text: Abba (av musikgruppen skrivet ABBA och som logotyp AᗺBA, med det första B:et spegelvänt) är en svensk popgrupp, som var aktiv under en tioårsperiod mellan 1972 och 1982 samt inför lansering av sitt sista studioalbum, utgivet 2021. Gruppen består av de två före detta äkta paren Björn Ulvaeus och Agnetha Fältskog samt Benny Andersson och Anni-Frid "Frida" Lyngstad. Gruppnamnet bildades utifrån initialbokstäverna i medlemmarnas förnamn. Under hela gruppens karriär skrevs musik och text av Andersson och Ulvaeus, och fram till 1977 ibland tillsammans med gruppens manager, Stikkan Anderson. Gruppens första album var Ring ring 1973. Det stora internationella genombrottet kom i Eurovision Song Contest 1974, där gruppen framförde det vinnande bidraget "Waterloo". Medlemmarnas äktenskap upplöstes 1979 respektive 1981, och efter en inspelningssession hösten 1982 ägnade sig gruppmedlemmarna åt andra projekt. Gruppen splittrades inte formellt, men "uppehållet" drog ut på tiden och efter några år var en återförening inte längre aktuell. Uppehållet varade ända fram tills att arbetet med deras nionde studioalbum, Voyage, inleddes. Albumet utgavs 2021 – 40 år efter deras förra studioalbum. Vid endast ett tillfälle under uppehållet samlades gruppen framför tv-kameror; i Lasse Holmqvists program Här är ditt liv med Stikkan Anderson 1986. Gruppen räknas som en av de största i musikhistorien och är en av få som vunnit framgång över jordens samtliga kontinenter. I mitten av 1970-talet var de försäljningsmässigt världens mest framgångsrika popgrupp. Abba har närmare 70 singlar som listettor över hela världen och över 60 albumettor. I Storbritannien hade de 18 raka topp 10-singlar, nio singelettor samt nio album som nr. 1 på den brittiska topplistan varav åtta i följd (1975–82). År 2014 hade gruppen sålt 400 miljoner skivor och är därmed Sveriges mest framgångsrika musikexport genom tiderna. Abba blev den första popgruppen från Kontinentaleuropa/Norden att under en längre tid nå stora framgångar i den engelskspråkiga världen. Abba är invalda i Rock and Roll Hall of Fame år 2010 och Swedish Music Hall of Fame år 2014. Historik Gruppen bildas (1969–1972) Gruppmedlemmarna hade redan under 1960-talet haft musikaliska framgångar på varsitt håll; Benny Andersson med Hep Stars, Björn Ulvaeus med Hootenanny Singers och Agnetha Fältskog och Anni-Frid Lyngstad som soloartister. Andersson och Ulvaeus arbetade tillsammans som musikproducenter och låtskrivare vid Stikkan Andersons skivbolag Polar Music före Abba-tiden, bland annat för Ted Gärdestad och Hootenanny Singers. År 1970 gav Andersson och Ulvaeus ut sin första gemensamma singel "She's My Kind of Girl" under artistnamnet Björn & Benny. Musiken hade de skrivit till filmen Någon att älska. Deras första gemensamma låtar skapade de redan 1966; "Isn't It Easy to Say" och "A Flower in My Garden", vilka båda spelades in av Hep Stars. Vidare skrev de i slutet av 1960-talet och början av 1970-talet låtar till bla Brita Borg, Lill-Babs, Lena Andersson och Anni-Frid Lyngstad. Ulvaeus och Fältskog samt Andersson och Lyngstad träffades vid ungefär samma tid och blev två par. Musikproducenterna och låtskrivarna Ulvaeus/Andersson tog med sina sjungande flickvänner till studioinspelningar för Björn & Benny-inspelningar samt för andra artister. Den första inspelning som det är säkerställt att samtliga fyra personer medverkar på är Björn & Benny-singeln "Hej gamle man!" 1970, som låg tio veckor på Svensktoppen. De två paren uppträdde på scen första gången tillsammans den 1 november 1970 på Restaurang Trädgårn i Göteborg under namnet Festfolket. Den 13 december 1970 syntes kvartetten i TV-programmet Five Minutes Saloon, där de framförde sin version av "California, Here I Come" från 1921. År 1972 kom de första singelskivorna där alla samtliga fyra Abba-medlemmar medverkade på skivomslaget under gruppnamnet Björn & Benny, Agnetha & Frida. Den första singel som släpptes under detta namn var "People Need Love". I USA lanserades gruppens tre första singlar av Playboy Records under namnet Björn & Benny (with Svenska flicka). Genombrottet (1973–1975) Gruppen deltog under namnet Björn & Benny, Agnetha & Frida i Melodifestivalen 1973 med tävlingsbidraget "Ring ring (bara du slog en signal)". Låten slutade på en tredjeplats, men detta hindrade inte gruppen från att få sin första större försäljningsframgång. De svensk- och engelskspråkiga versionerna gavs ut som varsin singel och placerade sig ganska snart efter tävlingen på första och andra plats på Kvällstoppen. Bägge singlarna hade i slutet av mars 1973 sålts i 100 000 exemplar i Sverige. På Svensktoppen låg den svenska versionen sammanlagt i 17 veckor under perioden 11 mars-1 juli 1973, och de nio första veckorna låg den etta. Eftersom Agnetha Fältskog födde barn strax efter Melodifestivalen i februari ersattes hon tillfälligt av Inger Brundin - bland annat under en promotionsturné i Västtyskland, Österrike, Nederländerna och Belgien. Singeln blev etta i Sverige och Belgien och låg dessutom inom topp fem i Österrike, Nederländerna, Norge och Sydafrika. En ännu större framgång skulle komma året därpå då gruppen, med det förkortade namnet Abba, framförde "Waterloo" i Melodifestivalen lördag 9 februari 1974. Efter omröstningen stod bidraget som vinnare med 302 poäng, medan andraplacerade "Min kärlekssång till dig" med Lasse Berghagen fick 211 poäng. "Waterloo" blev därmed Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest 1974, vilken avgjordes i The Dome i Brighton, Storbritannien, lördag 6 april 1974. "Waterloo" var inte Abbas självklara val för Melodifestivalen, då de en tid valde mellan "Waterloo" och "Hasta Mañana", men bestämde sig slutligen för att framföra den förstnämnda. "Waterloo" vann Eurovision Song Contest med 24 poäng, före Italiens "Si" med Gigliola Cinquetti, som slutade på 18 poäng. Efter sändningen intervjuades textförfattaren Stikkan Anderson i svensk TV:s nyheter och fick då frågan varför han skrivit en text om ett slag där tiotusentals människor dog. Anderson svarade att frågan var cyniskt ställd och att "Waterloo" används i symbolisk mening i texten. "Waterloo" blev, förutom i Sverige, listetta i flera europeiska länder. Låten blev även en hit i USA där den som bäst klättrade till sjätteplatsen på Billboardlistan. Samtidigt som gruppen började få internationell framgång arbetade Anni-Frid Lyngstad och Agnetha Fältskog även med sina respektive soloalbum och Andersson och Ulvaeus producerade andra artisters inspelningar, däribland Ted Gärdestad och Hootenanny Singers. Därtill skulle gruppen göra promotion för sina egna singlar, med besök runtom i Europa och Nordamerika. När de inte hann med att besöka alla platser de önskade, valde de att spela in promotionvideor där gruppen framför sina nya låtar, en slags tidig musikvideo. Det var när videorna till "Mamma Mia", "SOS" och "I Do, I Do, I Do, I Do, I Do" visades i Australien som singlarna började klättra på försäljningslistan där. Efter "Waterloo" dröjde det ett och ett halvt år till nästa framgång i Storbritannien, då gruppen fick en hit med "SOS". Låten låg som bäst på sjätte plats på den brittiska listan, och på femtonde plats i USA. En version med svensk text gjordes året därpå till Agnetha Fältskogs soloskiva Elva kvinnor i ett hus. Innan "SOS" hade gruppen släppt en rad singlar som inte nådde någon större framgång på hitlistorna i Storbritannien och USA, men som klättrade på listor i andra länder; "Honey, Honey" (2:a i Västtyskland), "So Long" (3:a i Österrike) och "I Do, I Do, I Do, I Do, I Do" (1:a i Australien och Nya Zeeland). De två förstnämnda singlarna klättrade på listorna i samband med gruppens första Europaturné 1974-75. Efter "SOS" släpptes singeln "Mamma Mia" som lyckades klättra till förstaplatsen i Storbritannien, vilket stärkte gruppens status där. I slutet av 1975 gavs gruppens första samlingsalbum ut - Greatest Hits. Albumet räknas som ett av Abbas bäst säljande album någonsin, mycket tack vare försäljningsframgångarna i Storbritannien och USA. Albumet blev gruppens första etta på albumlistan i Storbritannien, där det blev det första av åtta Abba-album i rad att nå förstaplatsen. I Storbritannien kom albumet att bli det andra mest sålda albumet under hela 1970-talet, endast Simon & Garfunkels Bridge over Troubled Water hade större framgångar under decenniet. Världsturnéer och försäljningsframgångar (1976–1979) Mellan 1974 och 1980 kom gruppen att ha nio singelettor på Englandslistan och en i USA. Abba var på toppen av sin karriär vid en tid då europeisk popmusik skattades högt i USA. Intresset för Abba kulminerade i USA samtidigt som punk och new wave ökade i popularitet i Europa. Gruppen var också populär i östra Europa trots den kommunistiska diktaturen. Abba gästade tv-shower i såväl Polen som Östtyskland. Med koreografi av Graham Tainton och scenkläder av Owe Sandström lyckades gruppen skaffa sig uppmärksamhet inte bara för musiken. År 1976 var Abba en av världens mest populära musikgrupper, med låtar som "Fernando", "Knowing Me, Knowing You", "Money, Money, Money" och "Dancing Queen". Den sistnämnda blev gruppens tredje raka etta på brittiska UK Singles Chart där den toppade listan sex veckor i följd september-oktober 1976. Låten lyckades även klättra till förstaplatsen på Billboardlistan i USA våren 1977. "Dancing Queen" hade framförts första gången i en tysk TV-show våren 1976 och den 18 juni framförde gruppen låten vid en TV-sänd gala från Kungliga operan i Stockholm, tillägnad Sveriges kung Carl XVI Gustaf och Silvia Sommerlath, som dagen efter skulle gifta sig i Storkyrkan i Stockholm. "Dancing Queen" hade inte skrivits till kungabröllopet med drottning Silvia som inspiration; gruppen valde att framföra den nya låten vid TV-galan eftersom titeln och "drottningtemat" passade just då. Gruppens första världsturné tog dem genom Europa och Australien 1977 och dokumenterades i Lasse Hallströms långfilm Abba – the Movie, som fick biopremiär i december samma år. När turnén kom till London, genomfördes två utsålda konserter i Royal Albert Hall, 13 och 14 februari 1977. Biljettköp var endast möjligt genom postansökning och efter konserterna redovisades siffror på 3,5 miljoner biljettansökningar. Detta hade räckt till att fylla arenan 580 gånger. Den första konserten i Australien, på Sydney Showgrounds med 20 000 personer i publiken, drabbades av hårt regn och trots riskerna med all elektrisk utrustning på scenen genomfördes konserten. Det enda missöde som inträffade var att Anni-Frid Lyngstad i ett dansnummer halkade på scenen. Turnén avslutades i Perth den 12 mars och under sina elva konserter i Australien hade gruppen uppträtt för 160 000 personer. Hysterin kring gruppen i samband med turnén i Australien fångades i Hallströms film och har på senare tid kommenterats av Agnetha Fältskog i hennes självbiografi som en stressfylld upplevelse; "Det var feber. Det var hysteri. Det var ovationer. Det var svettiga, besatta folkmassor. Ibland var det otäckt. Jag kände det som om man skulle suga tag i mig så att jag aldrig skulle komma loss." Det tog lång tid för gruppen att färdigställa nästa studioalbum, det som skulle komma att bli Voulez-Vous. Inspelningarna till det nya albumet hade börjat våren 1978 och flertalet melodier ratades längs vägen, vilket resulterade i att utgivningsdatumet sköts fram till våren 1979, istället för hösten/vintern 1978, som först var planerat. Parallellt med studioarbetet gjorde gruppen en promotionsturné i Europa och USA, under vilken singeln "Take a Chance on Me" klättrade till tredje plats på den amerikanska listan. I Storbritannien hade den toppat singellistan tre veckor i följd som deras på nytt tredje raka listetta efter "Knowing Me, Knowing You" och "The Name of the Game" 1977. Hösten 1978 släppte gruppen den discoorienterade låten "Summer Night City" och Andersson och Ulvaeus bekräftade influenser av Bee Gees framgångar med soundtracket till långfilmen Saturday Night Fever inför produktionen av det kommande albumet. Till Voulez-Vous koncentrerade de sig även på att göra raka poplåtar mer än att visa