text: Lite julpyssel... Här är förresten några bilder från helgen när jag var hemma i Gesundum:) Ne, nu ska jag och Leo kolla på film! Sov gott min fina familj och vänner <3 Brrrrr!! Första advent. Det är ju iiiiskallt ute! Kul det är massa snö iaf :) Jag åkte hem till Dalarna i helgen. Lämnade Leo i Sthlm. Riktigt mysigt att komma hem! Var lite konstigt dock för Stefan och jag har visst bytt rum nu (!) .. Han har flyttat in i mitt stora rum och jag får hans lilla. Lite mer praktiskt faktiskt eftersom jag inte bor hemma. Men jag går fel typ hela tiden.. så det är lite sulligt än. Men vi vänjer nog oss snart :) Igår vart det iaf mys-middag när jag kom hem. Mamma, Pappa, Steff, Stina och Emilia. Sen kom farmor, Jan-Erik, Arne och Evabritt med smörgåstårta. En "afrikan-smörgåstårta" kalla dom den. Sen kom även Roggan en sväng:) Fullt hus hela kvällen kan man säga. Och nu idag har jag, Stina, Steff och Emilia varit på Gesundaberget. Jag och Stina åkte bärda.. dock bara några åk för jag höll på frysa ihjäl... så vi åkte lite madrass med Stefan och Emilia istället :) Tog faktiskt lite bilder idag, men har min minneskortläsare i Sthlm. Kanske visar bilderna sen nån gång.. typ imorgon när jag är tillbaka i storstan kanske? :) Aja natti natti <3 Fly back home... Men nu är jag hemma i Sverige. Har börjat insett det nu :) Det var iallafall helt helt underbart att komma hem till Leo och till min familj. Det kändes väldigt konstigt att landa i ett snöklätt kyligt gnistrande Sverige. Leo mötte mig på arlanda med rosor. Och jag sen då.. blev så blyg att jag knappt vågade titta på honom. Hahah. Stackarn! Men sen stod vi bara där och kramades tills vi nästan höll på missa tåget upp till Dalarna. Mitt älskade Dalarna. Inte nog med att lämna Afrikas savann och vildmark för civiliserade Sverige, bara dagar efter jag kommit hem så flyttade jag och Leo till Stockholm. Tänk er den kontrasten. Storstad smockat med folk. Första dagarna höll jag på bli tokig här i stan. Folk överallt, trångt trångt och buller. Men som tur är bor då vi lite lugnare och mer naturnära med både skidbacke och vatten intill knuten... där man kan koppla av :) Aja.. i fortsättningen blir det kanske lite mixat ett tag minnen Afrika/nutid -Stockholm/Dalarna. De får ni stå ut med. Gapa! - Du är lik en apa :D Research - videodagbok Här gjorde jag en kort film när vi är ute och letade efter henne... Hon är så otrolit supergosig!! Här är även lite bilder från ett annat tillfälle när vi var ute och leta upp henne. Hon bokstavligen gosade sönder mig. Slicka hela ansiktet och buffa med sitt huvud mot mitt, gosa in sig vid halsen, och kurra och kurra. Efteråt luktade jag blod, för hn hade haft gammalt blod runt munnen från ett byte hon fällt dagen innan. Kanske låter hemskt, men jag tycker det är så fantastiskt att hon återanpassat sig till det vilda så otroligt bra trots att hon aldrig haft någon mamma som lärt henne hur man ska jaga och leva. Och att sen få chansen att bli pussad på av denna fantastiska gepard är så underbart att jag knappt kan beskriva med ord. Och då gör det ingenting och man har blod från hennes byte fulla ansiktet efteråt.. Älskade älskade Pride <3 Vilka fantastiska framsteg Harnas gör med djuren. Se men inte röra, Anna :) Efter man setat och kelat med lejon och geparder kan det lätt bli så att man underskattar andra djur och deras beteende och styrka. Och nog är väl zeebror vackra? En randig häst liksom? Visste ni att deras ränder är unika för varje zebra, som våra fingeravtryck, inget mönster är exakt den andra lik. Så underbart fina djur! Däremot har jag har ganska svårt att bara stå och kolla och njuta av djurets skönhet, det liksom sticker i fingrarna och jag bara mååste röra och känna.. Den här bilden togs ca 2 sekunder innan ... ... *SMACK* Ajajajajajja!!!! Haahha.. från att fridfullt stått och ätit ur min hand, tittat på mig med sina vackra ögon så gjorde hon en 180 och börja sparka hejvilt. En spark träffa låret. Nästa var bara nån centimeter från huvudet.. sen ställde hon sig åter fridfullt och började äta gräs igen.. haha tack för den??!! Och strax efter såg det ut såhär, haha man kan tydligt se hoven. Några dagar senare hade jag mig en rejält STOR blåsvart lårkaka. Men gu så jag skrattade åt min idioti. Så typiskt mig.. Korkade Anna! Always expect the unexpected får vi höra om och om igen. Och nog stämmer det :) Sensmoralen i denna story; Se men inte röra okänd zebra :) Man lär sig nått nytt varje dag, hoppas bara jag kommer ihåg att inte klappa en zebra nästa gång.. de har ju inte riiiktigt samma temprament som hästar... När vi räddade två vilda bäbis elefanter. Dålig kvalite på bilder och filmer och jag låter verkligen supertöntig.. men bortsett från det så är jag så sjuuukt glad att jag hade kameran igång lite då och då. Verkligen ett minne för livet! Men snälla läs berättelsen först, så förstår ni sammanhanget lite bättre och slipper ställa konstiga frågor sen "varför vi hade elefantungarna i bilen" och sånt... Det hände mycket uti bushmanland, men de blir för mycket att skriva om allt. Så får runda av till saker som jag minns starkast. Och ett av mina starkaste minnen är definitivt när vi räddade två små vilda bäbiselefanter. Vi fick rapport av en bushman-gubbe att det var en liten bäbbiselefant som fastnat i ett vattenhål och inte tog sig upp. Inte heller hans mamma kunde hjälpa honom. Vi åkte dit och upptäckte inte mindre än två små unga som satt fast i vattenhålet. Den ena ungen hade toppen av snabeln kapad och som var köttig och blodig längs fram, samt trasiga öron. Det var hyenorna som hade börja äta på den stackars hjälplösa bäbisen. Mamman och resten av hjorden syntes inte till. Så vi beslöt oss för att göra det riskfyllda draget att hjälpa ungarna. Det var farligt eftersom om mamman kom tillbaka kunde hon mosa både oss och bilen i vrede över att vi var för nära hennes ungar. Men vi delade upp oss i positioner, vi tjejer höll utkik efter de stora elefanter, min position var att hålla koll mot vattenhålshållet och vänstra sidan... några tjejer satt uppe i ett utkikstorn.. och de två starkaste (Stian och Herman) skulle dra upp ungarna med hjälp av ett spännband. Och nu snackar vi stora bäbisar. Minst 150kg styck ingeggade i lera. Men Stian och Herman lyckades dra upp dem!!! Elefantbäbisarna skrek och skrek, och vi hoppade sen in i bilen för att snabbt åka därifrån innan mamma elefant kom. Men ungarna sprang efter oss. Efter två kilometer beslöt vi oss för att plocka med oss ungarna till ett läger där de kunde vara säkra under natten. De skulle omöjligt klara en natt ensamma där ute mot alla rovdjur. Vi gjorde plats i våran minibuss och flyttade kylen och släppte in ungarna i bilen. De var ivriga att komma in till oss. Så sjuk känsla att sitta och klappa en geggig vild elefantbäbis. Plötsligt såg jag tre stora elefanter komma rusande mot bilen. De sprang snabbt, och såg ganska arga ut. Vi hann putta ut en unge ur bilen innan vi sick trampa full gas för att fly undan de stora elefanterna som fortsatte jaga oss och lätt hade kunnat mosa våran bil om de så önskat. Vi hade ju deras små barn, så klart de var arga på oss. Skrattar nu åt min egen röst, låter så töntig.. men det syns inte så mycket på filmen men de stora elefanterna var sjuuukt nära och sjuukt stora ch sprang sjuuukt fort... så ni får ha lite överseende :P Det var väldigt annorlunda att vara på plats där och bli jagad av dessa stora elefanter mot att nu sitta hemma i soffan och kolla på filmen såhär i efterhand.. Vi fick åka minst en kilometer innan vi kunde stanna och släppa ut den andra bäbisen. Jag blev lerig hela jag när vi skulle styra ut den ur bilen. Lilla söta bäbis!!! Den sprang in i skogen och vi stod still och höll utkik. Den ena unen såg vi hade återförenats med sin mamma efter vi släppt av den, men hur skulle det gå för den andra? Den skulle aldrig klara sig själv en natt med hyenorna. Tiden gick och tillslut fick vi rapport via radion av en bushman att han sett elefantungen vid vattenhålet igen. Och strax därpå dök mamman upp och det blev en känslosam återförening. Jag tror aldrig jag känt sån enorm lycka... jag grät jag var så glad. Känslorna svämmade över. Den natten somnade vi in trötta men med ett leende på läpparna. Vi hade räddat två vilda elefantbäbisars liv. Sov ute med geparden Duma <3 Geparder är nog de gosigaste och kelsjukaste djur någonsin!! De fem... kärlek Här sitter jag med "de fem". Lite halvtama, lite halvvilda... guuu så underbara de är. Det är verkligen en speciell känsla att komma dessa stora katter så nära. Kan sitta i timmar och bara njuta av deras närvaro ... Det pirrar verkligen i kroppen när de drar igång och spinner och börjar slicka en med sin sträääva tunga. Bushmanland I en vecka lämnade vi (8 volontärer + ledaren Herman och "vakthunden" Rambo) Harnas och alla våra gosiga djur och åkte lååångt ut i bushen. Färden ut i det orörda Afrika tog timmar. Inga mobiler, ingen elekticitet, inga tält... African survivor fast med mat, men minst lika spännande. Första natten tog våran ledare Herman oss till ett Boabab-träd som var 2000 år gammalt. Vi gjorde upp eld med pinnar och sov under stjärnorna. Magisk känsla. Dagen därpå fortsatte vi våra färd allt djupare in i den Afrikanska vildmarken. Hittade spår av både vilda leopader, lejon, elefanter och hyenor. Elefant Gissa :) ?? Mycket riktigt, giraff! Vi såg även gamla jakhyddor som San-folket använt sig av när de varit ute och jaga. ELEFANTER Och plösligt.. bakom en kulle såg vi vilda elefanter. 9 tjurar som badade och drack vatten. De var gigantiskt stora. Så vackra. Så orörda av människor, så fria. Har en otrolig historia om vad som hände hos dessa elefanter, när vi räddade två elefantungar, men vill berätta den historian lite utförligare så den får komma i ett separat inlägg lite senare. Har film och grejer, men måste få ordning på mitt filmredigeringsprogram först så jag kan klippa ihop filmen lite. SAN-FOLKET Kommande dagar tog Herman oss till San-folket. Kan vara det lyckligaste människorna jag träffat. Så sociala och glada hela tiden. De sjöng och dansade och tjoade och skrattade hela dagarna. Ser upp till dessa personer som verkligen finner lyckan i det lilla. Visade man en bild i kameran brast alla i skratt, började man sjunga deras melodi, stämde alla in och sjöng med direkt. Ska försöka fånga upp deras glädje och ta med den tillbaka hit till kalla Sverige, det kan vi torra gråa Svenskar nog behöva :) Vi fick följa med dom ut på jakt, där de jagade med gift-pil och båge. De lärde oss rigga fällor och hitta mat ute i bushen. Vi tillbringade flera dagar med dessa underbara människor. Kvinnorna lärde oss göra smycken av skal från strutsägg och piggsvinstaggar. Riktigt vackra armband blev de. Fick med mig några hem också. Sen har jag fått ett nytt namn på bushman-språk. Kasi Kabi, vilket betyder sparkling eyes, glittrande ögon. Så himla fint, blev verkligen rörd av det. Så nu heter jag Anna Kasi Kabi Lundh. Vi såg även fler elefanter. Både på nätterna och dagtid. Vid ett vattenhål såg vi över 100 stycken på samma gång. Det var helt otroligt! Små bäbiselefanter med sina mamma, tonåringar som tacklade och jagade varandra, vuxna tjurar som var så stora att de lätt skulle kunna trampa sönder våran bil om de så önskade. KOBRA Den natten när jag skulle gå på ”dass” så höll jag helt ärligt på att sätta mig på en kobra. Jag såg den inte först, för den dök upp snett bakom mig och ringlade ihop sig tätt intill mina fötter. När jag upptäckte den blev jag inte rädd konstigt nog, jag fattade inte att den var farlig. Tänkte bara på att den var rätt stor. Visade den för de andra och Herman konstaterade att det var en kobra. Stackars kobra som höll på bli pissad på. Vi gjorde även lite skitgöra. Gjorde rent ett konstgjort vattenhål som var överfyllt med gegg och elefantbajs. Så gjorde djuren en god gärning och rensa upp all skit och fyllde sen på med rent vatten. Duktiga vi!! Vi besökte fler Boabab-träd. Det här var 4-5000 år gammalt. Så sjuuuk stort, den lilla pricken längst ner på bild är jag. 6000 ÅR GAMMALT BOABAB-TRÄDSen besökte vi även det här boabab-trädet. Det var 6000 år gammalt. Fatta Sex Tusen år! Ganska många generationer som det trädet har varit med om. Inuti trädet var det som en liten grotta. Riktigt coolt! Tyvärr var det här trädet nu döende. Vi tillbringade solnedgången i trädet. Runt 2 miljoner solnedgångar har det här trädet fått uppleva. Och nu skulle vi få dela en solnedgång med detta mystiska träd. Solnedgången var otroligt vacker. Så fridfull. Bushens alla fåglar och djur sjöng på sista versen innan nattens mörker kom smygande. Den natten hörde vi hyenor. Kommer aldrig glömma hur det lät när de ropa till varann under månens sken. Man rös, fick gåshud för det kändes så speciellt. Så underbart. Kanske inte låter så coolt när jag skriver det här, men att uppleva allt detta själv var nått helt annat. NÄR JAG TRAMPA PÅ EN SKORPIOON När vi var på väg hem från Bushmanland. Fick vi plötsligt motorstopp efter hala vägen. Vi hade ingen mottagning på någons telefon och inge vatten kvar och hur vi än gjorde så fick vi inte igång biljäveln. Om ändå pappa, Arne eller Stefan vart me... Biltrafiken var heller inte den bästa/värsta så vi var ensamma där ute. Beslöt oss att övernatta brevid vägen, och hoppas på bättre lycka dagen därpå, för troligtvis skulle de från Harnas komma och leta efter oss när vi varit borta en natt för länge. Så vi satt där ute och njöt av ännu en vacker solnedgång och gjorde upp eld med pinnar och la oss till rätta runt elden. Jag, som alltid haft på mig skor varje varje dag gick nu barfota i den sköna sanden, på min väg till ”dass”. Skulle ju se ormar ganska lätt tänkte jag och lyste med ficklampan framför där jag gick. Men då.. PANG sa det och min häl exploderade. Fyyyyyfan vilken smärta! Någonting måste ha