första serieseger med en imponerande målskillnad på 30–4. Det första året i division tre för Boltic slutade med en andra plats i tabellen. 1952–1967 Trots andraplatsen i serien år 1951 blev man degraderade till division fyra på grund av serieomläggning. Efter ett svagt år i division fyra kom A-laget igen nästa säsong och vann år 1953 division fyra och gick även till final i lilla DM. Det gick dock sämre nästa säsong när man slutade sist i division tre och år 1955 blev en ännu svagare säsong när man bara vann en match av åtta i division fyra. Det blev istället en mycket bättre säsong 1956 när Boltic vann serien och avancerade till division tre. Det här året firade Boltic sitt tioårsjubileum och detta firade man på Tynäs. Comebacken i trean 1957 slutade med en tredjeplats och året efter bildade Boltic sin ungdomssektion. Boltic lyckades nu hålla sig kvar i trean och år 1960 lyckades man vinna division tre och kunde då för första gången avancera till division två, men man åkte ur direkt. Boltic kunde sedan efter två säsonger återvända till division två igen, men man åkte återigen ur direkt år 1964. Men efter två raka andraplatser så kunde Boltic år 1967 äntligen ta steget upp och etablera sig i division två. Det här året så invigdes också Boltics nya hemmaplan Tingvalla isstadion och spelarna bidrog med en krona per träning för att bidra till kostnaden av Tingvalla. 1968–1978 Boltic gjorde en bra säsong i division två år 1968 när man vann 11 av 14 matcher och slutade tvåa efter Lesjöfors. Nästa säsong blev dock tuffare och man hamnade en plats ifrån nedflyttning. Det fortsatte tufft för Boltic de två följande säsongerna när man slutade fyra från slutet båda åren, innan man år 1972 kunde komma upp i tabellen och bli femma. Efter femteplatsen så slutade Boltic fyra i serien två år i följd. Boltic beslutade att bygga en klubbstuga vid Tingvalla som klubbstugan invigdes år 1974 efter ett mycket stort arbete av klubbens medlemmar. År 1975 inleddes hårdsatsningen som skulle komma att göra Boltic världsberömt. Curt Einarsson kom in som tränare och på spelarfronten kom bland andra "Bempa" Ericsson, Per Togner och "Fille" Broström. Säsongen slutade med en andra plats i tabellen efter BK Forward. Det tog 30 år för Boltic innan man kunde gå upp i allsvenskan (högsta serien). Men år 1976 blev året då det skedde. Den avgörande matchen om seriesegern i division två spelades på Tingvalla mot BK Forward där oavgjort skulle räcka för Boltic. Matchen blev en rysare och slutade 2–2, Boltic blev med det resultatet klart för kvalet till allsvenskan. Kvalet inleddes med seger mot Nässjö på Tingvalla, sedan fick man 3–3 mot Elles och det blev förlust mot Tranås. Men sedan tog man sig samman och vann mot Elles med 10–3 på Tingvalla och avgörandet om en plats i Allsvenskan kom att stå i Nässjö där "Fille" Broströn blev stor matchhjälte med sina två mål när Boltic vann med 3–0. Nu var målet äntligen nått för Boltic, efter 30 år var man nu i allsvenskan. Boltic spelade sin allsvenska premiär hemma på Tingvalla den 28 november 1976 mot IFK Kungälv, 915 åskådare fick se Kungälv ta ledningen med 2–1 i halvtid. Men i den andra halvleken körde Boltic över Kungälv och vann till slut matchen med 12–2. Det fortsatte att gå bra för Boltic i allsvenskan och det dröjde ända till sjunde omgången innan Boltic förlorade sin första match. Boltics fina spel höll i sig hela säsongen och slutade med att man som nykomling kunde vinna den södra allsvenska serien säsongen 1976/1977. Boltic vann 13 av 18 matcher och spelade in 27 poäng, fem poäng fler än tvåan Örebro. Boltic räckte dock inte till i slutspelet när Broberg blev för svåra i kvartsfinalen, Broberg gick vidare efter seger med 7–3 på Tingvalla och 7–4 i Söderhamn. Boltic kunde trots kvartsfinalförlusten se tillbaka på en mycket imponerande första säsong i allsvenskan. Inför den andra säsongen i allsvenskan värvade man Bengt "Pinnen" Ramström från Örebro och Boltic slutade trea i södergruppen en poäng efter seriesegraren Västerås. I slutspelet slog man Sandviken i kvartsfinalen, men mot Västerås i semifinalen blev det förlust. Men Boltic hade nu under sina två första år i allsvenskan visat att man var att räkna med och man var nu redo att ta nästa steg och gå hela vägen. 1979–1985 Tredje säsongen i allsvenskan skulle bli en fantastisk säsong för Boltic. Man vann den södra serien 1978/1979 med fyra poängs marginal till Örebro. Boltic inledde sedan slutspelet med att återigen slå Sandviken i kvartsfinalen och man ställdes i semifinalen mot Selånger. Boltic förlorade den första matchen med 5–2 men svarade med 5–1-seger i den andra matchen. I den avgörande matchen på Tingvalla lyckades Boltic vinna med 3–1 och var med det klart för sin första SM-final. I finalen väntade Broberg på Söderstadion inför 14 000 åskådare. Broberg började finalen bäst och ledde i halvtid med 3–1. Men i andra halvlek vände Boltic matchen med fyra mål på 11 minuter och vann till slut med 7–4. Boltic med det svenska mästare i Bandy år 1979 och Bernt "Bempa" Ericsson fick också avsluta sin fantastiska karriär med två mål i finalen. Det här året utsågs Bengt "Pinnen" Ramström till Årets man i svensk bandy. Säsongen 1979/1980 var det dags för premiär i Europacupen där Boltic ställdes mot Zorkij från Sovjetunionen och Boltic gjorde en riktig bragdmatch i den första finalen borta i Sibirien när klarade 2–2. I den andra finalen hemma på Tingvalla var Boltic det starkare laget och vann med 3–2 och Boltic var nu också Europacupmästare. Boltic slutade den här säsongen tvåa i den södra gruppen två poäng efter Västerås och man ställdes därefter mot Broberg i kvartsfinalen. Boltic vann den första matchen med 2–1 men Broberg tog hem returen med 3–2. Den avgörande matchen spelades i Söderhamn där Boltic visade styrka när man lyckades vinna med 5–2. I semifinalen blev Bollnäs inget problem för Boltic när man vann båda matcherna och återigen var i SM-final där Sandviken stod för motståndet. I SM-finalen blev "Fille" Broström stor matchvinnare med sina tre mål när Boltic vann med 5–3 och tog sitt andra raka SM-guld. Per Togner gjorde en stark säsong och blev utsedd till Årets man i svensk bandy. Boltic inledde nästa säsong med seger i World Cup i Ljusdal, där man enkelt vann finalen mot Edsbyn med siffrorna 4–0. I grundserien slutade det med seger i södergruppen fyra poäng före Villa BK och i slutspelet ställdes Boltic återigen mot Broberg i kvartsfinalen. Båda lagen tog varsin seger och det blev skiljematch på Tingvalla där Boltic kunde vinna med 4–3. Boltic hade den här säsongen en kedja med Per Togner, "Fille" Broström, "Pinnen" Ramström och nyförvärvet inför säsongen från Edsbyn Ola Johansson som var nästan omöjliga att stoppa. Men Årets man i svensk bandy blev det här året försvaren Mats Carlsson som hade stor del i Boltics framgångar, både med sitt försvarsspel men också med sitt konstruktiva spel och fantastiska skott som producerade många mål. Boltic mötte i semifinalen Ale-Surte och där tog man två raka segrar och var med det klara för SM-final. Boltic som hade med sex spelare i Sveriges VM-guldlag det här året var stora favoriter i finalen mot sensationslaget Selånger. Boltic höll för favorittrycket och vann med 4–3 där Ola Johansson blev finalkung med sina två mål som gav Boltic SM-guldet för tredje året i följd. Dock så tappade Boltic det här året Europacup titeln till Jenisej efter två raka förluster i finalen. Säsongen 1981/82 inleddes med att Boltic tog sin andra raka seger i World cup i Ljusdal efter seger med 6–0 mot Broberg i finalen. Boltic slutade sedan grundserien på en tredjeplats i den södra serien sju poäng efter Villa. I slutspelet kunde Boltic efter två raka segrar i kvartsfinalen mot Sandviken avancera till semifinal där man ställdes mot Broberg. Det blev som vanligt mot Broberg en hård matchserie men Boltic kunde avancera vidare efter 6–5-seger i den avgörande matchen. I SM-finalen mot Edsbyn blev "Pinnen" Ramström matchvinnare med sina tre mål när Boltic tog hem segern med 3–2 inför 13 188 åskådare på Söderstadion. Efter sin mycket starka säsong blev "Pinnen" Ramström utsedd till Årets man i svensk bandy. I Europacupen det här året mötte man återigen Jenisej i finalen, Boltic vann den första finalmatchen på Tingvalla med 8–3 och man lyckades även vinna returmatchen i Moskva med 2–0 och kunde nu ta tillbaka Europacuptiteln från Jenisej. Därmed var den perfekta säsongen fullbordad med seger i World cup, SM-guld och seger i Europacupen. Boltics framgångar fortsatte även nästa säsong när man vann södergruppen två poäng före Villa. I kvartsfinalen besegrades Ljusdal och i semifinalen tog man två raka segrar mot Sirius med siffrorna 8–2 och 2–1. Boltic var återigen i SM-final på Söderstadion där Villa BK stod för motståndet inför 18 110 åskådare. Finalen var mållös vid fulltid men i förlängningen orkade inte villa stå emot längre när Boltic vann med 5–0 och var med det svenska mästare år 1983. Boltic försvarade också sin Europacuptitel när man slog Jenisej med 5–1 och 5–3 i de båda finalmatcherna. Det här året blev också Ola Johansson utsedd Årets man i svensk bandy. Boltic hade inför Säsongen 1983/84 tappat Per Togner, Kenth Hultqvist och Stefan Karlsson som alla gick till Vetlanda, men man lyckades trots det återigen vinna den södra serien. I kvartsfinalen blev det jämnt mot Ljusdal när lagen vann varsin hemmamatch och det krävdes skiljematch. Boltic kunde där plocka fram sitt starkaste spel och vinna avgörande matchen med 8–2. Semifinalen blev en riktig rysare mot IFK Motala där det började med seger hemma för Boltic innan Motala svarade med en 6–1-seger i andra matchen. I den avgörande matchen i Motala visade Boltic styrka och tog en imponerande seger med 5–1 efter att Kjell Kruse svarat för fyra mål. Edsbyn stod för motståndet i SM-finalen och det blev en mycket jämn match där Boltic kunde ta SM-guldet efter att Anders Bridholm storspelat i målet och Kjell Kruse och Mats Carlsson gjort Boltics båda mål i 2–0-segern. Efter sitt storspel i målet den här säsongen blev Anders Bridholm utsedd till Årets man i svensk bandy. I Europacupen det här året så blev det förlust mot Jenisej. Efter att ha spelat 4–4 borta så fick Boltic stryk med 4–3 på Tingvalla. Boltic var säsongen 1984/1985 på jakt efter sitt sjunde raka SM-guld och hade inför säsongen förstärkt laget med Per Togner som återvände från Vetlanda. Efter att Boltic slutat tvåa i allsvenskan efter Vetlanda så började man slutspelet med att slå Ljusdal i Kvartsfinalen där man tog två raka segrar. Mot Broberg i semifinalen vann Boltic båda matcherna och var nu framme i sin sjunde raka SM-final där IFK Motala väntade. Boltic gjorde en bra insats i finalen och vann med 4–3 i en match där Boltic trots de jämna siffrorna aldrig riktigt var hotade. Finalen avgjordes i praktiken när Ola Johansson gjorde 4–1 i den 58:e minuten och Boltic kunde sen kontrollera finalen och ta sitt sjunde raka SM-guld. Boltic gick med det om IFK Uppsala som vann sex raka SM-guld mellan 1915 och 1920. Anders Bridholm som fortsatte att storspela i målet den här säsongen blev utsedd till Årets man i svensk bandy för andra året i följd. I Europacupen det här året började det med förlust i första finalen med 3–1 mot Jenisej. Men Boltic gjorde en otrolig vändning på finalen när man vann med 8–1 i returen hemma på Tingvalla och tog tillbaka Europacuptiteln. 