upp variation och mångsidighet, vilket gjorts på gruppens tidigare album. Eftersom medlemmarna hade svårt att förena karriären med privatlivet, upplevde gruppen en hel del slitningar. Ulvaeus och Fältskog ansökte om skilsmässa i början av 1979. Hösten 1979 turnerade gruppen i Europa, USA och Kanada. Våren 1980 fortsatte turnén till Japan, vilket skulle bli deras sista konsertturné. Konserterna i London, Storbritannien, i november 1979 filmades av Sveriges Television och sammanställdes i TV-specialen Abba in Concert och flertalet ljudinspelningar från dessa konserter har senare givits ut. De sista åren (1980–1983) Under 1980 släpptes två singlar som blev gruppens sista ettor på brittiska singellistan: "The Winner Takes It All" och "Super Trouper". Gruppens åttonde studioalbum, The Visitors, utgavs i slutet av 1981. Det var det första albumet i världen som trycktes på CD-format, men Billy Joels 52nd Street fick förtur ut till skivhandeln. Anledningen till albumets mörka texter och dystra sound förklarar Anni-Frid Lyngstad i Carl-Magnus Palms bok Abba - människorna och musiken: "När man har gått igenom en separation, som vi ju allihop hade gjort då, så påverkar det förstås atmosfären i studion. [...] Den glädje som alltid fanns i våra sånger, även om sången i sig själv var sorgsen, var borta. Vi hade glidit ifrån varandra som människor, och den samhörighet som alltid hade varit en del av våra inspelningar fanns inte kvar längre." Även skivomslaget är mörkt och dystert. Fotografiet togs i Julius Kronbergs ateljé på Skansen i Stockholm efter att albumdesignern Rune Söderqvist fått idén om att skivtitelns besökare kunde vara änglar samt att låten Like an Angel Passing Through My Room skulle finnas med på albumet. Han kom att tänka på Kronbergs många änglamotiv och bestämde att fotot skulle tas i Kronbergs ateljé. Fotografiet domineras av Kronbergs tavla föreställande Eros. Fotografiet togs sent på hösten 1981 och ateljén var ouppvärmd. Under första halvan av 1982 var gruppens inriktning att spela in ytterligare ett album och tre låtar spelades in: "I am the City" (utgiven 1993, på samlingsalbumet More Abba Gold – More Abba Hits), "You Owe Me One" (B-sida på sista singeln) och "Just Like That" (än idag outgiven i sin helhet). Arbetet med albumet stoppades för att i stället inriktas på att släppa ett samlingsalbum, The Singles: The First Ten Years, med de mest säljande singlarna de senaste tio åren, plus två nya låtar som släpptes som singlar: "The Day Before You Came" och "Under Attack". Sista gången Abba uppträdde tillsammans var den 11 december 1982, då de medverkade i det brittiska TV-programmet Late, Late Breakfast Show via satellit från Stockholm. I början av 1983 släpptes singeln "Under Attack", men vid detta tillfälle var inte gruppen verksam längre. Gruppen upplöstes inte formellt – istället togs en oannonserad paus för att arbeta med andra projekt och "pausen" blev längre än vad någon kunnat ana - de återvände till inspelningsstudion för att spela in ny musik som släpptes 2021. Projekt efter Abba Efter att gruppen slutade spela in sånger tillsammans har Benny Andersson och Björn Ulvaeus skapat musikalerna Chess (tillsammans med Tim Rice) och Kristina från Duvemåla. De var också delaktiga i arbetet med musikalen Mamma Mia!, baserad på gruppens musik. Andersson har även arbetat som låtskrivare och musikproducent för bland annat Gemini, Orsa spelmän, Ainbusk Singers och Josefin Nilsson. Sedan år 2000 har han haft stora framgångar i Sverige med Benny Anderssons orkester. Anni-Frid Lyngstad har släppt tre soloalbum: Something's Going On 1982, Shine 1984, och Djupa andetag 1996. Hon har även sjungit duett med exempelvis Phil Collins, Ratata, Marie Fredriksson och Filippa Giordani. Agnetha Fältskog har givit ut fem egna soloalbum, 1983, 1985, 1988, 2004 och 2013. Hon har även medverkat som skådespelare i långfilmen Raskenstam från 1982. Hon har sjungit duett med bland annat Peter Cetera, Tomas Ledin, Ola Håkansson och Gary Barlow. Nypremiär Intresset för Abba återuppväcktes i början av 1990-talet. År 1992 gav synthpopgruppen Erasure ut en EP med covers på fyra Abbalåtar, Abba-esque, och i London startades en discorevivalklubb som spelade en av gruppens låtar varje timme. Samlingsalbumet Abba Gold – Greatest Hits gavs ut strax därefter, och den kom att bli det mest sålda albumet i Storbritannien under 1990-talet. Skivan, och dess uppföljare More Abba Gold – More Abba Hits, sålde i stora upplagor i hela världen. I slutet av 1990-talet kom samtliga gruppens album åter ut i CD-format med ljudet restaurerat under ledning av Michael B. Tretow. Han satte även ihop medleyt Undeleted till utgivningen av CD-boxen Thank You for the Music 1994. År 2005 släppte Madonna sin låt "Hung Up" där hon har samplat gruppens låt "Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)" från 1979. Låten blev en stor internationell framgång och toppade listorna i över 20 länder. Det är, jämte hiphopgruppen The Fugees "Rumble in the Jungle", enda gången som låtskrivarna Andersson/Ulvaeus givit tillstånd att sampla en Abba-inspelning. Musikalen Mamma Mia! hade premiär på Prince Edwards Theatre i Londons West End den 6 april 1999, 25 år efter gruppens seger i Eurovision Song Contest. Musikalen har manus av Catherine Johnson och baseras på gruppens låtar och har sedan dess spelats över hela världen och översatts till flera språk. Andersson och Ulvaeus har varit inblandade i arbetet med musikalen. Filmen Mamma Mia! baseras på musikalen och sattes upp på biografer 2008. I maj 2013 öppnades Abbamuseet på Djurgården i Stockholm. Sexton månader senare hade museet besökts av en halv miljon besökare. I januari 2016 togs nästa steg i Mamma Mia!-historien, då Mamma Mia! The Party öppnade på Gröna Lund i Stockholm. Återförening Gruppen gjorde en tillfällig återförening i januari 1986 för att inför tv-kameror sjunga "Tivedshambo" i SVT:s program Här är ditt liv. Önskemål och rykten om tillfälliga comebacker har sedan dess avvisats av samtliga medlemmar. År 2000 tackade gruppmedlemmarna nej till ett erbjudande om en miljard dollar för en återföreningsturné. Gruppmedlemmarna har endast vid ett fåtal tillfällen visat sig tillsammans vid offentliga tillställningar, som exempelvis vid den svenska galapremiären av spelfilmen Mamma Mia! på biografen Rival den 4 juli 2008 samt vid invigningen av Mamma Mia! The Party i januari 2016. Den 5 juni 2016 arrangerade Andersson och Ulvaeus en privat fest på Berns salonger i Stockholm för att fira att det var 50 år sedan som de träffats för första gången, den 5 juni 1966. Vid ett tillfälle under festen stod hela Abba-kvartetten samtidigt på scen och sjöng "The Way Old Friends Do". Den 27 april 2018 meddelade gruppen i ett pressmeddelande att de samlats i inspelningsstudion och spelat in två nya låtar; "I Still Have Faith in You" och "Don't Shut Me Down". Vid en livesändning på Youtube 2 september 2021 meddelade Björn Ulvaeus och Benny Andersson att ett helt album med 10 nya låtar spelats in och att albumet med titeln Voyage släpps den 5 november 2021. I samband med livesändningen presenterades de två låtarna "I Still Have Faith in You" och "Don't Shut Me Down" digitalt och som en fysisk dubbel-singel. Efter många års förberedande arbete presenterades samtidigt att konsertupplevelsen Abba Voyage planerades ha premiär i början av juni 2022, i en specialbyggd arena i London, kallad Abba Arena. Konserten består av en liveorkester där popgruppen närvarar som hologram av sig själva som gruppen såg ut 1977 och materialet består av klassiska Abba-låtar från gruppens karriär, men också två nyinspelade låtar. Abba-soundet Ända från början uppmärksammades Abba för musikens speciella ljudbild. Arkitekten bakom detta sound var ljudteknikern Michael B. Tretow, som hade hämtat inspiration från Phil Spectors inspelningsteknik. Soundet utvecklades under långa studiosessioner. Enligt Tretow bestod en del av processen att lägga många likadana spår, till exempel Fältskogs och Lyngstads sång, bredvid varandra i mixen med varierande tidsförskjutning. Detta gav enligt Tretow en fyllig, "glittrande" upplevelse. Tretow var ljudtekniker på samtliga av gruppens inspelningar under 1970- och 1980-talen. Ytterligare en viktig aspekt var de musiker som arbetade med gruppen. Andersson och Ulvaeus använde i stor uträckning samma studiomusiker under hela Abbatiden, däribland gitarristerna Lasse Wellander och Janne Schaffer, basisten Rutger Gunnarsson samt trummisen Ola Brunkert. På grund av de komplicerade ljudbilder som Andersson, Ulvaeus och Tretow eftersträvade blev studiosessionerna slitsamma för musikerna. Studiomusikerna medföljde även gruppen på flertalet turnéer där de återskapade mycket av studiosoundet. År 1978 byggdes Polar Studios på Kungsholmen i Stockholm, där gruppen kom att göra alla sina resterande inspelningar fram till 1982, med undantaget för bakgrundsmusiken till "Voulez-Vous" som delvis spelades in i Miami, USA 1979. Innan dess hade gruppen bokat in sig i olika studior över skilda delar av Stockholm och undantagsvis utanför huvudstadsregionen. Kritiken mot Abba Gruppens genombrott kom under den svenska musikrörelsens (proggens) storhetstid, då det i medier och kulturliv fanns en utbredd misstro mot den typ av musik som Abba spelade, vilken ansågs vara alltför kommersiellt inriktad. När Sverige 1975 skulle arrangera Eurovision Song Contest bildades därför en så kallad "antikommersiell folkfront" med stöd av bland annat Kulturrådet, kulturnämnden i Stockholms stad, producentföreningen på Sveriges Radio och olika musikerorganisationer. Abbas glammiga image stod i djup kontrast till den musikvåg som var tongivande inom antikommersiella kretsar i Sverige och i Ulf Dagebys låt "Doin' the omoralisk schlagerfestival" från 1975 kritiseras gruppen bland annat för sina plastkläder. Filmer Musikvideor Abba var en av pionjärerna när det gäller musikvideor. De gjorde sina första videor långt före MTVs tid (MTV startade 1981 i USA). "Waterloo" var den första musikvideon gruppen gjorde. Detta skedde i samarbete med regissör Lasse Hallström. Videon filmades i juli 1974 och samtidigt filmade man även en video till "Ring ring". Hallström var ett naturligt val för gruppen då han redan på 1960-talet hade filmat musikarrangemang för SVT. Samarbetet med Hallström fortsatte och han regisserade alla utom de två sista av Abbas musikvideor ("The Day Before You Came" och "Under Attack", vilka regisserades av Kjell Sundvall och Kjell-Åke Andersson). Lasse Hallströms sätt att göra musikvideor kom att bli stilbildande; hans filmning av närbilder av medlemmarna i profil och en face användes i flertalet av gruppens musikvideor. Gruppen använde sällan skådespelare i sina musikvideor, men två undantag är "When I Kissed the Teacher" där Magnus Härenstam figurerar som lärare och "The Day Before You Came" där Jonas Bergström spelar Agnetha Fältskogs förälskelse. Spelfilmer Lasse Hallström regisserade Abba – the Movie 1977 som en semi-dokumentär där tittaren ges en inblick i gruppens turné i Australien tidigare samma år. I filmatiseringen av musikalen Mamma Mia! från 2008 syns Andersson och Ulvaeus som statister. Likaså i den 2004 producerade kortfilmen The Last Video Ever medverkar alla fyra gruppmedlemmar som statister, medan gruppens musik framförs av dockor. Bland skådespelarna märks Loa Falkman, Rik Mayall, Sissela Kyle och Robert Gustafsson. Flertalet av gruppens låtar förekommer i de australiska filmerna Muriels bröllop och Priscilla – öknens drottning (bägge från 1994). Gruppens musik har även förekommit i flera svenska och utländska långfilmer; Tillsammans (2000) av Lukas Moodysson och Spike Lees Summer of Sam (1999) är två exempel. I Änglagård av Colin Nutley hörs låten "Mamma Mia" i en bilstereo, "Does Your Mother Know" spelas i Johnny English där Rowan Atkinson mimar till sången. Även i filmen Morgan Pålsson - världsreporter används gruppens musik och Abba nämns ofta i filmen. I Göta kanal från 1981 lyssnar kronofogden på "Money, Money, Money". I The Martian från 2015 med Matt Damon spelas "Waterloo" vid ett avgörande tillfälle