bitit mig, stuckit mig.. kändes som tusen getingstick på samma ställe. Jag skrek och svor de längsta ramsorna jag kunde komma på. Slängde mig på min sovsäck och började grina hysteriskt. De andra rusade till mig och några sprang för att se vad jag trampat på. Det var en skorpion, den var nästan samma färg som sanden och grävde snabb ner sig när när de lyste på den med ficklamporna. Herman plockade fram någon slags sugkopp och försökte suga ut giftet. Men smärtan spred sig upp i benet. Jag hade så saaatans ont. Går inte att jämföra smärtan med nått jag känt tidigare. Men kändes som att hälen exploderade varje sekund och hela benet snördes åt invändigt. Haha nån av tjejerna hade tagit kort när jag låg där i krämpor... Ajajaj får nästan ont i benet bara av att se bilden... Herman klättrade iaf upp på bilen och försökte få mottagning. På tå fick han det. Han ringde Harnas. I två timmar låg jag och grina av smärta, sen kom en bil och hämtade upp några av oss. Sen var det drygt timmmars bilfärd, varje litet gupp gjorde ont, varje sväng.. uääääh.... Men efter 5 timmmar hade faktist smärtan lindrats och framme i Harnas kunde jag sova hela natten utan problem. Morgonen därpå hade jag knappt ont alls. Stackars skorpion, bli väckt mitt i natten av att någon tramar på en, stackarn... Det var iallafall en otrolig, oförglömlig resa. Jag ÄLSKAR bushmanland. Gruppen jag var med där kom jag nära såsom bröder och systrar. Ett band ingen någonsin kommer kunna klippa vart än i världen vi befinner oss. Har så mycket mer bilder jag vill visa, men de är för många. Sen har jag massor med filmer, en del videodagböcker. Men som sagt måste få ordning på mitt mediaprogram på datorn först så jag kan klippa dem lite kortare innan jag lägger upp dem. BUSHMANLAND... har några otroliga souvenirer med mig hem därifrån. Några kommer bli julklappar, några kommer jag spara själv resten av mitt liv. En dag ska jag återvända... har lovat Herman det. Jag fick hans kniv.. han fick min... den kniv han haft sen första gången han kom till bushmanland för dryga 20 år sen. Han sa ja skulle spara den för alltid.. men jag har bestämt att den en dag ska återvända till sin rätta ägare. Så en dag ska jag återvända.. Älskade vilda Afrika. Svårt att beskriva känslan jag får när jag tänker tillbaka... men det är kärlek. Friends for a lifeime... Det var inte bara djur man kom väldigt nära i Afrika. Jag har fått vänner för livet. De kommer från hela världen; Australien, Afrika, Canada, Sydamerika, England, Schweiz, Nederländerna, Norge, Danmark, Israel mm... Nere där pratade vi alla engelska, även med andra Svenskor och Norskar. Det blev det naturliga språket för alla. Jag som inte varit speciellt duktig på engelska innan hade lite svårt i början när vi hade timmar med introduktion och undervisning i engelska och alla snackade det. Men veckorna gick och man kom faktiskt snabbt in i det. Ååå mina vänner... På en månad kommer man väldigt nära... I miss you guys!! I ́m glad we have facebook so we can keep in touch ;) A new adventure every day.. Såhär bor man som volontär. Fyra pers i varje stuga. Väggen där man låg var bara ett myggnät, så om natten kunde man ligga och titta ut och lyssna på alla nattens ljud och höra lejonen ryta. Så himla mysigt. Jag älskar enkelheten. Inga eluttag i stugorna och det enda man har är några hyllor och sin säng. Vi vaknade runt 6.00-6.30. När vi åt frukost sällskapades vi ofta av nyfikna djur såsom giraffen Klippie, strutsar, vårtsvin, Zebran Delayla mf. Kl. 6.30. Frukost. Glada, nyvakna och förväntansfulla inför dagens kommande äventyr... Gemensamma toaletter och duschar. Fanns typ aldrig toapapper så de gånger det fanns tillgängligt fick man sno med sig lite extra i fickan att ha till nästa gång de krisa :) Duscharna fick vi själva se till att det fanns varmvatten till genom att elda i en kamin. Var man för många som duschade samtidigt tog vattnet tillfälligt slut och man fick bara hålla tummarna att man hunnit skölja ur schampot ur håret :) hahah! Inte alltför sällan slutar morgontandborstningen med vattenkrig... Sen traskade vi iväg till farmen som låg drygt 10 min från volontärbyn. Lapamötet började kl.8.00. Morgonmöte med våran ledare Frikkie. Sen började vi med förmiddagens aktiviteter, gjorde även aktiviteter igen på eftermiddagen så hade två arbetspass per dag. Man turades om och gjorde olika aktiviteter varje dag så man fick verkligen testa på allt flera ggr. Här är några aktiviteter: - FOODPREP Vår grupp, grupp 2 (grön) hade hand om utfodringen till bäbis-strutsarna, baby elands, zebran Zebe, Springbocken Rudy, Babianerna Cobi mf. Bäbis-skölpaddorna, Hunden ten dollar, Ekorren fred, Kaninerna, mangooserna, Hyenan Gumbi, Världens äldsta gepard Goeter och geparden Duma och lejontonåringen Martha. Så vi styckade upp färskt kött, i början kändes det lite äckligt men man vande sig väldigt snabbt. Gjorde man inte rätt och gav hyenan kaninmat istället för kött fick man bassning av våran foodprep-mamma Alex ;) Men inga problem för mig ;D gjorde alltid rätt. Ska visa mer från utfodringen i nått senare inlägg... Har även nån film. - BUSH CUTTING / BUSH BURNING Något som är viktigt för att kunna släppa ut djuren i lifeline/den fria delen av Harnas är att se till att det finns tillräckligt med föda där ute. För att kunna släppa fri en gepard så måste det finnas tillräckligt med bytesdjur. Och bytesdjuren behöver gräs att äta. Därför högg vi ner träd eller gjorde små kontrollerade eldar runt rötterna på träd och taggbuskar för att döda roten och trädet. Genom detta röjningsarbete öppnades landskapen upp och gav plats för gräs att växa. Middagsbord för alla växtätare. Det var väldigt tungt och skitigt arbete. Hett som fan där ute. Men man fick ändå ha på sig täckande kläder pga alla taggbuskar överallt som rev sönder huden. - GAME COUNTING När man var ut på game counting så var an ute i lifeline (långt ute på savannen) ca 12 timmar och räknade och dokumenterade villebråd (games). Man fick sitta tyst hela tiden för att inte skrämma djuren, klockan gick lite småsegt ibland men det var väldigt intressant:) Dessutom vetman ju att det är en viktig del av arbetet för att kunna släppa ut rovdjuren i det fria. Här sitter Danielle i vårat lilla sjul där vi höll till en heldag :) - BABY BABOON WALK man tog med bäbisarna utanför farmen och släppte dom fria så de fick leka, klättra i träd och springa runt. De följer efter oss vart vi än går och hänger och klänger i oss :) -LION WALK Att ut och gå med lejonen är nog nått av det häftigaste jag gjort. Hade hjärtat i halsgropen i början men slappnade av mer efter vi varit ute och gått med dem efter en timme. Kan säga att jag har rejäl respekt för dessa stora djur. Ändå var inte dessa fullvuxna men sjukt stora ändå. Det är så svårt att beskriva känslan att vara ute och gå med dessa mäktiga djur som är så sjukt mycket starkare än man själv. De älskade att dricka från våra vattenflaskor:D Jag älskar lejon <3 - RESEARCH Ibland kunde man följa med ut på research, har några mysiga filmer från det, men de får jag visa senare när jag klippt ihop dem. Hur som på research följer man med några ledare ut och pejlar efter geparden Pride som är ute i lifeline. Ibland är även geparden Duma ute över dagen eller i några dagar om hon fäller ett byte så då letar vi även upp henne och tar med henne hem :) Geparder, mitt absoluta favoritdjur. Så otroligt sociala och keliga. Gosar, slickar och myser med en direkt man kommer till dem <3 (iallafall de som är vana människor) -TOUR När man var på tour så åkte man ut med två guider och turister och vi vlontärer utfodrade djuren. Då åkte vi runt bland de stora inhägnaderna utanför farmen och matade babianer, vervets, lejon, vildhundar, leopader, caracals och gepader. Här är vi inne i en inhägnad med 23 halvvilda gepader. Hahah de fräste och var inte alls lika goa som de tama. De förökte hoppa upp på trailern hela tiden och sno kött så vi måste hålla dem därifrån och samidigt kasta köttbitar till dem. Sen var det massa andra aktiviteter man fick göra som ut och gå med mangoosen Herman, Ut och gå med Vervetsaporna, Caracal, Farmwork mm. Kl. 19.00 hade vi middag. Fick oftast väldigt god mat ..och mycket :) Sen i 20-21 tiden var man dödstrött och kröp ner i sängen och sussade sött. Hade man sleepout så sov man ute i inhägnaderna med djuren under bar himmel. Det om nått var heeelt underbart <3 Har massa massa mer att visa och berätta men nu räcker det med dator för denna gång. Känner verkligen jag har kommit ifrån denna datorhets som jag hamnat i förr. Tacka Afrika för det. Jag har förändrats. Livet utanför datavärlden är så himla mycket underbarare och mer äkta. Nått som alla datanördar borde komma till insikt med. Jag är nu hemma i Sverige och det är massa snö utanför huset. Allt känns underbart. Jag är kärare än jag någonsin varit förut och Leo och jag myser hela dagarna hemma med min familj. Underbarare än jag kunnat föreställa mig. Trodde jag skulle gråta av saknad efter Afrika när jag kom hem, men det gör jag inte. Jag ler tillbaka på allt fantastiskt jag varit med om, sett, känt och upplevt. Men jag njuter varje sekund att vara med de jag älskar här hemma <3 Så njut av bilderna nu, så kommer det massa mer bilder och historier från Afrika framöver :) Puss på er! Harnas Wildlife Foundation Vet inte riktigt om Harnas går att beskrivas med ord. Hur jag än försöker förklara hur livet är i Harnas så kommer jag aldrig att kunna återskapa en sann och rättvis bild. Harnas måste upplevas, och upplevelsen kommer ändå att vara unik från varje persons perspektiv. Varje ögonblick är unikt och kan aldrig återskapas. Men ska nu berätta och visa glimtar från min upplevelse. Har drygt 1500 bilder och ett 40 tal filmklipp från min Afrikaresa. Tyvärr kommer jag få göra en rejäl gallring, kan omöjligt visa allt. Men ska visa er lite bilder iallafall. Harnas wildlife foundation Harnas betyder ”sköld/skydd” på Zulu. Och skydd är precis vad det är. För ca 30 år sedan började Marieta Van der Merwes och hennes man Nick att kämpa för Afrikas wildlife och tog hand om föräldralösa och skadade djur. Marieta Van Der Merwes Trots hårt motstånd från omgivningen fortsatte de kämpa för de vilda djuren. Idag har deras arbete utvecklats till ett stort projekt där Harnas tar emot föräldralösa, skadade och ”problem” -djur och kämpar för att skapa en bra framtid för dessa djur och förhoppningsvis kunna släppa ut vissa i det fria igen . Harnas har nu runt 300 djur som behöver omvårdnad och kärlek. Till det behövs det mycket arbetskraft och därför tar de in volontärer. Så det är vad jag har gjort denna månad, jobbat som volntär på Harnas. Såhär ser det ut, typ som Edens lustgård. Med en stor gård i mitten där många djur strövade fritt; åsnor, elands, strutsungar, mangooser, skölpaddor, katter, hundar, hönor, kalkoner och andra djur. Runt denna gårdsplan fanns inghägnader med tama djur såsom geparder, lejon, babianer, vervets-apor, hyenor, kaniner, får, getter, springbockar, hästar, fåglar och massa andra djur. Utanför dessa väldigt stora inhägnader fanns ytterligare gigantiska inhägnader för halvvilda/vild djur såsom leopader, gepader, babianer, caracals, lejon, vildhundar mm. Och utanför dessa inhägnader finns lifeline. Gigantisk stor yta på 8000 hectar där djuren kan leva precis som i det fria, jaga och föröka sig men ändå omges av en skyddade inhägnad för att kunna leva utan fara för människor. Här kan djuren träna på att återanpassa sig för ett liv i det vilda. Jag ser verkligen upp till dessa människor som kämpar för djuren på detta vis. Kämpar trots motgångar för att sedan lyckas rädda alla dessa själar. De lever sina liv helt för djuren och kämpar för deras rättigheter. Tänk om fler människor i våran värld kunde släppa på sina ytliga och egoistiska värderingar i livet och öppna ögonen för det mångfald av liv runt oss som behöver hjälp. Jag har verkligen insett att äkta lycka finner man i att hjälpa andra. R.I.P Klippie <3 Vila i frid vackra Klippie <3 Always expect the unexpected... Så mycket känslor, sån kärlek, så många upplevelser, så mycket som händer hela tiden... och tempot African Time. Vet inte vad jag ska börja berätta om när jag bara har några få minuter framför datorn, men kan nämna några saker.. Har varit med och bekämpat en stor skogsbrand som spreds okontrollet. Lågor som sträckte sig lågt över trädtopparna och färgade himlen svart. Har räddat två vilda elefantungar som fastnat i ett waterhole, och har även blivit jagad av deras mamma. Blivit slickad i ansiktet av både geparder, lejon, apor. Gått på toa och nästan satt mig på en kobra. Sovit under stjärnorna måånga nätter och lyssnat till hyenr och lejon. Sett hundratals elefanter. Och iförrgår blev jag stucken av en skorpion, råkade trampa på den utan skor. Har aldrig känt sån smärta innan, trodde min fot och ben skulle explodera var sekund.. som tur var avtog det efter några timmar när kroppen lyckats bekämpa giftet. Gå aldrig utan skor i Afrika dudes! :) Nu är jag nyss hemkommen från en veckas resa i bushmanland. Har levt helt ute i vildmarken långt från civilisation. Har dansat med urbefolkningen, följt me dom på jakt, satt upp snaror, letat mat ute i bushen. Var en fantastisk tripp! Nu är jag tillbaka i Harnas och har nyss setat och gosat lääänge med geparden Duma. Hon är så underbar!!! Spinner som en katt och slickar en med sin sträva tunga. Jag älskar att vara här. Veckorna har rusat förbi. Men nu börjar det dra ihop sig för hemfärd. Har bara en vecka kvar här nu. Känns sjukt. Och sorgligt. Funderar seriöst på att förlänga min vistelse med två veckor. Men det kommer ju inte kännas lättare att åka hem då. Dessutom ska det bli underbart att komma hem till Leo och min kära familj och vänner igen. Ska ut och njuta av min sista vecka nu. Umgås med alla djuren så mycket jag bara kan. Puss och kram