1986–1989 Det blev år 1986 som Boltics svit på sju raka SM-guld bröts. Boltic gjorde ändå en stark säsong när man vann World cup i Ljusdal och tog hem sin femte seger i Europacupen efter vinst med 8–2 i finalen mot Jenisej. Boltic tog sig sedan till SM-final genom att slå Ljusdal i kvartsfinalen och Sandviken i semifinalen. I Finalen lyckades Vetlanda vinna med 2–1 och blev med det laget som bröt Boltics otroliga svit på sju raka SM-guld. Följande säsong tog sig Boltic till en ny SM-final, där man återigen fick se sig besegrade. Den här gången av IFK Motala som vann med 3–2 trots att Kjell Kruse och Ola Johansson gett Boltic ledningen i matchen två gånger om. Men Boltic tog dock hem World cup i Ljusdal den här säsongen, efter finalseger mot Vetlanda med 2–1 där Kjell Kruse blev matchvinnare med sina två mål. Boltic var efter två raka finalförluster nu ute efter att ta tillbaka SM-guldet till Karlstad. Man besegrade IFK Motala i kvartsfinalen och tog två raka segrar mot Villa BK i semifinalen. Boltic var nu i sin tionde raka SM-final där man ställdes mot Vetlanda. Det varma vädret förstörde isen kvalité i finalen på Söderstadion och det var Boltic som hanterade det svårspelade underlaget bäst. Ola Johanson var bäste man på plan och Bengt "Pinnen" Ramström fick sätta punkt för SM-finalen med ett solomål i slutsekunderna som fastställde slutresultatet till 5–2. Därmed tog Boltic sitt åttonde SM-guld på tio säsonger. Efter tio raka SM-finaler för Boltic, så bröts den otroliga sviten säsongen 1988/1989 när Boltic missade slutspelet. Boltic hade inför säsongen tappat Ola Johansson som lämnat för VSK och "Pinnen" Ramström som lagt skridskorna på hyllan. "Pinnen" gjorde dock comeback senare under säsongen men trots det räckte det inte till slutspel för Boltic. Det blev även ett misslyckande i Europacupen för Boltic, när man slutade trea efter att ha förlorat mot både Jenisej och IFK Helsingfors. 1990–2000 Inför säsongen 1989/1990 värvade man Ola Fredricsson från Nässjö som skulle komma att bli en mycket viktig spelare för Boltic under 1990-talet. Boltic åkte dock ut i kvartsfinalen med 3–0 i matcher mot Villa Lidköping. Boltic räckte inte ända fram även nästa säsong då man föll i semifinalen mot Vetlanda och därför satsade man inför säsongen 1991/1992 för att komma tillbaka till SM-finalen. Boltic värvade inför säsongen bland annat Mikael Forsell från Villa-Lidköping, Marcus Bergwall från Lesjöfors och Patrik Södergren från Bollnäs. Boltic vann den här säsongen både södergruppen och elitserien och gick enkelt vidare till semifinal efter 3–0 i matcher mot IFK Vänersborg. I semifinalen blev det tuffare och det krävdes tre matcher mot Västerås där Boltic lyckades vinna den avgörande matchen hemma på Tingvalla med 1–0 efter mål av Kjell Kruse. I SM-finalen så tog Vetlanda kommandot och såg ut som klara vinnare vid ledning med 4–1, men Boltic kom dock tillbaka och reducerade till 4–3. Men trots mängder med chanser fick man inte in bollen och Vetlanda tog hem SM-guldet 1992. Säsongen 1992/1993 vann Boltic norrgruppen efter 14 segrar på 14 matcher och slutade sedan tvåa i elitserien. I kvartsfinalen blev Sirius inget problem för Boltic som kunde vinna med 3–0 i matcher. Boltic följde sedan upp det med att besegra Villa Lidköping med 2–1 i matcher i semifinalen och ställdes sedan mot Västerås i SM-finalen. I Finalen gjorde Ola Fredricsson en stormatch och svarade för tre mål, men Västerås lyckades efter en jämn SM-final ändå ta guldet efter seger med 5–4 i sudden. Ola Fredricsson blev sedan utsedd till årets man i svensk bandy 1993. Efter att ha åkt ut i semifinalen år 1994, så var nu Boltic säsongen 1994/1995 ute efter att ta sitt första guld sedan 1988. I grundserien slutade Boltic tvåa i södergruppen efter Vetlanda och man slutade sedan också tvåa i elitserien efter VSK. I Kvartsfinalen besegrades Ljusdal med 2–0 i matcher och i semifinalen mot Sandviken krävdes det en avgörande match på Tingvalla. Boltic gjorde där en mycket stark insats när man vann med 9–3 och var med det klara för sin trettonde SM-final på sjutton säsonger. I SM-finalen mot Vetlanda blev nyförvärvet inför säsongen Pål Hanssen stor matchvinnare, när han vid ställningen 1–1 avgjorde med ett solomål i 87 matchminuten som gav Boltic sitt nionde SM-guld. Även Mikael Forsell gjorde en stormatch i målet och blev också utsedd till årets man i svensk bandy 1995. Säsongen 1995/1996 började med att Boltic vann World cup i Ljusdal, Boltic besegrade Västerås i finalen efter avgörande i sudden av Rikard Timmerklev. Boltic vann sedan också Europacupen 1995 efter seger i finalen mot det ryska laget Sibselmach med 5–0. Men Boltic kunde inte följa upp de framgångarna och försvara sitt SM-guld, utan föll mot Västerås i semifinalen efter förlust med 8–3 i avgörande matchen Västerås. Boltic försvarade året efter sin World cup titel i Ljusdal när man slog Falu BS i finalen med 6–3. Boltic nådde även det här året i semifinal, men Sandviken blev för svåra för Boltic och vann med 6–1 i avgörande semifinalen. Boltic hade dragits med ekonomiska problem under många år och inför säsongen 1997/1998 hade problemen blivit för stora och det gjorde att flera nyckelspelare lämnade inför säsongen. Boltic slutade det här året sexa i södergruppen och klarade sig kvar efter att ha slutat fyra i allsvenska fortsättningsserien. År 1999 och år 2000 gick man vidare till elitserien men båda åren slutade man där sist och missade slutspelet. 2001–2010 År 2000 slogs IF Boltic ihop med IF Karlstad-Göta och bildade BS BolticGöta. Man slutade år 2001 återigen sist i elitserien. Bolticgöta lyckades sedan gå till slutspel tre år i rad men åkte ut i kvartsfinalen alla tre åren. Säsongen 2005/2006 tvingades Bolticgöta att kvala mot Gripen Trollhättan BK för att hålla sig kvar i allsvenskan och Bolticgöta kunde efter seger med 7–5 i den avgörande matchen behålla sin plats i allsvenskan. Dock så blev säsongen 2006/2007 ännu en missräkning för klubben när man efter förlust borta mot Tillberga i den näst sista matchen i Superallsvenskan åkte ur den högsta serien detta trots att truppen innehöll spelare som Martin Berggren, Jesper Bryngelsson och Daniel Svedberg. Sedan år 2008 heter A-laget åter IF Boltic och Säsongen 2009/2010 skrevs ett nytt kapitel i föreningens historia. Den 27 februari 2010 besegrade Boltic Ale-Surte med 10–3 (3–1) i en seriefinal i söderallsvenskans sista omgång inför 1 023 åskådare på Tingvalla isstadion. Därmed blev Boltic åter klart för Elitserien efter tre år i Allsvenskan. Tongivande spelare i seriefinalen var bland andra lagkapten Mattias Svensson, Pål Hansen och Henrik Jönsson. Damerna Även damlaget var starkt under 1980-talet, och blev svenska mästare 1982, 1984, 1985, 1986, 1987 och 1989. Kända spelare Bernt "Bempa" Ericsson Bengt "Pinnen" Ramström Ola Johansson Per Togner Kjell Kruse Kjell-Göran "Fille" Broström Mats Carlsson Bengt Carlsson Stefan Karlsson Kenth Hultqvist Mikael Forsell Ola Fredricson Marcus Bergwall Fredrik Rinaldo Roger Knöös Martin Berggren Richard Timmerklev Jesper Bryngelsson Björn Tömmernes Pål Hanssen Kaj Nordin Bengt Andersson Övrigt Europacupen i bandy: 6 SM-finaler: 14 SM-guld:9 (1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1988 och 1995) Flest allsvenska matcher: Björn Tömmernes, 445 Flest allsvenska mål: Kjell Kruse, 480 Referenser Noter Tryckta källor Upplösta bandyklubbar i Sverige Upplösta fotbollsklubbar i Sverige Upplösta handbollsklubbar i Sverige Sportklubbar bildade 1946 Sportklubbar upplösta 2000 Sportklubbar i Karlstad


source: wikipedia

text: Idisslare (Ruminantia) är en underordning till ordningen partåiga hovdjur (Artiodactyla). Kännetecken Mage och tarmkanalen En idisslares mest utmärkande kännetecken är att dess mage består av tre eller fyra avdelningar: våm, nätmage, bladmage och löpmage. De som har endast tre avdelningar saknar bladmagen. Våmmen (v i bilden) är som en utstjälpning av matstrupen (m). Från det ställe där matstrupen mynnar i våmmen går ett slemhinneveck som sträcker sig genom nätmagen (n) till bladmagens början. Detta veck utgör den så kallade struprännan som vid ungens diande reflexmässigt sluts till ett rör. Mjölken går då direkt från matstrupen ner till löpmagen. Bladmagen (b) saknar liksom våmmen och nätmagen körtlar och utmärks av att dess slemhinna bildar stora blad. Löpmagen har en mjuk slemhinna och körtlar. Den endast obetydligt tuggade födan kommer först in i våmmen och nätmagen. Där blir maten bearbetad av mikroorganismer. När födan sväljs för andra gången går den rakt ned i bladmagen. Här pressas en stor del av födoämnenas flytande beståndsdelar ut och får passera in i löpmagen, där de absorberas. Bladmagen fungerar också som sönderdelningsapparat. Hos unga och späda djur är våmmen och nätmagen små och mjölken kommer nästan omedelbart in i löpmagen. Tarmkanalen är mycket lång och med stor blindtarm. Hos fåret är tarmkanalen till exempel tjugoåtta gånger längre än kroppen. Tjocktarmen bildar en spiral. Idisslarnas sätt att tugga födan två gånger kallas för att idissla och har gett upphov till deras namn. Tänder Tänderna är av fyra typer: framtänder, hörntänder, premolarer och molarer. I överkäken saknas dock vanligen både framtänder och hörntänder. Framför kindtänderna finns en stor tandlucka. Framtänderna och de undre hörntänderna är nästan spadformiga, med skarpt skärande egg, och används i tillsammans med överkäkens broskartade valk för att klippa av de växter som betas. Överkäkens fram- och hörntänder är kägelformiga och på några få arter är hörntänderna utskjutande. Kindtänderna är sammansatta eller strecktecknade och har emaljveck och cement på tuggytan. När idisslarna tuggar förs underkäken växelvis åt båda sidorna, vilket möjliggörs genom att ledknapparnas yta är flat. Utseende De flesta idisslarna är smärta (mera sällan klumpigt byggda) djur. De är stora eller mellanstora jämfört med andra däggdjur, endast några få riktigt små arter finns ( t.ex. dvärgmyskdjur. Huvudet är jämförelsevis litet, med långsträckta käkar och bred panna, som (särskilt hos hannarna) ofta har enkla eller greniga horn. Ögonen är stora, öronen stora och upprätta, nosen kort, läpparna mycket rörliga. Halsen är lång och ganska rörlig. Extremiteterna är än långa, än medelmåttiga, dels finare, dels grövre, med nästan alltid sammansmälta och mycket förlängda mellanhands- och mellanfotsben. Den sista tåleden omsluts av en klöv. De flesta arterna har också rudiment av två sidotår, som sticker ut som lättklövar. Pälsen är tät och ligger tätt an mot kroppen. Den är mjuk och glatt, ullig eller krusig. På hakan och halsen, ryggen, bogarna och svansspetsen är håret ofta förlängt till en man eller tofsar. Utbredning Idisslarna finns naturligt i alla områden i världen utom Australien, Polynesien och Antarktis. Även till Australien och Polynesien har införts åtskilliga tama arter av denna grupp. Den största spridningen har nötkreatur, hjortdjur och gaffelantiloper. Den minsta spridningen har giraffdjur och myskhjortar. Levnadssätt Idisslarnas föda utgörs av många olika slags växter. Nästan alla idisslare har flyktbeteende och är snabba. Många lever i hjordar, alla i sällskap. Somliga hör hemma i bergstrakter, andra i slättbygder, några få i blöta lågländer. Idisslarna lever polygamt och honan föder en, sällan två eller tre (en art dock fem till sex) ungar. Idisslare och människor Flera arter har blivit tämjda redan i uråldriga tider och är till mycket stor nytta för människan som dragdjur eller lastdjur och genom sitt kött, fett, hår och skinn, sin mjölk med mera. De är lydiga, tåliga och förnöjsamma och för många jordbrukare och nomader helt oumbärliga. Vissa mikrober i idisslarnas mag-tarmsystem bildar vitamin B12 som förs vidare i näringskedjan och är av avsevärd betydelse för människors tillförsel av detta vitamin. Även de vilda arterna är till mycket större nytta än den skada de förorsakar, och har varit eftertraktade jaktbyten. Systematik Idisslare delas vanligen i två grupper: Mushjortar (Tragulidae), är den mest ursprungliga gruppen i underordningen. Arterna saknar bladmage. Pecora, kännetecknas av en mage med fyra kamrar. Dessutom har hannar och hos en del arter även honor horn på huvudet. Djurgruppen består av fem familjer. Hjortdjur (Cervidae) Slidhornsdjur (Bovidae) Giraffdjur (Giraffidae) Myskhjortar (Moschidae) Gaffelantiloper (Antilocapridae) Djur med liknande matsmältningssystem Det förekommer en del djurgrupper som oberoende utvecklade en mage med flera kamrar. Till dessa räknas kameldjur, flodhästar, navelsvin, sengångare, langurer och kängurudjur. Även fågeln hoatzin har en liknande matsmältningsapparat men här är en del av djurets kräva ombildat till förmage. Valar är släkt med flodhästar och har ärvt förfädernas mage med flera kamrar. Å andra sidan idisslar valar inte då de har animaliska ämnen som föda. Gråvalar, grönlandsval och vikval får hjälp av bakterier för att bryta krilldjurets kitinpansar. Källor


