text: Hunddjuren (Canidae) är en familj rovdjur som sägs härstamma från miaciderna, vilka levde för 50 miljoner år sedan. Ur dem utvecklades under oligocen det första hundliknande djuret Cynodictis. Kännetecken Hunddjur har fyra fullständiga tår vid de bakre extremiteterna och fyra (Lycaon) respektive fem (Canis, Cyon, Icticyon, Otocyon) tår vid de främre extremiteterna. Arterna har ett långsträckt ansiktsskelett med stor näshåla. Vuxna djur i familjen Canidae har 42 tänder. Deras tandformel är I 3 C 1 P 4 M 2/3, de har alltså tre framtänder, en hörntand, fyra premolarer (främre kindtänder) och två till tre molarer (bakre kindtänder) i varje käkhalva. Enda undantaget är öronhunden som har ytterligare en molar på varje sida av över- och underkäken. Vid ungdjurens (valparnas) mjölktänder saknas alla molarer. Deras tandformel är I 3 C 3 P 3. Vuxna djur har på varje sida två molarer i övre käken och tre i undre käken. Utbredning Hunddjur finns idag nästan över hela jorden. De saknades ursprungligen i Antarktis, Australien, Nya Zeeland, Nya Guinea och Madagaskar men infördes där av människan. En längre tid fanns flera slädhundar i Antarktis men de sista av dessa flyttades 1994 från kontinenten. Levnadssätt Allmänna grundsatser angående hunddjurens levnadssätt är svårt att bestämma på grund av att familjens släkten och arter har olikartade beteenden. Enligt definition är de rovdjur som jagar och dödar sitt byte som består av andra djur, men redan mellan vargen och tamhunden finns skillnader angående detta uppförande. Med vissa undantag jagar mindre arter som fjällräv och ökenkatträv ensam medan större hunddjur som varg, afrikansk vildhund och asiatisk vildhund jagar i flock. Hos arter som bildar flockar etableras en hierarki med ett dominant par som föder ungarna. Unga vargar och rävar handlar redan efter den fjärde eller femte levnadsveckan olika. Den tyska zoologen Erik Zimen beskriver att unga rävar gömmer den största delen av födan under jorden innan de börjar äta. Unga vargar äter först så mycket de orkar och gömmer bara den del som blir kvar. Sjukdomar Hunddjuren är särskilt känsliga för rabiesvirus, och sprider dessa också vidare till andra däggdjur inom utbredningsområdet. Parvovirus är en annan sjukdom som ofta drabbar hunddjur, den ligger bland annat till grund för den afrikanska vildhundens snabba minskning under senare år. Referenser Noter Webbkällor Tryckta källor Michael W. Fox: Vom Wolf zum Hund. Entwicklung, Verhalten und soziale Organisation. München: BLV 1975. - Standardwerk zu Hundeartigen/Caniden; engl. Originalausgabe: Behaviour of Wolfes, Dogs and Related Canids Jean-Olivier Gransard-Desmond: Ètude sur les Canidae des temps pré-pharaoniques en Ègypte et au Soudan. BAR International Series 1260. Oxford: Archaeopress 2004. - Archäologische Studie zu den Ursprüngen der Hunde in Altägypten und im Sudan, mit Beschreibungen zahlreicher prähistorischer Funde und Katalog wichtiger Ausgrabungsstätten. Xiaming Wang: Phylogenetic Systematics of the Hesperocyoninae (Carnivora: Canidae). Bulletin of the American Museum of Natural History No. 221, Sept. 15, 1994 (New York). ISSN 0003-0090 - Phylogenetische Analyse der Hesperocyoninae-Funde aus der Frick Collection aus dem American Museum of Natual History, New York. Xiamind Wang, R. H. Tedford, B. E. Taylor: Phylogenetic systematics of the Borophaginae (Carnivora: Canidae). Bulletin of the American Museum of Natural History No. 243, 1999, S. 1-391. Erik Zimen: Der Wolf''. Stuttgart: Kosmos 2003.


source: wikipedia

text: Hans Olof Alsén, född 16 augusti 1926 i Enköpings församling i Uppsala län, död 1 februari 2023 i Uppsala domkyrkodistrikt, var en svensk socialdemokratisk politiker. Han var landshövding i Uppsala län 1986–1992. Biografi Alsén var kommunalråd i Uppsala kommun mellan 1966 och 1969 samt mellan 1971 och 1973. Mellan åren 1969 och 1970 var han statssekreterare vid statsrådsberedningen. Han var riksdagsledamot mellan 1974 och 1982 samt landshövding i Uppsala län mellan 1986 och 1992. Alsén har varit styrelseordförande i bland annat Kooperativa förbundet och ordförande Svenska turistföreningen. Han utsågs 2007 till hedersdoktor vid Uppsala universitet för sina insatser för att bevara Linnéminnena i Uppsala med omnejd. Referenser Landshövdingar i Uppsala län Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna Kommunalråd i Uppsala kommun Svenska statssekreterare Hedersdoktorer vid Uppsala universitet Män Födda 1926 Avlidna 2023 Svenska socialdemokratiska kommunalråd Svenska politiker under 1900-talet Svenska ämbetsmän under 1900-talet Personer från Enköping


text: Hälge är en svensk tecknad humorserie av Lars Mortimer om den något melankoliske älgen Hälge och livet i storskogen kring byn Avliden. Serien skapades 1991 och hade premiär samma år i tidningen Svensk Jakt och därefter i Åsa-Nisse. Första numret av Hälges egen tidning utkom 2000. Tidningen ges ut av Egmont Serieförlaget en gång i månaden. Serierna handlar om den sextaggade älgen Hälges liv i skogen där han ständigt flyr från jägaren Edwin, hans jakthund Blixten och jaktkompisen Uffe. Med finurliga metoder och mycket tur överlever Hälge jaktsäsongen år efter år. På vintern blir Hälge ofta deprimerad eftersom han tappar hornen och får ont om mat. Till övriga figurer i serien hör Edwins tålmodiga fru Ellen, älgkon Gullan som är Hälges stora obesvarade kärlek, igelkotten Kotten som är Hälges kompis, de båda Ugglorna som ger underfundiga kommentarer om allt som händer i skogen, de båda Korparna som symboliserar seriens mörka sida, Myrorna med flera. Förutom själva tidningen utkommer även årligen serieböckerna Julalbum, Fotobok och Presentbok med tidigare samlade serier. Hälge har under åren även publicerats i 49 olika svenska dags- och kvällstidningar som bland annat Aftonbladet. 2013 noterades att cirka 80 dagstidningar i Sverige, Norge och Finland publicerade serien. Historia De första utgåvorna Under 1990-talet har Hälge publicerats i olika dagstidningar och andra serietidningar. Premiären blev i tidningen Svensk Jakt nummer 7/8 1991. Det var uppenbart att läsarna tyckte om den och de ville sedan dess ha mer. Dock var det inte förrän år 2000 som Hälge gav ut sin första egna tidning. Den har sedan dess utkommit en gång i månaden. Uppbyggnad och humorstil Hälge-serierna består vanligtvis av korta strippar på två till fyra serierutor. Ibland har dock vissa serier mer handling i sig och då kan det hända att de tar upp en hel tidningssida. Humorstilen i serierna varierar ibland, men består ofta av enkel ironi eller att någon figur i serien gör något plötsligt eller något som anses onormalt som denne sedan får skämmas för. Till exempel i en serie där Edwins hund Blixten grips av panik och tror att solen har försvunnit för att natten verkade vara ovanligt lång. Det förekommer även ofta svordomar i serien, såsom "fan" och "jävlar". Hälge-tidningen Tidningen Hälge ges ut av serieförlaget Egmont Serieförlaget. De första två åren, 2000 och 2001, utkom tidningen med sex nummer, 2003 och 2004 med 8 nummer, 2005 med 10 nummer och sedan 2006 med 12 nummer per år. Förutom huvudserien Hälge finns det även ett par andra serier i tidningen som har kommit och gått under åren. Varje nummer innehåller även ett korsord och ibland medföljer också utökade korsordssidor som bilaga. Serier i tidningen Seriealbum Spel Datorspel Hälge gavs ut som datorspel under 2001, producerat och distribuerat av företaget Vision Park. Spelet (utan titel) är i tecknad 2D-grafik och går ut på att hjälpa Hälge riva ner de sju jakttornen. Varje torn är ett minispel som kräver en viss list och snabbhet för att besegras. På vägen mellan de olika jakttornen går Hälge i skogen och kan plocka upp olika föremål som ligger på marken. Dessa kan exempelvis vara hundben som kan kastas för att bli av med hunden Blixten. Brädspel Hälge finns också som sällskapsspel med namnet Jaktfeber, utgivet 2001 av Kärnan. Spelet är för två till fyra spelare där varje spelare använder en Hälge-pjäs i en viss färg. Jaktfeber går ut på att få Hälge till att bli en 12-taggare, dvs. att fylla de 12 hornbitarna på sin spelbricka som är utformad som Hälges huvud. Det finns även chanskort och jägare utplacerade på planen som kan få en att förlora horn. Utmärkelser och i kulturen 2002 fick seriens skapare Lars Mortimer motta Svenska Serieakademins utmärkelse Adamsonstatyetten. Den 25 september 2008 avbildades Hälge som frimärke i samband med Frimärkets dag. I bilden på frimärket lämnar Hälge älgjakten och ger sig iväg till Mallorca. Referenser Seriewikin: Information om Hälge-serien; läst 14 januari 2010 Hälge.com – Mer om Lars Mortimer och Hälge; läst 14 januari 2010 Externa länkar Officiell Facebooksida Videoklipp – Lars Mortimer tecknar serien Hälge på Youtube Svenska seriefigurer Svenska serier Fiktiva hjortdjur Seriefigurer introducerade 1991


text: Axel Herbert Olivecrona, född 11 juli 1891 i Visby domkyrkoförsamling, Gotlands län, död 15 januari 1980 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk kirurg och idrottsman. Biografi Olivecrona var en internationellt känd hjärnkirurg och var professor i neurokirurgi vid Karolinska institutet åren 1935-1960. Han var verksam vid Serafimerlasarettets neurologiska klinik. Olivecrona räknas internationellt som en av hjärnkirurgins fäder. Han har gjort särskilt stora insatser för att utveckla den kirurgiska behandlingen av hjärntumörer och kärlmissbildningar i hjärnan. Olivecrona invaldes 1955 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han är begravd på Norra begravningsplatsen. Olivecrona hade även ett förflutet som bandyspelare. Herbert Olivecrona tillhörde ätten Olivecrona. Han var son till häradshövdingen Axel Olivecrona och grevinnan Ebba Christina Mörner af Morlanda. Han var bror till professorn i juridik Karl Olivecrona och far till journalisten och författaren Gustaf Olivecrona. Källor Sveriges dödbok 1947-2006, (CD-rom), Sveriges Släktforskarförbund Noter Svenska professorer i kirurgi Personer verksamma vid Karolinska Institutet Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien Svenska bandyspelare Svenska läkare under 1900-talet Läkare från Visby Idrottare från Visby Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm Herbert Födda 1891 Avlidna 1980 Män