source: fineweb

text: BAKTERIER. Se upp! Vi är nu inne i rötmånaden och bakterier har extra lätt för att frodas i våra matvaror. Men vad är egentligen rötmånaden? Finns den ens? Nja, enligt Mats Lindblad, mikrobiolog på Livsmedelverket, finns det ingen särskild rötmånad som går att datummärka i almanackan. Men om vi i stället talar om rötmånadsväder, som enligt Livsmedelsverket råder nu, så är det när temperaturen och luftfuktigheten är extra hög. Det är då som matvaror lätt blir dåliga, i alla fall om du inte hanterar dem rätt. – Rötmånaden kan egentligen ses som en påminnelse om vad som alltid gäller när man förvarar och hanterar mat, menar Mats Lindblad. Men det finns samtidigt anledning att vara extra försiktig den här tiden av året, eftersom bakterier och mögel trivs som allra bäst nu. Kan innehålla salmonella Enligt Vårdguiden orsakas den klassiska typen av matförgiftning av gifter, toxiner, som bildas när man inte hanterar maten på rätt sätt. Men även bakterier som ETEC och salmonella kan drabba den som är slarvig med hygien och kylning av maten, varför det enligt Mats Lindblad, är extra viktigt att tänka på detta när man hanterar rått kött. Men det finns heller ingen anledning till att få panik och bara äta smörgåsrån resten av rötmånaden. Noga med hygien Genom att tvätta händerna innan matlagning, diska köksredskapen noga, ha tillräckligt kallt i kylskåpet och inte låta maten stå framme i rumstemperatur kan man undvika att bli magsjuk. Och om man vågar lita på sina sinnen behöver man inte heller slänga livsmedel i onödan. – Mat ska gå att äta även efter bäst-före-datumet. Bara den luktar och ser normal ut, säger Mats Lindblad.Om jag hittar en mögelfläck på en bit hårdost i kylskåpet, bör jag slänga den då, för att vara säker i rötmånadstider? –Nej, skär bort fläcken med en marginal på någon centimeter så går det bra att äta resten. För att undvika matsvinn kan man också tänka på att handla klokt, det vill säga att man inte handlar mer än vad man hinner äta upp innan det blir dåligt. Är det extra många som drabbas av magsjuka under rötmånadstiden? – Ja, på sätt och vis. Det är vanligast att folk drabbas av magsjuka i slutet av sommaren och i början av hösten. Men det behöver inte betyda att det har med rötmånaden att göra, det kan ha att göra med att vi beter oss annorlunda den här perioden. Vi grillar och lagar mat utomhus, badar mycket och så vidare. Publicerad: 26. juli 2012 00:18


text: Gamla matminnen Den korniga bilden härovan är från en artikel i Östersundsposten 1993, hittade den hemma hos Mamma igår. Det var första gången jag och min mat figurerade i media. Oj, vad nervös jag var, när Bengt Eriksson tog den här bilden i Herrgårdsrummet på Kvarterskrogen. Där var jag Köksmästare under 5 slitsamma, men lärorika år i slutet på 80-talet och början på 90-talet. Som Du ser på bilden här nedanför var det husmanskost som gällde för mig redan då, även om det idag förekommer betydligt mindre kolhydrater i den. Det var långt innan jag jobbat på mig riktig ohälsa, den kom smygande mot slutet på mina 18 restaurangår. Det är 12 år sen ryggen sa ifrån, men nu börjar jag tack vare bra mat och träning få tillbaks min gamla förmåga, även om det numera bara gäller att skriva om min mat. Som Du kanske märkt har det börjat ta en ordentlig fart med mitt matskrivande det senaste året. Snart är det 3 år sedan jag började skriva den här bloggen, hade väl då inte en aning om hur det skulle utveckla sig med tiden. Då hade jag nog knappast vågat, men alla nya, spännande uppdrag har kommit i jämn takt. Allt började för drygt 3 år sedan med en föreläsning av Dr Annika Dahlqvist. Hon hade blivit bra i sin Fibromyalgi med hjälp av LCHF-kost. Jag sög i mig vartenda ord hon sa och la om kosten dagen efter, för jag ville verkligen också slippa den bedrövliga värken och tröttheten. Nu efter de här åren, så håller sig min Fibromyalgi mycket lugn och beskedlig. Det är bara vid alltför mycket stress och kall, rå väderlek som jag känner av den. Hastiga väderomslag är det värsta, något jag fick erfara när jag kom hem från en månad i Turkiet häromdagen. Snöstorm, kyla och jag går inte alls ihop, så det har varit några stela och värkande dagar. Är så glad att jag redan på lördag får lämna landet för varmare breddgrader igen. Anna är för övrigt den som stöttat mig mest i mitt matskrivande under de här åren, vi har väldigt mycket gemensamt i vår matfilosofi. Hon var först med att publicera mina bilder och recept, till och med innan jag började blogga själv. Boken Energibarn som var Annas debutbok, blev även debuten för mina recept i kokboksformat. Där har Anna och jag skapat mängder av goda recept tillsammans, på mat som passar barnfamiljer och andra som tycker om att äta mat med riktiga råvaror. Min alldeles egna kokbok, LCHF för seniorer, som skrivits i samarbete med Annika Dahlqvist, kom i höstas. Vilken lycka det var att få se mina recept genom Mikael Eriksson’s duktiga kameraöga. Just i rummet som syns på bilden ovan, berättade jag för min chef om kokboksdrömmarna för över 20 år sedan. Hans sarkastiska svar löd; Vem skulle vilja läsa en kokbok som du har skrivit?? Känns riktigt fint att han hade fel. Kokboken säljer som smör, så det märks ju att folk därute i stugorna uppskattar min mat även i skrivet format. För några veckor sen var det en stor artikel om mig, maten och hälsoresan i Jämtlands andra stora dagstidning, Länstidningen. Ett personporträtt skrivet av duktiga Sara Strömberg och med en riktigt rolig karikatyr av undertecknad, träffsäkert ritad av Kjell Nilsson-Mäki. Tyvärr har jag inte hittat artikeln på nätet, så Du får försöka förstora bilden om Du vill läsa den. Mitt engagemang och skrivande utanför bloggen har börjat ta så mycket tid i anspråk, så jag kommer i sommar att få dra ner rejält på inläggen. Ska försöka få in nåt i veckan, men annars finns ju närmare 900 recept att välja bland i mitt arkiv, de flesta helt olika de övriga. Jag bloggar nu även inne på den intressanta sidan Kostrådgivarna, där hittar Du mina inlägg på torsdagarna. Mina matkrönikor och recept finns också att läsa i 100% Östersund en gång per månad, här är den senaste med en 3-rätters Vårmeny. Lika ofta utkommer krönikan med min tolkning av Turkisk mat i Hello Alanya Magazine. Här nedan artikeln i senaste numret, som tyvärr inte kommit ut på nätet än. Ska Du ta en tur till Alanya i sommar, så finns tidningen att hämta gratis på bland annat Turistbyrån och på många butiker och restauranger. I julinumret kommer en stor artikel om mig och mitt matskrivande. Riktigt kul att få sån spridning på Engelska och Holländska till de hundratusentals turister som besöker Alanya varje sommar. För att ta del av mina recept mer i verkliga livet, så ta en tur till Uppsala och gör ett besök på Restaurang Primaten, där finns mängder av naturligt god mat att välja bland. Att ha fått vara med och skapa recept och meny till Primaten, är det roligaste jag gjort under hela den här matskrivarperioden. Sådär, det här var en liten förklaring till varför det kanske inte kommer att uppdateras härinne så ofta framöver, så Du inte tror att jag tröttnat på att skriva.