text: Kurt Allan Ingemar Mundebo, född Johansson 15 oktober 1930 i Mundekulla i Långasjö, död 7 september 2018 i Lidingö, var en svensk politiker (folkpartist) och tidigare budget- och ekonomiminister. Ingemar Mundebo tog socionomexamen 1954 och blev filosofie licentiat 1964 och filosofie doktor 2008 vid Stockholms universitet, där han också var anställd 1964–1978, från 1976 som byråchef. Han var riksdagsledamot för Stockholms läns valkrets 1965–1980, fram till 1970 i andra kammaren och därefter i enkammarriksdagen. Efter den borgerliga valsegern 1976 var han statsråd och chef för budgetdepartementet 1976–1980, även chef för ekonomidepartementet 1978–1979. Han var därefter landshövding i Uppsala län 1980–1986 och generaldirektör för Riksrevisionsverket 1986–1993. Hans doktorsavhandling 2008 hade titeln Hur styrs staten? Resultat av resultatstyrning. Mundebo var sedan 1981 ledamot av Kungliga Gustav Adolfs Akademien, 1985 av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala och 1986 av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien. Ingemar Mundebo bodde på Lidingö och är gravsatt i minneslunden på Lidingö kyrkogård. Källor Litteratur Tvåkammarriksdagen 1867–1970, band 1 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 256 Externa länkar Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet Tidigare ledamöter av Sveriges riksdag för Liberalerna och Folkpartiet Sveriges finansministrar Ekonomiministrar Budgetministrar Stenografer Landshövdingar i Uppsala län Svenska politiker under 1900-talet Svenska ämbetsmän under 1900-talet Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien Personer från Långasjö socken Gravsatta på Lidingö kyrkogård Födda 1930 Avlidna 2018 Män


text: Isala är en liten by strax norr om Svärdsjö utanför Falun i Dalarna. Den ligger vid Isalaåns utlopp i Svärdsjön. Enligt traditionen gömde sig Gustav Vasa i Isala, under sin flykt undan danskarna. På orten finns fortfarande "Kungsladan" kvar. Isala i Gustav Vasas öden och äventyr i Dalarna En Sven Alfson, även kallad Sven Elfsson, Sven Nilsson eller Sven Algotsson i olika uppteckningar skall enligt Gustav Vasas öden och äventyr i Dalarna hjälpt Gustav Vasa att gömma sig. Svens hustru skall en gång ha räddat honom genom att daska till honom med sin brödspade och därmed avleda danskarnas misstankar, då de inte kunde tro en bondmora ha kurage nog att hantera en ädling som Gustav Vasa på det sättet. Senare skall även Sven ha fört Gustav vidare, dold i ett hölass. Uppgiften dokumenterades första gången i antikvitetsrannsakningarna 1667, och nedskrevs senare av Jesper Swedberg i en annan version. Under 1700-talet kom berättelserna att föras in i svenska historieböcker. Några belägg för sanningshalten finns inte. En Sven i Isala användes dock 1524 av Gustav Vasa som budbärare. Isala lada, eller "Kungsladan", är en trösklada som tillhör Statens fastighetsverk. Den är daterad med hjälp av dendrokronologi till efter 1483. Minnesmärke Gustav III reste monumentet utanför ladan på sin resa dit 1786. På minnesstenen av Älvdalsporfyr står det på framsidan: På baksidan står det: Medalj Till minne av sitt besök – och som äreminne över Gustav Vasa och Sven Elfsson – utdelade Gustaf III Sveriges hittills enda ärftliga medalj, den så kallade Isalamedaljen. Den bärs fram till 2020 av Sven Elfssons ättlingar. Den är numera på Dalarnas museum. Referenser Externa länkar FMIS Orter i Falu kommun Gustav Vasas öden och äventyr i Dalarna


text: Insomnia kan syfta på: Insomnia – en roman av Stephen King från 1994, se Sömnlös (roman, Stephen King) Insomnia (film, 1997) – en norsk film med Stellan Skarsgård Insomnia (2002) – en amerikansk nyinspelning med Al Pacino av den norska filmen Insomnia (låt av Faithless) – en låt från 1995 av Faithless Insomnia (låt av Feeder) – en låt från 1999 av Feeder Se även Insomni – sömnlöshet inom psykiatrin


text: Ivar Justus Tengbom, född 7 april 1878 på Nynäs gård i Vireda socken, död 6 augusti 1968 i Stockholm, var en svensk arkitekt och ämbetsman. Till hans mest kända verk hör Stockholms konserthus och Tändstickspalatset. Utbildning och studieresor Ivar Tengbom tog studentexamen vid Högre allmänna läroverket i Skara och studerade sedan vid Chalmers tekniska läroanstalt i Göteborg och på Kungliga Konstakademien i Stockholm, som han lämnade 1901 med kunglig medalj. Därefter följde studieresor till Danmark 1903 och till Frankrike 1905-06. Liv och verk Tengbom arkitekter 1906 öppnade Tengbom arkitektkontoret Tengbom arkitekter, efter ett tiotal år hade kontoret 25 anställda. Sonen Anders Tengbom (1911-2009) och dennes söner inredningsarkitekt Jonas Tengbom och arkitekt Svante Tengbom har också arbetat för Tengbom arkitekter och fört Ivar Tengboms arv vidare. År 2006 fyllde Tengbom arkitekter hundra år och är därmed ett av världens äldsta fortfarande aktiva arkitektkontor. Samarbete med Ernst Torulf Tillsammans med kompanjonen Ernst Torulf deltog Ivar Tengbom åren 1903-1912 i en rad tävlingar som betydde genombrottet för nationalromantiken, såsom Engelbrektskyrkan (1906), där de blev andrapristagare, och Borås rådhus (1907) samt Högalidskyrkan (1911) där de segrade. 1910-talet – Nationalromantik Till en av hans tidiga villabyggnader i nationalromantisk stil hör Villa Backen i Lidingö som han 1910 ritade för paret August och Célie Brunius. År 1915 invigdes byggnaden för Stockholms enskilda bank intill Kungsträdgården i centrala Stockholm (se vidare Kungsträdgårdsgatan 8) samtidigt med byggnaden för Stockholms enskilda bank, Hornsgatan. Under denna tidsperiod skapade han även två högreståndsvillor i Diplomatstaden i Stockholm. Spenshults Sanatorium i Halland invigdes 1913. År 1917 slutfördes byggnationen av Bolltorps Sanatorium utanför Alingsås, som han ritat på uppdrag av Älvsborgs läns landsting. Tengbom var professor vid Kungliga Konsthögskolan 1915–1920. 1920-talet – Nordisk klassicism År 1920 kom Ivar Tengboms stora genombrott när han vann tävlingen om Stockholms Konserthus. Konserthuset som uppfördes 1924-26, var en total manifestation av den nordiska klassicismen i Sverige vid denna tid, internationellt uppmärksammad och känd som Swedish grace. De följande åren var Tengbom en flitigt anlitad arkitekt. Han ritade bland annat flera byggnader för Stockholms enskilda bank (1915), Handelshögskolan i Stockholm (1925) vid Sveavägen 65 och Tändstickspalatset (1928) vid Kungsträdgården för finansmannen Ivar Kreuger. Tengbom var generaldirektör för Byggnadsstyrelsen 1924–1936. 1930-talet – Funktionalism I början av 1930-talet hade han dock, som sin kollega Gunnar Asplund, svängt över till en stram funktionalism, där Esselte-huset (1928-34) vid Vasagatan, Citypalatset (1930-32) vid Norrmalmstorg, Himmelfärdskyrkan i Höganäs, samt två av Tobaksmonopolets byggnader (1930-32) respektive (1933-1938) vid Maria Bangata gäller som främsta exempel; här var den radikale funktionalisten Nils Ahrbom en betydelsefull medarbetare. 1940-talet Till Ivar Tengboms arbeten hör även Värmekyrkan i Norrköping samt en av byggnaderna i kvarteret Kåkenhus i Norrköpings industrilandskap. Han har även ritat vattentornet som står i Tornparken i Sundbyberg. Ett av hans sista stora arbeten var Bonnierhuset i Stockholm som han genomförde 1946 tillsammans med sonen Anders Tengbom, efter förstapris i arkitekttävlingen 1937. Åren 1947-49 genomförde Ivar Tengbom en stor omgestaltning av Skara domkyrka, där ett genomgripande tema var att inredningsdetaljer från olika epoker skulle komplettera och samspela med varandra i kyrkorummet. Detta i bjärt kontrast till den tidigare historicerande traditionen, bl. a. representerad av Helgo Zettervall. Utmärkelser Ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien 1925 Teknologie hedersdoktor vid Chalmers tekniska högskola 1957. Familj Ivar Tengblom var son till Agnes Almqvist som härstammar från Släkten Almqvist från Småland. Ivar Tengbom var gift mellan 1905 och 1927 med Hjördis Nordin-Tengbom och i detta äktenskap föddes sonen Anders Tengbom och dottern furstinnan Ann Mari von Bismarck. År 1931 gifte Tengbom om sig med grevinnan Madeleine Douglas (1886–1983). Även hans barnbarn, Jonas och Svante Tengbom blev arkitekter. Den senare förde arkitektkontoret vidare. Ivar Tengbom jordfästes i Högalidskyrkan och gravsattes kremerad i en pelare i kyrkorummets södra arkad. Verk i urval, bilder I kronologisk ordning. Referenser Noter Tryckta källor Vidare läsning Externa länkar Svenska arkitekter under 1900-talet Generaldirektörer för Byggnadsstyrelsen Alumner från Chalmers tekniska högskola Hedersdoktorer vid Chalmers tekniska högskola Arkitekter, Stockholms slott Mottagare av Samfundet S:t Eriks plakett Konstnärer verksamma vid Drottningholms slott Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien Personer från Vireda socken Födda 1878 Avlidna 1968 Män Mottagare av Prins Eugen-medaljen Byggnader ritade av Ivar Tengbom


text: Iran (persiska: ایران; Irān, från ir ”arierna[s]” och ān ”land, rike”), sedan 1979 formellt Islamiska republiken Iran, är ett land i västra Asien. Irans statsskick är republik och enhetsstat och författningen säger att statschefen skall vara en religiös ledare. Majoriteten av iranierna är shiamuslimer och islams lagar, sharia, utgör i dag grunden för den iranska lagstiftningen och de religiösa domstolarna. Landets statschef och religiösa ledare är sedan 1989 ayatolla Ali Khamenei. Iran är hemvist för en av världens äldsta kontinuerliga civilisationer. Landet brukar placeras i olika geografiska delområden beroende på sammanhang (geografiskt, kulturellt, ekonomiskt, statistiskt och liknande) såsom omväxlande Främre orienten, Mellanöstern, Sydasien, Sydvästasien, och Västasien. Namnet Iran togs i bruk inhemskt under sasanidernas era före den arabisk-muslimska invasionen omkring år 650 och har använts internationellt sedan 1935. Innan var landet känt för västvärlden som Persien efter den viktiga regionen Pars eller Fars. Både Iran och Persien används omväxlande i kulturella sammanhang medan Iran är det namn som används officiellt i politiska sammanhang. Iran har en folkmängd på drygt 82 miljoner människor och är det nittonde största landet i världen till ytan med . Iran är ett land av geostrategisk betydelse på grund av sitt läge i Mellanöstern och centrala Eurasien. Iran gränsar till Armenien, Azerbajdzjan och Turkmenistan i norr. Landet har även en kuststräcka utmed världens största insjö, Kaspiska havet. Kazakstan och Ryssland är därigenom även Irans grannstater i norr. Iran gränsar till Afghanistan och Pakistan i öster, Persiska viken och Omanbukten i söder, Irak i väster och Turkiet i nordväst. Teheran är Irans huvudstad och största stad samt centrum för landets industriella, kommersiella, finansiella och kulturella liv. Iran är en regional stormakt och har en viktig ställning i den internationella energisäkerheten och världsekonomin som ett resultat av landets stora reserver av petroleum och naturgas. Iran är hemvist för en av världens äldsta kontinuerliga civilisationer. Den första iranska dynastin bildades 2800 f.Kr. under kungadömet Elam. De iranska mederna enade Iran under ett imperium 625 f.Kr. Landet upplevde en glansperiod under det persiska akemeniderriket då Iran var världens ledande stormakt. De efterträddes av det hellenska seleukiderriket och två efterföljande iranska imperier, partherna och sasaniderna som åter gjorde Iran till en stormakt i Asien. Under sasaniderna blomstrade musik, konst och astronomi och läkarvetenskap i städerna Bishapur och Gundishapur och kung Khusrov I förblev en modell för det goda styret ända fram till modern tid. På 600-talets mitt skedde den arabiska invasionen och under medeltiden utvidgade iranska dynastier och imperier det persiska språket och kulturen över hela det iranska höglandet. Tidiga iranska dynastier som på nytt hävdade Irans självständighet innefattar tahiriderna, saffariderna, samaniderna och buyiderna. Grunderna till den moderna nationalstaten Iran lades under safaviderna. Religionerna zoroastrism, manikeism och bahá'í har alla sitt ursprung i Iran. Zoroastrismen grundades av Zarathustra, vars tänkande är grundval för iransk filosofi. Blomstringen av persisk litteratur, filosofi, medicin, astronomi, matematik och konst blev viktiga inslag i den medeltida iranska civilisationen. Den utvecklingen började under saffaridernas och samanidernas tid. Den iranska identiteten fortsatte att existera trots utländskt styre under de följande århundradena och den persiska kulturen gav avtryck på de turkiska ghaznaviderna