text: Hundare är ett antal vikingatida och tidigmedeltida administrativa distrikt i Svealand, vilka har ett samband med ledungen, det vill säga ett slags allmän värnplikt som omfattade de bofasta bönderna i hundaret. Hundare fanns även i England, Wales, Delaware, New Jersey och Pennsylvania (hundreds). En osäker uppgift om hundare föreligger i Finland. De motsvaras i Götaland, Norge och Danmark av härad. Upplandslagen stadgade att "laga ledung" från ett hundare var fyra skepp. Svealand Det råder delade meningar om den svealändska hundaresindelningens ålder och ursprung. Ett huvudproblem är att hundaresindelningen dyker upp i bevarade skriftliga källor först på 1100- och 1200-talen då den redan hade förlorat sin praktiska militära betydelse. En väl underbyggd teori utgår från det kända faktum att hundaret var indelat i åtta tolfter, vilket har antagits bero på att ett ledungsskepp (snäcka) hade tolv par åror. Ett hundare skulle alltså enligt denna teori ställa upp med 8 x 12 = 96 man, vartill kom fyra styrmän, totalt alltså 100 man. Under medeltiden övergår man till att kalla även hundaret för härad. Hundaret hade en föregångare benämnd hund och det var inte alla hund som runt medeltidens begynnelse hann omformas till hundare innan systemet avskaffades. Sannolikt skulle varje hund ställa upp med 120 krigare och 4 skepp som ingick i ledungsflottan. Vid denna tid fanns det två ord i språket som kallades hundra, men som syftade på olika tal, varför det gamla ordet hundra kallades "stor-hundra" och betecknade 120 medan enbart "hundra" avsåg talet 100. England I England skapades hundaresindelningen av saxarna mellan 613 och 1017, som en uppdelning av ett shire. Gränserna sammanföll dock inte med grevskaps- och församlingsindelningen. Ett hundare var i England den mark som räckte för att försörja 100 hushåll. I Danelagen i nordöstra England ersatte nordborna dem med wapentakes (ungefär härader), och i norra England användes i stället den motsvarande enheten ward. Hundarena fyllde en administrativ, juridisk och militär funktion, men upphörde gradvis att användas för det ändamålet, fram till 1800-talet. Dock har hundarena aldrig formellt avskaffats. De enda hundare som fortfarande fyller en funktion är Chiltern Hundreds, tre hundare i Buckinghamshire nordväst om London. Ledamöter av underhuset får tekniskt sett inte avgå, men får inte heller sitta i parlamentet om de får lön av kronan. Genom att tilldelas ämbetet Steward or Bailiff of Her Majesty's Three Chiltern Hundreds of Stoke, Desborough and Burnham in the county of Buckingham, som sedan 1600-talet endast är symboliskt avlönat av kronan, kan en parlamentsledamot som så önskar avgå. USA Delaware, New Jersey och Pennsylvania delades in i hundare på 1600-talet, efter engelsk modell. De finns kvar i Delaware, men används numera endast för fastigheter. Finland Bland arkeologer, historiker och språkforskare har förts en diskussion huruvida en hundaresindelning har förekommit i landskapet Satakunda (finska Satakunta) i västra Finland. Landskapets namn synes innehålla orden "sata" (=hundra) och "kunta" (=sammanslutning). Arkeologiskt sett anses en forntida hundaresindelning vara möjlig, men hypotesen är fortfarande obevisad. Satakunda rymde flera viktiga bygder under vikingatid, och kontakterna med Svealand var livliga. Se även Attundaland Fjädrundaland Tiundaland (Uppsala län) Tuhundra härad Härad Lista över svenska härader Socken Indelningsverket Historiska indelningar i Sverige Militär organisation


text: Hagaparken är en engelskinspirerad park i Haga i Solna kommun i Stockholms län, som anlades på initiativ av Gustav III, varför den även kallas Gustavianska Parken. Den ligger vid Brunnsvikens västra strand och sträcker sig från Stallmästaregården i söder (nära Stockholms innerstads norra kant) till Frösundavik i norr. I parken finns idag en rad olika paviljonger och tempel som till exempel Turkiska kiosken, Koppartälten, Kinesiska paviljongen och Ekotemplet. Där finns även Haga slott samt grunden till ett aldrig färdigbyggt lustslott kallat Haga slottsgrund. Parkens totala yta omfattar 144 hektar som ingår i sin helhet i Kungliga nationalstadsparken. Historik Som framgår av Petrus Tillaeus karta från 1733 var trakten vid Brunnsvikens sydöstra strand i början av 1700-talet ett lantligt, naturskönt område. Här fanns flera utvärdshus som Kräftriket, Stallmästaregården, Norrbacka och Hagalund. Den blivande lustparken hade också ett värdshus, som låg i Gamla Haga. Gustav III hade fostrats och utbildats i upplysningens ideal. Att leva nära naturen låg i tiden och ett möte mellan honom och naturfilosofen Jean-Jacques Rousseau i Paris 1771 skattade kungen särskilt högt. Dåvarande kronprins Gustav (senare Gustav III) hyrde Haga gård (Gamla Haga) över sommaren 1767 och fyra år senare köpte den nyblivna kungen gården. Gustav III:s plan var ursprungligen att anlägga en mindre engelsk park vid Haga och åren 1771–1780 byggdes en enkel park med promenadvägar på Brunnsvikens tre holmar. En plan för denna enklare parkanläggning upprättades kring 1770 av lantmätaren Isaac Lithov. 1785 förvärvade Gustav III även Brahelunds gård. Genom detta köp utvidgades Hagaparken mot norr till mer än dubbel storlek. Haga blev en viktig plats dit Gustav III sökte sig när han behövde arbeta ostört. Dit drog han sig undan i flera dagar inför kröningen 1771, statskuppen 1772, krigsutbrottet 1788 samt riksdagarna 1786, 1789 och 1792. Den nuvarande parken anlades 1780–1797. Arkitekterna bakom parken och dess byggnader var Fredrik Magnus Piper, Louis Jean Desprez, Olof Tempelman och Carl Christoffer Gjörwell d.y., för inredningar svarade Louis Masreliez. Även Gustav III utförde många egna skisser både till parken och till byggnaderna. Piper var kungens i England utbildade parkarkitekt och intendent för de kungliga lustparken. 1781 presenterade han sin General-Plan af Gamla och nya Haga Lustpark för en engelsk park vid Haga. Han redovisade även befintliga och planerade byggnader i generalplanen. En viktig roll för placeringen av nya byggnader spelade så kallade syftlinjer eller siktaxlar, som Piper redovisade i planen. Meningen var att efter lövfällningen skulle vackra byggnaderna fånga ögonen och betraktarens intresse. Under vinterhalvåret kan man från Turkiska kiosken och Gamla Haga se Kinesiska paviljongen. En dominant placering fick det planerade lustslottet, Stora Haga slott (litt. W på planen) med fem syftlinjer, en av dem ända ner till Stockholms slott på knappt fem kilometerS avstånd. Terrängen längs Brunnsvikens sydvästra strand modellerades om för att skapa mjuka övergångar mellan hagmark och öppen mark samt mot pelouserna (de stora, sluttande gräsmattorna). Det som idag ser naturligt ut är alltså resultatet av omfattande markarbeten. Parken fick även två egna plantskolor. 1785 tog Johan Christian Ackermann över ledarskapet för Hagaparkens fortsatta anläggningsarbeten. 1787–1790 arbetade man med kanaler och holmar och fram till 1800 planterades 26 000 träd. Hagaparken är den del som hann färdigställas innan Gustav III mördades 1792. Denne hade stora planer för hela detta område, som undan för undan växte fram. Kungen hade efter en Italien-resa 1783–1784, blivit inspirerad att göra Haga-Brunnsviken till ett område motsvarande Campagna Romana, därav de italienskklingande namnen runt Brunnsviken, som till exempel Albano, Frescati och Tivoli. Efter Gustav III död skrinlades de stora planerna för Hagaparken och de konstnärer som förknippats med Haga kunde se fram emot ett årtionde med få uppdrag och ekonomiska svårigheter. För en av dem, Louis Jean Desprez, väntade ren misär. Han framlevde sina sista år med ständiga problem att försörja sig. Hagaparken efter Gustav III:s tid Sedan 1800-talet är Hagaparken ett omtyckt utflyktsmål för Stockholmarna. Att kungliga parker öppnades för folket var en tendens i hela Europa på denna tid. 1863 sänktes vattennivån i Brunnsviken med 1,25 meter och de redan grunda kanalerna söder om Haga slott och på Tingsslätten förstördes. Dessa områden blev nu gräsmatta, men man kan fortfarande ana de gamla kanalernas sträckning. 1869 revs en av parkens klenoder, Amor och Psyketemplet som var ett kärlekstempel ritat 1788 av Louis Jean Desprez i nyantikens stil. År 1935 blev Hagaparken statligt byggnadsminne och sedan 1994 ingår den i Sveriges första nationalstadspark, Nationalstadsparken Stockholm-Solna. En av parkens mer framträdande topografiska platser är den cirka 25 meter höga Frösundatoppen eller i folkmun "Hagatoppen", som bildar parkens norra avslut. Toppen är en återskapning av Stockholmsåsen och består av schakt- och rivningsmassorna från rivningar under 1960-talet. I juli 1967 ägde Parkteaterns första "Bellman-fest" rum med bland annat picknick på den Stora Pelousen nedanför Koppartälten. Det framfördes sånglustspel och musik i Carl Mikael Bellmans anda. Festen firades årligen under cirka tio år och lockade många tusen besökare. Parkteatern hade sin mobila scenvagn stationerad i Hagaparken när den inte var på turné. Fram till 1975 fanns även Parkteaterns måleriverkstad här ute. Hagaparken är i ett sådant utsökt skick att British Garden Society i England utsett parken till det bästa exemplet i världen på en engelsk park. Haga förvaltas idag av Statens fastighetsverk och Kungliga Djurgårdens Förvaltning. Under åren 1939–1944 höll Stockholms stad sin fårhjord, i folkmun kallade Kungens får, i Hagaparken. De betade på pelousen nedanför koppartälten och var nattetid uppstallade i en byggnad som fortfarande kallas fårstallet. Panorama över Hagaparken och dess tilltänkta byggnader Byggnader i Hagaparken i urval Se även Kungliga begravningsplatsen Referenser Noter Tryckta källor SFV: Hagapromenader. Webbkällor SFV Statens Fastighetsverk - Hagaparken Byggnaderna i Hagaparken på Solnas hemsida Nationalstadsparken Övriga källor Utställningar och information i Parkmuseet i Hagaparken Holm, L & Schantz, P. (red.) 2002. Nationalstadsparken – ett experiment i hållbar utveckling. Studier av värdefrågor, lagtillämpning och utvecklingslinjer. Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (FORMAS, Stockholm. Schantz, P. 2006. The Formation of National Urban Parks: a Nordic Contribution to Sustainable Development? In: The European City and Green Space; London, Stockholm, Helsinki and S:t Petersburg, 1850-2000 (Ed. Peter Clark), Historical Urban Studies Series (Eds. Jean-Luc Pinol & Richard Rodger), Ashgate Publishing Limited, Aldershot, pp. 159–174. Externa länkar Solna kommun Byggnadsminnen i Stockholms län Byggnadsminnesförklarade trädgårdar Slottsparker i Sverige Parker i Solna kommun Engelska parker i Sverige


text: Dodekateism (bokstavligen: "tro på tolv gudar") används ibland som namn på den tro som nutida anhängare av den återupplivade antika grekiska religionen bekänner sig till. Externa länkar Kategori på Curlie Supreme Council of Ethnikoi Hellenes (YSEE) (English version) Societas Hellenica Antiquariorum (English version) Hellenion Elaion Australian Ethnikoi Hellenes (branch of YSEE) Hellenes Ethnikoi in Canada (branch of YSEE) Kyklos Apollon Neokoroi Hellenismos.us (en-us) Nyhedendom