text: Sveitsch och andra ruskigheter Blir ni också vansinniga på sportspråket i media? En upphetsad (de är alltid upphetsade) sportreferent hojtar fram en rapport (de hojtar alltid): De regerande mästarna fick en smak-start på Backavallen där NN gjorde hat-trick efter en passning. Bara för att ett lag har en mästartitel måste de väl inte regera? Metaforen är ansträngd. Och vad kommer uttrycket smak-start ifrån? Eller hat-trick? En Fred Astair-film? Ett annat vanligt uttryck är då pumpade adrenalinet. Vilket är en metafor för att man är upphetsad, arg och stridsberedd. Man kan också fråga idrottsmannen – är du laddad? Varpå han försäkrar att han är det. Ordet kan ibland ersättas med taggad. På den obligatoriska följdfrågan hur har du laddat under veckan? berättas för de andlösa lyssnarna hur han gått tillväga. Dessa sportuttryck är numera allmängods, inte minst i tv-programmet Idol. Varför tycker jag att de känns fåniga? Är det för att jag blivit gammal? Men det här vet jag att många håller med om – inte bara en språkpolis som jag. Varför har det felaktiga uttalet på Schweiz blivit norm i Sverige? Numera säger de flesta sveitsch. Sveriges populäraste språkvetare Fredrik Lindström vill inte moralisera utan säger att det är lika rätt som det ursprungliga uttalet. Helt enkelt för att språkbruk är en kollektiv överenskommelse och ett språkligt missförstånd som glider över i praxis blir därför rätt, oavsett hur fel det var från början. So be it, men för mej kvarstår det som ett olidligt uttalsfel. Sen har vi allmänt förekommande ord som blir utbytta mot andra. Man säger numera inte tillbringa sin tid, utan spendera sin tid. Det är naturligtvis en av alla dessa anglicismer. Spend some time. Förr användes detta ord i svenskan bara i betydelsen att spendera pengar. Ett annat engelskt ord som funnits lika länge som filmindustrin är glamour. Helt okay. Och substantivformen har lika länge varit glamorös. Men idag har de mest välrennomerade tidningarna fått kollektivt hjärnsläpp och börjat stava det glamourös. Hjälp – gör nåt! Och sen har vi den verkliga tidsmarkören – särskrivningen, också ett arv från det engelska språkområdet. Och den har ju verkligen sina poänger. Utanför klädaffären på en badort erbjuds BAD SHORTS på en trottoarskylt. En anna skyltar med BARN UNDER KLÄDER och SUPER UNDER STÄLL. Roligast är ju de formuleringar som med särskrivningen får en direkt motsatt betydelse, som i kontaktannonsen där en kvinna beskrev sig som ”Mörk hårig sjuk sköterska”. Någon som har lust att ta kontakt? Ronny Carlsson i LT skriver att han såg en matsedel i Örebro med rätten GRÖN SAK SOPPA, och SKIVAD KALV LEVER MED KUL POTATIS. Här har vi gått in i rena surrealismen. Eller: FRYST KYCKLING LEVER. Och har ni lust att gå på jazzklubb – vad sägs om ETT TRUMPET SOLO? Med ett förflutet på Robygge i Järna kan jag ju säga att vi hade kassa medarbetare.


text: Jag är väldigt förtjust i närodlat. Lokala bönder och egen täppa, men i det här fallet handlar det naturligtvis om böcker – författare, förlag eller ännu hellre handling. Tidigare var det Lund och dessförinnan Brighton, England. Före det var det New York, och någonstans i historiens början Helsingborg och Ängelholm. Efter vår flytt nyligen är det Malmö jag läsvurmar för. Jag älskar att läsa och känna igen mig – eller inte, som i många fall i den här boken: Särskild, andra delen i Nene Ormes Urban Fantasyserie om drömmaren Udda. Malmö är i denna serie är precis vad den första boken i serien heter; en Udda verklighet: bergochdalbana och skräckkabinett i ett, och allt på min egen gata. Första delen läste jag strax efter att den först kom ut, vilket var ett par år sedan nu (och innan denna bokblogg ens var påtänkt). Jag hade därför lite svårt emellanåt att komma ihåg vissa namn och fenomen, men grundhistorien om hur Udda kommer till insikt om att hon är Sär mindes jag väl, så det var egentligen bara att köra på. Denna andra del bygger väldigt mycket på den första och lär leda vidare i kommande delar, eller det är åtminstone vad jag utgår ifrån, att Särskild bygger upp inför kommande händelser. Udda utvecklas, liksom hennes närmaste, liksom handlingen; positioner flyttas framåt, lite som pjäser på ett schackbräde, snarare än genom ett stort och mer eller mindre avslutat äventyr som ofta annars i fantasyserier (säger jag med tämligen begränsad läserfarenhet av genren). Någon recension jag läst hade invändning mot detta, men det var inget som störde mig, även om det gör det lite svårare att presentera handlingen i Särskild utan att riskera lite spoiling. Jag tyckte att boken levde upp till vad förväntningar jag hade och lämnade mig med en känsla av förväntan inför nästa del. Ett plus också för tjusiga omslag både på del 1 och 2. Älskar byggnaden på omslaget till Särskild och jag ser framför mig hur tjusigt det skulle vara med en motsvarande dramatisk omslagsbild med Stadsbiblioteket. Vassigod för diskret scenförslag till kommande del. ;)