och seldjukerna samt på de mongoliska ilkhanerna och tatariska timuriderna. En vändpunkt i Irans historia var uppkomsten av den safavidiska dynastin 1501 – som införde tolvorna islam som officiell religion i sitt imperium. Den konstitutionella revolutionen etablerade Mellanösterns första moderna konstitution och parlament år 1906 som en del av konstitutionell monarki. Iran genomgick en omfattande industrialisering under Pahlavidynastin som skapade det moderna Iran. Landet blev officiellt en islamisk republik den 1 april 1979 efter den iranska revolutionen ledd av ayatollah Ruhollah Khomeini. Iran är en av grundarna av FN, NAM, IKO och OPEC. Det politiska systemet i Iran, baserat på 1979 års Islamiska republiken Irans konstitution, omfattar flera intrikata styrande statsorgan. Irans högsta maktinstans är den högsta ledaren. Islam är den officiella religionen och persiska är det officiella språket. Iran är ett land med många etniska och språkliga grupper men majoriteten av invånarna är perser. Azerer, kurder, araber, armenier och lurer hör till minoritetsgrupperna. Perserna är spridda över hela landet medan azerer och kurder mestadels finns i nordväst, balucher i sydost, lurer i väst och araber i sydväst och turkmener i nordost. Historia Förhistoria De iransktalande folken har sitt ursprung på den pontisk-kaspiska stäppen och invandrade till det land som blev uppkallat efter dem före 900-talet f.Kr. Den förste iraniern som känd vid namn är filosofen och diktaren Zarathustra som levde ca 1500 f.Kr. Den äldsta kända källan som omnämner perserna är en assyrisk inskription från c:a 844 f.Kr., som omnämner dem som Parsu (Parsuash, Parsumash), bosatta i området kring sjön Urmia tillsammans med en annan folkgrupp, Mādāyu (meder). Under de följande 200 åren var perserna och mederna tidvis tributskyldiga till assyrierna. Området Parsuash annekterades av Sargon av Assyrien omkring 719 f.Kr. Så småningom kom mederna (latin: Media; kurdiska; Mad, Medya) att härska över ett självständigt mediskt rike kallat Medien och perserna blev undersåtar till dem. Akemeniderna var de första att skapa en centraliserad stat i Persien, grundad av Akaimenes (Hakhamanish), persernas hövding omkring 700 f.Kr. Omkring 653 f.Kr. hamnade mederna under skyternas styre och Teispes, som var son till Akaimenes, verkar ha lett de nomadiska perserna att slå sig ner i södra Iran vid denna tid och så småningom grunda den första organiserade persiska staten i det viktiga området Anshan när det elamitiska kungariket permanent krossades av den assyriske härskaren Ashurbanipal (640 f.Kr.). Provinsen Anshan och dess efterföljare fortsatte att använda elamitiska som officiellt språk ganska länge efter detta även om de nya dynastierna talade det indoeuropeiska språket persiska. Teispes ättlingar kan ha förgrenat sig i två dynastier, varav en härskade i Anshan, medan den andra styrde resten av Persien. Kyros II den store enade de båda rikena omkring 559 f.Kr. Vid denna tid var perserna fortfarande tributskyldiga till det mediska riket under Astyages. Persiska riket Innan det storpersiska rikets födelse var mederna den politiskt och kulturellt dominerande makten i norra Iran och när Kyros gjorde sitt framträdande på 500-talet f.Kr. var perserna i söder - grunden för det som skulle bli det persiska imperiet - medernas vasaller. Kyros den store enade dessa två indo-iranska folkstammar och störtade medernas siste härskare Astyages. Han var Irans förste shah och räknas som grundare av det persiska riket. Han författade även historiens första urkund om mänskliga fri- och rättigheter (Kyros cylinder). Dynastin kom att kallas akemenidernas efter Kyros förfader Akaemenes. Imperiet erövrade allt land från Indusdalen till nuvarande Bulgarien. Kyros II samlade perserna och 550 f.Kr. besegrade de Astyages styrkor varpå denne fängslades av sina egna adelsmän och utlämnades till den triumferande Kyros II, som nu var kung över det enade persiska riket. Då Persien övertog kontrollen över resten av Medien och dess provinser ledde Kyros de enade perserna och mederna i ytterligare erövringar. Han intog Lydien i Mindre Asien och förde sina arméer österut till Sogdien i Centralasien. Slutligen kunde Kyros 539 f.Kr. i triumf marschera in i den gamla staden Babylon. Efter denna seger blev han urtypen för en mild erövrare genom att utfärda Kyroscylindern: världens första deklaration om mänskliga rättigheter. Kyros dödades 530 f.Kr. under ett slag mot massageterna eller sakerna. Kyros son Kambyses II annekterade Egypten till Akemeniderriket. Det nådde sedan sin största utbredning under Dareios I. Han ledde arméer till Indus floddal och till Thrakien i Europa. En straffexpedition mot Grekland stoppades genom slaget vid Marathon 490 f.Kr. Hans son Xerxes I försökte också kuva grekerna och besegrade dem i slaget vid Thermopyle 480 f.Kr. men blev själv besegrad i slaget vid Plataiai året därpå. Akemenidernas rike var det största och mest framgångsrika världen dittills hade skådat. Viktigare var dock att det var välorganiserat och effektivt styrt. Dareios den store delade in sitt rike i 23 satrapdömen (provinser) övervakade av satraper, eller guvernörer, av vilka många hade personliga band till shahen. Han införde också systematisk beskattning för att få in skatt från varje provins. Dessutom övertog han Kyros II:s avancerade postdistributionssystem och utökade det. En sak som övertogs från assyrierna var användandet av hemliga agenter, kända som Kungens ögon och öron, vilka höll honom informerad. Dareios den store förbättrade den berömda Kungsvägen och andra gamla handelsvägar, varigenom avlägsna delar av riket sammanbands. Det kan också ha varit han som flyttade landets administrativa centrum från Parsa (Fars) till Susa, nära Babylon och närmare rikets centrum. Perserna lät lokala kulturer fortleva enligt Kyros den stores modell. Detta var inte enbart bra för rikets undersåtar, utan tjänade i slutändan också akemeniderna, eftersom folken i riket då inte kände något behov av att göra uppror mot det persiska styret. Den akemenidiska politiken präglades av kosmopolitism och mångkultur på olika områden. Under Artaxerxes I gjorde zoroastrismen sitt inträde i perserriket. Akemeniderna krossades slutgiltigen av Alexander den store år 330 f.Kr. Efter hans död grep den makedonske generalen Seleukos I makten i Persien och grundade det seleukidiska imperiet. Detta styrde under sin kulmen över ett lapptäcke av diverse folkslag från Bulgarien till Pakistan men krympte under trycket från romarna i väster och partherna i öster. Under 100-talet f.Kr. förlorade de makedonska kungarna sitt inflytande i Persien, och de östiranska partherna (arsakiderna) kom att bli den dominerande makten. Dessa utmanades av romarna som erövrade huvudstaden Ktesifon i nuvarande Irak ett flertal gånger från och med Trajanus regeringstid och som år 116 lyckades tränga sig fram till den gamla akemenidiska huvudstaden Susa i nuvarande Iran. Under 200-talet e.Kr. störtades de helleniserade arsakiderna av de nationalistiska sassaniderna, och med en ny centraliserad förvaltning återgick Persien till de gammalakemenidiska traditionerna. Zoroastrismen, som sedan Kyros tid varit dominant, blev absolut statsreligion. Medeltiden och framåt Under 600-talet invaderas Persien av arabiska beduinstammar och landet underställdes det muslimska Umayyadiska kalifatet. Araberna islamiserade landet och förbjöd persiska språket att användas i statsförvaltningen under 200 år. De arabiska kalifaten, umayyader och därefter abbasider stod sig tills 900-talet då buiderna tog makten och avsatte kalifen i Bagdad. Iran styrdes av inhemska kungahus (buider, ziyarider, tahirider, saffarider, samanider) och turkiska dynastier (ghaznavider, seljuker) fram till 1253 då mongolerna erövrade Iran under ledning av Khubilai khans bror Hülegü. Bagdad raserades 1258 och Hülegüs ättlingar (ilkhanerna) grundade det federativa kungadömet Ilkhanens rike, formellt underställt storkhanen i Kina. Riket gick under på 1300-talet, återupprättades av den mongoliskinspirerade turken Timur Lenk för att sedan åter falla samman efter hans död omkring år 1400. Det safavidiska riket upprättades men trängdes tillbaka i väst av de osmanska turkarna under 1520-talet. Persien lyckades emellertid hålla sig självständigt från de britter som senare lade beslag på Indien, Pakistan och Irak ända in på 1900-talet. 1943 ockuperades det av sovjetiska och brittiska trupper för att förhindra att landets rika oljekällor skulle falla i nazisternas händer. Historiska platser Här finns några väl kända, forntida platser, som haft stor betydelse i Irans och Persiens historia: Persepolis Pasargad Susa Takht-e Soleyman Modern tid Iran upplevde två stora revolutioner under 1900-talet. Den första revolutionen, den så kallade konstitutionella (enqelab-e mashruteh) revolutionen skedde 1906–1907 och har haft en avgörande roll för resten av seklet. Den andra revolutionen är den så kallade islamiska revolutionen 1979, ett folkligt uppror med stark antiimperialistisk paroll. Den konstitutionella revolutionen resulterade i att Iran fick Mellanösterns första moderna demokratiska konstitution. Den styrande regenten Muzaffar al-din Shah Qajar gav efter för konstitutionalisternas krav, men kort därefter, 1907 till 1911, utkämpades en strid mellan efterföljaren Mohammad-Ali Shah Qajar som hade starkt stöd av Kejsardömet Ryssland och Storbritannien å ena sidan och konstitutionalisterna å andra sidan. Shahen gick segrande ur denna strid men konstitutionen stod fast. I praktiken kom dock konstitutionen inte att tillämpas av Qajar-dynastin. Men många av de ideal som konstitutionen eftersträvade förverkligades under Pahlavidynastin, med Reza Shah Pahlavi, som ledde landet från 1925 fram till 1941. Han genomförde en rad moderniseringsreformer i Iran, centraliserade administrationen och införde sekularism. Under nazismens framtåg började Reza Shah alltmer motsätta sig britternas dominans. Han krävde att landet framöver kallades Iran (Ariernas land) istället för Persien från 21 mars 1935. När Storbritannien skulle placera trupper i Khuzestan-provinsen protesterade han, vilket ledde till att Storbritannien tillsammans med Sovjetunionen ockuperade landet och tvingade bort Reza Shah samt ersatte honom med hans son Mohammad Reza Shah Pahlavi. Statskuppen i Iran 1953 I enlighet med den iranska konstitutionen från 1906 ansvarade shah Mohammad Reza Pahlavi 1951 för att utnämna parlamentets premiärministerkandidat, Mohammad Mossadeq, till premiärminister. Mossadeqs regering genomförde det parlamentet tidigare fattade beslutet att nationalisera oljan. Nationalisering och expropriering av oljefält och oljeraffinaderier ledde till Abadankrisen. Storbritannien kände sina oljeintressen hotade och bad USA om hjälp. CIA och MI6 initierade en statskupp som av CIA kallades Operation Ajax. Man spred anti-Mosaddeq-historier i tidningar och organiserade anti-Mosaddeqdemonstrationer. Samtidigt stödde man rojalister och övertalade Irans militär, delvis med hjälp av hot och mutor, att starta en statskupp som genomfördes den 19 augusti 1953 av konservativa politiker och mullor med stöd av landets armé. Mossadeq störtades och Mohammad Reza Pahlavi återvände till Iran från sin kortvariga exil i Italien. Som tack för den amerikanska hjälpen upplät han över 40 procent av Irans oljefält till amerikanska företag. Inte förrän år 2013 erkände CIA sin medverkan i kuppen. Islamistisk terror och den vita revolutionen Under 1950- och 1960-talet skedde flera mord på framstående politiker och islamkritiska författare i Iran som utfördes av den islamistiska terrororganisationen Fedayan-e eslam. 