text: Healing (engelska för "läkning"; uttal: ['hi:liŋ]) eller helande är en alternativmedicinsk verksamhet, där man genom enbart andliga metoder försöker behandla sjukdomar. Healing utförs ofta genom att healern håller händerna på eller nära den som ska behandlas, men den utförs också på distans. I Sverige lyder healingbehandling under kvacksalverilagen, som numera ingår i patientsäkerhetslagen. Denna lag styr över vad som får och framförallt inte får behandlas med healing. Termen healing (i äldre svenskt text helbrägdagörelse) används bland annat av vissa kristna grupper som hävdar att sjukdomar kan botas genom bön och handpåläggning. Kristen bakgrund I Bibeln beskrivs hur Jesus och hans lärjungar och även Gamla Testamentets profeter botar sjukdomar med hjälp av Guds kraft. Bibeln uppmuntrar också till bön för sjuka och förväntan om Guds ingripande. I Jakobsbrevet 5:14 uppmanas till exempel till bön jämte smörjelse med olja (jämför också Markusevangeliet 6:13). I Första Korinthierbrevet 12:4–11 omnämns ”gåvor att bota” som en av Andens gåvor. Funktion Helande eller helbrägdagörelse innebär i traditionell bemärkelse detsamma som botande av sjukdomar genom tro. Det brukar dock avse botande på övernaturlig väg, det vill säga en typ av under. Det nyare begreppet healing är kopplad till alternativmedicin och dess verksamhet. Helande syftar inom medicinsk antropologi på den subjektiva upplevelse en patient har av sitt tillfrisknande. Detta kan jämföras med sjukdomens dubbla identitet av medicinskt tillstånd och patientens egen upplevelse av sjukdomen. Fullständig hälsa är därmed kopplat till patientens känsla av att må bra, vid sidan av det medicinska sjukdomstillståndets avhjäpande. Healing har inte vetenskapligt bevisats verksamt, men anhängarna till och utövarna av healing hänvisar ofta till olika fall och händelser, där personer påstås blivit botande från olika sorters sjukdomar. Läkarvetenskapen anser att placeboeffekten är en starkt verksam ingrediens i olika healingmetoder och helbrägdagörelser, vid sidan av spontan självläkning. Hypoteser som framförts av anhängare till healing är att healingen skulle medföra ökad blodgenomströmning, vilket skulle öka kroppens egen läkningsförmåga. Healing skall enligt dessa anhängare också kunna lindra smärta och lösa upp blockeringar av energi. Även pseudovetenskapliga förklaringar förekommer, som till exempel att healern fungerar som en 'kanal' för 'energier' och styr dessa till den sjuke. Handpåläggning har vissa naturliga förklaringar, främst att beröring frigör oxytocin och endorfiner som är smärtstillande och har andra positiva psykologiska effekter. Healing har kritiserats, bland annat på grund av fall där föräldrar vägrat låta sina barn behandlas med moderna medicinska metoder. Negativ effekt på folkhälsan Tilltro och tillit på healing till den grad att andra former av behandling avvisas kan påverka folkhälsan, när den reducerar eller eliminerar tillgång till modern medicinsk teknik. Detta visar sig såväl i form av högre barnadödlighet som i reducerad medellivslängd hos vuxna. Kritiker har även pekat på allvarlig skada som har uppstått till följd av falskt etiketterade "healningar", där patienter felaktigt anser sig själva botade och upphör med eller avstår från behandling. Se även Alternativmedicin Kvacksalveri Pseudovetenskap Placebo Nybo-Kalle, en helbrägdagörare som levde mellan 1863 och 1915 Referenser Alternativmedicin Religiösa beteenden och upplevelser


text: Hötorget är ett torg på Norrmalm i Stockholms innerstad, vid Kungsgatan, mellan Drottninggatan och Sveavägen. Vid Hötorget finns Konserthuset uppfört mellan 1923 och 1926. Torgets södra sida förändrades kraftigt genom Norrmalmsregleringen, när Hötorgscity byggdes under 1960-talet. Varje söndag mellan 08:00 och 18:00 är det loppmarknad på Hötorget. Historia Under vikingatiden och tidig medeltid låg här en by vid namn Väsby som var stor och inflytelserik. När Kungsgatan sprängdes fram genom Brunkeberg hittades flera skelett, rustningar och mynt i sluttningen efter begravda Väsbybor. Namnet Hötorget är känt sedan 1640-talet. Söder om torget låg från 1620-talet Beridarebanan. Här återfanns även under 1600- och 1700-talen det Meyerska styckgjuteriet. Ett torg (motsvarande dagens Hötorget) finns på Anders Torstenssons första regleringsplan för Norrmalm 1637 och var då ett så kallat axialtorg, det första i Sverige. Hötorget har i många år varit en torghandelsplats, men den 1 januari 1914 förbjöds av sanitära skäl all torghandel på Hötorget med färskt, rått kött av nötkreatur, får, svin eller häst. Senare samma år blev det också förbjudet att på torget sälja färskt och flått vilt, plockat fjäderfä, saltad eller rökt fisk, kokta skaldjur, smör, ost, bröd, mjöl och gryn samt lagad mat. Många av livsmedelsförsäljarna flyttade då till de olika saluhallarna och till den nyligen invigda Centralsaluhallen. Kvar fanns dock trädgårdsmästare, grönsaks- och blomsterförsäljare samt några år till även fiskhandlare. Redan 1856 hade man bestämt att handeln med ved och timmer, hö och halm, skulle upphöra på Hötorget och flyttas till Norrmalmstorg. Byggnader runt torget Byggnader vid Hötorget Bostadsbebyggelse från 1700-talet och 1800-talet med bodar och hantverkslokaler omgav Hötorget ända fram till omkring år 1920. Jernkramhandlaren John Wall öppnade sin första järnhandel här 1856. På 1880- och 1890-talet inrättade Paul U. Bergström butiker i flera hus runt torget. Det stora PUB-huset restes i omgångar år 1916 och 1924. Konserthuset med sin blå fasad uppfördes 1923-1926 med Ivar Tengbom som arkitekt. Det är en arkitektonisk tanke att den imponerande klassiska kolonnfasaden förlades mot det folkliga myllrande torget och inte mot den breda Sveavägen (som visserligen inte fanns söder om Kungsgatan annat än på ritbordet). Byggnaden räknas som ett av de främsta exemplen på svensk 1920-talsklassicism. Framför konserthuset, på Hötorgssidan, står Carl Milles staty Orfeusgruppen. I samband med omdaningen av Stockholms city var det nödvändigt att riva den gamla saluhallen från 1880-talet för att ge plats till nya Hötorgscity. Den gamla hallen revs 1953 och den nya Hötorgshallen byggdes efter ritningar av arkitekten David Helldén på samma ställe, en våning under markplanet. Därmed fick Hötorgets södra del ett helt nytt ansikte, medan vyn mot öst, väst och norr är samma som på 1930-talet. 2015 stängdes Pub-varuhuset och under 2016 öppnades istället hotellet Haymarket by Scandic. Bilder, torghandeln och loppmarknad Framtidsträdet på Hötorget Till det första Framtidsmötet som den ideella föreningen Globträdet arrangerade 1986 avsatte Stockholms gatukontor en plats på Hötorget nedanför Stockholms Konserthus där en ask planterades som fick heta Framtidsträdet. Framtidsträdet är en mångkulturell mötesplats som förenar gamla och nya symbolhandlingar. Tunnelbanestationen Hötorgets tunnelbanestation ligger i anslutning till torget. Den trafikeras av gröna linjen och öppnades den 26 oktober 1952, som ändstation för den samma datum invigda tunnelbanan till Vällingby. Då med namnet Kungsgatan, den 24 november 1957 fick stationen det nuvarande namnet. Panorama från norr Se även Hötorgshallen Hötorgsskraporna Filmstaden Sergel Norrmalmsregleringen Haymarket by Scandic Stockholms Konserthus Hötorgskravallerna Skyddsrummet Hötorget Hötorgskonst Källor Externa länkar Stockholm under 1600-talet Gator och torg på Norrmalm


text: The Hep Stars, ofta skrivet Hep Stars, är en svensk popgrupp bildad 1963 under namnet Quartet Yep. Gruppen var en av 1960-talets mest framgångsrika i Sverige. Den upplöstes 1973, men återuppstod i slutet av 1980-talet. Flera av medlemmarna har nått framgångar på egen hand eller i andra grupper, inklusive Svenne Hedlund som soloartist och Benny Andersson i bland annat Abba. Historia Första åren Gruppen bildades av basisten Lennart Hegland och trummisen Christer Petterson. Strax därefter kom organisten Hans Östlund till orkestern och så småningom även Janne Frisk på gitarr och sång. Gruppnamnet var då Quartet Yep, och man spelade till att börja med lugnare musik. Med Frisk i gruppen förändrades musiken i riktning mot rockmusik, och på Frisks förslag bytte gruppen namn till Hep Stars. 1964 anslöt även Svenne Hedlund, och efter skivdebuten samma år även Benny Andersson. År 1963 kom de trea i en orkestertävling i Bromma. 1964 hade de en spelning på Rörstrands ungdomsgård, men var en man kort då Frisk var på turné i Norrland med dragspelaren Erik Frank. Det var här Svenne Hedlund dök upp helt oförberedd och räddade spelningen. Resultatet blev att Hedlund lämnade Clifftones för Hep Stars. Åke Gerhard, låtskrivare och ägare av skivbolaget Olga, blev deras manager och ordnade en folkparksturné samma sommar. Repertoaren var vid den här tiden mest influerad av amerikansk rock 'n' roll och den mest hängivna publiken bestod av raggare. Snart skulle dock brittiska pop och rockband bli de största influenserna med The Rolling Stones som de viktigaste förebilderna, även om Beatles-material funnits med på repertoaren sedan en tid tillbaka. Hep Stars släppte sin första singelskiva "Kana Kapila" med "I Got A Woman" på B-sidan. Singeln var skivbolagets tredje utgivning och den första pressningen bestod av en upplaga av endast 300 exemplar. "Kana Kapila" tog sig aldrig in på Sveriges Radios Tio i Topp och genererade på sin höjd en handfull radiospelningar. Hans Östlund lämnade bandet samma år (1964) och ersattes av Benny Andersson från Elverkets Spelmanslag (och senare medlem i Abba). Östlunds son med samma namn blev senare medlem i Nomads. Storhetstid och förändringar I januari 1965 blev Hep Stars heltidssysselsättning för bandmedlemmarna. Den 13 april 1965 gick låten "Cadillac" in på 9:e plats på Kvällstoppen. Den låg där i 14 veckor, etta som bäst. En vecka senare fick Hep Stars ännu en låt med på listan, "A Tribute to Buddy Holly", på 15:e plats och för tredje veckan i rad ytterligare en låt, "Farmer John". Den klev rätt in på 10:e plats den 27 april 1965. Dessa tre låtar låg alltså samtidigt på Tio i topp. Kanske var det deras framträdande i TV i musikprogrammet Drop In den 23 mars som banade väg för det snabba genombrottet. År 1966 träffade Hedlund den amerikanska sångerskan Charlotte Walker, tidigare medlem i The Sherrys, och de blev ett par. År 1968 blev Walker medlem i Hep Stars, men gruppens storhetstid var över. 1969 valde Andersson att hoppa av bandet för att koncentrera sig på det sedermera mycket framgångsrika samarbetet med Björn Ulvaeus, och i samma veva slutade även Hedlund och Walker för att bilda duon Svenne & Lotta. De ersattes i Hep Stars av det indonesiska syskonparet Kookie Tian och Josephine Tian. Frisk ersattes kort därefter av Simon Gajzler och 1971 hoppade Petterson av för att ersättas av Peter Molin. Gitarristen Chris Sedgwick tillkom. När bandet upplöstes 1973 var Hegland ende kvarvarande originalmedlem. I mitten av 1970-talet började Hegland, Petterson, Frisk samt Bernt Liljegren (tidigare medlem i Tom & Mick & Maniacs) spela tillsammans i gruppen Gummibandet. Senare år Under 80-talet återtog de namnet Hep Stars samt började åter uppträda med Svenne & Lotta. År 1989 släpptes albumet Hep Stars Act II med Lasse Wellander på gitarr och Benneth Fagerlund på klaviatur. Jan-Olof Enbom (bas och sång) blev medlem 1990 och Bengt Arenblad (keyboard och sång) anslöt 1993. Totte Päivärinta, bror till Lili & Susie, började spela trummor i bandet 2004. Christer Petterson avled 2006. Våren 2014 åkte Hep Stars ut på turné för att fira 50 år som band. Janne Frisk var då ersatt på gitarr av Torgny Stoor (brorson till Yngve Stoor). Lennart Hegland avled den 13 april 2022 och Svenne Hedlund avled den 3 december 2022. Medlemmar Janne Frisk – Gitarr (1963–1969, 1989–) Jan-Olof Enbom – Bas och sång (1990–) Bengt Arenblad – Keyboard och sång (1993–) Totte Päivärinta – Trummor (2004–) Tidigare medlemmar Charlotte Walker - Sång (1968-1995) Lennart Hegland – Bas (1963–1973) Christer Petterson – Trummor (1963–1971) Svenne Hedlund – Sång (1964–1969, 1989–2022) Benny Andersson – Orgel (1964–1969) Hans Östlund – Orgel (1963–1964) Kookie Tian – Sång (1969–1973) Josephine Tian – Sång (1969–1973) Simon Gajzler – Gitarr (1969–1973) Peter Molin – Trummor (1971–1973) Chris Sedgwick – Gitarr (1971–1973) Diskografi Album 1965 - We and Our Cadillac - Olga LPO 01 1965 - Hep Stars on Stage - Olga LPO 02 1966 - The Hep Stars - Olga LPO 04 1967 - Jul med Hep Stars - Olga LPO 06 1968 - It's Been a Long Long Time - Cupol CLPNS 342 1968 - Songs We Sang 68 - LPO 07 1969 - Hep Stars på svenska - Olga LPO 11 1970 - Again - Strike Stril 03 1970 - How It All Started - Efel LPE 003 1971 - California Maiden - Philips 6316013 1989 - Hep Stars Act II - Eagle ELP 017 2001 - Jul med Hep Stars (CD version) EMI CMCD 6284 Samlingsalbum 1970 - Hep Stars bästa - Efel LPE 005 1974 - Hep Stars bästa del 1 - EMI 1975 - Golden Hits - Olga Records 1978 - Bästa 2 - EMI 7C 054-35526 M 1984 - Från Cadillac till Rolls Royce - Sonet (Hep Stars och Svenne & Lotta) 1992 - Hep Stars, 1964-69! A-sidor B-sidor Lp-s - EMI 4750312 1995 - Bästa EMI CMCD 6001 1995 - Jukebox Hits - Pickwick Music 751152 2001 - The Collection - Disky SSI 640842 2002 - Klassiker - EMI CMCD 6319 2004 - Cadillac Madness 40 Years 40 Hits 1964-2004 2012 - 5CD Original Album Series 2014 - Sing The Hits 2014 - 50th Anniversary (1964-2014) - Hep House HHR-015 2015 - Like We Used To: Anthology 1965-1967 - RPM Records Singlar - A-sida / B-sida - Skivnummer 1964 - Kana Kapila / I Got A Woman - Olga SO 03 1964 - A Tribute To Buddy Holly / Bird Dog - Olga SO 04 1964 - If You Need Me / Summertime Blues - Olga SO 05 1965 - Farmer John / Donna - Olga SO 06 1965 - Cadillac / Mashed Potatoes - Olga SO 09 1965 - Bald Headed Woman / Lonesome Town - Olga SO 11 1965 - No Response / Rented Tuxedo - Olga SO 12 1965 - So Mystifying / Young And Beautiful - SO 13 1965 - Should I / I'll Newer Quite Get Over You - Olga SO 17 1966 - Sunny Girl / Hawaii - Olga SO 21 1966 - Wedding / When My Blue Moon Turns To Gold Again - Olga 25 1966 - I natt jag drömde / Jag Vet - Olga SO 29 1966 - Consolation / Don't - Olga SO 33 1967 - Malaika / It's Nice To Be Back - Olga SO 38 1967 - Christmas on my mind / Jingle Bells - Olga SO 47 1967 - Mot Okänt Land / Någonting Har Hänt - Olga SO 49 1967 - She Will Love You / Like You Used To Do - Olga SO 50 1967 - A Fool Such As I / As Long As I Have You - Olga SO 52 1968 - It's been a long long time / Musty Dusty - Cupol CS45/226 1968 - Sagan Om Lilla Sofie / Det finns en stad - Cupol CS45/232 1968 - Let it be me / Groovy Summertime - Olga SO 64 1968 - Tända På Varann / I sagans land - Olga SO 72 1968 - Holiday for clowns / A Flower In My Garden - Olga SO 80 1969 - Speleman / Precis Som Alla Andra - Olga SO87 1969 - Speedy Gonzales / Är Det Inte Kärlek Säg - Olga SO 91 1969 - Little Band Of Gold / Another Day - Olga SO 93 1969 - Tallahassee Lassie / Som En Saga - Strike STRIKE 77 1969 - Boy / Venus - Strike STRIKE 78 1970 - Blue Suede Shoes / Nere På Hörnet - Strike STRIKE 80 1970 - Mademoiselle Ninette / By Tomorrow - Strike STRIKE 83 1970 - You Came, You Saw, You Conquered / Jag Kan Inte Låta Bli Att Tänka På Dig - Strike STRIKE 85 1972 - Carolina / Ten Years Later - Philips 6015 038 2004 - Someday Someone - Premium Promo 012 (Bonus CD som följer med boken Cadillac Madness) Referenser Vidare läsning Cadillac Madness – Den otroliga historien om The Hep Stars (biografi), 411 sidor, utgiven 2004, Externa länkar The Hep Stars Officiell Webbsida The Hep Stars officiella Fanclub - för hela Skandinavien Hazze "Hep" Östlund Musikgrupper bildade 1963 Upplösta svenska popgrupper Musikgrupper upplösta 1973