text: SCUM på Turteatern Är det så jävla farligt? Tankar om den här... äktenskapet - in the name of (hetero)norm Äktenskapet In the name of (hetero)norm Det är ett ständigt projekt att göra sig till kvinna eller man på rätt sätt. Det handlar bevisligen om normer, vad som för tiden anses normalt. Människosorterna är begränsade till antingen man eller kvinna i en heteronormativ iscensättning. Som ett motsatspar med förväntad attraktion sinsemellan i det stundande (och förväntade) äktenskapet. Mannen och kvinnan som varandras ägodelar. Kanske framförallt kvinnan som mannens ägodel. Också språket talar sitt starka (normerande) språk ; En man var en man blir en man, medan en kvinna i äktenskapet blir en (mannens) fru. Mannen spelar normen också här. Äktenskapet idag gör att nyblivna föräldrar slipper gå till familjerätten och erkänna sitt föräldraskap, då de per automatik ses som trovärdiga och ärliga. Den ogifte måste erkänna sitt faderskap på ett märkligt ålderdomligt vis. Vi minnes historiskt hur en omyndig kvinna lämnats över från fadern till sin nya förmyndare mannen. Från en patriark till en annan. Men kanske blir äktenskapet det enda rätta. Erica Jong ser äktenskapet som en enda utväg och skriver i sin bok Fear of flying (1973); ”Det är förbannat smart av männen /... / att ha sett till att göra tillvaron så odräglig för den ensamma kvinnan att de flesta gladeligen stänger in sig i äktenskapet, hur det än ser ut, bara för att slippa ifrån skiten.”. Liv Strömqvist förtydligar med humor, men också stort allvar, en anledning till giftemål för 1800-talets kvinna: ”Det enda sättet för kvinnor att få en ok levnadsstandard och ett hysat soft liv var att gifta sig med någon som kunde försörja dem”. Ibland är det ju faktiskt så att äktenskapet kan vara enda utvägen för att en familjs heder ska bibehållas efter en våldtäkt. Eller för att en kvinna ska få försörjning och tak över huvudet. Mycket i samhället är uppbyggt för kärnfamiljen och det livet prisas och erkänns ideligen som rätt och enligt normen. Ensamma människor antas söka efter partners och barnlösa par förväntas längta efter barn. Två barn, villa och volvo, vi känner alla igen kärnfamiljens slagord. Och jaget i Maria Svelands Bitterfittan, för en fiktiv dialog med författaren Suzanne Brøgger, om huruvida kärnfamiljen kan ses som medansvarig för det patriarkala i samhället. Tror du patriarkatet har ett behov av äktenskapet? Hon föreslår att patriarkatets tanke med äktenskapet stoppade eventuell ”kamp och upproriskhet”, som annars skulle kunna existera. Och somliga feminister hävdar bestämt att utan äktenskapet skulle både patriarkatet och kapitalismen ha svårt att överleva, då kärnfamiljen behövs för dess uppehälle. Om kvinnor lämnade hemmen och satsade på karriären, då det ju faktiskt idag finns både barnomsorg och äldreomsorg, rätt till studier och arbete. Om kvinnor inte arbetade deltid och tog mest ansvar för det obetalda hemarbetet, vem skulle då ta hand om tvätten? Och vad händer för gissenammen med attraktionen? ; ) / Lovisa Lindblom citat Lutheranen.nr 3,78. Eftersom äktenskapet inte är en privatsak utan en samhällsordning, ligger det i sakens natur att löftena skall avges offentligt. Kom ut nu Elin! Är det inte underbart så säg. Ett fuckyou till heteronormen där utanför. Med Elins status i kompisgänget och Agnes beslutsamhet inne på toaletten. -Kom ut nu Elin!, skriker kompisarna. Och ut kommer de, hand i hand. Och möter stora ögon utanför. - Här är jag. Och här är min nya tjej. Skulle ni kunna flytta på er. Vi ska gå och knulla! /Lovisa Internationella kvinnodagen Upp till kamp! För allas lika värde och plats på jorden! /Lovisa Varför provocerar hen som överdrivet? Men ack vad det provocerar... - Kan inte barn få vara barn?? utbrister vuxna förståsigpåare argt. - Ska alla bli likadana? spyr man ur sig oroligt. (Som att hela gruppen: med snippa är likadana medan hela gruppen: med snopp är en homogen samling.) Och vad är det för fel på att det finns pojkar och flickor? Och visst är väl genuspedagoger och andra feminister helt galna och överdrivna! Inledande får vi läsa: ”Till luciafirandet skrev vi faktiskt om ”En sockerbagare”, ”Han” blev istället till ”Hen”Och jag tycker om det. Jag är förtjust i hen, det öppnar upp och vidgar så mycket. Språkligt, men också i det vardagliga samtalet. Jag skulle dock gärna stryka ordet faktiskt i meningen, då jag inte ser omskrivningen av sången som så exeptionell, utan bara "på tiden". Förskolan väljer gärna böcker med ensamstående föräldrar eller samkönade föräldrapar. "– Heterofamiljsböckerna får de ändå överallt. Det kan verka överdrivet, men vi måste hela tiden vara en motvikt till ett könssegregerat och konservativt samhälle". Och det där överdrivet är ett sådant besynnerligt ord, när det kommer till bedömningar av normifrågasättanden eller queera sätt att läsa verkligheten. Visst han är bög, men måste han vara så överdriven??? Blonda, plastikopererade kvinnfolk är bara extra mycket kvinnor. Men en kvinna som inte rakar sig och som kanske vill bära kavaj...överdriven...inte sant?? Kan hon inte vara lesbisk men ändå se ut som en vanlig (riktig?) kvinna?? Måste hon vara så överdriven?? Ni känner igen tugget.. Det gäller att ordna sig och ställa sig rakt i ledet. Inte sticka ut eller ifrågasätta. Varför provocerar det att förskolan ratar traditionella böcker? Varför ser vi det bara som påverkan om det vi sysslar med är utanför normen. Varför ser man inte att vi "prackar" på ungarna heterosexualitet med det explosionerande heterobombardemang som tidningar, TV, reklam, förskolor sysslar med? Att det ideligen pågår påverkan på våra barn? Varför är det så svårt att få upp ögonen för den dagliga "heterosexuella hjärntvättning" som vi människor utsätts för? (liksom att det ses som ett bestämmande över ett barn då ungen äter vegetarisk mat, medan köttätande inte anses vara ett beslut från föräldern.... inom normen.... inget val eller påverkan...jag ser båda som aktiva val och återkommer bergis till detta i ett annat argt inlägg....)"Men jag behandlar i allafall barn som barn ", hör vi förskolepedagoger i kör, medan de ropar - Stopp åt en pojke och berömmer en flicka att vara duktig då hon hjälper fröken att duka av bordet. -Lilla gumman har du ramlat, kom så kramar jag dig. - Upp och hoppa där borta, det va inte så farligt! -Vilken sööööt tröja du har. - Va fiiiin du är. - Vilken tuff bil, va stark du är. Låt för guds skull inte ungen leka med dockor, då kan han bli bög! Och sitt som en flicka på stolen, inte bresa sådär. Det handlar inte om att vi ska bli likadana, vi människor. Det blir vi aldrig. Lika lite lika som gruppen kvinnor är, lika lite lika gruppen svenskar, invandrare, män, hundar, direktörer, fröknar....... är. Kan vi inte istället ge våra barn hela spektrat möjligheter och handlingsutrymmen i livet, istället för att begränsa dem till den halva som anses normalt för deras biologiska kön. Är det så farligt att inte poängtera ungarnas kön i allt de gör och borde göra? Är det så förbaskat omöjligt att vi i förskolesamlingarna inte sjunger om han hela tiden..? Är det fara för livet om en pojk vill leka med dockor och bära kjol, utan att för den delen inte ha en snippa därunder? /Lovisa "Fröken, Genuspedagog, rödstrumpa, vegetarian, dreadloksbärare........, ni vet så JÄVLA överdriven på alla sätt och vis...." om våldtäkter och om hur kvinnor ska lyckas klara sig ifrån dem.. så klokt!! Ville bara säga det! /Lovisa en eld som har slocknat.... Jag har mött motstånd. I det stora och i det lilla. I samhället, på arbetsplatser, på Ica, på TV... Jag har förlorat orken och tron...ställt böckerna på hyllan. Kastat överstrykningspennorna. Bläddrat förbi notiser om föreläsningar... Jag har tappat tron på att det i överhuvudtaget går att förändra. Ibland känns det som skitsamma, när ifrågasättanden avlöser varandra. När folk överallt tycks stå enade om sakernas tillstånd. "så har det alltid varit, så ska det förbli"... men så springer jag på Maria Svelands artikel om en ny TV-serie. (som jag förövrigt inte sett, men såklart nu måste se...) Jag blir glad och inspirerad av hennes läsning av serien. Hennes kritiska analys. Jag blir taggad och elden i mig som slocknat, fräser lite. Jag vill inte hålla käften, vill inte vaggas in i tystnad i normens bur. så Tack Maria, för syret du gav... i morgon kollar jag in nåt avsnitt av serien... och sen ska jag återuppta mitt bråk! /Lovisa dockan Jonas Min unge har just döpt sin docka till Jonas efter en av sina favoritvuxna. Dockan Jonas har klänning med hjärtan på och ungen nattar honom och ger honom puss och kram och ett gosedjur att hålla om. Sen måste vi prata tyst och viska för dockan Jonas sover ju. Då måste man vara tyst. Det är så sablarns fint. Att dockan med hjärtig klänning heter Jonas och att ungen kommit på det alldeles själv. Och jag ryser när jag tänker på att det finns föräldrar som skulle ha sagt "Men lilla vän, dockan kan ju inte heta Jonas, du ser väl att det är en tjej, hon har ju klänning! Med hjärtan på för guds skull!" eller kanske "Leka med dockor!? Det är inget för dig, du är ju kille du gillar inte dockor". För det finns föräldrar som säger sånt, tro mig, jag har träffat en del. Och gissa vad deras barn leker med? Och jag undrar vad de där föräldrarna är så rädda för. Att ungen ska bli bög? Retad i skolan? Lite egen? Eller kanske helt enkelt bli en bra pappa till en liten unge någongång i framtiden? Och varför tror man att det ena utesluter det andra? Gillar man dockor gillar man inte bilar, gillar man att leka i sitt leksakskök så gillar man inte att spela fotboll och så vidare. Man kan väl för tusan gilla allt det där! Om vi inte hindrar dom vill säga. För det gör vi. Med ord och blickar och kroppsspråk som utstrålar NEJ NEJ min unge måste bli normal, som alla andra, annars är det något fel! Och ungar tar efter de vuxna, de lyder och fogar sig och vips har vi prinsessor och riddare vart är vi än vänder oss och föräldrar som säger MEN DE VALDE DET SJÄLVA, MIN DOTTER ÄÄÄÄÄLSKAR ROSA OCH MIN SON ÄÄÄÄÄÄLSKAR LASERSVÄRD, DET ÄR JU LIKSOM LITE NATURLIGT DET DÄR! Mitt allra allra bästa lästips är boken Ge ditt barn 100 möjligheter istället för två. Den borde delas ut på alla BVC:s runt om i landet och verkligen präntas in i alla föräldrars, förskolelärares, lärares och för all del alla andra vuxnas hjärnor. För vi vuxna är så nedrans bra på att fålla in våra barn i en könsstereotyp värld (jag gör det hela tiden, jag är inte bättre jag!) och boken ger massa tips om hur man kan undvika de värsta fällorna. Läs och ge ditt barn de där 100 möjligeheterna istället för de endaste två. Jag ska fanimej försöka iallafall. Nu ska jag gå och leka med Jonas och ungen en stund. /Annika varför ska allt göras så fult? Varför ska allting göras så fult hela tiden? Jag orkar inte tycka något längre för vips så görs det fult att tycka precis så. Som den här bloggen som förutom en massa livstankar, pyssel, musik- och bokinlägg och loppisprylfanatism innehåller recept på vegetarisk mat och vi har till och med lyckats klämma in det allra fulaste man kan skriva om nu för tiden, CUPCAKES. Usch och fy, det får man inte skriva om, fult fult FULT! Och ekologiskt, fuuuuuuuuuuuult! Bort med det! Och det här med inredning, så jävla FULT att skriva om, det får man bara inte!! Och skriver du om dina barn, nä fi fan, jävla antifeminist, DET ÄR JU FULT att skriva om sina barn. Skaru bli hemmafru eller? Du kollar ju på Mad Men och det betyder väl automatiskt att man vill bli HEMMAFRU. Va, vill du inte jobba ihjäl dig och lägga ett helt liv på att göra något du inte har så stor lust med, usch hemska FULA människa. Och skriver du INTE om dina barn då är du en FUL jävla hagga som inte bryr sig om sina barn. FULT! Och dessutom, lyssnar du på Håkan Hellström? Men han kan ju inte sjunga, han sjunger ju FULT!! Nä fy fan, jag ger upp. För idag. Tar nya tag imorgon. Med lite cupcakes, Håkan Hellström på allra högsta volym och ett snuttegulligt inlägg om min fina unge. Så det så! /Annika Twilight smilight Okej, jag ska ju bli bibliotekarie när jag blir stor och de få gånger jag vikarierat i yrket har i princip varannan fråga handlat om Twilight-böckerna. ”Var står Twilight-böckerna?”, ”Vilken kölplats har jag på Ljudet av ditt hjärta?” och ”När kommer fjärde delen i pocketformat?” hör till de vanligaste frågorna på ett folkbibliotek idag. Så skam den som ger sig tänkte jag, jag måste ju ta reda på vad det är som fascinerar så många unga och gamla läsare just nu. Läser precis tredje delen och det är först nu mitt lilla bortglömda tonårshjärta börjar slå extra hårt och som jag kanske fattar varför så många tonårstjejer (för enligt alla artiklar jag läser om boken så är det just tjejer) plötsligt plöjer flera hundra romansidor och går kvinna ur huse för att se till att Twilight-filmatiseringarna ska få 11-års och gud föbjude INTE 15-årsgräns. För ja, det är tonårsromantiskt så att det ryker om det och ja, det är spännande och bläddervänligt och den erotiska undertonen får väl det att hetta till lite varstans hos vilken liten tonåring (och kanske hos en del ”vuxna”) som helst. Ändå ryser jag vid vissa partier i böckerna. Huvudparet Bella och vampyren Edward får till exempel inte gå allt för långt när de hånglar, alltså absolut inte ha sex, för då kan HAN bli allt för upphetsad och direkt “farlig” för Bella. Jag tänker direkt på Katarina Wennstams böcker En riktig våldtäktsman och Flickan och skulden som bland annat tar upp flera fall där tonårskillar sluppit hårda straff i våldtäktsmål med hänvisning till att man inte ska ”hetsa upp” en tonårskille sexuellt om man inte vill att de ska leda till sex, de kan nämligen inte ”stoppas” när de väl blivit upphetsade o s v. Och att Edward absolut vill gifta sig med Bella innan de kan bli evigt sammansvetsade (och ha sex) är ju så gammeldags så man kräks. Även om författarinnan försöker få oss att tro att Bella tycker just det är lite töntigt, så anar jag att de kommer att åtminstone förlova sig innan tredje delen är slut. Är det inte så att Stephanie Meyer är kristen förresten? Jaja. Jag är i alla fall glad att det läses runt om i tonårsrummen världen över. Jag hoppas bara att så många som möjligt kan se igenom klyschorna kring det heterosexuella triangeldramat böckerna serverar och istället uppskatta den goda underhållningen och spänningen de trots allt ger! /Annika Vi är många vi är hälften! Upp till kamp! /Lovisa Färgglada barnrum Min unge leker både med bilar och dockor (för att nu ta två stereotypa exempel). Eller ärligt talat, han är inte speciellt intresserad av endera (fast så fort han tar upp en bil så finns det folk som ska påpeka det: "titta! nu leker han ju med bilar!". När han sen tar upp en docka eller går loss på leksaksspisen så tystnar det dock). Just nu gillar han bäst att leka med just sin spis och servera låtsatstårta och så gillar han sitt lego. Vad han gillar att leka och leka med kommer såklart att variera och jag kommer att uppmuntra vad han än väljer (fast vapen blir jäkligt svårt att acceptera och där drar jag nog en gräns). Jag ska i alla fall försöka erbjuda stor variation och inte bara ett begränsat pojkutbud som är styrt av vad marknaden säljer. Nedan kommer lite detaljbilder från ungens färgglada rum, mycket är loppis såklart! 5. Vimplar fyndade på nätet för en hundring (eftersom jag är så dålig på att sy själv...). 6. Tavla som ungen fått av Lovisa, hon har gjort den själv! 7. Tavla gjord av vykort och fyndad gul ram. 8. Tygtavla med Dunderklumpen som jag köpte av en tjej på en marknad, hon hade gjort den själv. 9. Halsband och armband, några loppispresenter och några hemgjorda av fina kusinerna. 10. Tamburin, 25 kr, Stadsmissionen. 11. John Blund-docka, 45 kr, Stadsmissionen. 12. Plåtask som jag hade smörgåsar i på lekis när jag var liten. 13. Det dyraste i ungens rum, korgar till lego och leksaker, Afroart. 14. Snobbenlampa, någon hundring, Pärlan i Gustafs. 15. Pysselådor, rea på Åhléns, 20 kr styck. 16. Kassa-apparat, loppis, 25 kr. 17. Min gamla leksaksvagn. 18. Leksaksstrykjärn, 10 kr loppis. /Annika Den heteronormativa hjärntvätten Lärare har skyldighet att enligt skollag erbjuda en icke normativ undervisning och motverka traditionella könsmönster. På många skolor och förskolor satsas det på genus och jämställdhet. Vissa hävdar könsblint att de redan bemöter pojkar och flickor lika, medan andra erkänner sina misstag och vill arbeta med den sneda undervisningen och pedagogiken. Till viss del.... I personalrummet pågår en genusdiskussion. Om hur vi behandlar pojkar och flickor olika, om hur vi talar kort och befallande till pojkar och målande och ned-på-knä-ande till flickor. Alla är överens. Och vi måste förändra oss. Kanske ska vi filma oss eller spela in på band hur vi låter. Så kommer diskussionen till pojkar i klänning. Och visst ska de väl få ha klänning. De blir ju inte bög för det. Eller hur?! Nej, håller alla med om. Så visst, klänning får pojkarna ha. Och bög kommer de inte att bli. Ingen risk att oroa sig. Den gängse synen i personalrummet är att homo (bi eller trans)sexualitet som något ”annat”. Något oönskat och icke hemmahörande i förskolevärlden. Barn med snippkön och snoppkön klassas obrytt på förskolor som kärlekspar. Skulle någon däremot benämna två kramandes pojkar som ett kärlekspar skulle ögonbryn höjas. För plötsligt handlar det om sex. Och det är absolut inte läge för sådant på förskolan. Om bögar och lebbor, behöver barnen inte få veta förrän de är äldre. För när det kommer till frågor kring sexualitet blir det lätt stopp. Vi kan gärna arbeta med genusfrågor bara vi lovar pojkarnas pappor att deras söner inte blir homosexuella. Vi kan arbeta med pojkar och flickors utrymme och bemötanden, men vi behöver inte blanda in sexualitet. Pedagoger och föreläsare kan poängtera att en pojke som tränar empati och tillåts klä sig i klänning inte blir homosexuell som ett slags försvar för att arbeta med jämställdhet och genus. Men frågan är om inte detta medverkar till att sätta heterosexualiteten som norm och konstrueras inte i med detta homosexualitet som något icke önskvärt? I all slags media är heterosexualiteten den oftast förekommande sexualiteten, som den oproblematiserade normen. I barnböcker läser vi om Bert, Didrik, Adam och Eva, och andra barn som är förtjusta i det "motsatta" könet. Det är intressant att leka med tanken på hur folk skulle reagera om böckerna och filmerna istället handlade om Martin och Peter, Simon och Liam eller Maria och Aurora. Skulle handlingen tolkas som mer sexuellt laddad än i de traditionella heterosexuella kärlekshistorierna? Skulle böckerna fördömas för att vara alltför vulgära eller skulle relationerna inom könsgrupperna tolkas som vänskap istället för kärlek? Förväntningarna på heterosexualitet finns överallt och det är endast om du avviker från detta som du märks. En hetero har medvind i livet. Reklam, TV-program, sångtexter, bilder och i ett dagligt samtal i en butik. Överallt förväntas och bekräftas heterosexualitet. Heterosexualiteten som sådan är samtidigt osynlig i samhället, så också i skolans värld. En slags heteronormativ hjärntvätt som behöver ifrågasättas och problematiseras för att vi ska kunna erbjuda en skola för alla. Så fram för en mer queer pedagogik!! /Lovisa Lärare saknar kunskaper inom sex och samlevnad, samtidigt som Sex och samlevnadsundervisning är ett obligatorium sedan 50 år tillbaka. Ute i skolorna fortsätter problemet med att heterosexualiteten görs till norm och HBT-personer osynliggörs. Trots genussatsningar och jämstäldhetsprojekt. Kolla in ungdomsmottagningen på nätet som är en normmedveten site. Att inreda ett pojkrum Klädbutikerna och leksaksaffärerna skärs mitt itu där actionfigurer och Lego lockar på ena sidan medan modelliknande dockor och skära färger inbjuder på den andra. Pojkar och flickor får tidigt i sina liv lära sig vilket håll de ska gå. Vad som är ok att ha på sig och vad som absolut inte ska lekas med. Den som lyckas göra sitt kön på bra vis blir accepterad. Den som avviker blir snabbt tillbakavisad, kanske genom kommentarer, hån eller rent av en blick. Under mina två graviditeter fick jag ofta genusbaserade kommentarer. Många undrade om jag inte ville veta ”vad det var”. För att kunna göra i ordning barnets rum eller köpa rätt sorts kläder. För tänk om jag skulle köpa en blå tröja och så visar det sig att barnet skulle ha en snippa. Eller hugaligen, tänk om barnet har en snopp, hur skulle det då gå med en rosa body. Min föräldrafilosofi är att erbjuda mina barn hela spektrat när det gäller färger och möjligheter till lek. Vi har inrett våra barns rum med tanken på att det ska bo ett barn där, inte en pojke eller en flicka. Mycket färger och former, mysigt och inspirerande. Nedan följer lite detaljer från våra barns rum. 1. barnsymaskin fyndad på hemlig loppis för en tjuga. 2. Buzz Lightyear Myrorna 45:- julklapp till 5åringen. 3. Bärgarn. 4. Fingerboard från leksaksaffär. 5. Underbar barnstol, 50:- på veteranmarknad. 6. BRIO-leksak, i fyndlåda på auktion, 20:- 7. Docka, 20:-, Myrorna. 8. Barnresväskor, Röda korset i Uppsala, 20:-/st Den runda lådan är från Ikea. 9. Fjäril från Indiska. 10. Underbara småaskar från http://www.stockhome.se/ 11. Pigtittare, Wärsta Marknad, 20:- 12. Plåtskåp 40:-Röda Korset i Uppsala. 13. Star Wars-figurer från Ica Maxi Enköping, 39:-/st . 14. Jordglob, ärvd från svärfar. 15. Bamsesparbössa, 10:- på loppis i Västerås. /Lovisa Vad som är normalt är bara vanligt Det är ett ständigt projekt att göra sig till kvinna eller man på rätt sätt. Det handlar bevisligen om normer, vad som för tiden anses normalt. För i och med att genus förändras genom tiderna förstår vi också att det inte är medfött eller könsbaserat. Normer styr över oss människor som vill passa in och verka normala. Är du kvinna förväntas du bete dig på ett visst sätt och som man, på ett annat sätt. Ofta hänvisas manliga och kvinnliga sysslor och ageranden till biologin. Att det anses normalt för män eller kvinnor att handla på könsspecifika sätt, klä sig i könsmärkta kläder och arbeta inom vissa yrken. Människosorterna är också begränsade till antingen man eller kvinna i en heteronormativ iscensättning. Som ett motsatspar med förväntad attraktion sinsemellan. Samhället är på många sätt uppbyggt som så att en kropp med vagina och en kropp med snopp ska särskiljas. Både inom det privata och det offentliga. Du förväntas gå åt ett visst håll beroende på din fysiska könsdel. Denna könsdel styr över hur dina ben ska förhålla sig till varandra när du sitter, brett isär eller nära intill. Den bestämmer om du får gråta eller inte när du blir ledsen, om du får tycka om blommor, motorer, kläder eller smink. Men varför skulle en kropp med bröst och vagina vara bättre lämpad i köket, och vad är det som gör att en kropp med snopp först passar i kök när det gäller tävling eller prestige? Vad är det i en mans kropp som gör att tårar och känslor inte passar sig. Vad är det som säger att mäns förväntade egenskaper ska värderas högre i form av lön och prestige. Hur skulle detta kunna vara inprogrammerat i våra kroppar? När människor betér sig könsstereotypt skriks det ut hur olika vi faktiskt är, och venus och mars och vi visste det, kvinnor ÄR ju så och män ÄR si. När vi däremot avviker en smula från den omöjliga naturligheten, så aktiveras gränsvaktande i form av allt från kommentarer och blickar till hån och i värsta fall, kallblodiga hatbrott. Så ansträng er och ställ er in i ledet för guds skull, det är naturligast så...... /Lovisa ps. Ni som känner till Annika Dahlström och hennes forskning kan läsa en debattartikel som svar på hennes uttalanden: http://www.dn.se/opinion/debatt/pahittade-fakta-om-konsbiologi-utgor-missbruk-av-forskarroll-1.450002