1965 mördades landets premiärminister Hasan Ali Mansur vid entrén till landets parlament (majles). På 1960-talet genomförde Mohammad Reza Pahlavi den oblodiga vita revolutionen som innebar en modernisering av det iranska samhället med övergång till modern kapitalistisk industri. Kvinnor fick rösträtt och familjepolitiken blev mer progressiv. En jordreform genomfördes som gav bönderna ägandet över jorden. Iran blickade mot sitt antika förflutna och den kejserliga persiska kalendern infördes under nästa årtionde. Shahen störtas Iran upplevde under 1970-talet en ekonomisk högkonjunktur vilket ledde till att allt fler fick tillgång till högre utbildning och blev samhällsmedvetna. Den politiskt engagerade medelklassen framförde krav på politiska reformer. De traditionella klassen i samhället var inte inkluderad i statens ekonomiska reformer och i stället gynnades medelklassen och överklassen. Därför stärktes en allians mellan mullorna och den traditionella köpmannaklassen (bâzâri) i städerna som ingick en ohelig allians med den vänsterorienterade oppositionen. Den iranska revolutionens centrala paroll var inte demokrati utan antiimperialism och social rättvisa. I revolutionens första fas störtades shahen i ett blodigt uppror och i den andra fasen föll alliansen samman och Hizbollah ("Guds parti") konsoliderade sin makt genom att förbjuda andra partier. Den samlande personligheten bland de religiösa var den landsförvisade Ayatollah Khomeini som sedan 1978 vistades i Paris. Sedan shahen avsatts och lämnat Iran i januari 1979 återvände Khomeini till Iran den 1 februari som revolutionens ledare. Islamisk republik Den 1 april 1979 förverkligade Khomeini sin dröm. Under hans auktoritära ledning infördes en strikt fundamentalistisk islamisk republik, en teokrati. Revolutionen följdes av hårda förföljelser på intellektuella och oliktänkande som kulminerade under den så kallade kulturella revolutionen på 1980-talet. Miljoner välutbildade iranier har lämnat landet som en konsekvens av socialt och politiskt förtryck. Iran efter revolutionen Stormande av USA:s ambassad Förhållandet till USA blev mycket spänt sedan iranska studenter i november 1979 ockuperade USA:s ambassad i Teheran. De tog omkring 50 personer som gisslan och krävde att USA skulle utlämna den avsatte shahen som hade dömts till döden i sin frånvaro. USA svarade med att spärra alla iranska tillgångar i USA och stoppa oljeimporten från Iran. Diplomatiska och ett militärt försök gjordes för att befria gisslan utan att lyckas. I juli 1980 avled den förre shahen i Kairo till följd av cancer men detta ändrade inte situationen för gisslan som frisläpptes först i januari 1981. Gisslantagandet var bland annat en orsak till president Carters valnederlag i USA 1980. Iran och USA har sedan dess inte haft diplomatiska kontakter. Ombudskriget mellan Iran och Saudiarabien Iran–Irak-kriget Iran hade i många år ett ansträngt förhållande till Irak, men detta förbättrades under shahtidens sista år. Under 1980 uppstod militära sammanstötningar utmed gränsen och på hösten samma år utvecklade sig konflikten till öppet krig, Iran–Irak-kriget, som varade från september 1980 till augusti 1988. Motsättningar i juni 1981 mellan president Abolhassan Banisadr och extremister inom islamiska republikansk partiet (IRP) fick till följd att presidenten avsattes och ledarskiktet runt Khomeini försvagades. Vid ett bombattentat dödades 74 framträdande politiker och den nye presidenten och hans statsminister omkom vid ett annat attentat. Hela den militära högsta ledningen dödades när deras flygplan störtade. I oktober 1981 blev generalsekreteraren i IRP, Ali Khamenei, vald till president. Den revolutionära terrorn nådde sin höjdpunkt under 1981/1982. Dessutom uppstod internationella reaktioner mot att regimen använde sig av barn som soldater och kanonmat i kriget mot Irak. Kriget mot Irak fortsatte och utvidgades även till att omfatta angrepp på neutrala fartyg i Persiska viken. Detta ledde till skärpt konflikt med USA som bland annat gjorde att ett amerikanskt krigsfartyg sköt ned ett civilt iranskt passagerarflygplan 1988. Diplomatisk aktivitet ledde till vapenvila i augusti 1988 med efterföljande fredsförhandlingar i Genève. Ett fredsavtal undertecknades först 1990 men vapenvilan övervakades av en FN-styrka. Kriget hade fört med sig stort mänskligt lidande och materiella skador, bland annat hade Irak 1986 använt kemiska vapen mot Iran. Dessutom ödelade kriget Irans ekonomi genom att oljeexporten avstannat vilket gjorde att utlandsskulden ökade dramatiskt. Efter Khomeini Khomeini avled sommaren 1989 och president Khamenei utsågs till ny statschef och religiös ledare. Ny president blev Ali Akbar Hashemi Rafsanjani, tidigare talman i parlamentet. President Rafsanjani blev omvald 1993 och efterträddes 1997 av Mohammad Khatami. Khatami omvaldes i juni 2001. 2005 valdes den konservative Mahmoud Ahmadinejad till president. Politiskt laddade frågor under denna period var den iranska kritiken av Israel och USA, inte minst av Ahmadinejad, och den heta debatten om Irans kärnkraftsprogram. Geografi Iran är beläget på en högplatå med stäpper och utloppslösa sjöar eller saltträsk, i norr och väster bergskedjor. Även den inre platån genomkorsas av bergskedjor (70 procent av Irans yta upptas av bergskedjor). Den varierande geografin ger en mycket diversifierad väderlek med heta somrar och kalla vintrar i olika delar av landet. Nederbörden är mindre än 300 mm/år i stora delar av landet; endast runt Kaspiska havet och längs de nordvästra gränsområdena regnar och snöar det mer, upp till 2 000 mm/år. Bland naturtillgångar märks petroleum, naturgas, koppar och järn. Floder och vattendrag Karun: Irans viktigaste flod, som rinner upp i centrala Zagros och förenas med floden Arvand som rinner genom staden Khorramshahr. Karun som flyter över en bred, uppslammad slätt är Irans enda seglingsbara flod och är trafikerbar fram till staden Ahvaz. Kercha: En viktig flod, som rinner upp i västra Zagros och rinner ner mot den breda slätten i västra delen av provinsen Khuzestan. Uppdammas av Iran. Rinner ut mot Irak och bildar där säsongsvis stora träskmarker i gränsområdena mellan Iran och Irak. Zayandehrud: En viktig flod för centrala Iran, särskilt Esfahan-provinsen. Det enda stora vattendrag i Iran som mynnar ut i den centrala delen av Iran. Har sitt upprinningsområde i centrala Zagros och rinner genom Esfahan innan den når träsk/saltslätter öster om Esfahan. Genom tunnlar avleds en del av vattnet från Karuns källa till Zayandehrud. Arvand: Det persiska namnet på Shatt al-Arab. En gränsflod mellan Iran och Irak. Atrak: Behåller sitt flöde hela året och mynnar i Kaspiska havet. I nordöst och rinner upp i Koppeh Dagh och mynnar ut i östra sidan. Sefidrud: Behåller sitt flöde hela året och mynnar i Kaspiska havet. Bryter igenom bergskedjan Alborz och rinner ut i provinsen Gilan och slutligen i Kaspiska Havet. Aras: Är en gränsflod i nordvästra Iran till Armenien och Azerbajdzjan. Behåller sitt flöde hela året och flyter in i Azerbajdzjan innan den mynnar ut i Kaspiska havet. Andra floder i Iran tenderar att torka ut under sommaren och vattnet flödar bara periodvis. Qanats, eller långa underjordiska vattentunnlar, används ofta för att leda vatten från bergen till högplatån. Klimat Klimatet varierar mellan extrem värme och extrem kyla. I inlandet kan det bli upp emot 50 grader under sommardagarna, men nätterna är svala. I bergstrakterna blir det nedåt −20 grader på vintern, medan det i kustområdena är mildare klimat. Det är vanligt med starka vindar, och i östra Iran blåser 120-dagarsvinden med 45 meter i sekunden på somrarna. Statsskick och politik Den islamiska republiken Irans styrelseskick bygger på den konstitution som antogs 1979 och landet är en teokrati med demokratiska inslag. De demokratiska inslagen består främst av att presidenten, parlamentet och ledamöter till lokala beslutsfattande organ utses i allmänna val. Dessa demokratiska institutioner är dock underordnade de religiösa makthavarna, och framför allt den högste ledaren, som inte utses genom val och som har närmast oinskränkt makt. Irans konstitution är grundad på Ruhollah Khomeinis doktrin om velayat-e faqih, (den rättslärdes förmyndarskap). Den yttersta makten i landet har den högste ledaren, (rahbar), som utses av Expertförsamlingen. Han har övergripande kontroll över landets politiska riktning och han är den högste ledaren för Irans krigsmakt. Dessutom har han enorma befogenheter i att tillsätta landets ledande makthavare, framför allt domstolsväsendets ledare och de sex präster som ingår i Väktarrådet (shura-ye negahban). Väktarrådet består av tolv ledamöter, varav hälften utses av parlamentet och hälften av statschefen. Dess uppgift är att se till att landet styrs i enlighet med konstitutionen. Det innebär att Väktarrådet har vetorätt mot de lagar som stiftas av parlamentet, och att det har makten att godkänna eller diskvalificera kandidater i de allmänna valen. De sex ledamöter i Väktarrådet som inte utses av den högste ledaren väljs formellt av parlamentet, men kandidaterna nomineras av chefen för domstolsväsendet, som i sin tur är utsedd av den högste ledaren. Expertförsamlingen, som utser den högste ledaren och övervakar hans arbete, är folkvalt, men alla kandidater måste godkännas av Väktarrådet. Folket väljer både parlament och president, och dessa har den lagstiftande respektive verkställande makten. Presidenten väljs i direkta val av folket på en period om fyra år. Unikt för Irans republik är att presidenten är regeringschef och inte statschef, en position som istället innehas av den högste ledaren. Presidenten utser tillsammans med parlamentet sin regering. Får ingen kandidat över 50 procent av rösterna i den första omgången avgörs det mellan de två kandidater som fått flest röster i en andra valomgång. Konstitutionen fastslår att kandidater till presidentposten, förutom att ha blivit godkända av Väktarrådet och statschefen, även måste vara from, ha ett fläckfritt förflutet samt tro på den islamiska republikens principer och landets officiella (shiamuslimska) lagskola. Parlamentet, majlis, väljs av folket i allmänna val till parlamentet. Valsystemet är proportionellt och val sker vart fjärde år. Eftersom Väktarrådet måste godkänna alla kandidater är valet styrt av landets religiösa makthavare. Majlis har en kammare med 290 ledamöter, varav mellan 10 och 20 procent är kvinnor och fem platser är reserverade för religiösa minoriteter (kristna, judar och zoroastrier). Enligt dagens konstitution har samtliga iranska medborgare (både kvinnor och män) som fyllt 15 år rösträtt. Konstitutionen fastslår att shiaislam är Irans religion. Äldre religioner, som zoroastrism, kristendom och judendom accepteras medan nyare trosinriktningar som bahá'í är förbjudna och förföljs. Sufismen har en stark folklig ställning i Iran men sufier trakasseras regelbundet av myndigheterna och deras samlingsplatser (khaneqah) demoleras eller utsätts för skadegörelse. Irans statsvapen var tidigare ett lejon och en sol, men det ändrades efter revolutionen 1979 till det stiliserade "Allah" som återfinns på flaggan idag. Lejonet och solen har sina rötter i akemenidisk tid men användes för första gången i sin moderna variant av safaviderna. Mänskliga rättigheter Myndigheterna upprätthåller hårda inskränkningar i yttrande-, förenings- och mötesfriheten. Man fängslar människorättsaktivister. Tortyr och misshandel av fångar förekommer. Iran hör till de länder som tillämpar avrättning, även för personer under 18 år. Iran tillämpar den islamiska strafflagens hudud-straff och qisas. Homosexualitet är olagligt i Iran och straffas med döden. Enligt en rapport från Amnesty år 2017 omfattar kroppsstraffen bland annat piskrapp, amputeringar och tvångsförblindningar. Enligt iransk lag har fler än hundra förseelser piskrapp som påföljd, till exempel stöld, misshandel, vandalism och ärekränkning men även andra gärningar som otrohet eller sexuella relationer mellan ogifta. Enligt människorättsgruppsdata som undersökts av The Guardian är det bara Kina som avrättar fler dömda än Iran. Många av de som döms till piskrapp är personer under 35 som bestraffas för att ha ätit offentligt under den islamiska fastemånaden Ramadan. Politiska partier i exil Iran har förbjudit ett stort antal politiska partier, varav många nu verkar i exil. Det största exilpartiet är Irans Konstitutionalistiska Parti (Hezb-e Mashrutekhahan-e Iran) som har sitt högkvarter i Los Angeles och som vill införa sekulär demokrati i Iran. Irans Konstitutionalistiska Parti är i grunden monarkistiskt men vill genom fri folkomröstning att iranska folket ska avgöra om landet ska ha monarki eller republik. Partiet stöds av Reza Pahlavi och flera sekulära författare och samhällsdebattörer (bland annat Dariush Homayun, Shokooh Mirzadegi och Esmail Nuri-'Ala). Andra partier tillhör olika organisationer