i filmen. Priser och utmärkelser 1974- Vinner Eurovision Song Contest 1979 – Svenska grammofonpriset för Voulez-Vous 1981 – Svenska grammofonpriset för Super Trouper 1982 – Spelmannen 1993 – Grammisgalans hederspris 1999 – Rockbjörnen som "Århundradets svenska grupp/artist" 2005 – Grammis för årets musik-dvd: Abba – the Movie 2010 – Invalda i Rock and Roll Hall of Fame and Museum 2014 – Invalda i Swedish Music Hall of Fame Året 2023 uppkallades ett släkte hjulspindlar med arten Abba transversa efter popgruppen. Abba-museet Abbamuseet (formellt engelska: ABBA The Museum) är ett museum över Abba beläget vid Djurgårdsvägen 68 på Djurgården i Stockholm. Huset började uppföras våren 2012 efter ritningar av Johan Celsing Arkitektkontor. Närheten till Liljevalchs konsthall från 1916 ställde höga krav på utformningen. I samma byggnad ligger ett hotell som öppnade i april 2013 och museet den 7 maj 2013. På museet finns en rekonstruktion av Polarstudion, där Abba spelade in sina låtar från 1978. Det finns ett piano som är sammankopplat med ett piano i Benny Anderssons studio. När Andersson spelar i sin studio, börjar museets piano att självspela. På museet finns även en samling originalföremål från vinsten i Eurovision Song Contest 1974 och vidare genom gruppens hela karriär. Diskografi Studioalbum Filmografi 1977 – Abba – the Movie 1980 – Abba in Concert 1992 – Abba Gold (musikvideosamling) 1993 – More Abba Gold (musikvideosamling) 2004 – The Definitive Collection (musikvideosamling) 2004 – Abba – The Last Video Ever (kortfilm) 2008 – Mamma Mia! 2018 – Mamma Mia! Here We Go Again Inspelningar på flera språk Abba har gjort inspelningar på andra språk än engelska, för att nå framgångar i olika språkterritorier. Det främsta exemplet är albumet Gracias Por La Música från 1980, då Fältskog och Lyngstad tillsammans med ljudtekniker Michael B. Tretow återvände till gruppens äldre inspelningar för att lägga på ny sång med spansk text. Samtliga inspelningar som listas nedan är av Abba. Förutom de ovan nämnda inspelningarna av gruppen själva, har följande översättningar gjorts och spelats in av andra artister. Vid några av dessa inspelningar/översättningar har en eller flera gruppmedlemmar varit involverade. 1 av Frida, album: Frida ensam 2 av Agnetha Fältskog, album: Elva kvinnor i ett hus 3 av Streaplers, album: Du måste skynda dig, text: Ingela "Pling" Forsman 4 i musikalen Mamma Mia!, text: Niklas Strömstedt 5 av Birgitta Wollgård & Salut 6 av Schytts, album: Hålligång 5 7 av Vikingarna, album: Kramgoa låtar 2 8 av Schytts, album: Hålligång 2 9 av Lena Andersson 10 av Kimmik 11 av Mireille Mathieu Se även Abba:s outgivna låtar Abbamuseet Abba – The Tribute Referenser Noter Tryckta källor Externa länkar ABBA – the Site – officiell webbplats Diskografi och Abba på topplistor i Sverige Benny före ABBA Artister som vunnit i Eurovision Song Contest Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest Grammis-vinnare Deltagare i Melodifestivalen 1973 Deltagare i Melodifestivalen 1974 Deltagare i Eurovision Song Contest 1974 Rock and Roll Hall of Fame Palindromer Musikgrupper bildade 1972


source: wikipedia

text: De agglutinerande språken är en undertyp av de syntetiska språken, det vill säga språk där enskilda ord ändrar form för att kunna användas i olika grammatiska sammanhang. I agglutinerande språk fogas (agglutineras) en mängd affix till en ordstam, och varje enskilt affix kan vanligtvis associeras med en enskild grammatisk funktion, till skillnad från exempelvis flekterande språk (som arabiska) där en mängd relaterade ordformer (paradigm) används för att uttrycka grammatiska roller men där varje given form representerar ett helt komplex av grammatiska särdrag (som numerus, genus och så vidare). Begreppet härrör från det latinska verbet agglutinare, som betyder "att klistra ihop" eller "att sätta samman". Termen användes först av Wilhelm von Humboldt och August Wilhelm Schlegel i deras morfologiska indelning av olika språk. Några exempel på språk som är agglutinerande är finska, ungerska, baskiska, nahuatl, japanska, turkiska, swahili, zulu, maltesiska, esperanto, somaliska och forntidens sumeriska. Exempel från finskan: "taloissansakin" = "även i sina hus" Exempel från turkiskan: "Avrupalılaştıramadığımızdanmısınız" = "är du en av dem som inte kunde europeisera?" Indelningen av språken hänger samman med den så kallade agglutationsteorin, enligt vilken avlednings- och böjningselementen en gång varit självständiga ord, i motsats till exempelvis adaptionsteorin, som hävdar att ändelserna från början ej haft någon självständig betydelse. Den förstnämnda äger den största allmängiltigheten, men förklarar inte ensam avlednings- och böjningselementens uppkomst. Över huvud taget har dessa indelningar spelat en större roll inom språkvetenskapen förr än i våra dagar. Som medel för att bestämma språkens inbördes släktskap är de i alla händelser otillfredsställande. Källor Svensk Uppslagsbok, Band 1, 1947-1955. (spalt 326)


text: Afrikaans är ett västgermanskt språk som talas främst av de vita afrikanderna och de färgade i Sydafrika och Namibia. Afrikanderna härstammar från invandrare som främst kom från Nederländerna under 1600-talet. Språket afrikaans bygger därför i grunden på nederländska och utmärks bland annat av delvis förenklad grammatik och ett flertal iögonfallande språklån från bland annat malajiska, bantuspråk, khoisan och portugisiska. Ordförrådet överensstämmer dock till mer än 96 procent med nederländskans, även om vissa förskjutningar i stavning och betydelse har skett. Tidigare kallades afrikaans på engelska ofta Cape Dutch eftersom boerna ursprungligen bodde endast i Kapprovinsen. Mer skämtsamt kallades språket också baby Dutch. Afrikaans skrevs under en period på 1800-talet med arabisk skrift bland malajerna som levde främst i Kapstaden, som ett religiöst språk. Flera framstående och internationellt kända författare skriver på afrikaans, till exempel André Brink, Breyten Breytenbach, Etienne Leroux, Marlene van Niekerk, Karel Schoeman och Etienne van Heerden. Den första roman som översattes direkt från afrikaans till svenska var Magersfontein, O Magersfontein av Etienne Leroux (2007). Klassificering Indoeuropeiska språk Germanska språk Västgermanska språk Lågtyska-nederländska språk Nederländska språk Afrikaans (språkkod af) Flamländska Nederländska Afrikaans tillhör sin egen subgrupp av de västgermanska språken. Dess närmaste språksläkting är det ömsesidigt begripliga moderspråket, nederländska. Andra västgermanska språk i släktskap med afrikaans är tyska, engelska, frisiska och de icke-standardiserade språken lågtyska och jiddisch. Afrikaans och nederländska Uppskattningsvis 90 till 95 procent av afrikaans ordförråd härrör från nederländskan, och det existerar endast ett fåtal lexikaliska skillnader mellan de två språken. Afrikaans har en betydligt mer regelbunden morfologi, grammatik och stavning. Det råder en viss grad av ömsesidig begriplighet språken emellan, framförallt i skriftlig form. Afrikaans har dock erhållit en del lexikala och syntaktiska lån från ett flertal andra språk såsom malajiska språk, khoisanspråken, portugisiska och bantuspråken, samtidigt som afrikaans påverkats påtagligt även av sydafrikansk engelska. Talare av nederländska konfronteras av färre icke-kognater när man lyssnar på afrikaans än när en talare av afrikaans lyssnar på nederländska. Den ömsesidiga förståelsen tenderar således att vara något asymmetrisk då det är lättare för talare av nederländska att förstå afrikaans än för en talare av afrikaans att förstå nederländska. Överlag så kan det ändå sägas att den ömsesidiga förståelsen mellan nederländska och afrikaans är bättre än den mellan nederländska och västfrisiska eller den mellan danska och svenska. Den sydafrikanske poeten och författaren Breyten Breytenbach sade i försök att beskriva distinktionen att skillnaden mellan standardnederländska och afrikaans kan jämföras med den mellan två dialekter. Historia Ursprung Afrikaans uppstod i området kring nederländska Kapkolonin genom en gradvis avvikelse från de europeiska nederländska dialekterna under 1700-talet. Så tidigt som vid mitten av 1700-talet tills så nyligen som vid mitten av 1900-talet kallades afrikaans i standardnederländskan för köksspråket () vilket visade på den bristande prestigen som språket hade och även inom utbildningsväsendet i Afrika. Andra namn för det nederländska språket som talades i Kapkolonin var (Kap-holländska) och andra mer nedsättande termer innefattade , och (stympad/bruten/ociviliserad holländska) precis som (inkorrekt nederländska). Hans den Besten skriver att modern afrikaans kan härledas från två källor: Nederländskan som talades i kapkolonin, direkttransplantation av europeisk nederländska till Sydafrika Hottentott-holländska, ett pidginspråk med ursprung i det blandspråk som uppstod mellan de nederländska kolonisatörerna och Khoikhoi-folket. Med detta synsätt kan det således sägas att afrikaans varken är ett kreolspråk eller en direkt ättling till den europeiska nederländskan, utan en fusion av dessa tungomål. Utveckling Afrikaans kan härledas till en grupp av nederländare som slog sig ner vid Godahoppsudden år 1652. Denna minikoloni fungerade som en proviantstation för de skepp som seglade förbi på sin väg till Ostindien. Dessa nederländare talade diverse dialekter med varandra med ett huvudtryck på tungomålet från Zuid-Holland. Under loppet av en kort tid utvecklade sig afrikaans kraftigt, och redan under mitten av 1700-talet var afrikaans att se som ett självständigt språk. Språkutvecklingen Ännu idag har forskare inte kunnat enas om vad som är grunden till den väldiga språkutveckling som på kort tid påverkade afrikaans. Några kallar språket för avancerad kreol, och menar att den nederländska minoriteten var tvungen att anpassa sig efter en mångspråkig befolkning som vid tiden bestod av handelsmän och slavar. Denna teori bygger på den snabba förenklingen av nederländska som resulterade i ett pidgin-lingua-franca, som användes som det enda gemensamma språket som talades av invånarna i Kapkolonin – nederländare, malajer, portugiser, hottentotter och franska hugenotter. Andra experter, speciellt bland afrikander, menar att afrikaans är nederländska som genomgått en helt naturlig utveckling och hänvisar likaså till hur engelskan förändrats under tidigare århundraden. Detta är dock ett osäkert argument då nederländska utvecklade sig till afrikaans under loppet av några få generationer. I vilket fall är det säkert att afrikaans förutom vissa ordlån inte har påverkats nämnvärt av de andra inhemska afrikanska språken. Utveckling till statsspråk År 1806 övergick kapkolonin i brittisk ägo, och framöver stod afrikaans därför i ständig konkurrens till det engelska språket, som vid den tiden innehade en tydligt högre status. Kontakten med engelskan ledde till ett flertal lån i flera språkområden. 1875 grundades föreningen Genootskap van Regte Afrikaners (afrikaans för gemenskap för äkta afrikander) i Paarl. Det var då arbetet för ett erkännande av afrikaans som eget självständigt språk påbörjades. Afrikaans sågs fortfarande under 1800-talet som en dialekt av nederländskan. Detta blev i huvudsak ett motstånd mot engelsmännen men också mot de mer konservativa afrikanderna som dominerade inom kyrkan. Föreningen utgav 1876 den första afrikaans-språkiga tidskriften Die Afrikaanse Patriot. Föreningen arbetade även med ordböcker och gav ut de första böckerna på afrikaans. Tanken om afrikaans som ett eget språk började sprida sig, och 1901 skrev tysken Heinrich Meyer-Benfey om språket. 5 maj 1925 avskaffades nederländska som officiellt statsspråk och ersattes då med afrikaans som tillsammans med engelskan erkändes som officiella myndighetsspråk i hela den Sydafrikanska unionen. 1933 översattes bibeln till afrikaans. 