text: Hubbleteleskopet är ett rymdteleskop som NASA och ESA sände upp i rymden 1990. Teleskopet är uppkallat efter den amerikanske astronomen Edwin Hubble. Hubble-teleskopet går i en omloppsbana cirka 600 kilometer ovanför jorden, utanför dess atmosfär, och kan därför ta skarpare bilder än vad som är möjligt från ett markbaserat teleskop. Det är därmed ett av de viktigaste astronomiska instrumenten och har bidragit till en mängd ny kunskap inom detta område. Historia Redan 1946 föreslog astronomen Lyman Spitzer att ett teleskop utanför jordens atmosfär skulle kunna ta bilder med en upplösning som är omöjlig att uppnå från jordens yta. Ett markbaserat teleskop störs av ett fenomen kallat seeing, orsakat av den turbulenta temperaturskiftningen i atmosfären, som får stjärnor att "blinka". År 1965 tillsattes en kommitté med ett rymdteleskop som målsättning, ledd av Spitzer. Åren 1966 och 1968 sköts OAO-1 respektive OAO-2 (förkortning av Orbiting Astronomical Observatory) upp, två rymdteleskop som utnyttjade det ultravioletta spektrumet. Dessa gjorde många viktiga upptäckter och banade väg för Hubble. Efter detta fanns stor enighet om att ett större rymdbaserat spegelteleskop borde konstrueras. När sedan rymdfärjorna utvecklades skulle det även bli möjligt att underhålla ett dyrt rymdteleskop och därmed förlänga dess livstid. Det visade sig dock svårt för amerikanska rymdorganisationen NASA att skaffa pengar till projektet. Dess omfattning reducerades därför och ett samarbete inleddes med den europeiska rymdorganisationen ESA. I slutet av 1970-talet började teleskopet så småningom planeras och konstrueras. Konstruktionen av de olika delarna utfördes på många olika håll runt om i världen, av olika företag och organisationer. Bland annat tillverkade det amerikanska företaget PerkinElmer den 2,4 meter stora spegeln. År 1986 inträffade olyckan med rymdfärjan Challenger och rymdfärjetrafiken fick ett långt avbrott. Efter många förseningar och budgetöverskridningar sköts Hubble-teleskopet upp den 24 april 1990 med hjälp av rymdfärjan Discovery på dess uppdrag STS-31. Fram till dess hade hela projektet kostat cirka 2 miljarder dollar, vilket kan jämföras med den ursprungliga kostnadskalkylen på 400 miljoner dollar. Efter uppskjutningen visade det sig att teleskopets spegel led av sfärisk aberration, vilket kraftigt reducerade dess kapacitet. År 1993 återställdes teleskopet till sitt planerade skick efter ett lyckat reparationsuppdrag, då man satte in Corrective Optics Space Telescope Axial Replacement (COSTAR). Den 1 mars 2002 installerades den kamera som kallas Advanced Camera for Surveys i Hubble (rymdfärjeuppdrag STS-109). Kameran innebar tio gångers effektivitetsförbättring. Det femte och sista service- och reparationsuppdraget (STS-125) genomfördes i maj 2009 då bland annat en planetkamera och en spektrograf installerades. Man installerade också en ring baktill på Hubble för att underlätta nästa uppdrag som blir att ta Hubble ur omloppsbanan och förstöra den när den har nått slutet på sin livslängd. Den totala kostnaden för projektet beräknas till mellan 4 och 6,5 miljarder dollar, där Europa har bidragit med 593 miljoner euro (till och med år 1999). Rymdfärjefärderna Uppskjutningen Discovery/STS-31 24–29 april 1990 Servicefärd 1 Teleskopet är konstruerat så att man ska kunna utföra underhåll på det i rymden. När problemen med spegeln uppdagades blev det angeläget att göra ett första serviceuppdrag. Astronauterna var tvungna att utföra svåra ingrepp i bytet av optiken. De sju som valdes ut för uppdraget tränades intensivt för att kunna använda de hundratals verktyg som tagits fram speciellt för uppdraget. Uppdraget STS-61 med rymdfärjan Endeavour ägde rum i december 1993 och involverade installationen av ett antal instrument och annan utrustning. Uppdraget pågick i 10,5 dagar. I första hand skulle High Speed Photometer bytas ut mot COSTAR:s korrigerande optik, och WFPC skulle ersättas med Wide Field and Planetary Camera 2 (WFPC2). Till detta skulle solpanelerna och dess drivelektronik ersättas, liksom fyra av gyroskopen som används för att rikta teleskopet. Datorerna ombord uppgraderades också, varpå den återstående uppgiften var att korrigera teleskopets omloppsbana sedan det sakta hade sjunkit i tre års tid på grund av det svaga luftmotstånd som trots allt skapas av den tunna övre atmosfären. Den 13 januari 1994 meddelade NASA att uppdraget hade varit en framgång och visade därefter många av de skarpare bilderna. Uppdraget hade varit ett av de mest komplexa någonsin med bland annat fem långa rymdpromenader. Framgången var viktig för NASA och astronomin som nu återigen hade ett fullt fungerande teleskop att utforska okända galaxer med. Servicefärd 2 Serviceuppdrag 2 skedde med hjälp av Discovery (STS-82) i februari 1997. Uppdraget ersatte GHRS och FOS med Space Telescope Imaging Spectrograph (STIS) och Near Infrared Camera and Multi-Object Spectrometer (NICMOS), en vetenskaplig bandspelare byttes ut mot en ny Solid State-spelare, värmeisoleringen reparerades och Hubbles omloppsbana höjdes återigen. NICMOS, byggt av Ball Aerospace innehåller en kylare med fast kväve för att reducera värmebrus, men kort efter att den installerats skedde en oväntad expansion, vilket gjorde att kylaren kom i kontakt med en optisk omvandlare. Detta ledde till att instrumentet kommer att värmas upp fortare och sänkte dess ursprungliga livstid från 4,5 år till ungefär 2 år. Servicefärd 3A Serviceuppdrag 3A skedde med hjälp av Discovery (STS-103) i december 1999, en uppdelning från Serviceuppdrag 3 efter att tre av de sex gyroskopen ombord hade upphört att fungera. (Ett fjärde slutade fungera några få veckor innan uppdraget, vilket gjorde att teleskopet inte kunde utföra några observationer). Uppdraget bytte ut alla sex gyroskopen, ersatte rörelsesensor och en dator, installerade en Voltage/temperature Improvement Kit (VIK) för att förebygga överladdning i batterierna, och ersatte värmeisoleringsplattor. Den nya datorn var baserad på en strålningsskyddad Intel 486 och gjorde att några arbetsuppgifter, som tidigare endast kunde utföras på jorden, nu kunde göras ombord. Servicefärd 3B Serviceuppdrag 3B skedde med hjälp av Columbia (STS-109) i mars 2002. Astronauterna ersatte FOC med Advanced Camera for Surveys (ACS) samt reparerade NICMOS, som hade slutat att fungera 1999. ACS byggdes för Nasa av Ball Aerospace & Technologies Corp.. Ett nytt kylningssystem installerades också för att reducera instrumentets temperatur tillräckligt, så att man skulle kunna använda det igen. Det blev dock inte så kallt som den ursprungliga designern ville ha. En av solpanelerna byttes ut för andra gången. De nya solpanelerna erhölls från samma tillverkare som byggde Iridiumsatelliterna och var endast två tredjedelar av storleken av de som tidigare använts, samtidigt som de gav 30 % mer energi. Denna extra energi gjorde att alla instrument på Hubble kunde vara igång samtidigt. Vibrationer som tidigare förekommit i samband med att panelernas växlade mellan att vara i direkt solljus och mörker, hade i och med de nya panelernas större flexibilitet reducerats kraftigt. Hubbles Power Distribution ersattes också för att råda bot på ett problem med besvärliga reläer. Denna procedur gjorde att teleskopet behövde stängas av helt för första gången sedan det sköts upp. Detta uppdrag ökade teleskopets förmåga. De två instrument som detta uppdrag huvudsakligen handlade om, ACS och NICMOS, tog tillsammans Hubble Ultra Deep Field år 2003 till 2004. Servicefärd 4 STS-125 (Atlantis från Kennedy Space Center i Florida) lyfte klockan 20.01 svensk tid, den 11 maj 2009 vilket blev den sista servicen av rymdteleskopet med hjälp av en rymdfärja. Vetenskapliga upptäckter Hubble har försett astronomin med en otrolig mängd mätdata, som redan lett till ny kunskap inom kosmologi och om olika fenomen i såväl det avlägsna universum som i vårt eget solsystem. I flera fall har det gällt frågor om tidigare mycket komplexa problem. Likväl har teleskopet kommit fram med så unika resultat att man behövde nya teorier för att förklara dem. Registrerade mätdata kommer att kunna användas lång tid framöver till att pröva inte bara sådana kompletterande teorier, utan även av forskare som föreslår alternativa kosmologiska modeller. Kosmologi Ett av huvudmålen med Hubble-teleskopet var att mäta avstånd till en särskild typ av variabla stjärnor kallade cepheider mer noggrant än vad som varit möjligt tidigare. Dessa stjärnor används för kosmologisk avståndsbedömning och därigenom skulle snävare gränser för Hubble-konstantens värde kunna sättas. Konstanten är ett mått på universums expansionshastighet och därmed ett mått på dess ålder. Innan teleskopet togs i bruk uppskattades konstanten med en felmarginal på upp till 50 %, men med hjälp av teleskopets mätningar av cepheidvariabler i Virgohopen och andra avlägsna galaxhopar kunde man få fram ett värde med en felmarginal på 10 %. Värdet stämmer överens med noggrannare mätningar, som genomförts efter Hubbles-teleskopets uppskjutning med andra tekniker. Hubble-teleskopet medverkade till att förfina uppskattningen av universums ålder, men väckte även frågor om dess framtid. Astronomer från de båda internationella forskargrupperna High-z Supernova Search Team och Supernova Cosmology Project, med svenska deltagare som Ariel Goobar och Jesper Sollerman, hade använt teleskopet för att observera supernovor i avlägsna galaxer. Resultaten förefaller visa att universum inte drar sig samman allt snabbare under gravitationens inverkan, vilket varit en av huvudhypoteserna. Snarare menar dessa forskare att resultaten bör tolkas så att expansionen i själva verket accelererar. Senare och ännu noggrannare mätdata från såväl mark- som rymdbaserade teleskop bekräftar detta. Resultaten är överraskande och man har idag ännu inte skaffat sig någon klar bild av hur denna förmodade acceleration uppstår. Därför finns även enstaka forskare som arbetar med modeller som passar mätdata utan att behöva spekulera om accelererande expansion. Utifrån den gängse modellen av ett expanderande universum kan andra observationer med teleskopet tolkas som starka indikationer för existensen av mörk materia i universum. Den modell som innebär att de flesta galaxer har en mycket stor central ansamling av massa har blivit delvis bekräftad genom ett stort antal observationer. Den gängse tolkningen är att massansamlingen rör sig om supermassiva svarta hål. Universum En av de unika nya kunskapskällor Hubble har bidragit till är bilder från kartläggningarna Hubble Deep Field och Hubble Ultra Deep Field. Dessa utnyttjade Hubbles oöverträffade känslighet vid synliga våglängder till att skapa skarpa bilder av små fläckar i skyn, vilka är de mest långtseende som någonsin erhållits vid optiska våglängder. Bilderna avslöjar flera miljarder ljusår avlägsna galaxer och de har alstrat en stor mängd vetenskapliga artiklar som ger en klarare uppfattning om vårt kosmos för lika många år sedan. Därmed har teleskopet inte bara upptäckt galaxer belägna på 13 miljarder ljusårs avstånd, utan även synliggjort vad man tolkar som de första galaxer som en gång bildades. Vidare har Hubble: gjort det möjligt att upptäcka intergalaktiskt helium, som skulle kunna ha ett mycket tidigt ursprung; givit de första bilderna som visar galaxer med kvasarer i sitt inre; för första gången detekterat emission av ultraviolett laserstrålning i rymden; bidragit till upptäckten av en ny typ av gravitationslins i form av ett så kallat Einstein-kors, som kan användas som lupp för att undersöka mycket avlägsna delar av universum; ett par ringar som omger stjärnan som exploderade som supernova i Stora Magellanska molnet 1987; funnit att gigantiska kometmoln formades runt en döende stjärna; funnit jättelika stoftpelare och gas, som bildas i det inre av nya stjärnor. Andra större upptäckter från Hubbles data inkluderar belägg för andra solsystem: protoplanetära ackretionsskivor i Orionnebulosan; belägg för närvaro av exoplaneter kretsande runt solliknande stjärnor. Den upptäckte även den första atmosfären kring en exoplanet, nämligen HD 209458 b. Hubbles optiska observationer av de ännu mystiska gammablixtarna har både besvarat och skapat frågor. Solsystemet Hubble har kunnat observera alla planeter och mindre objekt i vårt eget solsystem förutom Merkurius. På grund av dess närhet till solen skulle observationer av denna planet kunna skada teleskopets lins. Hubble blev mycket viktig när den sattes att studera dynamiken av en kollision mellan kometen Shoemaker-Levy 9 och Jupiter år 1994, ett fenomen som bara inträffar en gång på flera decennier. Observationer från Hubble har visat att Jupiters isiga måne Europa har ett spår av atmosfär med syre. Hubble har kunnat följa utvecklingen i Uranus och Neptunus atmosfärer med goda resultat. Det visade sig att det mörka stråket i Neptunus atmosfär är rörligt; det försvinner från en hemisfär och dyker upp på den motsatta. Genom Hubbleteleskopet har en ny typ av små månar upptäckts i den yttre delen av Saturnus ringsystem. Genom teleskopet har även andra objekt i solsystemet studerats; bland annat dvärgplaneterna Pluto och Eris. Detta gav den första kartan över Pluto. En liknande studie gav även den första kartan över en asteroid. Vidare har data från Hubble visat att hundratals miljoner kometer omger solsystemet. Värdering av nytta mot kostnader Ett vetenskapligt projekts framgång beror av resultatens värde, som kan mätas i antal doktorsavhandlingar och publikationer i vetenskapliga tidskrifter med varierande rykte. Sådana objektiva mått visar vilket fantastiskt genomslag Hubbles data redan åstadkommit inom astronomin. Mer än 4 000 artiklar baserade på Hubbles data hade på våren 2003 publicerats i peer review-tidskrifter och betydligt fler hade figurerat i proceedings från konferenser. Man räknar med att omkring en tredjedel av artiklar inom astronomi inte alls blivit citerade ett antal år efter publiceringen, medan bara 2 % av alla vetenskapliga artiklar baserade på Hubbledata saknar citeringar. I snitt får en artikel baserad på Hubbledata omkring dubbelt så många citeringar som artiklar baserade på andra data. Av de tvåhundra vetenskapliga artiklar som publiceras varje år, där de flesta får citeringarna, är runt tio baserade på Hubbles data. Dessutom är det åtskilliga artiklar baserade på Hubble som publicerats i tidskrifter med mycket hög så kallad impact factor som Science och Nature, vilket inte är ovanligt för astronomer. Nyttan av en bättre världsbild har många andra aspekter och politiska avvägningar kommer in i bilden. Även om Hubble helt klart har haft ett signifikant genomslag på astronomisk forskning, så har de finansiella kostnaderna varit mycket stora. En studie över det relativa genomslaget på astronomin av olika stora teleskop fann att, medan artiklar baserade på Hubble data alstrar femton gånger så många citeringar som ett fyra meters markbaserat teleskop som William Herschel-teleskopet, så kostar Hubble omkring 100 gånger så mycket att bygga och underhålla. Redan innan Hubble hade skjutits upp i sin omloppsbana, så kunde markbaserad "speckle"-avbildning ge bättre upplösta bilder av ljusa objekt än Hubble. Dessutom har numera utvecklingen av adaptiv optik utsträckt den högupplösande avbildningsförmågan hos markbaserade instrument till infraröda bilder av svaga objekt. Markbaserad avbildning kan ske till mycket lägre kostnad och har därför blivit en nyckelfråga i debatten om rymdteleskopens framtid. Framtiden Hubbleteleskopet har haft stor betydelse för vetenskapen och kommer fortsätta användas fram till 2022 då ett annat teleskop, kallat JWST (James Webb Space Telescope) är planerat att tas i bruk. Referenser Externa länkar ESA/Hubble Hubbles hemsida Bildgalleri Rymdteleskop Rymdfartsåret 1990 1990 i USA 1990 i Europa