text: Ta våld i nära relationer på allvar Debatt: Kvinnofrid Nu har det hänt igen, ännu en syster, någons mor, någons anhörig har haft sin sista sommar. Flera fall på bara några dagar. Varje fall är ett fall för mycket. Den 28 juli kunde vi läsa om en man som tände eld på sin före detta sambo, deras femåriga dotter blev vittne till allt. Samma dag efter en grillfest i en annan del av Sverige knivmördas en annan kvinna. För att inte tala om det brutala mord som nyligen utspelades Kristinehamn där en man tog livet av hans fru genom att hugga ihjäl henne. Sverige har kommit långt på många områden vad gäller trygghet och jämställdhet i samhället. Det betyder inte att det inte finns mer att göra. Tvärtom fortsätter arbetet, inte minst när det gäller våld i nära relationer. Varje år dödas i genomsnitt 17 kvinnor i Sverige av en man som de har eller har haft en kärleksrelation till. Långt fler utsätts för våld och andra grova kränkningar. När våld sker i en nära relation drabbas fler än den vuxne som blir utsatt. Andra närstående, inte minst barnen i familjen, drabbas också hårt. Trygghet, kärlek och närhet som borde vara grundläggande inom en relation blir ett undantag, vilket kan få förödande konsekvenser. Att leva med våld i hemmet präglar barnens framtid och medför för många stora konsekvenser hela livet. Under 2010 polisanmäldes 27 300 fall av misshandel av kvinnor över 18 år, varav 697 av dessa anmälningar gjorda i Värmlands län. I ungefär hälften av fallen hade kvinnan haft en nära relation med förövaren och i nästan alla fall hade kvinnan på något sätt varit bekant med förövaren. Dessutom anmäldes ungefär 2 500 fall av grov kvinnofridskränkning. Varannan kvinna som blivit utsatt för våld berättar att det har hänt tidigare. Var tredje som polisanmäler kommer att göra en ny polisanmälan inom ett år. Moderatkvinnorna ser allvarligt på detta samhällsproblem. Ett steg i rätt riktning är att regeringen gett Brottsförebyggande rådet i uppdrag att kartlägga brott in nära relationer. Därutöver har Socialstyrelsen fått ett motsvarande uppdrag att utveckla metoder för arbetet med personer som utövar våld mot närstående. Ett brottsofferperspektiv och en satsning på förebyggande insatser är två jämbördigt viktiga delar i arbetet mot kvinnofridsbrott. Polisen har tillförts resurser genom en historisk satsning, och stora utbildningsinsatser har gjorts inom rättsväsendet. Detta gör att vi nu står bättre rustade än tidigare. Vi har också bättre förutsättningar att möta våldsutsatta kvinnor framöver och dessutom omhänderta förövarna. Under förra mandatperioden gjordes också en kraftfull satsning som omfattade åtgärder på ett flertal områden. År 2007 beslutade regeringen om en handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Fram till 2010 satsades drygt 900 miljoner kronor på olika åtgärder inom handlingsplanen. Vårt arbete fortsätter. Tidigare länspolismästaren i Stockholm Carin Götblad utnämndes i april av regeringen till nationell samordnare mot våld i nära relationer. Samtidigt har Moderaterna internt arbetat fram konkreta förslag och åtgärder som syftar till att skydda dem som bäst behöver hjälpen. Vi moderater prioriterar kvinnofridsarbetet. Sverige är jämställt men det finns fortfarande mycket kvar att göra på temat trygghet. Vi tar den kampen. Saila Quicklund Ordförande, Moderatkvinnorna Pia Hallström Länskvinnoförbundsordförande, Moderatkvinnorna Värmland samt riksdagsledamot


text: På min första längre skogsfärd (1 mil körning efter kraftledningsgata och 2 mil på väg), så fastna jag ju givetvis. Tur att man har winch iaf, annars vette fan hur jag hade tagit mig lös. Nån hade kört före mig och gjort djupa däckspår, som inte syntes under leran, sen kom jag och fastna på underredet


text: Real Time Control Protocol Real Time Control Protocol (RTCP) är ett systerprotokoll till Real-time Transport Protocol som hjälper till med hantering av underhållsinformation och används av båda sändaren och mottagaren. Från sändaren kommer exempelvis info om vad klockan var när ett visst RTP-paket skickades. Från mottagaren kommer information om till exempel antalet tappade paket och jitter.


text: Power walk med outfit i Ordalaget Ångest i form av nomofobi kan uppstå när mobiltelefonen inte fungerar – och varför säger vi outfit ? Vi försöker också reda ut begreppet ”historisk” angående ́”Miraklet i Berlin”. Varför ska det alltid heta outfit nuförtiden, skriver Ingrid på Sörböle. Vad är det för fel på klädsel,utstyrsel m .m ? Ja, det undrar även vi i Ordalaget. Nomofobi kommer från engelskans no mobile phone phobia och beskriver ett tillstånd av smygande ångest när man inte har täckning för samtal och andra aktiviteter med sin telefon. Detta läser vi i Språktidningen. Vi talar också om ordet eljest, efter en fråga av ”f.d. Västanåjänta från Njurunda”. Eljest är synonymt med annars, men det beskriver också en person som är annorlunda, underlig och skiljer sig från mängden. Förra veckan undrade Hammonddoktor Tommy om uttrycket att få korgen. Det dröjde inte länge förrän ”f.d. magister på Magistern i Kramfors” levererade följande svar: ” Uttrycket står i samband med vissa äldre bruk vid frieri. Kvinnan satte ut en korg så att mannen skulle hissas upp till henne. Om kvinnan inte tyckte om hans frieri satte hon ut en korg med lös botten eller ingen botten alls. Senare kom bruket att överlämna en korg för att uttrycka avslag.” Charina Knutsson i Ordalaget levererar några kraftuttryck från trettiotalet, fraser man tog till när det inte var lämpligt att uttala riktiga svordomar. I Jämtland säger man syytt när man har ett litet barn i knät. Om nu flera personer träffas med sina små telningar, kan det sägas vara en sytjunta, framhåller Lars. T. Johansson. Meteorologer säger ofta mellan tio till femton grader, istället för mellan och eller från och till. Detta mellan – till vill Gunilla att vi ordfäster och det gör vi också. Nu vill vi också ha förslag på svenska ord för power walk och power nap – och varför säger man ”kar” om en karl, men ”kal” om en som heter Karl, undrar Göran Nyhman. email@example.com Titta även gärna in på programmets Facebooksida. http://www.facebook.com/stefan.hanberg#!/groups/131147750358336/


text: I morrn börjar påsken på riktigt. De allra flesta människor slutar efter lunch and so would I om jag inte vore hemma och va syk. Förhoppningsvis är det väl slut på öronlock och näsblödande imon så jag kan påbörja vägen tillbaka mot mänskligheten. Avslutar dagen med en bild på den sötaste turtlen jag nånsin sett (haha, som jag sett så många... men jag såg ju en del i träsket i Lafayette i alla fall)