1975 uppförde den sydafrikanska regeringen Afrikaanse Taalmonument i Paarl, där Genootskap grundats och cirka 50 kilometer norr om Kapstaden. Minnesmonumentet ska representera betydelsen av afrikaans. (taal är det afrikaanska och nederländska ordet för språk.) Status under senare år År 1976 infördes att afrikaans, tillsammans med engelska, blev de enda tillåtna undervisningsspråken för den svarta befolkningen, även för dem som ej hade språket som modersmål. Som reaktion till det uppstod kravaller som kom att kallas skolupproren i Soweto, den 16 juni 1976. Afrikaans hade under apartheid en mycket stark ställning och fick starkt stöd från staten. Efter apartheids fall fick Sydafrika en mängd officiella språk, och afrikaans blev ett av dem. Sedan början av 1990-talet finns det för första gången någonsin fler icke-vita talare av afrikaans än vita. Språkgeografi Afrikaans talas huvudsakligen i Sydafrika och Namibia samt av mindre grupper i närliggande sydafrikanska stater. Efter andra boerkriget uppstod en ny gemenskap av afrikaanstalande grupper i Patagonien efter att 600 familjer utvandrat för att undkomma förföljelser i Sydafrika. Dessa grupper emigrerade huvudsakligen till Sarmiento i Chubut. I Sydafrika är afrikaans modersmål för cirka 13,5 procent av befolkningen. Således är afrikaans det tredje största av de elva talade officiella språken. Sedan mitten av 1980-talet talas afrikaans av en icke-vit majoritet varav 50,2 procent färgade, 39,5 procent vita, 8,8 procent svarta, 0,9 procent asiatiska och 0,6 procent övriga. Enligt 2007 års Community Survey uppskattas nu att det finns cirka 6,44 miljoner afrikaans-språkiga modersmålstalare (vita: 2,76 miljoner - inklusive Namibia, färgade: 3,44 miljoner - inklusive Namibia, svarta: 0,24 miljoner (exklusive Namibia), indier: färre än 10 000). Afrikaans talas av några hundratusen invånare i Namibia, där det även har en väletablerad funktion som lingua franca mellan de olika etniska grupperna. Det talas vidare bland mindre grupper invånare i Australien, Botswana, Kanada, Lesotho, Malawi, Nya Zeeland, Mauritius, Zambia och Zimbabwe. Språket brukar uppdelas i huvuddialekterna västra kap, Oranjefloden respektive östra kap. Förutom de som talar afrikaans som modersmål förstås språket av miljontals människor ytterligare i Sydafrika och Namibia. Morfologi Substantiv Substantiv i afrikaans har inget flekterande kasussystem, och har inget grammatiskt genus. Dock finns det, liksom i andra germanska språk, en distinktion mellan singular- och pluralformerna hos substantiven. Den vanligaste markeringen på plural är suffixet -e, men flera vanliga substantivs ändelse i plural är -s. Ett antal vanliga substantiv har oregelbundna ändelser: Inget grammatiskt kasus existerar för substantiv, adjektiv och artiklar. Adjektiv Adjektiv kan ifall de företräder ett substantiv böjas. Som en generell regel så böjs flerstaviga attributadjektiv. Enstaviga attributadjektiv behöver dock inte böjas, vilket huvudsakligen beror på ett antal tämligen komplexa fonologiska regler. När ett adjektiv böjs så tar adjektivet vanligen ändelsen -e och ett antal morfologiska förändringar kan uppstå. Till exempel, när ändelsen t efterföljs av ett -ljud försvinner adjektivet ej utan böjs som reg (nederländska: recht), men vid böjning blir det (regte). Ett liknande fenomen appliceras på apokope i t efter . Till exempel, adjektivet vas blir vaste vid flexion. Omvänt, adjektivändelser på -d (uttalat ) or g (uttalat ) som följs av en lång vokal eller diftong mister -d och -g vid flexion. För exempel, se: I vissa extraordinära exempel så tillförs också en ytterligare markering efter synkope på en intervokalisk konsonant. Exempelvis, oud (gammal) – ou (när det företräder ett substantiv) Brett talat, liknande morfologiska förändringar kan appliceras på flekterande adjektiv vid bildandet av plural på substantiv. Således blir pluralformen av vraag (fråga) till vrae (frågor). Pronomen Rester av kasus kan återfinnas bland pronomina: *Notera att hullie och zullie används istället för zij (subjekt, tredje person plural) i flertalet nederländska dialekter. Det existerar således inte någon kasusförändring för ons, julle, och hulle. Dessutom existerar det ofta ingen större distinktion mellan objektspronomen och possessiva pronomen när de används innan ett substantiv. Se exempel: my – min, ons – vår (den alternativa formen onse anses idag vara ålderdomlig) Ett undantag till tidigare regel är tredje person singular där afrikaans tydligt skiljer mellan hom (honom) och sy (hans). Likaså åtskiljs neutrum dit (den/det) från det possessiva sy (dess). För tredje person plural där hulle kan också betyda deras, en variant hul används också frekvent till att betyda deras för att på så sätt kunna skilja på deras och de/dem. Liknande, julle (din) har en possessiv variant jul. Verb I afrikaans grammatik existerar inte någon skillnad mellan infinitiv- och presensformerna av verb med två undantag, verben 'att vara' och 'att ha': Dessutom konjugeras inte verb efter subjektet. Till exempel, Endast en handfull av verb i afrikaans har en preteritumform, nämligen (att vara), de modala hjälpverben och verbet (att tänka). Preteritumformen (kunde) är ovanlig i nutida afrikaans. Alla andra verb använder sig endast av perfekt (he + perfekt particip). Således finnes det i afrikaans ingen distinktion mellan jag drack och jag har druckit. Detta kan jämföras med vardaglig tyska när preteritum ofta ersätts med perfekt. När man berättar en längre historia brukar talare av afrikaans undvika perfekt och helt enkelt använda sig av presens eller historiskt presens istället. Ett särskilt karaktärsdrag inom afrikaans är dess användande av dubbel negativa; som inom afrikaans klassificeras som och detta är något som saknas inom de andra västgermanska standardspråken. Exempel, * (bokstavligt: Han kan inte prata afrikaans inte) / English: He speaks no Afrikaans. / He can not speak Afrikaans. / He can't speak Afrikaans. / Såväl franska som san har föreslagits vara ursprunget till användandet till dubbel negativa i afrikaans. Även om viss typ av dubbel negativa går att finnas i vissa nederländska dialekter i Västflandern eller i Gelderland tar den sig i en annan form som ej går att finna i afrikaans. Se exempel: (bokstavligt: Jag vill inte göra detta inte.) English: I do not want to do this. Konstruktionen bakom dubbel negativa har blivit fullt grammatikaliserad i standardafrikaans och dess korrekta användning följer ett par tämligen komplexa regler visandes nedan: Vissa ord inom afrikaans har uppstått på grund av grammatiken. Till exempel, vilket bokstavligen betyder måste inte vanligen blir ; även om man inte behöver skriva eller säga på ett sådant sätt använder majoriteten av afrikaansspråkiga människor den sammansatta varianten. Jämför med engelskans do not som blir don't. Det nederländska ordet ("det") svarar inte på på afrikaans. De nederländska orden som svarar på afrikaans är , , och . Fonologi Vokaler Som fonem förekommer och endast i orden 'spegel' och 'gevärskula', vilket brukade uttalas med sekvenserna respektive . I andra fall förekommer och som allofonerna och när de uppstår innan . är en fonetiskt lång innan . betonas alltid och förekommer endast i ordet 'kil, trekant'. Den närmast orundade motsatsen till är centrala , och inte . förekommer endast i ett fåtal ord Som ett fonem förekommer i lånord lånade från engelska såsom 'från engelskan pal, svenska: kompis', såsom 'avgång'. Som en allofon innan , förekommer endast dialektalt, framförallt i Transvaal och Fristatsprovinsen. Som ett fonem förekommer endast i ett fåtal engelska lånord (såsom 'grand'), och framför i vissa ord. förekommer också som en allofon innan och vid sekvenserna . förekommer endast i lånord. Konsonanter Alla obstruenter i slutet av ett ord är slutljudsskärpta, så att exempelvis en avslutande realiseras som . förekommer endast i lånord är också en allofon till i vissa tillfällen. är oftast uvular . Velar [] förekommer endast hos vissa talare. är vanligtvis en Alveolar tremulant [] eller []. I vissa delar av före detta Kapprovinsen realiseras såsom en uvular, antingen som en tremulant [] eller frikativ []. Ortografi Det kan dras många paralleller mellan afrikaans ortografi och den i nederländskan. Bägge språken använder sig dessutom av 26 bokstäver. I afrikaans har många konsonanter fallit bort från tidigare nederländsk stavning. Till exempel, ('endast) i nederländskan har blivit i afrikaans. Afrikaans och vissa nederländska dialekter gör ingen skillnad på och , vilka två ljud flutit samman, följaktligen stavas det nederländska (syd) på afrikaans . Liknande, den nederländska digrafen uttalas normalt som och stavas i alla fall förutom då IJ ersätter det nederländska suffix vilket uttalas eller , såsom i > . En annan skillnad är den indefinita artikeln, på afrikaans och på nederländska. En bok är på afrikaans, var det antingen är eller i nederländskan. Denna uttalas vanligen som svag betoning, . Diminutiv-suffixet i afrikaans är , emedan det inom nederländskan är , därav är ordet bit i afrikaans och i nederländskan . Bokstäverna c, q, x, och z existerar endast exklusivt i lån från franskan, engelskan, grekiskan och latin. Detta eftersom ord som vanligtvis stavades med c och ch i sin ursprungliga nederländska stavning k och g inom afrikaans. Liknande stavas det nederländska qu och x som kw och ks. Exempel på detta är istället för equatoriaal, och istället för excuus. Vokalerna med diakritiskt tecken som inte kan härledas till lånord är: á, é, è, ê, ë, í, î, ï, ó, ô, ú, û, ý. De diakritiska tecknen ignoreras när man bokstavsordnar, även om de fortfarande är viktiga. Till exempel istället för tre e på rad bredvid varandra: *, vilket går emot afrikaans grammatiska regler, eller , vilket översätts till "säga", medan är en possessiv form. Initiala apostrofer Ett fåtal ord i afrikaans använder sig av initiala apostrofer. Inom modern afrikaans skrivs dessa ord alltid med gemener (förutom när hela ordet står med versaler). Andra fall där det uppstår apostrofer i ändelsen av ett ord är ovanliga i vardagligt tal, och uppträder oftast endast i poetisk text. Här kommer ett par exempel på initiala apostrofer: Apostrofer och det följande bokstaven ses som två separata tecken, och skrivs aldrig samman. Dock har ett sådant fall en Unicode-kod, . Ordförråd Nederländsk grundstam Ungefär 95 % av afrikaans ordförråd kan härröras från nederländska med sin grund i den nederländska som de första kolonisterna talade. I och med att flertalet av kolonisterna var bönder och sjömän kan man finna många dialektala och begrepp kopplade till sjöfart i afrikaans (till exempel kombuis 'kök', nederländska keuken). Afrikaans har också behållit många nederländska ord, som idag ses som ålderdomliga i nederländskan (till exempel navorsing 'efterforskning' > nutida nederländska onderzoek) på samma sätt som många nederländska ord har genomgått i betydelseförskjutning i afrikaans, (till exempel pad 'stig' > 'Väg, gata, motorväg' eller: fontein 'källa', nederländska bron). Under 1900-talet har ordförrådet inom afrikaans vuxit enormt genom bland annat tekniska innovationer. Den sydafrikanska språkkommissionen för den statliga ekonomiska akademin har sedan 1917 arbetat med standardiseringar av en sydafrikansk grammatik med ordlistor och skrivregler. Vid bildandet av neologismer använder man sig oftast av nederländska som förebild. Andra språks påverkan Malajiska På grund av tidiga bosättningar av kapmalajer i Kapstaden, vilka idag enligt den sydafrikanska folkräkningsstatistiken går under namnet Coloured, har flertalet malajiska ord lyckats ta sig in i afrikaans. Vissa av dessa ord intog nederländskan via det folk som kom från Nederländska Ostindien, dagens Indonesien. Exempel på ord av malajiskt ursprung: , vilket betyder 'mycket'/'många' (från ) är ett väldigt vanligt afrikaanskt ord som skiljer sig från sin nederländska motsvarighet eller . , afrikaans för jacka, där nederländskan skulle använda eller . Det nederländska ordet anses nu vara föråldrat och används därav endast i skriftliga litterära texter. , vilket betyder banan. Detta skiljer sig från det nederländska ordet . Det indonesiska ordet används också i nederländskan även om dess användning är mindre vanlig. Portugisiska Portugal har en lång historia av kontakt till folket i Sydafrika i och med