text: Helgo Nikolaus Zettervall, född 21 november 1831 i Lidköping, död 17 mars 1907 i Stockholm, var en svensk arkitekt, tecknare och målare. Biografi Helgo Zettervall var son till garvaren Peter Zettervall och Elisabet Lagergren och från 1861 gift med Ida Anna Christina Lagergren. Han var professor vid Konstakademien och under åren 1882–1897 överintendent vid Överintendentsämbetet. Han blev 1884 hedersledamot av Vitterhetsakademien och 1897 ledamot av Vetenskapsakademien. Zettervall är representerad vid Domkyrkorådet i Lund med en svit akvarellerade teckningar i Fredrik Wilhelm Scholanders efterföljd och vid Nationalmuseum. En minnesutställning med hans konst och ritningar visades på Arkitekturmuseet i Stockholm 1966. Helgo Zettervall utförde bland annat ombyggnader av Lunds och Uppsala domkyrkor 1860–1902 respektive 1886–1893. Han ritade också det 1885 invigda, numera rivna Hotel Anglais vid Stureplan i Stockholm, vilket 1959 ersattes av en nybyggnad i modernistisk stil efter ritningar av Ivar och Anders Tengbom. År 2000 instiftade Statens Fastighetsverk Helgopriset, som delvis finansieras genom den av fastighetsverket förvaltade Helgo Zettervalls minnesfond. Helgo Zettervall var far till arkitekten Folke Zettervall. Familjen är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm. Restaureringar Helgo Zettervall var den mest anlitade arkitekten i ombyggnaden av gamla byggnader och kyrkor i Sverige under perioden 1860–1900. I stilideal och restaureringsprinciper var han starkt påverkad av Viollet-le-Duc. Efterhand framväxte en stark kritik, från bland andra Verner von Heidenstam, mot dessa restaureringsprinciper. Helgo Zettervall sökte att återskapa byggnaderna enligt idealen i den stil de ursprungligen varit byggda i. Förändringar och tillbyggnader som gjorts under århundradenas lopp i sin egen tids stil rensades bort och ersattes med nyritade ombyggningar. Helgo Zettervall avsåg inte att återställa byggnaderna så som de en gång sett ut, utan utformade dem som han ansåg att de borde ha sett ut. Exempelvis har tornen till Uppsala eller Lunds domkyrkor aldrig någonsin tidigare sett ut så som de nu gör. Just hans restaureringar, främst av Linköpings, Skara och Uppsala domkyrkor rönte hård kritik av en senare generation, för vilken restaureringar i första hand betydde försök att bevara den äldre arkitekturen. Av dessa är Linköpings domkyrka den där minst av den medeltida arkitekturen revs i samband med ombyggnaden. Likväl kan han fortfarande kritiseras inte bara för kulturvandalism, och ett slags dokumentförfalskning utan också en både romantiserande och utslätat schablonmässig uppfattning om hur det "borde" ha sett ut. Från att ha framstått som tämligen progressiv i sin ungdom, rönte han för detta allt häftigare kritik från sina samtida. Under nationalromantikens och funktionalismens tid var Zettervall anseende mycket lågt, men han har senare omvärderats, och anses numera som en av 1800-talets främsta svenska arkitekter. Riksdagshuset Helgo Zettervall var också delaktig i planeringen av det nya riksdagshuset på Helgeandsholmen i Stockholm. Inget av de förslag som kom in i en utlyst tävling ansågs tillräckligt bra. I stället engagerades Helgo Zettervall, som till medhjälpare utsåg den unge Aron Johansson. Ritningarna var klara 1890 och mötte stark opposition. Arkitekterna arbetade om förslaget, men kritiken höll i sig. Kritiken gällde inte bara själva byggnaden, utan även placeringen. Kritikerna tyckte inte att man kunde placera en så monumental och tungt utsmyckad byggnad så nära slottet. De ansåg också att Helgeandsholmen var för liten för att rymma både riksdagshus och riksbank. Frågan om balansen mellan slottet och det nya monumentet över parlamentarism och konstitutionellt styrelseskick var känslig politiskt, psykologiskt och estetiskt. När byggnadskommittén 1892 beslöt att flytta fram riksdagshusets fasad ytterligare sex meter jämfört med den första planen, avgick Helgo Zettervall. Aron Johansson arbetade ensam vidare med förslag till byggnader och 1897 lade kung Oscar II grundstenen till riksdagshuset som invigdes 1905. Byggnadsverk kronologiskt Genomförda kyrkliga projekt 1860 Björketorps kyrka 1861 Bräkne-Hoby kyrka 1862 Lunds domkyrka (första ombyggnaden); 1864 (andra ombyggnaden); 1876-1878, 1880, 1882, 1885-1886 (detaljer) 1862 Össjö kyrka (tornet) 1862 Billinge kyrka 1862 Dagstorps kyrka (predikstol) 1862 Östra Strö (ombyggnad) 1862 Billeberga kyrka (orgelfasad) 1863 Begravningskapell, Sölvesborg 1863 Hästveda kyrka (ombyggnad) 1864 Östra Klagstorps kyrka 1864 Lilla Beddinge kyrka ; 1881 (detaljer) 1867 Västra Vrams kyrka 1867 Sörby kyrka, Lunds stift (ombyggnad) 1868 Håslövs kyrka; 1879 (orgelfasad) 1869 Nosaby kyrka 1870 Bräkne-Hoby kyrka (orgelfasad) 1870 Östra Vrams kyrka (reparation) 1871 Linderöds kyrka (reparation) 1872 Sankt Nicolai kyrka, Trelleborg (utvidgning); 1880 (detaljer) 1872 Sankt Olofs kyrka, Sankt Olof (restaurering) 1872 Vinslövs kyrka (orgelfasad) 1873 Österslövs kyrka; 1877 (detaljer) 1873 Våxtorps kyrka (tillbyggnad) 1874 Billinge kyrka (orgelfasad) 1874 Linköpings domkyrka (restaurering); 1878 (detaljer); 1880 (detaljer); 1885 (detaljer) 1875 Rängs kyrka (ombyggnad) 1875 Jäders kyrka (förändring) 1876 Nosaby kyrka (dopfunt) 1876 Äsphults kyrka (ombyggnad) 1876 Allhelgonakyrkan, Lund; 1886-1887 (detaljer) 1878 Skara domkyrka (restaurering); 1886 (detaljer); 1887 (detaljer) 1878 Färlövs kyrka (utvidgning) 1878 Rängs kyrka (detaljer); 1879 (orgelfasad) 1879 Kalmar domkyrka (läktare) 1880 Eriksbergs nya kyrka; 1881 (detaljer) 1880 Uppsala domkyrka (andra restaureringen); 1883 (tredje restaureringen); 1886-1887 (detaljer) 1881 Klara kyrka (förändring) 1886 Oscar Fredriks kyrka i Göteborg; 1887, 1891-1892 (detaljer) 1886 Tyska kyrkan, Stockholm (orgelfasad) 1887 Matteus kyrka, Norrköping (detaljer) Offentliga byggnader som uppförts 1860 Göteborgs barnsjukhus 1861 Katedralskolan, Skara (klocktorn; rivet); 1865 (nybyggnad); 1870-1871 (detaljer) 1861 Sockenstuga i Billeberga 1862 Katedralskolan, Lund (portbyggnad); 1864 (tillbyggnad) 1862 Hälsingborgs högre allmänna läroverk för gossar 1863 "Gamla kirurgen" i Lund 1864 De la Gardiegymnasiet, Lidköping (ombyggnad) 1865 Stationshuset i Helsingborg (fasad; riven) 1865 Malmö rådhus (ombyggnad) 1865 Industri- och lantbruksutställningen i Malmö (riven) 1865 Vattenstationshus i Eslöv (rivet) 1866 Lunds gamla observatorium (fasader) 1866 Folkskola i Lidköping 1867 Folkskola i Skara (riven) 1872 Folkskola i Trelleborg 1875 Trädgårdsskolan och Hovbeslagsskolan i Alnarp 1876 Norra Latin, Stockholm; 1877-1878 (detaljer) 1876 Träne slöjdskola (riven) 1876 Patologiska institutionen (riven) 1876 Parkskolan i Lund 1877 Lunds universitets huvudbyggnad; 1878-1880 (detaljer) 1877 Kungshuset, Lund (ombyggnad) 1880 Palaestra et Odeum, Lund 1880 Sångsalen i Akademiska Föreningen, Lund 1881 Varmbadhuset, Lund 1884 Kungliga Operans tillbyggnad Verk i urval Blekinge Bräkne-Hoby kyrka Hällaryds kyrka Torhamns kyrka Carl Gustafs kyrka i Karlshamn (restaurering) Kapellkyrkogården i Sölvesborg Lund Allhelgonakyrkan Kirurgiska kliniken, Lund ("Gamla kirurgen") Lunds domkyrka (ombyggnad) Lunds universitets huvudbyggnad Palaestra et Odeum Palais d'Ask Patologiska institutionen (riven) Zettervallska villan i Lund Quennerstedtska villan, 1867, i Lund Tuna slott, 1875, strax utanför Lund (rivet) Råbyholm, 1871, strax utanför Lund Övriga Skåne Billinge kyrka Björnstorps slott Borgeby slott (ombyggnad) Bosjökloster (ombyggnad) Helsingborgs centralstation (riven) Handelsgymnasiet i Helsingborg Häckeberga slott Källstorps kyrka (tornet) Malmö rådhus (ombyggnad) Nosaby kyrka Sankt Nicolai kyrka, Trelleborg (total ombyggnad) Stinsbostaden i Eslöv Vombs kyrka (ombyggnad) Västerstads herrgård Västra Vrams kyrka Österslövs kyrka Västra Boulevarden 35, Kristianstad Stockholm Hotell Anglais Bolinderska huset Norra Latin Palmeska huset Klara kyrkas torn von Rosenska huset Övriga platser Stora Hotellet i Jönköping Egeskov slott (ombyggnad) Oscar Fredriks kyrka i Göteborg Kalmar slott (ombyggnad) Linköpings domkyrka (ombyggnad) Matteus kyrka i Norrköping Skara domkyrka (ombyggnad) Djäkneskolan i Skara Uppsala domkyrka (ombyggnad) Hellidens slott Dagsnäs slott (ombyggnad) Stora Bjurum (ombyggnad) Bilder Bibliografi Villor och boställen av Helgo Zettervall: Sandström, Johansson, H. och Tollbom, A. , Konsthögskolan. Arkitekturskolan, 1994, Redaktörskap Referenser Olén, Benkt (1987). "Ryslighetens evangelium". Helgo Zettervall som kyrkoarkitekt i Lunds stift i ljuset av samtida kyrkoliv. Kristianstad: Olén. Åhman, Anders (2015), Helge Zettervalls domkyrkorestaureringar. (Acta Universitets Upsaliensis. Arcus sacri 2.) Uppsala. .Svenskt konstnärslexikon'' del V, sid 746, Allhems Förlag, Malmö. Noter Vidare läsning Externa länkar Helgopriset Edward Blom berättar om Helgo Zettervalls renovering av Uppsala Domkyrka. https://www.youtube.com/watch?v=f5limoLGVkc Representerade vid Nationalmuseum Svenska arkitekter under 1800-talet Kyrkoarkitekter Professorer vid Kungliga Konsthögskolan Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien Ledamöter av Vitterhetsakademien Personer från Lidköping Födda 1831 Avlidna 1907 Män Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm Ledamöter av Konstakademien