text: Det var en julafton under min militära karriär på Gotland i slutet av 80-talet, alldeles innan Sovjetunionen på andra sidan havet föll samman, och hotbilden förändrades. Av de regementen som jag någon gång tjänstgjort vid eller övats på finns inget kvar i dag. Värnplikten på KA4 i Göteborg och KA3 i Fårösund, samt en stor del av min officersutbildning i terrängen runtom KA2 vid Rosenholm utanför Karlskrona. Alla dessa platser är i dag bara minnen från den tid då Sverige tog allvarligt på uppgiften att skydda sina medborgare och nationen mot yttre hot... Julen 1988 stod för dörren, jag var då kadett och så långt ner i den militära hierarkin man kunde komma men denna jul kände jag av ansvaret som väntade längre fram. Vi var två kadetter som tillsammans med en löjtnant i vakten stod för beredskapen tillsammans med en handfull bevakningssoldater på regementet denna storhelg, och medan löjtnanten och beväringarna mest var intresserade av p-rullar och den mat som serverades i matsalen så kämpade vi kadetter med att säkerställa att allt var lugnt vid våra batterier och radarstationer. I en terrängbil 13 så kuskade vi omkring över hela norra Gotland, batteriet vi Ljugarn och de andra anläggningarna fick anstå denna julaftons bevakningsrunda. Plånböckerna var välfyllda, eftersom tanken var att löjtnanten i själva verket skulle ha hjälp av två färdigutbildade fänrikar från vårt batteri, men dessa hade samlat in pengar till oss som med glädje struntade i våra familjer för rikets säkerhet. Allt som allt hade vi 800 kronor i en gemensam "äta gott-kassa" och meningen var att vi skulle ta oss ett redigt julbord på Fåröhus innan vi besökte det lätta batteriet på Ryssnäs. Av alla mina jular var nog detta den mest rogivande och minst stressiga, vi åkte mellan anläggningar och promenerade runt för att se till att inga obehöriga inkräktade på skyddsobjekten, vädret var lagom kallt och solen sken. Ett tunnt täcke av pudersnö gjorde att det var lätt att se eventuella fotspår i terrängen, men vi såg bara djurspår och nog för att vi betraktade de tilltänkta fiender i gröna kläder med röda stjärnor fastsydda som denna jul befann sig lite mer än 10 mil österut som djur så hade deras fotavtryck samma utseende som våra. Inga spår av något oroväckande alltså... Vid det tunga batteriet på Bungenäs tog vi oss ner till strandkanten på den udde som var batteriplats och satte oss på en stock och drog i oss medhavt kaffe och varsin saffransbulle för att beundra utsikten, havet låg lugnt och Gotland visade att platsen till och från kan vara ett paradis även andra tider än under sommarmånaderna. Apropå paradis så träffade vi någon timme senare en ängel på Fåröhus. En servitris så vacker att vi båda smälte som en mjukglass i en bastu, och tindrade med ögonen som små barn när de öppnar sina paket. Efter en kort resa med färjan över Sundet till Broa, och en kort resa med den kamouflagemålade terrängbilen så var vi framme på den plats där någon högre makt bestämt att vår julklapp denna jul skulle vara att få en skymt av kvinnlig fägring, ett sött ansikte och en röst som kvittrade på den skönaste gotländskan. Vi åt av alla delikatesser på det dignande julbordet, och vi njöt av maten och vi njöt av utsikten. Svältfödda som vi var på att träffa kvinnor var detta den bästa julklapp vi kunde få, att bara se att det utanför kasernområdet fanns ett annat liv. På norra Gotland var vi militärer inte speciellt populära, det blir lätt så i ett samhälle där antalet unga herrar klädda i grönt övertrumfar den civila befolkningen och där bygdens unga tjejer jagas av horder av beväringar och kadetter med resultatet att de istället får utegångsförbud av sina beskyddande föräldrar, som ofta jobbade på regementet på ett eller annat sätt. Men den unga och vackra servitrisen tittade på oss med en blick som sade "Jag tycker synd om er som jobbar den här julen" än den vanliga "Sluta glo på mig, ditt grönklädda äckel". Vi satt och njöt av mat, dricka kunde vi ju inte eftersom vi var i tjänst. Pengarna som vi hade fått räckte alltså gott och väl till maten, julbordet och de julmust och lätt-julöl som vi drack kostade inte mer än 180 kronor per skalle, varför det blev 440 kronor över i vår "äta gott-kassa". Valet var självklart, allt skulle den kvinnan som gett oss en minnesvärd jul bara genom att finnas på rätt plats vid rätt tid ha i dricks. Jag glömmer aldrig minen när det låg en drös med 100-lappar på fatet med notan, och hon förstod att hon precis fått 440 kronor i dricks. Servicen hade varit oklanderlig, maten suverän och det var alltså inte bara en yttring från två mansgrisar i grönt över att vara glada att se en annan kvinna i serveringstagen än de trötta, bittra tanterna i militärmatsalen på KA3. Hon tappade hakan, hon blev tagen och vi fick varsin "God Jul-kram" i ren affekt. På notan skrev hon "Tack för en minnesvärd jul, tack!". Det var ju vi som skulle tacka, resten av resan satt vi bara som två fåntrattar i bilen och log våra allra fånigaste leenden. Tänk vad lite skönhet kan betyda i en värld där allt annars är synonymt med kustartilleripjäser, radarstationer och ammunitionsförråd.


text: Jag skrev fel e-postadress, och nu är användarnamnet upptagetMan har en vecka på sig att bekräfta sin registrering. Efter detta raderas ett obekräftat konto, och användarnamnet går att registrera igen. Jag har inte fått något registreringsbrevVissa e-postservrar tillämpar sk greylisting, vilket innebär att brev från siter de inte fått brev från tidigare kan fördröjas från någon minut till några timmar. Det kan också vara så att din e-postleverantör av misstag klassat brevet som spam - kontrollera ev skräpkorg eller liknande. Hur byter jag lösenord?Gå till Mitt konto och välj "Lösenord". Du kan också begära ett nytt. Om du väljer ett eget ska du tänka på att välja ett säkert lösenord. Se tips för bra lösenord. Kan jag byta e-postadress?Gå till Mitt konto och välj "Profil". Där kan du ställa in en ny e-postadress. Hur säger jag upp mitt konto?Kontakta oss så hjälper vi till. OBS att eventuellt VIP-konto inte återbetalas, såvida det inte varit problem och du vill reklamera tjänsten. Kan jag vara inloggad från flera datorer samtidigt?Nej, framför allt eftersom varje konto är personligt. Du blir dock automatiskt utloggad från tidigare dator när du loggar in från en ny, så du behöver inte logga ut från den gamla först. Hör gärna av dig om du har frågor om eller problem med detta.


text: It is not often that science is the headline news item but the creation of the first synthetic organism has dominated the worldwide news these past weeks. These synthetic bacterium, created by American biologists Craig Venter and Hamilton Smith, have already been dubbed “Frankenbugs” and have been greeted with some not unpredictable outrage from certain corners. There have been accusations of “playing God”, along with many terrifying predictions of the potential creation of artificial plants, animals and perhaps humans in the future. This technology has great potential in the development of greener fuels, drought resistant crops and better drugs. There are also some very major ethical and technological concerns to be addressed. So far the debate reminds me very much of the one surrounding GM crops over the last decade. I only hope that the science community rises to the challenge of giving the “Frankenbugs” a fairer hearing than “Frankenfoods” have since the 1990s. Some reports of the breakthrough: Esther Crooks Jag har drabbats av bloggskrivkramp – förmodligen pga ett intensivt arbete med försommarens VA-publikationer och -aktiviteter (ni har väl sett att vi bl.a. kommer att vara på plats i Almedalen och på ESOF ni Turin?). Därför vill jag som avslutning på veckan bara förmedla några länkar: Åsa Larsson skrev härom dagen på sin blogg Ting och tankar om sina erfarenheter av den nya ”Facebook för forskare”, academia.edu. Internet öppnar verkligen upp nya möjligheter för forskare, precis som för alla andra människor, men de nya möjligheterna innebär också nya utmaningar! Martin Jönsson skriver på sin blogg Med fingrarna i ekorrhjulet om ”köttvetenskap”. Klart intressant och tänkvärt i debatten om tillsatser i mat – och tips om en för mig tidigare helt okänd tidskrift, nämligen Meat Science - ett alternativ till Hemlige kocken, tycker Martin. Slutligen, för de som gillar tankenötter, rekommenderas förstås Richard Wisemans Friday Puzzle. I dag handlar det om sifferpalindrom! Trevlig helg! /Karin Hermansson 1. TED - för att den tillgängliggör så många föreläsningar av kunniga människor från jordens alla hörn. 2. UR Samtiden – för att den genom bl.a. filmklipp från svenska föreläsningar och seminarier sprider kunskap om allt möjligt. 3. Naturskyddsföreningen - för att den ger tips, länkar till artiklar och skapar dialog om natur och miljö. 4. Slutligen tar jag mig friheten att tipsa om vår egen facebooksida: Vetenskap & Allmänhet – för att den sprider lästips och kunskap om forskningens roll i samhället. Jag tackar Kunskapsbloggen för tipset om Språkrådet på Facebook! /Karin Hermansson Ordet innovation är ett sådant där missbrukat och missförstått ord som jag ibland önskar att vi kunde sudda bort, ungefär som när alla Q försvann i Hasse Alfredssons bok Varför är det så ont om Q? för er som minns den. I morse hörde jag en reporter på Ekot säga att den svenska delegation som med Kungen i spetsen just nu är i Kina är där ”för att sälja in Sverige som ett uppfinnarland”. Därefter säger Maud Olofsson: ”Vår innovationsförmåga, det att vi trots att vi är ett litet land klarar av att konkurrera på en tuff global marknad, det har imponerat....” Slutats: Innovation = uppfinning ? Ekot är inte precis ensamma om att sätta likhetstecken mellan begreppen. För en tid sedan bevistade jag ett seminarium där politiker från alla riksdagspartierna skulle debattera forskning och innovation. Alla talade om ”innovationssystemet” och hur viktigt det är med innovation för att Sverige ska må bra. Men i bänkraderna viskades det: ”vet de egentligen vad de pratar om... vet de vad innovation är eller är det bara ett fint ord som de lärt sig att säga?”. Wikipedia är behjälpligt med att förklara att ordet innovation kommer från latinets innovare=förnyelse. Vidare står att läsa: En innovation behöver bara vara en teoretisk tanke som har dokumenterats eller någonting som har utvecklats för eget bruk. En innovation är resultatet (produkten) av en innovationsprocess, men behöver inte vara en vara ett föremål man kan ta på. En innovation kan lika gärna vara en tjänst, en ny filosofi eller ett nytt sätt att göra någonting. Därefter följer bland annat favoritexemplet IKEAs idé att packa möbler i platta paket och låta kunden montera själv, som är en smart innovation. Men är det en ”uppfinning”? Njaaaeee... Med innovation menar vi att kunskap omsätts till nya värden. Det handlar om att utveckla produkter, tjänster och organisationer i såväl privat som offentlig verksamhet. Det kan gälla allt från industrirobotar, betalningssystem och energieffektivisering till ledarskap, affärsmodeller och hälsovård. När IVA inom ramen för projektet frågade allmänheten om vad de tänker på när de hör ordet innovation svarade 35% ”vet ej”. De som kunde komma på något associerade oftast till något i stil med ”forskning” eller ”uppfinning”, därnäst kom svar som ”nytänkande” och ”förnyelse” (dryga 20%). (rapport kan laddas ner här) Bland opinionsbildare och ledningspersoner inom privata företag och och offentlig sektor var tveksamheten mycket mindre om vad innovation betyder, skriver rapportförfattarna, och drar slutsatsen: Det verkar därför som att begreppet behöver lanseras och förankras tydligare framför allt hos den stora allmänheten. Jo, det är nog riktigt. Men om journalister och politiker inte har klart för sig vad det betyder, så är det nog läge att börja där! I IVAs undersökning har f.ö. också frågor om attityder till entreprenörer ställts. Entreprenör och entreprenörskap är andra svåra ord som även vi frågat om i en undersökning av lärares syn på att arbeta med företagsamma förmågor hos sina elever. Då vi frågade lärare på olika nivåer vad de tänkte på när de hörde ordet entreprenörskap, svarade många byggföretag och grävmaskiner. Vad är det för fel på ordet företagsam? Eller rentav ta-sig-för-samhet, om det är det man menar? Ord är fantastiska, knepiga och bedrägliga – det har jag varit inne på förut här på bloggen. Detta kanske kan bli en hel ordserie! Slutligen ett tips inför helgen: Ta lite chili i fredagsmiddagen, och bli en lyckligare människa! Läs hur och varför på Lyckobloggen. /Karin Hermansson ”En av fyra löper risk att få...” ”Risken att dö i tarmcancer fördubblas för den som äter...” ”Sju av tio har varit utsatta för...” ”Dubbelt så många tycker att Sverige borde satsa på...” Risker och möjligheter, liksom allmänhetens åsikter om allt mellan himmel och jord, kommuniceras ofta med statistik. Men vad betyder de där siffrorna egentligen? Hur ska jag som individ ställa mig till en fördubblad risk för att råka ut för en viss sjukdom ifall jag dricker fem koppar kaffe per dag i stället för tre? Och hur stor är den risken egentligen jämfört med att vistas i trafiken varje dag? Eller möjligheten att kaffet skyddar mot en annan sjukdom? Jag tror att väldigt många har svårt att förhålla sig till statistiska uppgifter, kanske framför allt när det handlar om risk, så egentligen är det synd att de används så ofta. Problemet är väl att det är svårt att hitta något bra alternativ. Forskare utgår ju ofta från antal fall av till exempel sjukdom, olyckor eller brott i en viss population – och då hamnar man genast i en statistisk siffra. Den brittiska organisationen Sense About Science, som vi skrivit om tidigare både här på bloggen och på VAs hemsida, tar sig an statistiken i en ny liten ”handbok”: Making sense of statistics. Den finns att ladda ner på deras hemsida, och behandlar frågor som: Vilka är fallgroparna, och hur kan man som läsare/mottagare undvika dem? Vad är skillnaden på absolut och relativ förändring i till exempel en risknivå? Hur säker kan man vara på siffran och vad betyder ”statistisk signifikant? ? Kunskap om vad statistiken egentligen säger är viktig för att förstå vad de forskningsresultat som presenteras i media betyder. Making sense of statistics är förstås på engelska. Den är ganska lättläst för den som är någorlunda bra på engelska, men jag skulle önska att det funnes en svensk motsvarighet så att det blev ännu mer lättbegripligt för ännu fler. Känner någon till något liknande på svenska? /Karin Hermansson The new UK science minister is known as David “Two Brains” Willets by the UK media. This nick-name is primarily because he is supposed to have an enormous intellect (and perhaps a little to do with his large forehead...). In many ways this appointment is good for science. Mr Willets is a senior and well known politician with a lot of experience. Being very clever is obviously an asset. And the new Prime Minister has made the science minister a “Minister of State” which basically means he is quite high profile, and science has not been swept away to be ignored in a quiet corner. Mr Willets is regrettably not a scientist. He studied Philosophy, Politics and Economics, although many people are reportedly “impressed” by his grasp of scientific subjects. His appointment has been welcomed by many in the scientific establishment, including the President of the Royal Society, Lord Martin Rees, who said Mr Willets was someone who had ”strong links to universities and a clear appreciation of the value of research”. Let’s hope so. The new government is planning cuts of £6 billion over the next year. There are many who think science is an easy target, and certainly easier than education or health care. And there are not many scientifically literate MPs for Mr Willets to look to for support. Only 71 MPs out of 650 have a science background. This shameful total is even lower than before the election when there were 86. There is an emergency budget on 22nd June and there have been no pre-election promises regarding science funding. So fingers crossed that two brains is enough to save UK science from heavy funding cuts. //Esther Crooks KVAs forskningsstrategiska utskott har uppmärksammat forskningsansökningseländet. På gårdagens DN debatt presenterar Gunnar Öquist och Jan S Nilsson om en ny rapport som utskottet publicerat, där det bland annat framkommer att det gått åt i runda slängar 80 arbetsår för att åstadkomma alla de ansökningar som Vetenskapsrådet fick in under 2008. Av dessa 80 arbetsår var 60 till föga nytta eftersom drygt tre av fyra ansökningar inte beviljades. Astrosmurfen tar diskussionen ett steg längre genom att framföra att utveckling och kreativitet hämmas av konkurrensen och de korta projekttiderna: Ingen vågar ta tag i några högriskprojekt, ingen har tid att jobba med de verkligt stora frågorna och ingen har tid att driva sidoprojekt, spinn-off-idéer och utveckla intressanta tillämpningar av sina resultat som exempelvis kan leda till nya patent. Vill man att forskningen ska ta oss in i framtiden, då måste perspektiven bli mer långsiktiga och unga forskares villkor måste bli bättre. På ledarplats idag undrar DN om ansökningssystemet dessutom kan vara ett hot mot mångfald och kvalitet. Naturvetarna framför idag på Naturvetarbloggen ytterligare förslag och efterlyser bland annat en blocköverskridande överenskommelse om forskningspolitiken. Forskning ska komma till nytta, om än inte omedelbart så åtminstone på sikt – så kan man sammanfatta de svar vi får i våra undersökningar av allmänhetens syn på forskning och forskare. Vi frågar inte om vad man tycker om all den tid som forskarna inte lägger på forskning, utan på att författa planer och förslag till forskningsprojekt. Vad tror ni vi skulle få för svar om vi frågade om det? Diskussionen handlar om tilldelning av svenska forskningsmedel. Min personliga erfarenhet är dock att EUs forskningsmedel är ”värstingar” i det här avseendet. Det går åt enormt mycket tid för att göra beskrivningar av den forskning som ska göras, hur många timmar som varje moment beräknas ta, vilka resultat som förväntas, vilken effekt dessa kommer att ha på olika samhällsproblem och hur man tänkt publicera och sprida resultaten. Jag har varit med om att granskare från EU-kommissionen sedan nagelfarit och ifrågasatt tidsredovisning på timnivå under pågående projekt, eftersom den inte stämt exakt med projektplanen, så det är viktigt att tänka rätt från början och sedan hålla sig strikt till planen. Upptäcker du något nytt under resans gång gör du klokast i att släppa det och hålla dig till planen. Att tänka fritt är stort, att tänka rätt är större... Det som jag inte sett (ännu) i diskussionen är rapporteringen av pågående och avslutade projekt. Det är förstås nödvändigt att rapportera vad som gjorts och hur pengarna använts, men även här tycker jag att man kan diskutera vad som är rimligt i form av tid och pengar. Hur många timmar ska få gå åt för att undersöka varför en forskargrupp inte arbetat 85 utan bara 80 timmar på ett visst delmoment? Eller varför en siffra som ska vara likadan på två olika ekonomiska redovisningsblanketter diffar på ett par eurocent (jo, det är ett autentiskt fall – projektpartnern i fråga fick inga pengar det året eftersom det var fel i blanketten)? Det är naturligtvis oerhört viktigt för både allmänhetens förtroende och forskningens utveckling att de projekt som får medel granskas både innan de får pengar och efter att de genomförts. Men det finns en gräns när procedurerna blir så omfattande att de blir både orimligt dyra och kontraproduktiva. Det måste gå att hitta en någorlunda balans. En utmaning för våra folkvalda! Det här är en intressant forskningspolitisk debatt, som det ska bli spännande att följa. /Karin Hermansson You have probably heard of the so-called “CSI effect”. Forensic science made popular by TV programmes featuring brave and handsome gun-toting forensic scientists catching the criminals armed with a swab and microscope....? No bad thing of course and no one really believes it’s true. Do they? Well, yes they do. And it is having some far reaching consequences. A recent article in the Economist magazine highlights American research that shows how TV programmes about forensic science have affected the American legal system. The most obvious problem in the court rooms is that jurors think they understand about forensic science when they do not. The whole legal process is being slowed down considerably. Jury selection is taking longer to eliminate people who judge science by television standards; prosecutors are introducing a “negative evidence” witness to explain why types of evidence are not found at the scene; and there is a lot of time spent explaining probability – despite getting 100% certain matches from a micro-spot of blood on CSI, this is rarely the case in real life. A secret fan of CSI myself, I particularly like the wonderful machine which can identify a sample of anything at all (mud from the far west side of New York, clay from Ireland, sand from Sweden....). You just put in your sample, press a button and hey presto! A match is found. This, unfortunately, is also pure fiction. Something else some jury members are surprised by. Criminals also watch TV and there has been evidence of more glove wearing, more bleaching and less envelope licking at crime scenes around the USA. But jurors are questioning more, which can never be a bad thing. And hopefully the judges and lawyers are up to the job of answering their concerns. Let’s just hope they themselves do not rely on the TV for their knowledge of forensic science. Esther Crooks Research by Evan Durnal of the University of Central Missouri’s Criminal Justice Department. The conclusions have just been published in Forensic Science International. Detta är ett bidrag till Kunskapsbloggens bloggutmaning att tipsa om tre kunskapsspridande filmer, teve-serier eller Youtube-klipp. Tanken är att samla alla tips till en ”visuell kunskapsbank”. Det blev svårt att välja, för det dök upp så många olika saker i huvudet. Men med hjälp av mina kolleger har jag valt ut följande tre tips, inriktade på olika åldersgrupper och med ganska olika målsättningar: 1. Eva Funcks olika funkar- och superkollprogram i SVT Barnkanalen – för att de på ett påhittigt och spänstigt sätt visualiserar och sprider både kunskap och kunskapsglädje till barn, om allt från myggbett till Kungen. 2. Teknikdelegationens Youtube-filmer i kampanjen Den breda linjen – för att de sprider kunskap om vad NV-programmet innebär, i syfte att öka antalet nior som väljer NV (och teknik) i sitt gymnasieval. 3. Tv-serien klass 9A – för att den sprider kunskap om vikten av bra och engagerade lärare i skolan. Som en bonus skulle jag vilja tipsa om det här Youtubeklippet som visar experiment med majsstärkelse - för att det bara är så helt knasigt coolt! /Karin Hermansson Tomorrow there will be a general election in the UK. Science, perhaps not surprisingly, is not making the headlines in these turbulent economic times. But nevertheless, in many ways there is much to be optimistic about. This election is the first time all the parties have included science funding in their manifesto. There have been debates between important scientists and politicians in prestigious places. I was pleased to find that all the science spokesmen for the three main parties were educated in science to at least degree level. The media have covered science fairly extensively too, all things considered. Notably the Guardian newspaper has run an excellent series about science policy in the election featuring interviews with all the parties standing at the election. I say all parties, but one is notably missing. For we are seeing for the first time a candidate from the latest political party, The Science Party. Dr Michael Brooks leader of the science party is standing against local MP for Bosworth David Tredinnick after a series of outrageously anti-science incidents. Mr Tredinnick has recently been opposing the government’s report into the inefficacy of homeopathy; Mr Tredinnick was also found to have spent hundreds of pounds of MPs expenses on astrology software; and in a debate last week accused scientists of being “racially prejudiced” if they questioned the efficacy of Chinese and Indian healthcare systems that use homeopathy and astrology and take into account the phases of the moon. This would be alarming enough from one MP but in addition, 70 MPs have signed Mr Tredinnick’s motion to have the report into homeopathy ignored. To quote Dr Brooks, It’s a sign that many MPs do not take science seriously enough”. “David Tredinnick is the thick end of the wedge, but there are plenty of MPs who dismiss scientific results,” Brooks says. “When you are making decisions about what kind of healthcare our country can offer its people, that is potentially disastrous.” Hooray for the science party! Today Bosworth. Tomorrow the world. Esther Crooks