handeln mellan Portugal och Indien där Sydafrika var en naturlig punkt på vägen. Under senare tid var Sydafrika dessutom ett vanligt mål för portugisisk emigration. Därav finnes det en hel del lånord från portugisiskan i afrikaans. Vissa ord som ursprungligen härrör från portugisiskan är ("paraply") från det portugisiska , ("boskapsinhägnad/kraal") från , och ("majs", från ). Ord som dessa har blivit såpass vanliga i Sydafrika att de även blivit vanliga i andra sydafrikanska språk. Vissa används även i nederländskan såsom "parasoll", även om dess användning är mindre vanlig och kan inneha en annorlunda betydelse. Khoisanspråk , betyder cannabis , betyder ödla, diminutivformen har anammats från khoikhoi-språket. , insekt, från det khoisiska xo-xo. , filt av djurskinn. , käpp. Vissa av dessa ord existerar även inom nederländskan, dock med en mer specifik betydelse: betyder exempelvis kastspjut som används av sydafrikanska stammar och som på nederländska specifikt betyder sydafrikansk djurskinnsfil. Bantuspråk Lånord från de olika bantuspråken i afrikaans inkluderar namn på inhemska fåglar såsom och , och inhemska växter, som och . , från zulu menande "elev" eller "student", men brukade betyda någon som är student/expert av ett specifikt ämne, till exempel, Han är en språk-. , betyder brudköp med hänvisning till lobolo hos ngunispråken. , grå krontrana, känd i latin som Balearica regulorum. , en mellanstor tvåbyggare, känd i latin som Sclerocarya birrea. , övergripande namn över arter av släktet Hyparrhenia. , lövträd känd under sitt latinska namn Spirostachys africana. / , en anpassning efter , vilket betyder att gå hem eller att lägga av. Franska Upphävandet av ediktet i Nantes den 22 oktober 1685 var av stor betydelse för Sydafrikas historia, då det inledde den stora utvandringen av hugenotter från Frankrike. Det uppskattas att mellan 250 000 och 300 000 protestanter lämnade Frankrike mellan 1685 och 1700; och enligt François Michel de Louvois hade 100 000 av dessa erhållit militär utbildning. En stor andel av dessa flyktingar kom att komma till Sydafrika. Hugenotterna bidrog med ett stort språkvetenskapligt bidrag till afrikaans, framförallt militär terminologi, så många av hugenotterna var med och stred under Die Groot Trek. Ord, fraser och räkneord Ja [jɑ:] - Ja Nee [ne:] - Nej Goeiemôre [xuiə'mɔ:rə] - Godmorgon Goeienag [xuiə'nax] - Godnatt Baie dankie ['bɑjə 'dɑŋki] - Tack så mycket Sterkte! ['stɛrktə] - Lycka till! Hoe gaan dit met jou? ['ɦu xa:n dət mɛt 'jou] - Hur mår du? Met my gaan dit goed [mɛt məi xa:n dət xut] - Jag mår bra Wat is jou naam? [vat əs 'jou 'na:m] - Vad heter du? Ek kan nie Afrikaans praat nie ['ɛk kɑn ni ɑfri'ka:ns prɑ:t ni] - Jag kan inte tala afrikaans Ek is lief vir jou ['ɛk əs 'lif fər 'jou] - Jag älskar dig Kan ek 'n bier kry, asseblief? [kɑn 'ɛk ə bir krəi ɑsə'blif] - Kan jag få en öl, tack? Maak gou-gou! ['mɑ:k xou-xou] - Skynda på! een [e:n] twee ['tʋe:] drie [dri] vier ['fi:r] vyf ['fəif] ses ['sɛs] sewe ['se:və] agt ['axt] nege ['ne:xə] tien ['tin] Textexempel 1983 års översättning av Psalm 23: Die Here is my Herder, ek kom niks kort nie. Hy laat my in groen weivelde rus. Hy bring my by waters waar daar vrede is. Hy gee my nuwe krag. Hy lei my op die regte paaie tot eer van Sy naam. Selfs al gaan ek deur donker dieptes, sal ek nie bang wees nie, want U is by my. In U hande is ek veilig. Alternativ översättning av Psalm 23: Die Here is my Herder, niks sal my ontbreek nie. Hy laat my neerlê in groen weivelde; na waters waar rus is, lei Hy my heen. Hy verkwik my siel; Hy lei my in die spore van geregtigheid, om sy Naam ontwil. Al gaan ek ook in 'n dal van doodskaduwee, ek sal geen onheil vrees nie; want U is met my: u stok en u staf die vertroos my. Herrens bön (Afrikaans senaste översättning): Ons Vader in die hemel, laat U Naam geheilig word. Laat U koningsheerskappy spoedig kom. Laat U wil hier op aarde uitgevoer word soos in die hemel. Gee ons die porsie brood wat ons vir vandag nodig het. En vergeef ons ons sondeskuld soos ons ook óns skuldenaars vergewe het. Bewaar ons sodat ons nie aan verleiding sal toegee nie; en bevry ons van die greep van die Bose. Want van U is die koninkryk, en die krag, en die heerlikheid, tot in ewigheid. Amen Herrens bön (Originalöversättningen): Onse Vader wat in die hemel is, laat U Naam geheilig word; laat U koninkryk kom; laat U wil geskied op die aarde, net soos in die hemel. Gee ons vandag ons daaglikse brood; en vergeef ons ons skulde soos ons ons skuldenaars vergewe en laat ons nie in die versoeking nie maar verlos ons van die Bose Want aan U behoort die koninkryk en die krag en die heerlikheid tot in ewigheid. Amen Dialekter Enligt tidigare studier om dialekter inom afrikaans antogs det att det redan innan den stora massmigrationen under 1830-talet (afrikaans: Groot Trek) existerade tre stora dialektområden av det nederländska språket som talades i Kapkolonin. Dessa dialekter är nordkaps-, västkaps- och östkapsdialekten. Dialekten som talades i norra Kapprovinsen kan möjligtvis ha varit ett resultat av kontakt mellan nederländska bosättare och khoikhoi-folket mellan great karoo och Kunene, och den dialekt som talades i östra Kap som ett resultat av kontakt mellan nederländarna och xhosa-folket. Rester av dessa dialekter återfinns i dagens afrikaans även om standardiseringar i modern tid jämnat ut det mesta av dessa skillnader. Begreppet ("kapafrikaans") används ibland felaktigt för att hänvisa till hela västkapsdialekten. Begreppet används mer allmänt för en särskild sociolekt talad på Kaphalvön. talades tidigare bland alla befolkningsgrupper. Dock har den blivit allt mer begränsad till de färgade-befolkningsgrupperna i Kapstaden och närliggande områden. Dock förstås kapafrikaans av en stor majoritet av modersmålstalare av afrikaans i Sydafrika. har bevarat en hel del karaktärsdrag mer lika dem i nederländskan. Första person singular är precis som i nederländska i motsats till afrikaans Diminutivändelserna , uttalas såsom i nederländskan och inte såsom i afrikaans . Användandet av formen (jämför nederländska ) i motsats till afrikaans innehar ett antal karaktärsdrag som normalt sett inte hittas i afrikaans. Uttalet av , normalt som i nederländskans . Detta är ett av de starkaste karaktärsdragen hos . Införandet av efter , och vid efterföljandet av , till exempel som i standard afrikaans uttalas . Inom är det också vanligt med kodväxling mellan engelska och afrikaans, framförallt i innerstaden och låginkomstområdena i Kapstaden. Exempel på typisk : : English: And I'm telling you, what are you looking for here? I'm not looking for you! No, go away now! Svenska: Och jag säger till dig, vad söker du här hos mig? Jag söker dig inte! Nej, gå iväg nu! ("Afrikaans vid den orangea floden") används ibland för att beteckna dialekten som talas i den norra Kapprovinsen, men används oftare när man pratar om dialekten som talas i områdena omkring Upington. Några av karaktärsdragen hos är pluralformerna (Ma-, ) varierar i uttal exempelvis ("kyrka") och (pengar) vilket indikerar ägande. Dialekter utanför Sydafrika Även om afrikaans huvudsakligen talas i Sydafrika och Namibia existerar mindre afrikaanstalande befolkningar i Argentina, Australien, Botswana, Brasilien, Kanada, Lesotho, Malawi, Nederländerna, Nya Zeeland, Swaziland, Förenade Arabemiraten, Storbritannien, Irland, USA, Zambia och Zimbabwe. Flertalet afrikaanstalare som lever utanför Afrika är emigranter och deras avkommor. Status i dagens Sydafrika Sedan avskaffandet av apartheidsystemet 1994 har afrikaans förlorat mycket av den privilegierade särställning som språket innehade. Det gäller såväl inom utbildningsväsendet, media och språkets generella status som huvudspråk i landet, när afrikaans nu delar statusen med tio ytterligare officiella språk. Icke desto mindre har afrikaans förblivit dominerande inom media - radio, nyheter och television, och efter engelskan det mest dominerande språket. Fler än 300 böcker på afrikaans utges varje år. Sydafrikansk folkräkning tyder på ett ökande antal av talare av afrikaans i alla nio provinserna, med totalt 6,85 miljoner talare 2011 jämfört med 5,98 miljoner talare årtiondet innan. Det sydafrikanska rasrelationsinstitutet SAIRR (The South African Institute of Race Relations) beräknar att majoriteten av det ökande antalet talare består av färgade sydafrikaner. Talare av afrikaans har högre anställningsgrad än andra sydafrikanska språkgrupper även om en halvmiljon ändå vara arbetslösa år 2012. Trots de utmaningar med degradering och emigration som afrikaans möter i Sydafrika förblir afrikaans konkurrenskraftigt i och med dess popularitet inom television, på internet och stor försäljning av såväl musik som nyheter på afrikaans. På senare tid kan ett uppsving skönjas sedan musik på afrikaans blivit allt mer populär, särskilt bland unga sydafrikaner. Likaså upplevs ett uppsving för afrikaans inom filmbranschen. 2007 släpptes den första långfilmen på afrikaans sedan Paljas 1998. Flertalet kortfilmer och långfilmer såsom och har producerats och var Sydafrikas första bidrag på afrikaans vid Cannesfestivalen. Filmindustrin på afrikaans har börjat få ett internationellt erkännande genom stjärnor som Charlize Theron och Sharlto Copley som båda främjar sitt modersmål. 2009 började Sydafrikas motsvarighet till public service, SABC, att åter sända på afrikaans. Man hänvisade till en växande marknad för afrikaans. I april 2009 började SABC3 sända TV-program och filmer på afrikaans. Det ökade stödet för språket kan härledas till den yngre generationens allt mindre politiska bild av afrikaans, där språket alltmer sällan ses som förtryckarnas språk. I Namibia minskade antalet talare av afrikaans från 11,4 procent (2001) till 10,4 procent (2011). Talarna är koncentrerade till Hardap (41,0%), ǁKaras (36,1%), Erongo (20,5%), Khomas (18,5%), Omaheke (10,0%), Otjozondjupa (9,4%), Kunene (4,2%) och Oshikoto (2,3%). Afrikaans kan studeras vid många universitet utanför Sydafrika, däribland i Nederländerna, Belgien, Tyskland, Polen, Ryssland och USA. Se även Lista över mest talade språk Referenser Vidare läsning Donaldson, Bruce C. (1993). A grammar of Afrikaans. Walter de Gruyter Wikibooks: Afrikaans - en lärobok som tar fasta på likheter mellan svenska och afrikaans. V2-språk Subjekt–objekt–verb-språk Språk i Sydafrika


text: AF, Af, aF eller af kan avse: AF ÅF – ett av Sveriges största teknikkonsultbolag, tidigare Aktiebolaget Ångpanneföreningen AF – landskod för Afghanistan AF – en förening vid Linköpings universitet, se Akademiska föreningen, Linköping AF – en förening vid Lunds universitet, se Akademiska Föreningen AF – IATA-kod på flygbolaget Air France AF – (arméförvaltningen) centralt ämbetsverk i Sverige, se ett centralt ämbetsverk, se Kungliga arméförvaltningen AF – en sport, ursprungligen från Sverige, se Atletisk fitness AF – nedlagd organisation som numera är en del av Sveriges Arkitekter, se ArkitektFörbundet Af Af – förkortning för Arbetsförmedlingen aF aF – attofarad, en SI-enhet för kapacitans, se farad och atto af af- – ett prefix, se lista över prefix i svenskan af – äldre stavning för av i efternamn, se von af – språkkod för afrikaans .af – nationell toppdomän för Afghanistan