text: Huggormar (Viperidae) är en familj av cirka 200 giftiga mark- och trädlevande ormarter över hela världen utom Australien och vissa öar. Gifttänderna är långa och placerade framtill på korta vridbara överkäksben och fälls fram i samband med hugg. Ormgiftet är vanligen vävnadsnedbrytande. Huggormar har en tjock, satt kropp, som först efter höjd med analöppningen brant avsmalnar. Huvudet är trekantigt och giftkörtlarna sväller ut på sidan av detta. Ormarna anpassar sitt gift till dess byte. Ögat har en "kattpupill" (en strimma). Familjen indelas enligt ITIS i fyra underfamiljer: (1) Viperinae (egentliga huggormar eller viperor), (2) Crotalinae (näsgropsormar, inklusive skallerormar), (3) Azemiopinae (endast bestående av arten Feas huggorm) samt (4) Causinae. Underfamiljen Viperinae föder vanligen sina ungar levande. Viperinae innehåller i sin tur arterna sandhuggorm, hornhuggorm, puffadder och sandrasselorm, samt den i Sverige endast förekommande arten huggorm (Vipera berus). Beskrivning Huggormars längd varierar mellan 0,5 meter och över 3 meter. Den svenska arten huggorm blir normalt cirka 65 centimeter lång, undantagsvis strax över 1 meter, medan gabonhuggorm och andra större arter av släktet Bitis ofta får en längd av 1,4 meter. Däremot blir Bitis peringueyi bara omkring 30 centimeter lång. Även huggormars färger och mönstring varierar mycket. Exempelvis har den svenska arten huggorm oftast ett tydligt markerat, mörkt sicksackband längs ryggen, men helt svarta exemplar är inte ovanliga. Artens hanar har vanligen inslag av vitt, grått och svart, medan honorna i regel är brun- eller rödaktiga. Aktivitetstiden är beroende på art och utbredningsområde. Huggormar som lever i den tempererade zonen är vanligen dagaktiva medan huggormar i öknar föredrar natten. I familjen förekommer arter som lägger ägg (ovipari) och arter som föder levande ungar (vivipari). Antalet ägg eller ungar är vanligen omkring 10 men honor av stora medlemmar, till exempel från släktet Bitis, föder ibland 40 till 100 ungar vid samma tillfälle. Utbredning Huggormar förekommer på alla kontinenter utom Australien och på Antarktis, och inte heller på vissa isolerade öar. De vistas vanligen på marken och några arter klättrar i låga buskar. Ett undantag är släktet trädhuggormar (Atheris) som söker sin föda i växtligheten. Arten huggorm förekommer i hela Europa upp till ungefär polcirkeln och österut genom Ryssland till Stillahavskusten, och lever på ljunghedar, i mossmarker och i bergsområden upp till 3 000 m över havet. Referenser Noter Tryckta källor Ahlén, I., Andrén, C. & Nilson, G., 1995, Sveriges grodor, ödlor och ormar.(Uppsala/Stockholm) Arnold, E. N. & Burton, J. A., 1978, Reptiler och amfibier i Europa. (Stockholm) Curry-Lindahl, Kai, 1988, Däggdjur, groddjur & kräldjur. (Stockholm) Edström, A., 1988, Djurens gifter. (Lund) Ursing, B., 1956, Fiskar: kräldjur/ groddjur / fiskar. (Stockholm) Externa länkar Sveriges herpetologiska riksförening (SHR)