text: När man går från ett liv utan barn till ett liv med ett litet barn kan det kännas som att livet både tvärbromsar och rusar fram samtidigt. Det får en annan rytm, ett annat tempo. Det känns kanske inte som att det händer så mycket men man kan ändå ha fullt upp med de vardagliga rutinerna. Man kanske inte träffar människor på samma sätt som tidigare och en del tycker det känns tomt, tyst och lite tråkigt. En del av oss behöver ha mycket aktivitet omkring oss för att må bra, andra mår bra av att bara vara. Det kan bli en stress om man tror att barnet behöver särskild stimulans i vardagen. Riktigt små barn behöver inte det. Det är fullt tillräckligt att försöka hitta en rytm i det vardagliga livet, kring mat och sömn och att möta barnets behov. Den omställningen tar tid. Även en förälder som inte är hemma med barnet utan åker och jobbar, kan uppleva en omställning som känns svår. Man behöver lägga energi och fokus på arbetet fast man kanske helst skulle vilja vara med i utvecklingen hemma. För de flesta som får barn innebär omställningen också att man sover annorlunda och mindre och det kan påverka relationen till varandra. Skillnader i hur man ser på barn, relationer och uppfostran, kan också bli mer synliga än innan man hade barn. Hur man hanterar närhet och beroende, hur mycket man kan lämna barnet ifrån sig, till exempel kan plötsligt bli en fråga för diskussion. Det kan vara värdefullt att få feedback från personer i ens närhet, som hjälper en att få syn på sig själv. Som kan ifrågasätta hur man tänker. Det är ett sätt att utvecklas. Att bli förälder kan vara utmanande men också roligt. Ett barn tar, och ska ta, mycket plats i livet. Monica Lidbeck möter både barn och föräldrar i sitt arbete som psykolog i mödra- och barnhälsovården. Hon möter många föräldrar som söker stöd och råd i sitt föräldraskap. I filmen ovan delar psykologen Monica Lidbeck med sig av sina tankar och erfarenheter kring att bli förälder.


text: Zlatan Ibrahimovics drömmål har skapat eko över hela världen. Nu får alla fans chansen att lägga beslag på de historiska skorna för bara omkring 55 kronor. Landslagskompisen Jonas Olsson lottar ut skorna till förmån för sin välgörenhetsfond. Fyra mål – varav det sista före evigt är inskrivet i svensk fotbollshistoria. Nu får supportrar världen över chansen att få Zlatan Ibrahimovics historiska skor. Landslagskompisen Jonas Olsson lottar ut skorna till förmån för välgörenhetsorganisationen Winnicott Foundation. – Jag sa till Zlatan att jag och min fru precis satt igång en välgörenhetsgrej där jag tidigare auktionerat ut några av mina tröjor och skor. Så jag tänkte att jag ville ha lite bättre priser den här gången. Jag frågade därför Zlatan före matchen om han hade någon tröja eller ett par skor han kunde tänka sig att skänka och det sa han att ”det gör jag gärna” och att jag kunde få hans skor efter matchen. Nu blev det ju en rätt så het match att få dem efter också, säger Jonas Olsson till Sportbladet. Det blev en fullträff kan man säga. – Ja, precis. Det är snällt av honom att bidra och jag hoppas att det drar in lite pengar också. Det borde det göra. Winnicott Foundation samlar in pengar för att hjälpa till att rädda och hjälpa för tidigt födda barn. – Det gäller forskning kring det och även hjälp för anhöriga. Det ligger oss varmt om hjärtat då vår dotter kom sju veckor för tidigt i somras. Vi fick fantastisk hjälp på sjukhuset i Helsingborg då och som det står på sidan önskar vi att alla kan få den hjälpen och det stödet vi fick. Därför vill vi uppmärksamma den saken och dra in pengar. Hur får man chansen att vinna skorna? – Under en vecka får vem som helst donera vad de vill men det minsta är fem pund (omkring 55 kronor). Alla som donerat minst fem pund är sedan med i utlottningen. 29-åringens egen dotter Iris Annabelle mår i dag bra och nu hoppas Olsson kunna hjälpa andra. – Hon föddes fyra veckor för tidigt men var frisk. Vi var tvungna att vara kvar på sjukhuset fyra veckor för säkerhets skull eftersom hon var väldigt tidig. De tog väldigt bra hand om oss på sjukhuset och därför ligger det här oss varmt om hjärtat.


text: Den sida eller dokument du har försökt nå finns inte på www.engelholm.se. Den kan ha blivit flyttad, fått ett nytt namn eller så är den inte nåbar för tillfället. Om du har skrivit in länken direkt i webbläsaren så kontrollera gärna att du inte skrivit fel av misstag. Använd nedanstående länk för att återgå till startsidan. The page or document you requested doesn't exist on www.engelholm.se. If you typed the link directly in your browser, please verify that you have typed in the correct link. Use the following link to return to the startpage.