text: Anten–Gräfsnäs Järnväg är en tolv kilometer lång oelektrifierad smalspårig (891 mm) museijärnväg, belägen omkring 10 kilometer nordväst om Alingsås i Västergötland. Järnvägen var ursprungligen en del av Västergötland–Göteborgs Järnväg (Västgötabanan), som gick mellan Göteborg och Skara och som trafikerades 1900–1967 (vissa delar till 1986). Järnvägslinjen används för turisttrafik från Antens station, mot nordost utmed sjön Anten till Gräfsnäs slottspark. Sydväst om Anten fortsätter banan dessutom genom Brobackatunneln till Brobacka hållplats. En del av järnvägen blev byggnadsminne 2010. Historik År 1965 bildades den ideella föreningen Stora Lundby Järnvägsmuseum, då Statens Järnvägar, som trafikerat Västgötabanan, börjat en avvecklingsprocess med skrotning av brukade järnvägsfordon. Entusiaster sökte istället få omhänderta och bevara dessa för kulturminnestrafik. Genom insamlingar och försäljning av andelsbevis fick man ihop tillräckligt mycket pengar för att kunna köpa ett par ånglok och ett antal personvagnar. År 1966 beslöts att resterande person- och godstrafik på Västgötabanan skulle läggas ned på sträckan Sjövik-Göteborg och en del av banvallen brukas för annat, varvid spåren revs upp söder om Sjövik. Detta gjorde att föreningen flyttade sin verksamhet till Sjövik. Senare beslöts att resterande persontrafik på Västgötabanan skulle läggas ned, vilket gjordes under sommaren 1970. Därefter revs järnvägen söder om Nossebro, förutom sträckan Brobacka-Anten-Gräfsnäs slottspark. År 1970 fick föreningen börja arrendera resterande järnvägsspår från SJ för att kunna nyttja bevarade tåg och man antog sitt nuvarande namn, Museiföreningen Anten–Gräfsnäs Järnväg (AGJ). År 1999 köpte föreningen merparten av järnvägen av staten. Föreningen äger således idag denna bana och förvaltar den som en kulturell attraktion. Sedan 2010 klassas en del av anläggningen som byggnadsminne. Trafik och verksamhet Turisttrafik bedrivs sommartid från Antens station. Detta sker dels med ångloksdragna tåg från tidigt 1900-tal, dels med motorvagnar från 1950-talet. Föreningen AGJ hade (2011) bland annat elva ånglok och flera andra typer av järnvägsfordon som förevisas offentligt i utställningshall, tillika järnvägsstationer och ett för verksamheten uppfört lokstall. Sedan 2017 har Anten–Gräfsnäs Järnväg även bedrivit tomtetågstrafik första och andra advent. Stationer och hållplatser Brobacka hållplats Antens station Arelids hållplats Kvarnabo station i Kvarnabo Gräfsnäs station Byggnadsminne Sträckan mellan Humlebo banvaktstuga, Arelids hållplats och Kvarnabo station är byggnadsminne sedan den 20 augusti 2010. Frågan om byggnadsminnesförklaring av Anten-Gräfsnäs Järnväg väcktes år 1977 av Länsstyrelsen i dåvarande Älvsborgs län, Järnvägen ägdes då av staten genom SJ. Frågan om byggnadsminnesförklaring togs åter upp år 1996. År 1999 köptes merparten av järnvägsmarken av museiföreningen och Länsstyrelsen utarbetade förslag till skyddsbestämmelser, vilka remitterades i maj 1999. Då Riksantikvarieämbetet under remissomgången framförde att järnvägens kulturhistoriska betydelse behövde utredas vidare, fick Regionmuseum Västra Götaland och industrimuseet Innovatum Länsstyrelsens uppdrag att förnya en tidigare utförd utredning. Bland annat skulle Anten-Gräfsnäs Järnväg jämföras med andra smalspåriga järnvägar i Sverige. Två rapporter lades fram i början av år 2001, vilka bekräftade att järnvägen utgjorde ett synnerligen märkligt bebyggelseområde och därför kunde förklaras som byggnadsminne. Riksantikvarieämbetet ansåg dock inte att de stränga kraven i kulturminneslagen uppfylldes, då järnvägen endast utgjorde en mindre del av den ursprungliga sträckan. Dessutom var stationerna i Anten och Gräfsnäs kraftigt förändrade. Museiföreningen väckte åter frågan om byggnadsminnesförklaring i oktober 2008, då avseende Humlebo banvaktstuga. Länsstyrelsen ansåg att det var ett alltför snävt avgränsat byggnadsminne, men föreslog att järnvägssträckan och de autentiska bebyggelsemiljöerna mellan Humlebo banvaktstuga och den oförändrade stationsanläggningen i Kvarnabo skulle byggnadsminnesförklaras. Referenser Noter Webbkällor Bebyggelseregistret Anten-Gräfsnäs Järnväg Karta, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 1 mars 2021. Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 1 mars 2021. Museiföreningen Anten-Gräfsnäs Järnväg https://archive.is/20130502124648/http://www.jarnvag.net/index.php/banguide/banor-gotaland/anten-grafsnas VGJ historia Vidare läsning Externa länkar Lista över svenska museijärnvägar Museijärnvägar i Sverige Alingsås kommun Byggnadsminnen i Västra Götalands län


text: Attundaland (fornisländska: áttundaland, från tidigare *átt-hunda-land ‘de åtta hundarenas land’) är ett historiskt geografiskt område och ett av de forna tre folklanden i nuvarande Uppland. Landskapet omnämns i Florenslistan, ursprungligen från 1103, i sin latinska form "Atanht". Attundaland bestod i början av 1300-talet av åtta hundaren. Till området räknades dessutom Södra Roden, "Attundalands Rod", Området motsvaras nu i det närmaste av Lyhundra, Sjuhundra, Långhundra, Seminghundra, Ärlinghundra, Bro, Vallentuna och Sollentuna härader, Väddö, Bro, Frötuna, Åkers, Danderyds och Värmdö skeppslag, Lovön och Svartsjölandet i Mälaren, allt i Stockholms län. Attundaland var, i likhet med de andra folklanden, en egen lagsaga fram till 1296, då det sammanslogs med Tiundaland, Fjärdhundraland och Roden till Upplands lagsaga. Tingsplatsen var vid Folklandstingstad i Lunda socken. Lagmän Som lagmän omtalas Germund 1231 och Håkan 1286–1296. Namnet Attunda i modern distriktsindelning Attunda tingsrätt Kommunalförbundet Brandkåren Attunda Attundaland hemvärnsbataljon under Livgardesgruppen Attunda OK Källor Noter Upplands geografi Upplands historia Folkland Lagsagor


text: Astrid (Astri) Linnéa Matilda Taube, född Bergman den 9 december 1898 i Kungsholms församling i Stockholm, död 23 december 1980 i Maria Magdalena församling i Stockholm, var en svensk målare, grafiker och skulptör. Biografi Astri Taube var dotter till hovkonstgjutaren Herman Bergman (1869–1954) och Emilia (Mélen) Tholff (1872–1962). Hon var gift med visdiktaren, trubaduren, författaren och konstnären Evert Taube från 14 januari 1925 till dennes bortgång 31 januari 1976, och blev mor till arkitekt Per-Evert (1926–2009), Rosemarie (1928–1928), Ellinor (1930–1998) och Sven-Bertil Taube (1934–2022) samt farmor till Jesper Taube och Sascha Zacharias. Astri Taube föddes 1898 och växte upp i Stockholm som äldsta barnet i en syskonskara på fyra. Fadern drev Herman Bergman Konstgjuteri med en utställningshall. Hon kom därför tidigt i kontakt med många av tidens konstnärer, såsom Carl Milles, Carl Eldh och Christian Eriksson. Efter Franska skolan gick hon på Tekniska skolan, Sigrid Blombergs skulpturskola samt Caleb Althins och Carl Wilhelmsons målarskolor. År 1920 studerade hon i Paris och därefter fyra år på Konstakademien i Stockholm där hon bland andra hade sin gudfar Carl Milles som lärare. Under studietiden i Paris träffade hon Evert Taube och de gifte sig 1925. Efter bröllopet reste paret till Italien där de arbetade och studerade. De gjorde flera gemensamma utställningar, den första 1925 på Galleri Gummeson i Stockholm. Tidigt i sin karriär ägnade sig Astri Taube åt konsthantverk och gravutsmyckningar, som göts och såldes genom Herman Bergman Konstgjuteri. Som ung gjorde hon utsmyckningarna till biografen Rio på Hornsgatan i Stockholm (nuvarande Folkoperan), vilken invigdes 1928. Till taket har hon modellerat eleganta hundar, fåglar, fiskar och blommor i vit stuck Efterhand som barnen föddes fick Astri Taube ta allt större ansvar för familj och hem. Hon gjorde dock en stor mängd beställningsverk, framför allt porträtt, som var avgörande för familjens försörjning. Det var också hon som skaffade pengar för att köpa in tomten där familjens sommarställe Sjösala senare byggdes, bland annat genom försäljning av en fontänfigur till Finland. De egna barnen stod ofta modell för hennes skulpturer och hon porträtterade maken åtskilliga gånger. Den första gången hon skulpterade hans porträtt var 1920 i Rom och det sista porträttet, en minnesplakett, utfördes 1978. Sin första separatutställning hade Astri Taube inte förrän 1974, men åren därefter och fram till sin död hann hon med mer än 25 egna utställningar. Hon målade också akvareller, ofta med motiv från Sjösala, Grekland och Provence eller med inspiration från makens visor. Hennes grafiska blad trycktes i Paris hos Fernand Mourlot. Men det är framför allt för sina barnporträtt som Astri Taube har gått till eftervärlden. Ett av dem finns på Moderna museet. Ur hennes övriga produktion märks ett porträtt av skådespelaren Ulf Palme i Svenska statens porträttsamling på Gripsholm och medaljer och plaketter på Myntkabinettet. Fontänfiguren Gosse med fiskar finns utanför Ulleråkers sjukhus i Uppsala och i Falkenberg. Porträtt av Evert Taube finns på Liseberg i Göteborg och på makarna Taubes gravmonument på Maria Magdalena kyrkogård i Stockholm. På Liseberg finns även hennes skulptur av fyra clowner, som Charlie Rivel stått modell för. I Rottneros skulpturpark finns ett av hennes porträtt av Selma Lagerlöf. Många av Evert Taubes låtar är skrivna om eller till henne, bland annat Nocturne och Så skimrande var aldrig havet. I låtarna används inte hennes namn utan hon omnämns som fröken Blåklint, Fragrancia och Linnea. Hon fick 2009 ett torg i Enskededalen i Stockholm uppkallat efter sig. Under hösten 2011 spelades föreställningen Hovkonstgjutarens dotter om Astri Taubes liv på Kungsbacka teater, Varbergs teater och Halmstad Teater. Medverkande var sonen Sven-Bertil Taube och Maia-ensemblen. SVT:s K-special sände en film om henne i december 2015 med titeln "Håll fast solen..." gjord av Rex Brådhe och Michaela Brådhe Hennig. Programmet gick i repris i september 2016. Taube finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm och Göteborgs universitetsbibliotek. Bibliografi Se även Evert Taube-stipendiet Evert Taubes värld Stiftelsen Taubes värld Taube, släkt Taubehuset Bildgalleri Referenser Noter Webbkällor Astri Taube, biografi av Pia Schmidt de Graaf i Svenskt kvinnobiografiskt lexikon. Evert Taubes Värld Lisebergs webbplats Vidare läsning Externa länkar Svenska skulptörer under 1900-talet Svenska målare under 1900-talet Kvinnor Födda 1898 Avlidna 1980 Konstnärer från Stockholm Representerade vid Nationalmuseum Gravsatta på Maria Magdalena kyrkogård Svenska grafiker under 1900-talet Astri


text: Advent kommer av latinets adventus (Domini) som betyder (Herrens) ankomst och är den inledande perioden i det kristna kyrkoåret. Adventstiden är en förberedelseperiod inför julen. Den räknas som fastetid, varför adventstidens liturgiska färg violett eller blå. Historia Adventsfirandet har sina historiska rötter i julfastan, en fasteperiod som speglade påskfastan och i likhet med denna var 40 dagar lång och därmed omfattade sex söndagar. Denna spegling av påskfastan lever kvar i att Jesu intåg i Jerusalem utgör predikounderlag såväl den första söndagen i advent som på Palmsöndagen. Sedan slutet av 400-talet är advent en förberedelse för jul. Traditionellt i den lutherska och den romersk-katolska kyrkan är advent alltså en tid av fasta, förberedelse och väntan inför firandet av Jesu födelse vid jul. Under 1000-talet fick julfastan benämningen "advent" och tiden sattes till fyra veckor. Det är inte känt när den period av förberedelser inför julen som nu kallas advent började – den existerade förvisso från omkring 480 – och nyheten som introducerades av konsiliet av Tours 567 för att munkarna skulle fasta varje dag i månaden december till jul. Det är "omöjligt att med tillförsikt göra anspråk på en trovärdig förklaring av uppkomsten advent". Advent var en tid av ånger och därmed en period av fasta. Den var även känd som födelsefastan eller fastan i december. Enligt Gregorius av Tours började firandet av advent på 400-talet när biskopen Perpetuus bestämde att man från och med Sankt Martins dag den 11 november fram till jul fastar tre gånger i veckan; det är därför som advent ibland också kallades "Mårtensafton". Denna praxis förblev begränsad till Tours stift fram till 500-talet. Men rådet i Macon, som hölls 581, antog praxis i Tours och snart iakttog hela Frankrike tre dagars fasta i veckan från Mårtensafton fram till jul. De mest hängivna tillbedjarna i vissa länder överträffade de krav som antagits av rådet i Macon och fastade varje dag i advent. Gregorius den stores predikningar i slutet av 500-talet hölls fyra veckor fram till den liturgiska adventstiden, men utan iakttagande av en fasta. Men under Karl den store på 800-talet hävdar skrifter att fastan fortfarande allmänt iakttogs. På 1200-talet var adventsfastan inte vanligt förekommande, även om fasta, enligt Durand av Mende, fortfarande allmänt iakttogs. Som citerats i helgonförklaringen av Sankt Louis, var den iver med vilken