text: Haninge kommun är en skärgårdskommun samt förort till Stockholm i Stockholms län. Centralort är Handen som är en del av tätorten Stockholm. Namn Namnet Haninge har av allt att döma bildats med suffixet –inge till namn på markanta terrängförhållanden, i detta fall Hanveden. Haninge var eventuellt namnet på en poststation i Österhaninge socken. Administrativ historik Kommunens område motsvarar socknarna Dalarö, Muskö, Ornö, Utö, Västerhaninge och Österhaninge. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. Dalarö municipalsamhälle inrättades 22 december 1876 och upplöstes med utgången av 1951. Vid kommunreformen 1952 bildades tre "storkommuner" i området: Dalarö (av de tidigare kommunerna Dalarö, Ornö och Utö), Västerhaninge (av Muskö och Västerhaninge) samt Österhaninge (oförändrad). Redan 1959 uppgick dock Dalarö landskommun i Österhaninge landskommun. Haninge kommun bildades vid kommunreformen 1971 av Österhaninge och Västerhaninge landskommuner. Den 1 januari 2008 gick miljöförvaltningarna i Haninge, Nynäshamn och Tyresö ihop till ett kommunalt förbund. Förbundet "Södertörns Miljö- och Hälsoskyddsförbund" skapades av anledning att effektivisera verksamheterna inom livsmedel, miljö och hälsa samt för att överbrygga det politiska arbetet. Södertörns miljö- och hälsoskyddsförbund är sedan starten beläget i Haninge kommun och hade 2013 cirka 40 anställda inom olika miljö- och hälsoskyddsprojekt. Kommunen ingick från bildandet till 1974 i Södertörns tingsrätts domsaga, ingick från 1974 till 2007 i Handens tingsrätts domsaga och hör sedan 2007 till den återbildade Södertörns tingsrätt. Kommunen ingår sedan 2010 i Förvaltningsområdet för finska. Kommunsammanslagningarna från 1863 Tabellen nedan visar kommunsammanslagningarna till nuvarande Haninge kommun från 1863 och framåt. Geografi Kommunen är belägen på ön Södertörn i nordöstra delen av landskapet Södermanland. I öster gränsar kommunen till Östersjön med Stockholms södra skärgård. I sydväst ligger Nynäshamns kommun, i väster Botkyrka kommun, i nordväst Huddinge kommun och i nordöst Tyresö kommun, alla i Stockholms län. Topografi Haninge kommun utgörs till största del av skärgård, totalt omkring 860 öar där de största är Ornö, Utö och Muskö. Öarnas landskap är präglade av berggrunden som är kraftigt veckad och sönderspruckna och därför har bildat höga branta stränder. Utsvämnat åsmaterial har bildat flacka ytor på vilka centralorten Handen och tätorten Jordbro är byggda. Två stora skogsområden dominerar landområdet – Hanveden i västra delen och Tyresta-Åva i östra delen mot havet. Nedan presenteras andelen av den totala ytan 2020 i kommunen jämfört med riket. Hydrografi Av kommunens totala areal består 80 procent av vatten. Ramsjön har haft problem med övergödning, och ett av länets viktigaste fortplantningsområde för havsöring finns i Husbyån och Vitsån. Men kommunen har endast en sjö, Drevviken, andra "sjöar" klassas som övrigt vatten. Naturskydd I Haninge kommun ligger också Tyresta nationalpark med 55 km vandringsleder genom orörd vildmark. Söder om kommundelen Jordbro finns ett litet naturreservat med namnet Gullringskärret. På linje i skogsområdet Hanveden ligger Rudans-, Paradisets- och Tornbergets naturreservat. Totalt finns det 17 reservat inom kommunens gränser. Administrativ indelning Församlingar/distrikt Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i församlingarna Dalarö-Ornö-Utö, Västerhaninge-Muskö och Österhaninge. Från 2016 indelas kommunen istället i distrikt, vilka motsvarar de tidigare socknarna – Dalarö, Muskö, Ornö, Utö, Västerhaninge och Österhaninge Kommundelar Kommunen själv delar in kommunen i följande kommundelar Handen Jordbro Västerhaninge Brandbergen Vendelsö-Gudö Vendelsömalm Tungelsta Vega Norrby Dalarö Haninge glesbygd Tätorter Tätortsbebyggelsen i kommunens norra del som bland annat omfattar Handen, Vendelsö, Brandbergen, Norrby, Vendelsömalm och Vega, ingår i tätorten Stockholm. Därutöver finns följande tätorter i Haninge kommun: Dalarö Jordbro Muskö Norra Muskö Söderby Väländan Västerhaninge Årsta havsbad Östorp och Ådran (del av) Styre och politik Kommunfullmäktige Presidium Mandatfördelning i Haninge kommun, valen 1970–2022 Nämnder Kommunstyrelsen Kommunstyrelsens ordförande var till 2014 Martina Mossberg (M). Oppositionsråd var till 2014 Robert Noord (S). Partiernas starkaste valdistrikt i kommunfullmäktigevalet 2018 Vänorter Haninge kommun har fem vänorter. Formia, Italien Pargas, Finland Krokom, Sverige Ishøj, Danmark Hapsal, Estland Ekonomi och infrastruktur Infrastruktur Transporter I nord-sydlig riktning genomkorsas kommunen av riksväg 73 och Nynäsbanan som trafikeras av Stockholms pendeltåg med stopp i Vega, Handen, Jordbro, Västerhaninge, Krigslida, Tungelsta och Hemfosa. I kommunens norra del korsas riksvägen av länsväg 260 och i de centrala delarna av kommunen av länsväg 259 (Haningeleden) som övergår i länsväg 227 (Dalarövägen). I höjd med Västerhaninge avtar länsväg 257 åt väster. I Haninge kommun finns en av Sveriges längsta och djupaste vägtunnlar, Muskötunneln, mellan öarna Yxlö i Nynäshamns kommun och Muskö. Den är nästan 3 km lång och går som djupast 66 meter under havet. Utbildning Det finns två kommunala gymnasier i kommunen, Fredrika Bremergymnasiet och Riksäpplet. På dessa två gymnasier finns även Riksidrottsgymnasiet för Karate och som alternativ kan utbildningarna på dessa två skolor kombineras med andra nationellt godkända idrottsutbildningar. Därtill driver Region Stockholm Berga naturbruksgymnasium i Västerhaninge. För högre utbildning har Kungliga tekniska högskolan (KTH) filialer i kommunen. År 2021 hade 20 procent av invånarna i åldersgruppen 25-64 år minst tre års eftergymnasial utbildning, vilket var lägre än genomsnittet för riket. Befolkning Demografi Befolkningsutveckling Kommunen har invånare (), vilket placerar den på plats avseende folkmängd bland Sveriges kommuner. Utländsk bakgrund Den 31 december 2018 utgjorde antalet invånare med utländsk bakgrund (utrikes födda personer samt inrikes födda med två utrikes födda föräldrar) 32 596, eller 36,22 % av befolkningen (hela befolkningen: 89 989 den 31 december 2018). Den 31 december 2002 utgjorde antalet invånare med utländsk bakgrund enligt samma definition 17 323, eller 24,43 % av befolkningen (hela befolkningen: 70 902 den 31 december 2002). Den 31 december 2014 utgjorde folkmängden i Haninge kommun 82 407 personer. Av dessa var 19 804 personer (24,0 %) födda i ett annat land än Sverige. Invånare efter de 10 vanligaste födelseländerna Följande länder är de 10 vanligaste födelseländerna för befolkningen i Haninge kommun. Kultur Konstarter Litteratur När August Strindberg skrev sin kända roman Hemsöborna använde han såväl folk, gårdar, som natur från Kymmendö. Flertalet öbor tog illa vid sig av detta och Strindberg var inte längre välkommen på ön. Film I Brandbergen finns biografen Bio Cosmopolite. Arkitektur Haninge kulturhus erbjuder bibliotek med hembygdsrum, cafeteria, samlings- och utställningslokaler, samt studieplatser. Byggnaden är ritad av Thelaus/Michelsen. Museum Det finns ett flertal museum i kommunen, varav de flesta är i hembygdsföreningarnas regi och visar hur livet i Haninge sett ut i svunna tider. Bland dessa återfinns Svartbäckens skolmuseum, Sportstugemuseet i Årsta Havsbad, Nationalparkernas hus i Tyresta, Tingshuset i Västerhaninge, Utö gruvmuseum, Dalarö museum i Tullhuset, Bygdemuseet Ornö sockenstuga, Handens museum och smedja, Grytholmens friluftsmuseum, Morarnas gård på Gålö och Anders Franzéns sjöbod i Dalarö. Kulturarv Söder om Jordbro ligger Jordbro gravfält som anses vara Nordens största från äldre järnåldern. Området var bebott redan på stenåldern och har som synlig gravplats åtminstone nyttjats sen bronsåldern. De flesta gravarna tillkom dock under järnåldern och det upphörde i samband med vikingatidens kristnande. På åsen i gravfältets anslutning förlades, troligen på medeltiden, en avrättningsplats vid den så kallade Galgstenen. De som här mötte sitt öde dömdes i Tingshuset och kom från hela Sotholms härad. I området runt Tornberget, som med sina 111 m. ö. h. är Stockholms läns högsta punkt, har man hittat ett stort antal lämningar efter flera tusen år gamla bosättningar. Överhuvudtaget är Haninge rikt på fornlämningar och i farvattnen utanför Dalarö finns ett flertal kända vrak som Regalskeppet Riksäpplet, Dalarövraket, Ingrid Horn och Jutholmsvraket. Kommunvapen Blasonering: Sköld delad av guld, vari en röd tjädertupp, och av blått, vari ett ankare av guld. Haninge kommunvapen fastställdes 1985 och innehåller en tjädertupp (hane) och ett ankare för Marinens verksamhet i kommunen. Efter kommunsammanslagningen 1971 tog kommunen fram ett nytt kommunvapen och utformningen beställdes från ett konsultföretag. Märket som föreställde en detalj av två kättinglänkar som samtidigt bildade ett stort H i färgerna silver på blå botten blev aldrig omtyckt och det kallades ofta för "korslagda korvmärket". Haninge kommun lät därför beställa ett nytt märke och denna gång från riksheraldikern som tog fram dagens version. Se även Personer med anknytning till Haninge kommun Referenser Externa länkar Haninge kommun Sveriges kommuner Finska förvaltningskommuner


text: Vetlanda–Målilla Järnväg (tidigare Hvetlanda-Målilla järnväg, HvMJ) var en 891 mm smalspårig järnväg mellan Vetlanda i Jönköpings län och Målilla i Kalmar län som öppnades för trafik 1906. Den byggdes som en förlängning av Vetlanda–Sävsjö Järnväg (HvSJ) österut med anslutning vidare till hamnar vid Östersjön. Rälsvikt 17,5 kg/meter. Slipersavstånd 0,73 meter. Historik Vetlanda ville få tillgång till en hamn. De andra intressenterna var Nässjö–Oskarshamns Järnväg (NOJ) och Oskarshamns stad. Järnvägen skulle byggas längs Emån från Vetlanda till Målilla station vid NOJ där godset skulle omlastas. En koncession enligt planen, som var kostnadsberäknad till 1,5 miljoner kronor, godkändes 1902. Hvetlanda–Målilla Järnvägsaktiebolag bildades 1904, bolaget tog ett obligationslån på 600 000 kr som garanterades av NOJ och bygget påbörjades. Banan öppnades för allmän trafik den 21 juni 1906. Den bokförda byggnadskostnaden 1907 var 1,2 miljoner kronor med rullande material för 35 000 kr. HvSJ skulle trafikera HvMJ med sitt rullande material.Nordisk familjebok 1909 Hvetlanda–Målilla Järnväg Den normalspåriga Sävsjöström–Nässjö Järnväg (SNJ) blev 1914 den andra järnvägen som efter en större ombyggnad anslöt till Vetlanda station. Detta innebar ett avbräck i transporterna via Målilla, eftersom SNJ söderut hade förbindelse med Kalmar utan behov av omlastning. Redan tidigt fanns diskussioner om att slå samman HvMJ och HvSJ, men aktieägarna i HvSJ var emot detta eftersom man hade en bra aktieutdelning, 7 %. På bolagsstämmor i slutet av 1915 beslutade man emellertid om ett sammangående och Aktiebolaget Hvetlanda Järnvägar bildades. Tillståndet att ta över koncessionerna erhölls i maj 1917 och HvMJ upphörde som eget bolag. Riksdagen beslutade 1939 om allmänt förstatligande av enskilda järnvägar. Svenska staten köpte Vetlanda Järnvägar 1945 och 1946 uppgick järnvägen i Statens Järnvägar. Banan Närheten till Emån gav redan 1910 problem med undermineringar av banvallen. Ett blandat godståg/passagerartåg välte. Fordon För byggandet av banan inköptes två begagnade tanklok från Lidköping–Skara–Stenstorps Järnväg tillverkade vid Kristinehamns Mekaniska Werkstad 1874 och Nydqvist & Holm 1877. Ett antal begagnade godsvagnar köptes från Hjo–Stenstorps Järnväg och från HvSJ ett lok och ett antal godsvagnar. Ett av loken såldes 1906 och de andra två såldes till Ödegårdens Kalkbruk AB 1910/11. NOJ köpte en personboggievagn för att användas av HvMJ och HvMJ köpte en begagnad personboggiwvagn från Bredsjö–Degerfors Järnväg. För lokdriften byggdes 1906 ett rundstall i Målilla. Nedläggning Nedläggningen startade i mitten på 1950-talet med godtrafiken på den korta sträckan Gårdveda–Målilla. Den 1 september 1961 upphörde all persontrafik på järnvägen. Mellan Gårdveda och Järnforsen upphörde godstrafiken 1 juni 1969, men lades officiellt ner 1972. Godtrafiken Vetlanda–Järnforsen upphörde den 30 november 1984 och det var den sista smalspåriga trafiken på banan. Spåren mellan Järnforsen och Gårdveda revs 1991. Nutid Efter avstängningen av smalspåret mellan Vetlanda och Järnforsen 1984 breddades den delen av järnvägen till normalspår som 1987 återöppnade som Emådalsbanan. Banvallen mellan Järnforsen och Gårdveda finns kvar men används bara för nergrävda kablar och det har funnits förslag på att använda den som cykelväg. Källor Noter Vidare läsning Externa länkar Karta över linjen Historiska järnvägslinjer i Sverige Järnvägslinjer med spårvidden 891 mm i Sverige Ej längre existerande svenska järnvägsbolag Järnvägslinjer öppnade 1906 Transport i Målilla