med förflutet i revolutionen 1979. Det militanta Mojahedin-e Khalq (Folkets kämpar), Fedayan-e Khalq (Folkets hängivna) och Irans Kommunistiska Parti (Hezb-e Komunist-e Iran) hör till denna kategori. De vill med våld införa någon form av socialistisk republik som styrelseskick i Iran. Representanter från den iranska oppositionen och civilsamhället utanför Iran möttes under en konferens i Stockholm den 4-5 februari 2012. Konferensen genomfördes under rubriken Unity for democracy in Iran med syfte att möjliggöra för olika delar av oppositionen att mötas och diskutera hur de kan samordna sina ansträngningar för demokrati i Iran, inte minst på grund av valet i mars. Konferensen arrangerades med stöd av Olof Palmes Internationella Center. Utrikespolitik och militär Irans utrikesrelationer är baserade på två strategiska principer: eliminera yttre påverkan i regionen och omfattande diplomatiska kontakter med utvecklingsländer och alliansfria länder. Iran har diplomatiska förbindelser med nästan varje medlemsstat av Förenta nationerna, med undantag för Israel, som Iran inte erkänner, och USA sedan den iranska revolutionen. Sedan 2005 har Irans kärnkraftsprogram blivit föremål för kritik från västvärldens håll på grund av misstankar om att Iran skulle använda kunskap från civil kärnteknologi till ett vapenprogram. Detta har lett till FN:s säkerhetsråds beslut att införa sanktioner mot Iran utifrån utvalda företag med anknytning till programmet, för att på så sätt framtvinga deras ekonomiska isolering på den internationella scenen. Förenta staternas Director of National Intelligence sade i februari 2009 att Iran inte kommer att kunna skaffa ett kärnvapen fram till 2013, om Iran valde att utveckla ett. I november 2011 kom en rapport från FN:s Atomorgan rörande Irans kärnkraftsprogram. Myndigheten kunde visa att Iran fortsatt att vapenforska kring sitt kärnkraftsprogram trots att FN trodde att de slutat med denna forskning och utveckling redan 2003. I rapporten framgår det att Iran visserligen upphörde med sina ambitioner 2003, men att det bara handlade om ett kort uppehåll. I rapporten från 2011 kan man finna de hittills starkaste argumenten för att Iran faktiskt håller på att skaffa kärnvapen. Iran har två typer av väpnade styrkor: de reguljära styrkorna Islamiska republiken Irans armé, Islamiska republiken Irans flygvapen, Islamiska republiken Irans marin och det islamiska revolutionära gardet, totalt cirka 545 000 aktiva soldater. Iran har även runt 350 000 man i reserv, totalt cirka 900 000 utbildade soldater. Iran har även en paramilitär, frivillig milis inom revolutionsgardet, som kallas Basij och omfattar omkring 90 000 heltidsaktiva uniformerade medlemmar. Upp till 11 miljoner män och kvinnor är medlemmar i Basij, kan inkallas vid behov; GlobalSecurity.org uppskattar att Iran kan mobilisera ”upp till en miljon man”. Detta skulle vara bland de största truppmobiliseringsförmågor i världen. År 2007 utgjorde Irans militära budget 2,6 procent av BNP eller 102 amerikanska dollar per capita, den lägsta siffran bland stater utmed Persiska viken. Irans militärdoktrin bygger på avskräckning. Sedan den islamiska revolutionen har Iran, för att överkomma FN:s vapenembargo, byggt upp en egen inhemsk rustningsindustri som producerar inhemska stridsvagnar, pansarfordon, robotvapen, ubåtar, militära fordon, sjömålsrobotar, radarsystem, helikoptrar och stridsflygplan. De senaste åren har officiella tillkännagivanden ofta kretsats kring utvecklingen av robotvapen såsom Hoot, Kowsar, Zelzal, Fateh-110, Shahab-3 och Sajjil, samt en arsenal av obemannade luftfarkoster. Fajr-3 är för närvarande Irans mest avancerade ballistiska robot. Administrativ indelning Iran är på första nivån indelat i 31 provinser (ostan). Dessa är indelade i ett antal shahrestan, vilka närmast kan beskrivas som delprovinser. Dessa är i sin tur indelade i distrikt (bakhsh), som indelas i städer (shahr) och landsbygdsdistrikt (dehestan). Många av de större städerna är indelade i två eller flera administrativa områden. Ekonomi Ekonomin baserar sig på de rika oljetillgångarna som, efter att ha nationaliserats den 15 mars 1951 av premiärminister Mohammad Mosaddeq, svarar för 90 procent av exportinkomsterna. Iran är en av OPEC:s största oljeproducent efter Venezuela och Saudiarabien och den näst största naturgasproducenten i världen efter Ryssland. Den industriella utbyggnaden har hämmats av in- och utrikespolitisk oro. Jordbruket kräver konstbevattning utom vid Kaspiska havet. Vete, ris, korn, socker, bomull och tobak odlas. Antalet får och getter är betydande. Tillverkandet av konsthantverk, i synnerhet mattor, är också viktig näring. Iran är även världsledande inom saffransproduktion; 95 procent av världens saffran kommer från Iran. Viktiga importvaror är tillverkningsvaror, maskindelar och kemikalier. Andel av sysselsättningen i näringsgrenar: jordbruk 33 procent, industri 21 procent, handel och tjänster 46 procent. Demografi Etniska grupper Två tredjedelar av Irans befolkning är av indoiranskt eller mer exakt iranskt ursprung. Enligt USA:s kongressbibliotek är knappt tre fjärdedelar av befolkningen perser (minst 65 %), det vill säga att de har persiska som förstaspråk. I Iran finns det också azerer (7 %), kurder (6 %) och turkmener i norr och qashqai i Fars (1 %). I provinsen Khuzestan i sydväst är dryga 30 procent av befolkningen araber men araberna utgör bara omkring 1 % av landets befolkning. Andra iransktalande folkgrupper är gilanier och mazarandanier i landets norra delar, lurer (2 %) i Lorestan i väst och balucher (2 %) i sydöstra delen. Det finns persiska judar och kristna (främst armenier och assyrier) i Irans storstäder. mongoliska aimakstammar i nordöst vid gränsen till Afghanistan samt iranier av afrikansk ursprung i syd samt iranier med delvis europeiskt ursprung i norr. Religion Den övervägande delen av Irans befolkning är i dag muslimer tillhörande den shiitiska grenen som också är officiell statsreligion. Av Irans befolkning är omkring en tiondedel sunnimuslimer. Övriga religioner är kristendom (armenier och assyrier), judendom, zoroastrism, bahai och mandeism. Religiösa minoriteter är i dag diskriminerade på olika sätt under landets islamiska lagar, till exempel på arbetsmarknaden och inför lagen. Den judiska diasporan i Iran är en av de äldsta i världen och går tillbaka till 700-talet f.Kr. Flera viktiga gestalter i judisk historia, såsom Nehemja, Esra, Ester och Daniel, levde i Iran under akemenidisk eller parthisk tid. Purimhögtiden har sitt ursprung bland judar i Iran. Kristendomen var den näst största religionen i det sasanidiska riket och Österns kyrka (numera den assyriska kyrkan) hade sitt biskopssäte (katholikos) i Iran. Filosofen och profeten Zarathustra föddes i östra Iran i mitten av 1000-talet f.Kr. Profeten Mani verkade i det senantika Iran liksom den sociala reformatorn Mazdak. Under antiken var zoroastrismen Irans statsreligion och större delen av Stor-Iran, eller den iranska världen, var zoroastrisk. Efter den arabiska erövringen på 600-talet förföljdes och diskriminerades zoroastriska bekännare, eldtempel förstördes och på 1000-talet hade större delen av befolkningen övergått till islam. Zoroastrierna flydde till Kina och Indien. I Indien kom dessa persiska flyktingar att kallas parser, det vill säga "perser". Zoroastrismen var från början en missionerande religion, som spreds till breda befolkningsgrupper, men i dag accepteras endast i mycket begränsad omfattning konvertiter till zoroastrismen, och antalet zoroastrier minskar. Större städer Beräknad folkmängd 2018. Utbildning I Iran börjar både flickor och pojkar i skolan vid sex års ålder. Den obligatoriska utbildningen omfattar två stadier (1) låg- och mellanstadiet; 2) högstadiet. En distinktion görs mellan gymnasiet (tre år) och förberedande utbildning till universitetet (ett år). Kultur och traditioner Litteratur Litteraturen har en hög ställning i iransk kultur och landet är berömt framför allt för sin klassiska diktning. Litteraturen går tillbaka till forntiden. Det äldsta verket är Gatha-sångerna i zoroastrismens heliga bok Avesta. Den grekiske historikern Ktesias omnämner att perserna under akemeniderna hade en episk litteratur som framfördes muntligt. Från parthisk och sassanidisk tid finns den äldsta skönlitteraturen bevarad och även en rik religiös, zoroastrisk litteratur. Till de främsta poeterna vid det sassanidiska hovet hörde sångaren och musikern Barbad. Han skrev lyrik (tarâne) som framfördes ackompanjerat av musik. Ett viktigt verk inom den persiska folklitteraturen som har nått popularitet i västvärlden är Tusen och en natt (Hazâr afsâne) som berättats av den sassaniddrottningen Scheherazade för hennes gemål kung Shahriyar. Efter islams inträde i Iran dröjde det två hundra år innan litteratur åter började skrivas på persiska. Ledande namn för den persiska renässansen var poeter som Rudaki och Daqiqi. Vetenskapsmannen och diktaren Khayyam var tills nyligen främst känd som en matematiker i Iran och blev berömd i väst för sina fyrradingar på 1800-talet. Den störste epikdiktaren är Ferdousi som skrev det persiska nationaleposet Kungaboken (Shahnameh). Detta verk betraktas som en nationalklenod i Iran och bidrog till att stärka det persiska språkets överlevnad mot arabiskan som var officiellt språk i det muslimska Abbasidkalifatet. Ferdousi gav upphov till en persisk litterär renässans och tack vare honom bevarades många av det antika Irans mytologi, historiska berättelser och kulturella traditioner. Poeterna Sanai, Attar, Araqi och Rumi skrev främst sufisk litteratur. Den mest omtyckta av alla persiska poeter är Hafez som levde i stort sett hela sitt liv i Shiraz. Han besjunger vinet, den älskade vännen och trädgården. Hans Lyriksamling (Divan) används än i dag av persisktalande som ett bokorakel. Bland de främsta klassiska prosaförfattarna återfinns Nizami Aruzi, Ali Hujwiri och Nizam al-Mulk. Nizami Aruzis verk Fyra skrifter (Chahâr maqâle) om de fyra kungliga ämbetena och deras utövare (skrivaren, poeten, astrologen och läkaren) finns översatt till svenska. Till de mest populära moderna författarna hör modernisterna Sadeq Hedayat och Forough Farrokhzad. Den persiska litteraturen har haft ett inflytande på europeisk litteratur efter renässansen. Johann Wolfgang von Goethe inspirerades exempelvis av Hafez i sin poesi och det persiska inflytande nådde sin kulm under romantiken. Idag har intresset åter ökat för den persiska litteraturen och dess rika uttryck. Flera av de stora persiska diktarna finns tolkade till svenska av Eric Hermelin, Ashk Dahlén och Bo Utas. Konst Iran är berömt för sitt konsthantverk, miniatyrmålning, kalligrafi och matttillverkning. De persiska mattorna är högt värderade på världsmarknaden. Film Iransk film har nått långt utanför landets gränser med regissörer, såsom Abbas Kiarostami, Jafar Panahi och Asghar Farhadi, vilka tilldelats flera internationella priser för sina alster. Vid Oscarsgalan 2017 vann Farhadi priset i kategorin för Bästa icke-engelskspråkiga film. Fajr Filmfestival är Irans viktigaste filmfestival och hålls årligen i huvudstaden Teheran. Högtider Den viktigaste högtiden på det iranska året är nyårsdagen Nouruz (nou betyder ny på persiska och ruz betyder dag). Den är ursprungligen en zoroastrisk högtid som firas på vårdagjämningen. Till Nouruz dukar man en nyårsduk, en s.k. Haftsin (haft betyder sju på persiska, och sin motsvarar bokstaven s). Där ingår sju saker som alla börjar på s på persiska, och är till för att fira den zoroastriska guden Ahura Mazdas sjufaldiga identitet: Samanu (söt pudding), representerar det söta i livet. Senjed (frukt från lotusträd), representerar kärleken (har afrodisiakisk effekt enligt mytologin). Sir (vitlök), representerar medicin. Sib (äpple), representerar hälsa och skönhet. Sekeh (mynt), representerar pengar, att familjen ska ha bra inkomst. Sonbol (hyacint), representerar våren, det är en symbol för att våren har kommit. Sabzeh (groddar), representerar födelsen. På bordet brukar man även placera Hafez diktsamling. Andra har Zend-Avesta (Zend betyder översättning på språket pahlavi), som är en översättning från avestiska till det medeliranska språket pahlavi. Vissa använder även koranen. Man dukar även med ägg (representerar