han iakttog denna fasta inte längre en sed som iakttogs av kristna med stor fromhet. Den var då begränsad till perioden från Sankt Andreas fest till juldagen, eftersom denna apostels högtid var mer universell än Sankt Martins. När påven Urban V besteg det påvestolen 1362 tvingade han människorna i sitt hov till avhållsamhet, men det var inte fråga om fasta. Det var då brukligt i Rom att hålla fem adventsveckor före jul. Detta diskuteras särskilt i Sankt Gregorius sakrament. Grekerna visade ingen mer konsekvens; advent var en valfri fasta som vissa började den 15 november, medan andra började den 6 december eller bara några dagar före jul. Adventsliturgin förblev oförändrad tills Andra Vatikankonciliet införde mindre förändringar, som skiljer fastans anda från adventsandan, och betonar advent som en tid av hopp om Kristi ankomst som ett löfte om hans andra ankomst. Historia i Sverige När Sverige på 1500-talet hade blivit protestantiskt försvann fastan. Ett minne från julfastan är lutfisk. Av tradition påbörjades lutningen på Anna-dagen den 9 december för att fisken skall hinna bli klar till jul. Under advent skulle man förr vara lugn och stilla. Bullriga arbeten skulle undvikas. Bröllop, som kunde vara livliga tillställningar, var förbjudna. Adventstiden Advent inleds fjärde söndagen före jul och varar till och med julafton. De fyra söndagarna fram till jul benämns vardagligt första, andra, tredje och fjärde advent, eller mer korrekt första, andra, tredje och fjärde söndagen i advent. När juldagen infaller på en söndag, blir adventstiden som längst medan den blir som kortast de år juldagen infaller en måndag. Tiden fram till jul räknas ned på olika sätt beroende på tradition. På norra halvklotet är det årets mörkaste tid och många tänder levande ljus och elektriska ljus. I norra Europa är det vanligt med adventsljusstake och adventsstjärna, traditioner som spridits från Tyskland. Den elektriska adventsljusstaken som ofta har sju ljus härstammar däremot från Sverige och kallades ursprungligen julottestake. Adventskalender En adventskalender, även kallad julkalender, är en särskilt utformad kalender som räknar dagarna till jul, antingen från första advent eller 1 december. Julkalenderns historia började i mitten av 1880-talet när en tysk mamma ville göra tiden fram till jul lite lättare för sin fyraårige son Gerhard. Hon gjorde i ordning en bit färgglad kartong med tjugofyra kakor på. Pojken fick sedan äta en kaka om dagen fram till jul. Många år senare blev Gerhard Lang delägare i ett tryckeri. Han mindes sin barndoms kak-kalender, vilket inspirerade honom till att vid 1900-talets början ge ut den första tryckta julkalendern i form av en julkalender. I Sverige började adventskalendrar ges ut 1934. De illustrerades av Aina Stenberg MasOlle, en känd sagoboksillustratör. Hon fortsatte att illustrera adventskalendrar ända till 1964. Den första julkalendern i svenska massmedia sändes 1956 av Sveriges Radio 1956 och hade i tablån namnet Adventskalendern. Programmet handlade om barn som sjöng julvisor och pratade om julförberedelser. Barnen öppnade en lucka i en adventskalender. Snart gavs en särskild kalender ut som kopplades till radions kalender. 1960 sände SVT Titteliture. Han öppnade luckorna i svartvit sändning. Året därpå sändes adventskalendern 1969 sändes en julkalender i färg och 1971 fick den namnet Julkalendern. Den allra populäraste adventskalendern i TV är Teskedsgumman, som sändes 1967 och som hade som två miljoner vuxna och en halv miljon barn som tittare. Sedan starten har TV-kalendern dagligen haft åtminstone en miljon tittare. Vissa år har det i några svenska städer funnits julkalendrar med fönster som fungerar som luckor. År 2007 började rådhuset i Örebro med lucköppning varje dag mellan den första och tjugofjärde december. Då visades för varje dag ett nytt lokalt konstverk i ett av rådhusets fönster. Traditionen fortsatte sedan till och med 2017. Landskrona har också gjort försök med adventskalendrar. 2016 hade Landskrona stad en digital adventskalender på sin hemsida. 2020 fanns en fönsterkalender på några av stadens smågator under december. Sedan 1998 har de boende i stadsdelen Östanfors i Falun öppnat sina fönster i december för att visa områdets fönsterkalender. De boende får själva bestämma vad de vill visa. Adventsstjärnor Adventsstjärnor lyser ofta i fönster under adventsperioden i december. Någon gång under 1880-talet hängdes den första adventsstjärnan upp i Tyskland. Det tog cirka 50 år för traditionen att nå Sverige. Adventsstjärnor finns i olika modeller och de flesta är elektriskt upplysta. De första moraviska, eller herrnhutiska stjärnorna, var klotformiga med taggar åt alla håll. Den moraviska stjärnan är mer känd som Herrnhutstjärna (Herrnhuter Stern) i Sverige. Julia Aurelius var den som tog Herrnhutstjärnan till Sverige. Hon hade rötterna i Herrnhut och efter sitt bröllop 1912 bosatte sig Julia och Sven Erik Aurelius i Lund och en herrnhutisk stjärna hängdes upp i hemmet och fler familjer började hänga upp denna typ av stjärnor. Ordet adventsstjärna användes första gången i Sverige 1923 och några år senare kom försäljningen igång. Stjärnan symboliserar Betlehemsstjärnan, den stjärna som visade vägen för de österländska stjärntydarna (de tre vise männen) till det nyfödda barnet Jesus, i ett stalls krubba. I dag används stjärnorna för att sprida julstämning och längtan till julen. Adventskrans En adventskrans är en granriskrans med fyra eller ibland fem färgade ljus i som förekommer i bland annat hem och kyrkor kring adventsveckorna. Den fungerar i grunden som en adventsljusstake där ett ljus tänds varje söndag i advent fram till jul. En adventskrans kan ställas på ett bord eller hängas upp i taket. Det är en luthersk sedvänja som fått spridning via kristna samfund. Ibland sjunger man en psalm eller högtidssång i samband med att ett adventsljus tänds. Föregångaren till adventskransen var ett gammalt vagnshjul med fyra ljus som hissades upp i taket under 1500-talet. Ursprunget till den moderna adventskransen med sina ljus kom från ett initiativ år 1839 av Johann Hinrich Wichern, en protestantisk präst i Tyskland och en pionjär inom stadsmissionsarbete bland de fattiga. Med tanke på otåligheten hos barnen som han undervisade när de väntade på jul, gjorde han en ring av trä, med små röda ljus och fyra stora vita ljus. Varje morgon från första söndagen i advent till julafton tändes ett litet ljus och varje söndag ett stort ljus. Antalet röda ljus kunde därför variera i antal beroende på vilken veckodag julafton inföll. Traditionen har behållit endast de stora ljusen. Från år 1860 är kranskronan gjord av grangrenar knutna med ett rött band och dekorerad med kottar, järnek, lager och ibland mistel. Det är också en gammal symbol som betecknar flera saker: för det första symboliserar kronan seger, förutom att dess runda form gör att solen återvänder varje år. Siffran fyra representerar de fyra söndagarna i advent, och de gröna kvistarna är ett tecken på liv och hopp. Granen är en symbol för styrka och lager en symbol för seger över synd och lidande. De två sistnämnda, med järnek, förlorar inte sina löv, och representerar därmed Guds evighet. Lågorna av ljus är representationen av julljuset som närmar sig och ger hopp och frid, samt symbolen för kampen mot mörkret. För kristna är denna krona också symbolen för Kristus Konungen, järneken som påminner om törnekronan som vilar på Kristi huvud. De vita ljusen skulle symbolisera oskuld och de röda skulle symbolisera kärlek. Det orsakade dock konflikter inom vissa kyrkliga kretsar eftersom violett ansågs vara den liturgiska färgen. Den moderna adventskransen har vanligtvis tre violetta eller lila och ett rosa ljus. Det rosa ljuset tänds den tredje söndagen i advent, kallad Gaudetesöndag efter inledningsordet, Gaudete, som betyder "Gläd dig", av ingångsantifonen vid mässan. Vissa lägger till ett femte ljus (vitt), känt som Kristusljuset, i mitten av kransen, för att tändas på julafton eller juldagen. Den första adventskransen i Danmark kom till Sønderjylland vid första världskriget under 1910-talet, en tid då Sønderjylland var tyskt. De som kände sig danska valde då att klä adventskransen med röda och vita band, danska flaggans färger, för att påvisa sin anknytning till Danmark. När området blev danskt övertogs traditionen i Danmark, men det var först vid andra världskriget som den blev vanlig i landet. I Danmark var ljusen vita och ljuständningen en symbol för frihet och hopp. På senare år är det mer fråga om personligt tycke och design än politiska budskap, och därför kan adventskransens utseende variera. I Sverige är det sedan andra världskrigets slut vanligt att en snarlik krans utan ljus hängs på ytterdörren som advents- och juldekoration. Den dekoreras ofta med utgång från den svenska naturen med exempelvis granris, kottar, lingonris och röda bär. Enligt en äldre sed skulle kransarna vara så stickiga som möjligt för att skrämma bort onda andar och andra ovälkomna gäster. I svenskan kan adventskrans även syfta på saffranskrans, en vetekrans med saffran som förekommer i adventstider. Se även Adventspsalmer Lucia Referenser Noter Externa länkar Om advent på nordiskamuseet.se Vers som läses till advent


text: Ad hoc är latin och betyder ordagrant "till detta". I vidare mening har det betydelsen "tillsatt för ett särskilt ändamål". Användning Begreppet, som i grunden har med kunskaps- eller vetenskapsteori att göra, används bland annat inom samhällsvetenskap, särskilt organisationsteori och statsvetenskap, för att beteckna ett organ, en organisation eller en utredning med ekonomiska medel, personal, ett visst mått av makt, en styrelse och ett specificerat och avgränsat uppdrag. Detta organ ska svara för en uppgift eller uppnå ett bestämt mål och därefter i praktiken avvecklas (även om detta inte alltid sker). Ett exempel är Palmeutredningen. Begreppsmässigt är varje officiell utredning eller tillfällig myndighet som regeringen tillsatt för ett särskilt ändamål ad hoc, oavsett om utredningen är för syns skull eller om den verkligen syftar till att belysa ett samhällsproblem och komma med förslag på åtgärder. När man säger att något är ad hoc-någonting, så menar man att det är gjort för just detta ändamål, och ej avsett som en generell lösning på ett bredare problemområde. Betydelsen kan enligt ad hoc-teori vara både positiv och negativ. Negativt handlar det om en teori som är skräddarsydd som förklaring åt ett speciellt fenomen men utan att det finns någon vetenskaplig grund för teorin. En till synes oantastlig vetenskaplig förklaring kan i själva verket bygga på en obevisad hypotes. I positiv bemärkelse handlar det omvänt om teorier, hypoteser eller förklaringsmodeller som verkligen bygger på vetenskaplig metod. Exempel: MOND och Trött ljus i kosmologin. IT Inom IT används begreppet ad hoc för att belysa att någonting är oplanerat och skapat i stunden. I nätverkssammanhang innebär ad hoc att nätverket saknar central administration och en fast struktur. Däremot måste noder som ingår i nätverket följa förutbestämda regelverk för att skapa förbindelser och förhindra krockar. Alla ingående noder måste själva kunna hantera att noder kommer in i nätverket eller försvinner. De enklaste ad hoc nätverken upprättas mellan två datorer men i större nätverk behövs också regler för hur meddelanden ska vidarebefordras till andra noder så effektivt som möjligt. I testsammanhang betyder ad hoc att man inte följer något förbestämt schema när man gör testet, så vilka moment som utförs och i vilken ordning man gör dem kan variera från gång till gång. Argumentation Ad hoc kan även användas om ett argumentationsfel, där man anpassar sitt argument efter situationen genom att lägga till premisser som inte ingick i det ursprungliga argumentet. (Exempel: "Jag har aldrig druckit alkohol." "Men du tog ju ett glas vin till maten." "Ja men jag har aldrig druckit mig redlös.") Jämför ingen riktig skotte, generalisering. Se även Ad hocrati Fuskfaktor Argumentationsfel Källor Termer inom kunskapsteori Termer inom vetenskapsteori Latinska ord och uttryck