text: Vetlanda–Sävsjö Järnväg (även Hvetlanda–Säfsjö Järnväg, HvSJ) var en smalspårig järnväg med 891 millimeters spårvidd från Vetlanda till Sävsjö på Södra stambanan. Järnvägen lades, som många andra, ned på 1960-talet och ersattes då med bussar. Historia Tillkomst Linjen byggdes främst för att knyta ihop Vetlanda med Södra stambanan och för att Sävsjö inte skulle ta över många viktiga industrier som fanns i Vetlandabygden. Vetlanda stad var rädd för att den nyuppkomna Sävsjö stad skulle bli den nya centrala punkten på Småländska höglandet och därför stod Vetlanda stad för en stor del av kostnaden för järnvägen. Sävsjö satte sig inte heller emot Vetlandas krav utan var glada över att få bli järnvägsknut på Södra stambanan och hoppades att detta skulle leda till att Sävsjös betydelse i området skulle öka (vilket också blev fallet). Linjen öppnades 1884 och var 30 kilometer lång. Som längs med många andra banor växte det snabbt upp olika mindre stationssamhällen utmed banan och vissa stationer fick efterhand betydande trafik. Många mindre orter som Landsbro och Myresjö kunde växa tack vare järnvägens dragning och på vissa ställen uppkom helt nya samhällen. Ett exempel på detta är Hultagårds station som fick sitt namn av att stationen anlades på en av Hulta gårds åkrar i södra änden av Vallsjön. Det var dock inte bara slumpen som avgjorde var man anlade stationer utan vissa stationer och hållplatser anlades på grund av att betydande personer ville ha tillgång till järnvägen. Som exempel kan nämnas slottsherren på Hultaby slott strax utanför Vetlanda, som offrade lite av sin mark i utbyte mot en privat station. Även Lannaskedebrunns station är exempel på en liknande kompromiss, då kuranstalten som låg i närheten lär ha påverkat öppnandet av en station tämligen mycket. Vissa mindre hållplatser fanns även utmed banan och ett exempel på detta är Gåvans hållplats som anlades främst på grund av att bönderna runt Vallsjön och i Torset skulle kunna frakta kräftor till Sävsjö och sedan vidare till Stockholm. Gåvans hållplats var tidtabellförd men många av de allra minsta hållplatserna fanns inte med i tidtabellen över huvud taget. Exempel på detta var Sävsjö Östra/Spången och Vallsjöbaden. Många av de ej tidtabellförda hållplatserna hade i själva verket mycket få resenärer utan fanns till för att de låg i anslutning till olika banvaktstugor och manuellt skötta järnvägsövergångar. Ett undantag var hållplatsen Vallsjöbaden som under sommarmånaderna hade många resenärer från Sävsjö och Vetlanda. Utveckling Efter byggnationen började Sävsjö att växa kraftigt och vid 1900-talets början var Sävsjö station en av de viktigaste stationerna på hela stambanan. I Sävsjö gick järnvägen under namnet ”Hvetlandabocken” och i Vetlanda kallades den för ”Sävsjöbocken” eller ”Stambanebocken”. 1906 förlängdes sträckningen österut till Målilla när Vetlanda–Målilla Järnväg byggdes och 1915 slogs dessa banor samman och bildade Vetlanda Järnvägar (VJ). Persontågen som gick på banan var till en början dragna av ånglok och ofta var tågen så kallade blandade tåg, vilket innebar att både gods och personvagnar medfördes i samma tåg. Persontrafiken var av ganska normal intensitet med i snitt fem tåg per dag i vardera riktningen. De flesta resenärerna färdades mellan Sävsjö och Vetlanda och vice versa men även andra stationer såsom Landsbro, Myresjö och Hultagård hade ett högt resandetal. Trafiken med godståg var också relativt intensiv och många företag utmed banan utnyttjade den flitigt som exempel kan nämnas de olika hustillverkarna i Myresjö och Landsbro samt trävaruindustrierna i Hultagård. Banans standar gjorde dock att tågens hastighet var begränsad och långt in på 1950-talet användes fortfarande ånglok för transport av gods, då modernare dieseltåg ändå ansågs överflödiga. De lokdragna persontågen ersattes på 1950-talet, som på många andra mindre banor, av rälsbussar och enklare dieseltåg. Avveckling Banan förstatligades 1945 och uppgick i Statens Järnvägar (SJ) 1946 i ett försök från staten att rädda många av de mindre och mellanstora järnvägslinjerna i Sverige. 1961 gick det sista persontåget från Sävsjö station mot Vetlanda och samma år slutade även tågen gå från Vetlanda till Målilla. Godstransporterna fortsatte i nära 15 år till på banan. När industrierna i Hultagård och Landsbro valde att gå över till lastbilstransporter av sina varor förlorade banan all sin trafik och sträckan Sävsjö–Landsbro revs upp 1973. Även sträckningen Landsbro–Vetlanda visade sig inom några år överflödig och spåren revs där 1979. Nutid Sträckan mellan Vetlanda och Järnforsen (Vetlanda Järnvägar) fick dock ny betydelse när man på 1970- och 1980-talen beslutade att lägga om spåren och bredda dem till normalspårvidd då godstrafiken fortfarande var ganska omfattande. Mellan Vetlanda och Sävsjö går idag Jönköpingstrafikens busslinje 342 varannan timme med en restid på cirka 40 minuter, något fortare än de gamla tågen. Banvallen mellan Sävsjö och Vallsjöbaden och mellan Vetlanda och Landsbro är cykelväg vilket tillsammans är drygt hälften av banvallen. Se även Vetlanda Järnvägar Referenser Vidare läsning Externa länkar Fakta om HvSJ Linjekarta över HvSJ Historiska järnvägslinjer i Sverige Järnvägslinjer med spårvidden 891 mm i Sverige Transport i Sävsjö kommun Ej längre existerande svenska järnvägsbolag Järnvägslinjer öppnade 1884


text: Halvbjörnar (Procyonidae) är en familj i underordningen hundliknande rovdjur (Canoidea) som tillhör ordningen rovdjur. I familjen finns omkring 20 arter som lever i tempererade eller subtropiska regioner av Amerika. Utseende Halvbjörnar är små till medelstora däggdjur med en kroppslängd mellan 30 och 70 cm och en vikt mellan 1 och 12 kg. Svansen är hos alla arter lång och oftast böjd. Pälsen har en grå eller brun färg och några arter har en påfallande ansiktsmask. Öronen är små och uppriktade. Alla fötter har fem fingrar med korta, böjda klor. En enda art i familjen, veckelbjörnen, har en gripsvans. Tandformeln är I 3/3 C 1/1 P 3-4/3-4 M 2/2-3, alltså 36 till 42 tänder. I motsats till björnar har halvbjörnar inga förminskade premolarer. Däremot är rovdjurssaxen inte bra utvecklad och molarerna är oftast bredare än lång. Utbredning Halvbjörnar förekommer ursprungligen i Amerika från södra Kanada till norra Argentina. Sedan mitten av 1900-talet finns förvildade populationer av arten tvättbjörn i mellersta Europa och i Kaukasus. Arterna i familjen förekommer huvudsakligen i skogsområden men vissa familjemedlemmar kan anpassa sig till mera torra och öppna habitat. Levnadssätt Med undantag av släktet näsbjörnar är halvbjörnar aktiva under gryningen eller natten. De sover vanligtvis i håligheter i träd eller i små grottor. Många arter har god förmåga att klättra och simma. De lever beroende på art ensamma eller i flockar. Halvbjörnar är allätare som huvudsakligen livnär sig av växtdelar som frukt och nötter. Medan arter i släktena Potos och Bassaricyon nästan uteslutande lever av växter äter andra arter även insekter, mindre ryggradsdjur, fågelägg, kräftdjur och liknande. Halvbjörnar som lever i eller nära människans samhällen betraktas ofta som skadedjur när de hämtar sin föda från fruktodlingar, skapar oreda i avfallshögar eller plockar fiskar från fiskdammar. Honor föder upp till fyra ungar per kull. Hos veckelbjörnen har en kull vanligen bara en unge. Honor kan fortplanta sig efter ett år och hos hannar infaller könsmognaden allmänt efter två år. Halvbjörnar lever i naturen upp till sju år och exemplar i fångenskap blev upp till 15 år gamla. Utvecklingshistoria Halvbjörnarnas evolution är inte helt utredd men enligt de senaste forskningarna har de en gemensam anfader med mårddjuren (Mustelidae). Familjerna utvecklades från ett rovdjur som även är anfader till skunkarna (Mephitidae) och kattbjörnen (Ailurus fulgens). Dessa fyra taxa sammanfattas därför under det vetenskapliga namnet Musteloidea. De äldsta fossilen som med säkerhet räknas till familjen halvbjörnar tillhör släktena cacomixtler (Bassariscus) och Probassariscus. De dateras till mellersta miocen. Alla andra släkten uppkom troligen under senare delen av miocen. Systematik Familjen halvbjörnar indelas traditionell i följande underfamiljer och släkten: Underfamilj Procyoninae Tvättbjörnar (Procyon) Tvättbjörn (P. lotor) Krabbätande tvättbjörn (P. cancrivorus) Cozumeltvättbjörn (P. pygmaeus) Nasua Vanlig näsbjörn även kallad röd eller ringsvansad näsbjörn (N. nasua) Vitnosad näsbjörn (N. narica) med underarten önäsbjörn (N. n. nelsoni) Nasuella Mindre bergsnäsbjörn (N. olivacea) Nasuella meridensis Cacomixtler (Bassariscus) Ringsvansad katt eller kattfrett (B. astutus) Centralamerikansk cacomixtler (B. sumichrasti) Underfamilj Potosinae Olingobjörnar (Bassaricyon) Allens olingo (B. alleni) Bassaricyon beddardi Bassaricyon gabbii Bassaricyon lasius Olinguito (B. neblina) Bassaricyon pauli Potos Veckelbjörn (P. flavus) Enligt Koepfli et al. (2007) förekommer tre utvecklingslinjer (underfamiljer) hos halvbjörnar. Den första med släktena Procyon och Bassariscus, den andra med släktena Nasua, Nasuella och Bassaricyon, samt den tredje med släktet Potos. Jättepandan, som tidigare ingick i familjen, räknas efter nya forskningsrön till familjen björnar. Mindre panda eller kattbjörn listas av de flesta zoologer i en egen familj, Ailuridae. Referenser Noter Tryckta källor Ronald M. Nowak: Walker’s mammals of the world. 6 upplaga. Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, . Wilson, D. E., and D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, 2005. Externa länkar