födelsen) som gärna målas röda, gröna och gula; en guldfisk i en skål; många ljus; samt speglar. Solen, ljuset, och eld har en central roll i zoroastrismen (därav kallas de ibland felaktigt för elddyrkare), likaså speglar som står för självreflektion och reflekterar ljuset från ljusen. Natten mot sista onsdagen innan Nouruz firar man Chaharshanbe suri (Chaharshanbe suri betyder röd onsdag på persiska). Man tänder brasor och hoppar över elden samtidigt som man säger ”Sorkhi to az man, zardi man az to”, vilket fritt översatt betyder att ”Ge mig din värme och ta min blekhet”. Ramsans mytologiska innebörd är att elden botar sjukdomar. Vördnaden av ljuset och elden spelar stor roll i zoroastrismen. Under Nouruz förekommer också en tradition som heter falgosh (fal betyder sia/förutspå och gosh betyder öron), som utövas av barn och ungdomar. Detta går ut på att man ställer sig i ett gathörn, eller bakom en mur, och frågar sig tyst något om framtiden och inväntar första förbipasserande som talar, och tolkar utifrån deras konversation svaret på frågan. Nationalsymboler Derafsh Kaviani (Irans historiska riksbaner) Lejonet och solen Farvahar Sport Brädspelet backgammon uppfanns av persern Bozorgmehr Bokhtagan under antiken. Det finns även mycket som tyder på att schack uppfanns i Iran även om detta är omtvistat. Brottning (fristil) har länge varit Irans starka sport. Till de största brottarna under 1900-talet hör Gholamreza Takhti (Jahân-pahlavân) och Mohammad Ali Fardin. På senare tid har landet även haft framgångar i tyngdlyftning. Hossein Rezazadeh, känd som världens starkaste man, har varit världens bästa tyngdlyftare i tungviktsklassen i mer än 6 år. Irans herrlandslag i fotboll har kvalificerat sig för VM 5 gånger (1978, 1998, 2006, 2014, 2018). Iran vann även Asiatiska Mästerskapen tre gånger mellan 1968 och 1976, men har inte lyckats göra om detta efter revolutionen. Iran har många kända spelare, både på hemmaplan och utomlands. Iran har även haft stor framgång i kampsporten Taekwondo, och kommit på första plats tre OS i rad, och har även tidigare fått ett stort antal vinster. I andra kampsportsgrenar, som karate (shotokan-stilen), har till exempel den iranske fightern Farzad Forouzan nu vunnit flera år i rad. Det finns även persisk Kungfu-stil som kallas Kung fu toa. Internationella rankningar Se även Paniranism Stor-Iran Iranistik Iranofil Encyclopaedia Iranica Referenser Externa länkar Asiens länder Mellanösterns länder Iranistik Wikipedia:Basartiklar


text: Isak Gustaf Clason, född 30 juli 1856 på Rottneby herrgård i Kopparbergs socken, död 19 juli 1930 i Rättvik, var en svensk arkitekt. Han var professor i arkitektur vid Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1890–1904, förste intendent i Överintendentsämbetet 1903–1917 samt byggnadsråd 1917–1923. Isak Gustaf Clason var son till Isaac Gustaf Clason och svärson till Casimir Petre. Släkten Clason hade tidigare i några generationer varit brukspatroner vid Furudals bruk. Då fadern blev direktör vid Jernkontoret flyttade familjen då Isak Gustaf var 13 år till Stockholm. 1874 avlade han studentexamen vid Stockholms gymnasium. Utbildning och studieresor Clason antogs 1874 som elev vid Kungliga Tekniska högskolan; två sista åren utbildade han sig vid fackskolan för arkitektur. Åren 1879–1881 gick han den kompletterande konstnärliga utbildningen vid Konstakademiens arkitekturskola. 1881 fick han efter en pristävling den kungliga medaljen och ett statligt resestipendium. Under en studieresa till Spanien och Madrid 1883 mottog han avgörande intryck av spansk arkitektur. 1886 reste han genom de sydfranska städerna Marseille, Arles, Avignon, Nîmes och Narbonne, och i Toulouse beundrade han stadens medeltida tegelarkitektur. Han fortsatte norrut mot Tours och det var där han befann sig, omgiven av tidig fransk renässans, när han ritade sitt vinnande bidrag till en tävling om en fasad till Friedrich Bünsows Bünsowska huset vid Strandvägen i Stockholm. Liv och verk Clason kom under 1890-talet att anses som en förnyare som förespråkade användning av äkta material såsom tegel och natursten i stället för puts och gips, som dominerade den samtida fasadarkitekturen. Clason reagerade också mot de av fönster nästan helt upplösta fasaderna och murytorna. Det var i och med byggandet av Bünsowska huset 1886-1888 som Clason första gången helt kunde realisera de önskemål om materialäkthet och det samband mellan innehåll och form han sökte efter. Däremot hade han inget emot användandet av äldre stilar; tvärtom han var ju själv en eklektiker utbildad i Scholanders och Zetterwalls anda. Å 1888 ritade Clason Östermalms Saluhall tillsammans med Kasper Salin, som även stod för den komplicerade inre gjutjärnskonstruktionen. Inför arbetet med saluhallen hade Clason och Salin fått inspiration under en stipendieresa 1883-1886, då de studerade många nya exempel på tegelarkitektur i Nordtyskland, Italien och Frankrike. Särskilt i Frankrike fanns flera monumentala gjutjärnskonstruktioner av denna avancerade typ som skulle bli stommen i Östermalmshallens tegelkatedral, en konstruktion som var ny i Sverige. Clason reagerade starkt emot samtidens tillämpning av äldre stilar och ansåg att de alltför rutinmäsigt klistrades på byggnader oavsett funktion eller behov. Han ansåg exempelvis att den gotiska stilen som skapats huvudsakligen ur en religiös känsla, borde användas för religiösa byggnader och behov, medan till exempel renässansen var en stil lämpad för palatsbyggnader. Clason ritade inte bara byggnader utan formgav även en av Sveriges första standardtelefoner för Telegrafverket 1894. Han deltog 1925 med några Stockholmsbilder samt ett antal spanska och italienska motiv i utställningen Svenska akvareller. Han är representerad med teckningar i Nationalmuseum. År 1889 blev han ledamot av Konstakademien, blev 1902 dess vice preses och 1918 preses. 1907 valdes han till ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. 1917 utnämndes han till filosofie hedersdoktor vid Uppsala universitet och invaldes 1919 som ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien. Mellan 1898 och 1923 var Albert Collett anställd hos Clason. Han blev dess främste medarbetare och kontorschef 1906. År 1918 ingick han delägarskap med Clason. Familj Isak Gustaf Clason var kusin till historieprofessorn och politikern Sam. Clason, brorson till anatomen Edward Clason och far till arkitekterna Gustaf Clason och Peder Clason samt målaren Gunilla Clason-Carlquist. Clason är begravd på Norra begravningsplatsen. Utmärkelser 1916 – Festskrift till Clasons 60-årsdag: 1917 – Filosofie hedersdoktor vid Uppsala Universitet 1918 – Preses för Konstakademien Bilder, verk (i urval) Verk i (urval) Ordnat efter årtal. Ritningar Referenser Noter Källor Delvis från Svenskt konstnärslexikon del I sid 309 Allhems Förlag Malmö Vidare läsning Externa länkar Svenska professorer i arkitektur Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan Alumner från Arkitekturskolan KTH Hedersdoktorer vid Uppsala universitet Ledamöter av Konstakademien Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien Män Födda 1856 Avlidna 1930 Hedersledamöter vid Norrlands nation Byggnader ritade av Isak Gustaf Clason Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm Svenska arkitekter under 1800-talet Isak Gustaf Riddare av Nordstjärneorden Representerade vid Nationalmuseum Personer från Stora Kopparbergs socken Svenska arkitekter under 1900-talet


text: Indusdalen är ett område vid gränsen mellan Pakistan och Indien, 1 165 000 kvadratkilometer stort. I detta område fanns en civilisation av höga mått redan för cirka 6000 år sedan. De hade bland annat toaletter med avlopp och vatten inomhus. Referenser Se även Indus Induskulturen Regioner i Indien Pakistans geografi


text: En illustratör är en person som skapar illustrationer till en bok, tidning eller annat medium. Illustrationerna ska ofta fungera som komplement till en text för att skapa uppmärksamhet, informera, förtydliga, instruera, visualisera, roa eller för att göra någonting snyggt och tilltalande. Illustrationerna sätts ofta samman av en formgivare eller art director tillsammans med text i en grafisk form såsom böcker, periodiska publikationer, reklam, informationsmaterial, spel och eller webbsida. Illustratörer ska inte sammanblandas med serietecknare. Dessa är serieskapare som både sköter bild och layout av en tecknad serie. Tekniker och villkor Tekniken för att ta fram en illustration kan variera och kan göras digitalt eller analogt eller i en kombination av båda sätten. De klassiska teknikerna är tvådimensionell teckning i blyerts, med färgpennor eller krita, målning i akvarell, akryl, gouache eller olja. Numera framställs många illustrationer, både tvådimensionella och tredimensionella, digitalt i dator eller på ritplatta i program som Illustrator, Photoshop, Corel Draw, Paint, ProCreate, Maya, Cinema 4D eller liknande. Ofta blandas de olika teknikerna så att någonting först skissas för hand för att sedan tecknas rent eller färgläggas i dator. Många illustratörer har utbildats på konstskola, folkhögskola med bildinriktning, serietecknarskola, animationsskola eller någon form av designskola. Men det finns även många som är helt självlärda. Att arbeta som illustratör innebär oftast att man är egenföretagare då det är relativt få företag som anställer en illustratör. Den digitala spelindustrin och animationsindustrin har dock på senare år kommit att bli en viktig arbetsgivare. De frilansande illustratörerna arbetar med kortare eller längre uppdrag till flera olika uppdragsgivare eller med helt egna projekt. Det kan handla om allt från flera illustrationer till en bok, mönster till ett tryck på en handduk, en seriestripp eller kanske en enstaka bild till en reklamkampanj. Illustratörer i Sverige I Sverige samlas många illustratörer i Svenska tecknare. Organisationen har tagit som uppgift att inspirera och utbilda samt ge ekonomisk och juridisk rådgivning till sina medlemmar. Många samlas även hos Illustratörcentrum som har som uppgift att marknadsföra och inspirera sina medlemmar. En del illustratörer finns även representerade av en illustrationsagentur. Utbildningar i Sverige (urval) Beckmans designhögskola Konstfack Mälardalens högskola Illustratörer Illustratörer (kategorilistning) Se även Illustration Konstnär Animatör Teckning Referenser Konstnärliga yrken Yrken inom media Yrken inom marknadsföring


text: IF Linnéa var en idrottsförening i Stockholm som senare delats upp i självständiga föreningar. IF Linnéa bildades 1908. De ännu utövade sporterna under namnet Linnéa är boxning och friidrott. Namnet "Linnéa" har sitt ursprung i namnet på en villa vid Årstaskogen, där grabbarna, som bildade klubben spelade fotboll. Officiellt stiftades IF Linnéa den 13 maj 1909, på Linnéa-dagen. IF Linnéa var under 1920-talet en av Sveriges mest mångsidiga och framgångsrika föreningar, med bland annat bandy, ishockey, friidrott och boxning på programmet, och gjorde sig särskilt känd som "löparklubb". Flera medlemmar bodde på Södermalm eller i Stockholms södra förstäder. Stafettlaget satte världsrekord på 4 x 1 500 meter (med Helge Adamsson, Gösta Fosselius, Gunnar Fosselius och Edvin Wide) 1925. Bandylaget var till exempel i SM-final 1920, 1923 och 1924 (publikrekord 6 780), men vann aldrig guld. Föreningens kvarvarande sektioner, friidrott och boxning, är nu självständiga föreningar och heter IF Linnéa Friidrott samt IF Linnéa Boxning. De nya klubbarna samverkar och har gemensam tävlingsdress. Boxningsklubben ligger på Erstagatan. Under IF Linnéa Friidrott sorterar sedan slutet av år 2007 även IF Linnéa Löpning. IF Linnéas färger är svart, grön och gul. Historia IF Linnéa bildades på Linnéa-dagen, den 13 maj 1909, och fick sitt namn på grund av detta samt för att dess första träningsplan låg vid Villa Linnéa vid Årsta. Tack vare driftiga ledare, främst Karl Appelgren, Hjalmar Palmqvist, Robert Hällsjö, Henry Eidmark, Gustav Johansson och John Eriksson, gick klubben snabbt framåt och hade efter 1920 sin storhetstid. Bland föreningens största tävlingar märks de första internationella boxningarna i Sverige 1919 samt mötena mellan Edvin Wide och Paavo Nurmi 1923 och 1926. Under 1930-talet gick klubben dock tillbaka, trots ett uppoffrande ledararbete av Calle Forslund, Olle Forsman och Erik Hallenius. Friidrott var länge klubbens huvudidrott. Bland de mest kända av klubbens tidiga medlemmar märks Nils Müller, Edvin Wide, bröderna Gunnar och Gösta Fosselius, Curt Branting, Bror Eriksson, Olle Möller och Harry Holmqvist, samtliga löpare, samt hopparna T. Cassel och G. Nilsson. Man dominerade i långdistans- och terränglöpning och vann bland annat Stadslöpningen genom Stockholm 1923–1927. Man erövrade också mästerskapsstandaret 1926 och 1927. IF Linnéa Boxning IF Linnéa är Sveriges äldsta boxningsklubb och enligt aktuell fakta grundades klubben 1912, kan dock vara tidigare. Linnéa var en av de klubbar som var med och bildade Svenska Boxningsförbundet 1919. Det året arrangerade också klubben de första amatörtävlingarna i boxning. Bland seniorer från klubben är det sammanlagt 102 stycken som blivit svenska mästare, 88 på herrsidan och 14 på damsidan. Därtill har hittills 21 herrar och 3 damer Stora grabbars och tjejers-utmärkelsen inom klubben. 1920 tog Linnéa tre guldmedaljer under det första svenska mästerskapen i boxning någonsin och blev därmed bästa klubb. Under 90-årsjubileumsåret 1999 tog Linnéa fem SM-guld vilket är rekord. 2001 togs fyra SM-titlar och Linnéa blev därmed bästa klubb. 2017 tog Linnéa fem medaljer under SM i Borås, fyra guld och ett silver och blev därmed bästa klubb. 2019 tog Linnéa under SM i Köping ett guld i kategorin Herr Junior, ett silver i Herr Senior och ett silver i Dam Senior. Förutom svenska mästerskap har Linnéas boxare en mängd EM- och OS-medaljer. Linnéa Boxning har också ett stort antal utövare inom diplomboxning där klubben har flera medaljer. Under Diplom-SM (DSM) 2019 i Söderköping tog klubben två guld, tre silver och två brons IF Linnéa Löpning IF Linnéa Löpning startades 2007. Klubben har ett stort antal ultralöpare och har därför anpassade träningsprogram för den typen av löpning. Några kända namn i föreningen Edvin Wide (friidrott. Flerfaldig OS-medaljör på 1920-talet, 5 000 m och 10 000 m) Åke Seyffarth (skridsko. OS-guldmedaljör skridsko 1948) George Scott (boxning. Svensk mästare 1987, 1988 och 1990. OS-silver 1988, lättvikt) Anna Laurell Nash (boxning. Svensk mästare 2008, 2009, 2012 och 2014. På meritlistan finns även bl.a. VM-guld 2001, 2005 och VM-silver 2008, mellanvikt) Badou Jack (boxning. Svensk mästare 2007, lätt tungvikt. Nuvarande professionell boxare i USA) Referenser Externa länkar IF Linnéa Boxning IF Linnéa Friidrott Alliansföreningar i Sverige Upplösta bandyklubbar i Sverige Boxningsklubbar i Sverige Upplösta fotbollsklubbar i Sverige Friidrottsklubbar i Sverige Upplösta ishockeyklubbar i Sverige Sportklubbar i Stockholms kommun Sportklubbar bildade 1908 Upplösta handbollsklubbar i Sverige Upplösta skridskoklubbar i Sverige Upplösta bordtennisklubbar i Sverige


text: Isbjörn (Ursus maritimus eller Thalarctos maritimus) är en köttätande björn. Den lever i arktiska områden, vilket omfattar Norra ishavet, dess omgivande hav och landmassor. Den är tillsammans med kodiakbjörnen den största björnen inom familjen, och den har utvecklat en rad egenskaper anpassade för låga temperaturer, för att förflytta sig på snö, is och öppet vatten, och för att jaga säl (dess huvudföda). På grund av isbjörnens beroende av havsis kategoriseras den som ett marint däggdjur. Utseende Isbjörnen är ett av världens största rovdjur på land och den blir mellan 180 och 280 cm lång, med en mankhöjd på 120–170 cm. Tillsammans med kodiakbjörnen är isbjörnen den största björnen Hanarna väger vanligen mellan 400 och 650 kg (alternativt 300–800 kg) och honorna upp till 225 kg (alternativt 150–300 kg). 1960 sköts en isbjörn som vägde 907,2 kg på isen i Tjuktjerhavet. Isbjörnen har stora pälsklädda fötter med korta, kraftiga och vassa klor vilket ger dem gott grepp på snö och is. Hannar har 35 till 41 cm långa skallar och honornas skalle är 31–38 cm lång. Mankhöjden för vuxna exemplar kan ligga mellan 130 och 160 cm. Svansen är med en längd av 7,6–12,7 cm bara en liten stubbe. Isbjörnen känns igen på sin vita päls som ibland kan vara gulaktig. Dess svarta huden täcks helt av den vita pälsen förutom den svarta nosen och området kring munnen. I motsats till många andra pälsdjur fäller den inte pälsen under sommaren, utan den förblir tjock och vit. Pälsens hårstrån är ihåliga för att ge optimal isolering mot kyla. Hårstråna leder ljuset till den svarta huden och hjälper djuret att absorbera värme. En utbredd och felaktig myt är att de ihåliga hårstråna skulle leda ultraviolett ljus till det svarta skinnet. Förutom pälsen har djuret ett fettskikt som skyddar mot kylan. Artens tandformel är I 3/3 C 1/1 P 2-4/2-4 M 2/3, alltså 38 till 42 tänder. De långa hörntänderna har en något böjd form. Isbjörnens premolarer är mindre bra utvecklade och de första premolarer i över- och underkäken finns bara rudimentärt. Isbjörnens öron är som hos andra arktiska däggdjur korta i enlighet med Allens lag. Utbredning och systematik Isbjörnen beskrevs vetenskapligt av Constantine John Phipps 1774 i en text om 1773 års nordpolsexpedition och dess vetenskapliga namn Ursus maritimus betyder "marin björn". Isbjörnar har varit kända i Europa sedan vikingatiden, och exempelvis nämns isbjörnar 1345 "Ultra Yslandiam per miliaria fere M est insula dicta Gronlandia ubi nascuntur falcones albi et ursi albi" - Bortom Island, en resa om tusen mil, finns en ö som heter Gronlandia. I detta land lever vita falkar och vita björnar" av Galvano Fiamma. Isbjörnens närmsta släkting brunbjörnen brukar kategoriseras som dess systerart, och den placeras därför oftast i släktet Ursus tillsammans med bland annat brunbjörnen. Vissa auktoriteter placerar den dock i det egna släktet Thalarctos, närbesläktat med Ursus. Idag finns det 19 mer eller mindre separerade populationer av isbjörn, men genetiska studier indikerar att det förekommer genflöde emellan dem och att ingen av populationerna ur ett evolutionärt perspektiv varit separerade under särskilt långa perioder. Eftersom aerten är så beroende av havsis kategoriseras den som ett marint däggdjur. Isbjörn förekommer på havsisen i Norra ishavet och kringliggande öar och landområden. Regioner med en större population av isbjörnar är norra Alaska, Kanadas arktiska öar, Grönland, Svalbard, Frans Josefs land, norra Sibirien och Wrangels ö. Den sydligaste populationen lever vid Jamesbukten i Kanada. I extremfall har enstaka individer förekommit så långt söderut som Finnmark. En utmärglad unghanne sköts 1953 på ön Lille Ekkerøy i Norge. Ett 14 000 år gammalt lårben från en isbjörn påträffades 1852 i en märgelgrav på Kullaberg, Skåne. Detta tyder på att isbjörnar förekom i södra Sverige i slutfasen av Weichsel-nedisningen. Ekologi Isbjörnen är anpassad till ett liv i och runt vatten, med vattenavstötande päls samt breda och årlika fötter. När isbjörnen simmar används bakbenen endast som en styråra. Merparten av isbjörnarna föds på land men lever till största delen på havsisen. Till skillnad från brunbjörnar går isbjörnar normalt inte i ide. Isbjörnen simmar gärna och kan ses simmande flera kilometer från land, men rör sig och jagar gärna på land. En isbjörn kan lätt fälla en människa. Björnen kan uppnå en hastighet av 40 kilometer i timmen då den springer på land. Vanligtvis går den med en hastighet av omkring fem kilometer i timmen. Isbjörnen kan bli 20–30 år gammal. Fortplantning Parningen sker mellan april och juni och sedan vilar det befruktade ägget inne i honan fram till oktober. Får inte honan tillräcklig med föda under sommaren absorberar kroppen ägget och det blir ingen unge. Honan får 1–3 (sällan 4) ungar per kull. Ungarna föds i januari inne i en utgrävd grotta där modern tillbringar vintern. Vid födelsen väger ungen bara 600–900 gram. De är då hjälplösa och blinda. Efter ungefär en månad slår de upp ögonen, och en halv månad senare tar de sina första steg. Honans mjölk är mycket näringsrik, och ibland är fettandelen 48 procent. I mars eller april har ungen uppnått en vikt på 10–15 kg och är tillräckligt stora för att lämna grottan för första gången. Under de efterföljande 10 månaderna stannar de hos modern och lär sig att jaga. Efter 3–4 år blir honor könsmogna. Hannar når könsmognaden efter 5–8 år. Föda Isbjörnen är köttätare. Den äter huvudsakligen vikare, men även andra sälar (inklusive storsäl), valar, fågelägg, smådjur och en del växter kan ingå i dieten. Isbjörnar kan fälla byten som är lika tunga som den själv (500–600 kg). Under tider med god tillgång på föda äter isbjörnen bara huden och späcket av sitt byte och lämnar resten. Svaga isbjörnar eller fjällrävar som följer efter livnär sig senare av köttet. Från och till äter isbjörnar även as av bland annat val och valross, och det förekommer kannibalism genom att desperata vuxna hanar tar ungar av sin egen art. Mödrar med ungar undviker därför andra isbjörnar. Under jakten väntar isbjörnar ofta vid en hålighet i isen tills en säl visar sig. När en isbjörn får vittring på en säl och det saknas håligheter hoppar björnen på isen och kan bryta igenom den med sin egen vikt. Med sin vita päls är isbjörnen anpassad till omgivningen och för bytesdjur är det svårt att få syn på den. En utbredd men felaktig myt gör gällande att isbjörnen täcker sin svarta nos med en tass, eftersom det är det enda som skulle synas i den vita omgivningen. Eftersom isbjörnar har för vana att lämna stora rester av bytesdjur efter sig förföljs de ofta av polarrävar. Isbjörnen lever inte i mutualistiskt förhållande till rävarna, vilket ibland har hävdats, utan kommensalistiskt. Polarrävar kan mobba isbjörnar för att jaga bort dem från byten, och isbjörnar kan attackera polarrävar. Även ismåsar följer isbjörnar för att ta rester av bytesdjur men äter även dess avföring. Isbjörnen tar upp stora mängder A-vitamin vilket lagras i levern. Arktiska upptäcktsresande har insjuknat i A-vitaminförgiftning efter att ha ätit lever från isbjörn, och till och med dödsfall har noterats. Isbjörnen och människan Status och hot Isbjörnen har inga naturliga fiender. Fram till mitten av 1900-talet bedrev människan en intensiv jakt på arten tills den var utrotningshotad. 1973 undertecknade Kanada, Danmark (för Grönlands räkning), Norge, USA och Ryssland fördraget Agreement on the Conservation of Polar Bears för djurets skydd och idag har bara inuiter tillåtelse att jaga ett bestämt antal isbjörnar. Idag anses global uppvärmning utgöra isbjörnens primära hot; främst på grund av habitatförstöring då havsisarnas utbredning krymper (och kortare issäsonger) och minskad tillgång på dess huvudföda, men också skulle mängden patogener och parasiter riskera att öka i de arktiska områdena. Populationstrenden hos flertalet av de 19 populationerna är stabil respektive okänd. Våren 2006 kategoriserades isbjörnen återigen som sårbar (VU) av IUCN. 2015 uppskattade IUCN beståndet till 26 000 individer, men att en antropogen global uppvärmning kan leda till att detta är mer än halverat 2050. Efter att beståndet ska ha tre–femdubblats sedan 1960-talet har somliga forskare ifrågasatt teorin om att ett varmare klimat skulle utgöra ett hot mot isbjörnen. Inom kulturen Isbjörnen är viktig inom ursprungsbefolkningars kulturer i Arktis, där den varit en viktig naturtillgång för både tjuktjer och jakuter. Den utgör en viktig gestalt inom flera olika religioner i området. Hos inuiterna Hos norra Kanadas inuiter är jakt av isbjörn en del av den traditionella livsföringen, även om den numera är hårt reglerad. Man tar tillvara pälsen och köttet, och man får inkomster genom guidningar av jakten samt försäljning av pälsar samt hantverksprodukter kopplade till isbjörnen. Pälsen ger kläder, madrasser, mattor, och verktyg, medan tänder och klor används till konstföremål och smycken. Bland inuiterna ses isbjörnen som det mest intelligenta djuret i Arktis. Den ses även som uthållig, tålmodig och viljestark, egenskaper som sägs hjälpa den att överleva i en ogästvänlig miljö. Isbjörnen figurerar i legender och sagor som traderas mellan generationerna, inklusive i den lokala mytologin. Referenser Noter Tryckta källor Rosing, Norbert (1996) The World of the Polar Bear, Willowdale, ON: Firefly Books Ltd, Externa länkar Björnar Däggdjur i nearktiska regionen Däggdjur i palearktiska regionen