text: Atomnummer är, inom kemi och fysik, antalet protoner i kärnan av en atom av ett grundämne och är därmed identiskt med kärnans elektriska laddning. Atomnumret betecknas vanligen med Z och identifierar ett grundämne. I en oladdad atom är atomnumret också lika med antalet elektroner. Atomnumret, Z, skall inte förväxlas med masstalet A, som är antalet nukleoner, det totala antalet protoner och neutroner i en atoms kärna. Antalet neutroner, N, kallas atomens neutrontal; alltså, A = Z + N (dessa kvantiteter är alltid heltal). Eftersom protoner och neutroner har ungefär samma massa (och elektronernas massa är försumbar för många ändamål) och då bindningsenergin för en nukleon alltid är liten jämfört med nukleonens massa, är atommassan , uttryckt i atommassenheter, ungefär (till inom en procent) lika med heltalet A. Atomer med samma atomnummer Z, men olika neutrontal N och därmed olika masstal, kallas isotoper. Lite mer än tre fjärdedelar av naturligt förekommande element existerar som en blandning av isotoper och den genomsnittliga isotopmassan av en isotopblandning för ett element (kallas den relativa atommassan) i en definierad miljö på jorden bestämmer elementets standardatomvikt. Historiskt sett var det dessa atomvikter av element (i jämförelse med väte) som var möjliga att mäta för 1800-talets kemister. Se även Atommassa Masstal Kärnfysik


text: Björn Nils Olof Skifs, född 20 april 1947 i Vansbro i Järna församling, är en svensk skådespelare, sångare, underhållare och programledare. Han har varit aktiv popartist sedan 1960-talet och fick 1974 internationella framgångar, främst med låten "Hooked on a Feeling". Skifs har deltagit i Melodifestivalen fyra gånger varav två gånger (1978 och 1981) som vinnare. Han har framträtt som underhållare i olika TV-sammanhang och har agerat skådespelare både på teaterscenen, i ett antal framgångsrika filmer och i TV. År 1984 mottog Skifs Karamelodiktstipendiet och 2008 Litteris et Artibus. Han ses som en av Sveriges främsta soulsångare. Biografi Bakgrund och Slam Creepers Björn Skifs föddes 1947 i Vansbro i Dalarna. Han är bördig efter de skogsfinnar från Savolax som slog sig ned i bland annat Dalarna, Bergslagen och Värmland under 1600-talet. Skifs gjorde scendebut redan som barn i pappa Anders lokalrevy, där även mamma Britta och systern Rosita deltog som skådespelare. Därutöver spelade Björn Skifs tidigt trumpet som medlem av Vansbro gossmusikkår. Vid tolv års ålder satte han upp egna shower under namnet "Rock-Nalle". År 1962 bildade han popbandet Slam Creepers, som efter Skifs realexamen året därpå så småningom kom att bli närmast en heltidssyssla. 1966 vann gruppen Sveriges Radios popbandstävling. Detta innebar att gruppen även fick möjlighet att spela in skivor och etableras som ett turnéband; turnerandet utsträcktes även till övriga nordiska länder samt Storbritannien. Inspirationen kom vid denna tid från bland andra Little Richard och Steve Winwood i The Spencer Davis Group. 1970-talet Efter några år med turnéer och skivinspelningar upplöstes gruppen 1969, och Skifs sökte sig nya vägar som artist. Tillsammans med Eva Rydberg och Lars Kühler fick Skifs utveckla sin komiska ådra. Trion Rydberg, Kühler och Skifs turnerade i folkparkerna under två somrar, uppträdde på Berns och gjorde flera egna TV-shower i början av 1970-talet. År 1972 deltog Skifs i den svenska Melodifestivalen med låten Andra kan väl också se. Bidraget framfördes tillsammans med en specialkör bestående av bland andra skådespelaren Margareta Sjödin och artisten Clabbe af Geijerstam. Skifs och af Geijerstam hade även varit aktiva i kortlivade pop- och rockgruppskonstellationer, och Skifs samarbetade i dessa projekt även med namn som Janne Schaffer och Mike Watson. 1972 bildades också rockbandet Blåblus med Skifs vid sångmikrofonen och ett bandnamn taget från Björn Skifs första album samma år producerat av Bengt Palmers. Bandets största framgång var en cover på "Hooked on a Feeling" som låg etta på Billboard-listan i USA i april 1974. I den svenska Melodifestivalen 1975 framförde han bidraget "Michelangelo", som slutade på femte plats. Skifs lämnade Blåblus 1976 och satsade därefter på en solokarriär. Tillsammans med Bengt Palmers skapade han hits som "Härligt härligt, men farligt farligt", "I mörkret med dej" och "Fångad i en dröm" med flera. Han vann den svenska Melodifestivalen 1978 och 1981. 1979 etablerade Björn Skifs åter ett fast band omkring sig. Denna, med namnet Zkiffz, kom att innehålla Mike Watson, Lasse Wellander, Chino Mariano och Roger Palm/Peter Milefors. Parallellt inledde Björn Skifs en sidokarriär som skådespelare och underhållare. Han hade huvudrollen i 1978 års TV-julkalender. 1980-talet Under 1980-talet hade Skifs stora framgångar med egna shower på Hamburger Börs i Stockholm. Han gjorde huvudrollen i musikalen Spök som blev en långkörare på Maximteatern 1981–1983. Skifs och Lill Lindfors hade huvudrollerna i humorprogrammet Handväskan 1982, som blev internationellt prisbelönat. 1985 medverkade han i TV-underhållningen Nöjesmassakern. Under 1986 samlade han för första gången sina vänner och kollegor till showen Badrock på Öland. Badrock blev en tradition som pågick varje sommar under sju år. År 1987 fick Björn Skifs och Bengt Palmers en förfrågan från SF om att skriva ett filmmanus, resultatet blev actionkomedin Strul 1988 med Skifs i huvudrollen. Strul sågs av 789 000 biobesökare, vilket gör den till en av de mest sedda svenska filmerna vid denna tid. 1990-talet Palmers och Skifs gjorde ytterligare två långfilmer, Joker 1991 och Drömkåken 1993, även de framgångsrika med 549 000 respektive 573 000 besökare på biograferna. Andra framgångar under 1990-talet var musikalerna I hetaste laget på Cirkus i Stockholm och Guys and Dolls på Oscarsteatern. 1995 gav Skifs ut boken Min första skrivbok där han bland annat berättade om turnéminnen och barndomsupplevelser. 2000-talet Sommaren 2000 var det dags för showen Speldosa – ett musikaliskt Vasalopp på Olnispagården i Sälen. Speldosa blev en framgång och spelades under ytterligare tre somrar. År 2004 lades dock evenemanget ner, efter att Skifs och hans fru istället satsade tid och resurser inför Björn Skifs Show. Efter en mycket välbesökt höstsäsong på Cirkus i Stockholm fortsatte showen via en framgångsrik vårsäsong 2005 på Eriksbergsteatern i Göteborg. Under 2000-talet har Skifs mer och mer återgått till sångkarriären. Han gjorde skivcomeback med albumet Back on Track 2000 och hamnade på Svensktoppen med låten "Håll mitt hjärta" som låg på listan i 142 veckor. En annan stor framgång var albumet Decennier – sånger från en annan tid 2004 där Skifs gjorde covers på gamla schlagers från 1940-talet. Han sjöng också den svenska versionen av Disney-filmen Björnbröder. Den 6 juni 2008 offentliggjordes att Skifs fått medaljen "Litteris et Artibus", som utdelas för konstnärliga insatser inom främst musik, scenisk framställning och litteratur. 2010-talet Den 3 februari 2010 släppte Skifs skivan Da Capo med nytolkningar på sina gamla hits. Det fanns även med en nyskriven låt på skivan. Våren 2010 satte Skifs upp en ny show på Cirkus i Stockholm. Den 19 juni 2010 sjöng Skifs tillsammans med Agnes Carlsson på kronprinsessan Victorias bröllop Jörgen Elofssons sång "When You Tell the World You're Mine". Den hördes flitigt även i andra sammanhang och låg på Svensktoppen i sammanlagt 41 veckors tid. Hösten 2011 återkom Björn Skifs till topplistorna med det kritikerhyllade albumet Break the Spell, där recensenterna särskilt uppmärksammade hans insatser som soulsångare. Albumet nådde i november samma år första plats på den svenska albumlistan. Skifs genomförde sommaren 2014 den första turnén på 15 år. I november 2020 gav han ut sin självbiografi Mitt liv som scengångare som gör nedslag i hans långa karriär, från barndomen fram till nutid. Priser och utmärkelser 1984 – Karamelodiktstipendiet 1995 – Guldmasken som "Bästa manliga musikalartist" i I hetaste laget 2007 – Thore Ehrling-stipendiet 2008 – H.M. Konungens medalj av 8:e storleken Bibliografi 1995 – 2020 – Om Skifs 2007 – Diskografi Inom parentes Björn Skifs placeringar på Sverigetopplistan (från 1975)hitparad.se - Diskografi Byfånarna och Svensktoppen samt placeringar från Norge , Nederländerna och USA LP Samlingar 1978 – Björns bästa (#19 / Norge #9) 1981 – Björns ballader 1987 – Collection 1991 – Songs for you 1995 – Björn Skifs 1995 – Hooked on a feeling 1995 – Vansbro Memories (med gruppen Slam Creepers) 1997 – Björn Skifs 50/50 (#6) 1998 – Bästa (nyutgivning av Collection) 2002 – Härligt härligt (Norge #17) 2004 – Skifs Hits! (#10) 2005 – Diamanter 2006 – I mörkret med dej 2017 – Bästa nu och då (#24) 2017 – Every Bit Of My Life 1967-2017 (#15) Övriga album 1984 – Chess (#1) EP/singlar Kända låtar Never My Love – 1973 Hooked on a Feeling (med gruppen Blue Swede, etta på amerikanska Billboard-listan) 1974 Michelangelo – 1975 Krama dej – 1975 Härligt, härligt, men farligt, farligt – 1977 Det blir alltid värre framåt natten – 1978 Fångad i en dröm – 1981 Vild och vacker – 1985 Akta dig – 1987 Vill du inte ha mina kyssar – 1988 To Touch You – 1988 Håll mitt hjärta – 2002 Film och TV Filmografi (urval) (röst) (röst) (sångröst) (Skifs karriär visas i form av dokumentärer med mera) TV-medverkan (SVT:s julkalender 1978) 1985 – Bombardemagnus, SVT 1985 – Nöjesmassakern, SVT (programledare) , SVT (TV-film) (TV-serie) 2007 – Tack gode gud, TV4 Teater Roller (ej komplett) Källor Noter Källförteckning Vem är det : Svensk biografisk handbok 1999, red. Elisabeth Gafvelin, P. A. Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1998 ISSN s. 1 004 Externa länkar Björn Skifs officiella webbplats SLAM CREEPERS Björn Skifs på Discogs Svenska musiker Svenska pop- och rocksångare Svenska soulsångare Svenska musikalartister Svenska skådespelare Svenska komiker Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest Deltagare i Eurovision Song Contest 1978 Deltagare i Eurovision Song Contest 1981 Mottagare av Litteris et Artibus Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj Grammis-vinnare Karamelodiktstipendiater Deltagare i Melodifestivalen 1972 Deltagare i Melodifestivalen 1975 Deltagare i Melodifestivalen 1978 Deltagare i Melodifestivalen 1981 Melodifestivalens programledare Svenska TV-programledare Sommarvärdar 1979 Sommarvärdar 1980 Sommarvärdar 1981 Personer från Järna socken Födda 1947 Levande personer Män Låtskrivare som deltagit i Eurovision Song Contest Svenska musikalförfattare


text: Boren (uttal ) är ett är en sjö i Motala kommun i Östergötland och ingår i . Sjön ligger mellan Borensberg i öster och Motala i väster. Sjön är meter djup, har en yta på kvadratkilometer och befinner sig meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Motala Ström. Mellan Borenshult i väster och Borensberg i öster Boren utgör en del av Göta kanal och Motala ström. Sjön har också gett namn åt tätorten Borensberg som ligger i dess östra ände och åt Borenshult med Borenshults slussar i Motala. På södra sidan av Boren ligger Birgittas udde och Ulvåsa, på den norra bland annat Härseby, Kulla, Skrukarp, Kristbergs kyrka och Brånshult. Allt vatten som rinner ut från Vättern rinner in i Boren. Boren är som ovan nämnts en del av Göta kanal men dessutom flyter Motala ström igenom sjön. På vintern är Boren en populär sjö att åka skridskor på. Den rödlistade fiskarten asp finns i sjösystemet. Delavrinningsområde Boren ingår i delavrinningsområde (649309-146361) som SMHI kallar för Utloppet av Boren. Medelhöjden är meter över havet och ytan är kvadratkilometer. Räknas de 381 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Motala Ström mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (25 procent) och jordbruk (44 procent). Avrinningsområdet har kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av kvadratkilometer eller 1 procent av avrinningsområdet. Se även Lista över insjöar i Motala kommun Källor Externa länkar Insjöar i Motala ströms avrinningsområde Insjöar i Östergötland Insjöar i Motala kommun Göta kanal Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer