text: 1992 (MCMXCII) je bilo prestopno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na sredo. Dogodki Januar – april 1. januar – Butros Butros-Gali zamenja Javierja Péreza de Cuéllarja na položaju generalnega sekretarja OZN. 6. januar – Armenci v Gorskem Karabahu razglasijo republiko. 9. januar – Bosanski Srbi razglasijo svojo republiko na ozemlju Bosne in Hercegovine z večinskim srbskim prebivalstvom kot odziv na težnje Hrvatov in Bošnjakov po odcepitvi. 15. januar – mednarodna skupnost prizna Slovenijo in Hrvaško, priznanje Makedonije pa se zaplete zaradi spora z Grčijo o imenu. 16. januar – s podpisom dogovora med predstavniki oblasti in upornikov v Mexico Cityju se konča 12-letna državljanska vojna v Salvadorju. 17. januar – italijanski predsednik Francesco Cossiga kot prvi zahodnoevropski voditelj obišče novo priznani Slovenijo in Hrvaško. 20.januar – ustanovitev arnesa academice reserch network of Slovenia 7. februar – s podpisom Maastrichtske pogodbe je postavljen temelj za ustanovitev Evropske unije (v veljavo stopi 1. novembra 1993). 8. – 23. februar – v francoskem Albertvilleu potekajo 16. zimske olimpijske igre. Na njih prvič nastopajo predstavniki Hrvaške in Slovenije ter zadnjič predstavniki SFRJ. 21. februar – Varnostni svet OZN potrdi resolucijo 743 s katero napoti enote UNPROFOR na mirovno misijo v Jugoslaviji. 25. – 26. februar – armenske oborožene sile izvedejo pokol več sto azerbajdžanskih civilistov v kraju Hodžali v Gorskem Karabahu. 1. marec – večina Bošnjakov in Hrvatov v BiH na referendumu, ki ga večina srbskih volivcev bojkotira, podpre samostojnost države; v izgredih na ta dan umreta dva Srba, ki sta za Srbe prvi žrtvi vojne v Bosni in Hercegovini. 6. marec – računalniški virus Michelangelo po svetu prizadene več tisoč računalnikov 12. marec – Mavricij postane republika, a ostane v Skupnosti narodov. 13. marec – v potresu z močjo 6,8 po Richterjevi lestvici, ki prizadene provinco Erzincan v vzhodni Turčiji, umre 500 ljudi. 18. marec – beli volivci v Južni Afriki na referendumu podprejo politične spremembe, ki pomenijo konec apartheida v državi. 5. april – srbske sile pričnejo z obleganjem Sarajeva po uradni razglasitvi neodvisnosti BiH. 6. april – srbski ostrostrelci ubijejo dva civilista med mitingom za mir v Sarajevu; za Bošnjake in Hrvate prvi žrtvi vojne v BiH. 20. april – v španskem mestu Sevilla je odprta svetovna razstava Expo '92 Sevilla. organizatorji koncerta v spomin na preminulega pevca skupine Queen Freddieja Mercuryja na stadionu Wembley v Londonu zberejo več milijonov dolarjev za raziskave Aidsa. Televizijski prenos dogodka spremlja več kot milijarda ljudi po vsem svetu. 22. april – zaradi uhajanja bencina v sistem eksplodira več kilometrov kanalizacije v mehiškem mestu Guadalajara, pri čemer umre 215 ljudi, 15.000 jih ostane brez domov. 28. april – dokončen razpad Jugoslavije: zadnji dve republiki SFRJ, Srbija in Črna gora, ustanovita novo državo – Zvezno republiko Jugoslavijo. 29. april – 4. maj – v Los Angelesu potekajo hudi rasni nemiri zaradi oprostilne sodbe štirim policistom, ki so leto prej brutalno pretepli črnskega prestopnika Rodneyja Kinga. Maj – avgust 7. maj – krstni polet raketoplana Endeavour (misija STS-49). 13. maj – Li Hongzhi na Kitajskem javnosti predstavi Falun Gong. 15. maj – v italijanskem mestu Genova je odprta svetovna razstava Expo '92 Genova. 17. – 20. maj – množični protesti proti režimu generala Sučinde Kraprajuna v Bangkoku, ki jih tajska oblast krvavo zatre. 22. maj – Bosna in Hercegovina, Hrvaška in Slovenija postanejo članice Organizacije združenih narodov. 30. maj – OZN uvede ekonomske sankcije proti ZR Jugoslaviji. 3. junij – Slovenska nogometna reprezentanca odigra prvo uradno mednarodno tekmo proti Estoniji; rezultat je 1:1. 13. junij – v ljubljanskih Križankah je potekal koncert 20 let Vala 202, na katerem je nastopila celotna scena takratne Slovenije. 22. junij – v Jekaterinburgu identificirajo okostji zadnjega ruskega carja Nikolaja II. in njegove žene. 26. junij – Evropsko prvenstvo v nogometu se konča z zmago danske reprezentance. 13. julij – Jicak Rabin postane drugič ministrski predsednik Izraela. 19. julij – v eksploziji avtomobila-bombe, ki ga je podstavila italijanska mafija, umre vrhovni sodnik Paolo Borsellino in 5 članov njegovega spremstva. 25. julij – 9. avgust – v Barceloni potekajo 25. poletne olimpijske igre. 2. avgust – na prvih volitvah po osamosvojitvi Hrvaške zmaga stranka HDZ, njen voditelj Franjo Tuđman postane predsednik države. 14. avgust – prične se oboroženi konflikt med Abhazijci in Gruzijci zaradi razglasitve neodvisnosti Abhazije 23. julija. September – december 3. oktober – pevka Sinéad O'Connor povzroči škandal, ko med televizijsko oddajo v živo raztrga sliko papeža Janeza Pavla II. v protest proti spolnim zlorabam otrok v Katoliški cerkvi. 11. november – Anglikanska cerkev sprejme sklep, po katerem lahko tudi ženske dobijo duhovniški položaj. 25. november – državni zbor Češkoslovaške sprejme odločitev o razdelitvi države na Češko in Slovaško (uresničen 1. januarja 1993). 3. december – predstavnika telekomunikacijskega podjetja Vodafone si izmenjata prvo SMS-sporočilo: »Merry Christmas«. 6. december – hindujski aktivisti porušijo mošejo Babri v mestu Ajodja na severu Indije med zborovanjem, kar sproži množične izgrede v več delih Indije, v katerih skupno umre preko 1500 ljudi. na prvih parlamentarnih volitvah po osamosvojitvi Slovenije zmaga Liberalno demokratska stranka, zmagovalec predsedniških volitev in s tem prvi predsednik države pa je Milan Kučan. 9. december – princ Charles in princesa Diana objavita svojo ločitev. 12. december – v močnem potresu na indonezijskem otoku Flores umre približno 2500 ljudi. 22. december – dva paragvajska pravnika po naključju odkrijeta t. i. »arhive terorja«, zbirko dokumentov o represiji političnih nasprotnikov režimov južnoameriških držav (skupno poimenovani Operacija Kondor). Rojstva 21. februar – Nik Škrlec, slovenski dramski igralec in televizijski voditelj 22. julij – Selena Gomez, ameriška pevka in igralka 20. avgust – Demi Lovato, ameriška pevka in igralka 20. september – Peter Prevc, slovenski smučarski skakalec 25. september – Tomaž Hostnik, slovenski pianist, skladatelj, šansonjer in literat 23. november – Miley Cyrus, ameriška filmska igralka in pevka 3. december – Nika Zorjan, slovenska pevka zabavne glasbe in udeleženka resničnostnih oddaj Smrti 1. januar – Grace Hopper, ameriška računalničarka (* 1906) 12. februar – Nikolaj Nikolajevič Bogoljubov, ruski fizik in matematik (* 1909) 18. februar – Sylvain Julien Victor Arend, belgijci astronom (* 1902) 9. marec – Menahem Begin, izraelski politik, nobelovec (* 1913) 11. marec – Anton Ingolič, slovenski pisatelj in urednik (* 1907) 23. marec – Friedrich August von Hayek, avstrijsko-britanski ekonomist (* 1899) 27. marec – Harald Sæverud, norveški skladatelj in dirigent (* 1897) 6. april – Isaac Asimov, rusko-ameriški biokemik in pisatelj (* 1920) 8. april – Daniel Bovet, švicarsko-italijanski farmakolog, nobelovec (* 1907) 10. april – Peter Dennis Mitchell, britanski biokemik, nobelovec (* 1920) 20. april – Benny Hill, angleški igralec (* 1924) 23. april – Satjadžit Raj, indijski filmski režiser, scenarist in skladatelj (* 1921) 6. maj – Marlene Dietrich, nemško-ameriška filmska igralka in pevka (* 1901) 23. maj – Giovanni Falcone, italijanski sodnik (* 1939) 7. junij – Ivan Kramberger, slovenski izumitelj, pisatelj in politik (* 1936) 10. junij – Bert Sotlar, slovenski igralec (* 1921) 13. junij – Pumpuang Duangjan, tajski pevec (* 1961) 16. junij – Ivo Štandeker, slovenski novinar in fotograf (* 1961) 21. junij – Joan Fuster, katalonski pisatelj in novinar (* 1922) Li Xiannian, kitajski politik (* 1909) 29. junij – Muhammad Boudiaf, alžirski politik (* 1919) 2. julij – Borislav Pekić, srbski pisatelj in dramatik (* 1930) 2. september – Barbara McClintock, ameriška genetičarka, nobelovka (* 1902) 8. oktober – Willy Brandt, nemški politik, nobelovec (* 1913) 27. oktober – David Bohm, ameriški fizik in nevropsiholog (* 1917) 5. november – Jan Hendrik Oort, nizozemski astronom (* 1900) 7. november – Aleksander Dubček, slovaški politik (* 1921) Richard Yates, ameriški pisatelj (* 1926) 30. december – Mihailo Lalić, črnogorski pisatelj (* 1914) Nobelove nagrade Fizika – Georges Charpak Kemija – Rudolph A. Marcus Fiziologija ali medicina – Edmond H. Fischer, Edwin G. Krebs Književnost – Derek Walcott Mir – Rigoberta Menchú Tum Ekonomija – Gary Becker


source: wikipedia

text: 1991 (MCMXCI) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na torek. Številka leta je palindrom, naslednje palindromno leto je bilo 2002. Dogodki Januar – marec 5. januar – gruzijska vojska napade glavno mesto Južne Osetije Chinvali; začetek vojne v Južni Osetiji. 8. januar – srbske oblasti si iz primarne emisije pri Jugoslovanski narodni banki prisvojijo 1,4 milijarde dolarjev (18 milijard in 243 milijonov dinarjev) za svoje potrebe – začetek razpada jugoslovanskega ekonomskega sistema. 13. januar – sovjetske sile zasedejo Vilno da bi preprečile osamosvajanje Litve. 17. januar – zalivska vojna: z zračnimi napadi na cilje v Iraku se prične operacija Puščavski vihar. Harald V. postane kralj Norveške ob smrti svojega očeta Olafa V. 26. januar – s strmoglavljenjem diktatorja Mohameda Siada Barreja se prične državljanska vojna v Somaliji. 7. februar – Začasna irska republikanska armada izvede napad z minometom na uradno rezidenco britanskega premierja Johna Majorja med sestankom kabineta. 9. februar – razpad Sovjetske zveze: volivci v Litvi na referendumu izglasujejo neodvisnost od Sovjetske zveze. 15. februar – predstavniki Češkoslovaške, Madžarske in Poljske povežejo države v t. i. Višegrajsko skupino za medsebojno pomoč pri prehodu v svobodno tržno gospodarstvo. zalivska vojna: ameriške enote prečkajo mejo med saudsko-kuvajtsko mejo in pričnejo prodirati proti glavnemu mestu; začetek kopenske faze operacije Puščavski vihar. 20. februar – slovenska skupščina s sprejetjem 19. amandmaja k ustavi izstopi iz pravnega reda SFRJ. 26. februar – iraški voditelj Sadam Husein oznani umik iraških sil iz Kuvajta; te ob odhodu vžgejo kuvajtska naftna polja. 3. marec – razpad Sovjetske zveze: volivci v Latviji in Estoniji na referendumih izglasujejo neodvisnost od Sovjetske zveze. naključni mimoidoči posname kako losangeleški policisti brutalno pretepajo črnskega prestopnika Rodneyja Kinga. 15. marec – zaradi neuspeha predloga JLA da se v Jugoslaviji razglasijo izredne razmere odstopi predsednik Predsedstva Borisav Jović. združena Nemčija formalno pridobi popolno neodvisnost, ko se članice Zavezniškega nadzornega sveta odpovejo vsem preostalim pravicam. 31. marec – razpad Sovjetske zveze: volivci v Gruziji na referendumu izglasujejo neodvisnost od Sovjetske zveze. v Albaniji potekajo prve večstrankarske volitve po padcu režima Hodževega naslednika Ramiza Alie. April – junij 3. april – Varnostni svet OZN sprejme resolucijo 687 o prekinitvi ognja, po kateri mora Irak uničiti vse biološko in kemično orožje ter balistične izstrelke z dometom nad 150 km. 29. april – eden najhujših tropskih ciklonov v zgodovini prizadene jugovzhod Bangladeša; v divjanju nevihte umre približno 138.000 ljudi, 10 milijonov jih ostane brez domov. 2. maj – spopad v Borovem selu: v oboroženem spopadu v vasi Borovo pri Vukovarju umre 12 hrvaških policistov in trije Srbi, zaradi česar posreduje JLA; dogodek predstavlja eno pomembnejših zaostritev odnosov v tem letu, ki so privedli do vojn na ozemlju nekdanje Jugoslavije. 18. maj – Somaliland razglasi neodvisnost od Somalije. 19. maj – hrvaški volivci na referendumu z veliko večino potrdijo neodvisnost Hrvaške. 21. maj – predsednik Etiopije Mengistu Hajle Marjam pobegne iz države, s čimer se konča tamkajšnja državljanska vojna. 23. maj – pekrski dogodki: enota JLA z oklepniki obkoli 710. učni center TO v Pekrah pri Mariboru in zahteva predajo. 12. junij – Boris Jelcin je izvoljen za prvega predsednika Ruske sovjetske federativne socialistične republike (RSFSR). 15. junij – na Filipinih izbruhne ognjenik Pinatubo. Drugi najmočnejši kopenski izbruh tega stoletja povzroči smrt 800 ljudi. 25. junij – Slovenija in Hrvaška razglasita neodvisnost od Jugoslavije; slovenska skupščina na ta dan sprejme ustavno listino, ustavni zakon in Deklaracijo o neodvisnosti. 27. junij – 7. julij – vojna za neodvisnost Slovenije. Julij – september 1. julij – na srečanju voditeljev vzhodnoevropskih držav v Pragi je uradno razpuščen Varšavski pakt. 7. julij – s podpisom Brionske deklaracije se konča vojna v Sloveniji. 31. julij – ameriški predsednik George H. W. Bush in predsednik Sovjetske zveze Mihail Gorbačov podpišeta sporazum START I o omejevanju strateške oborožitve. 8. avgust – zruši se Varšavski radijski stolp, takrat najvišja zgradba na svetu. 19. – 21. avgust – avgustovski državni udar: člani trde linije v sovjetski vladi poskušajo na silo odstraniti predsednika Mihaila Gorbačova. 20. avgust – Estonija postane neodvisna država. 21. avgust – Latvija postane neodvisna država. 24. avgust – Ukrajina postane neodvisna država. 25. avgust – Belorusija postane neodvisna država. 27. avgust – Moldavija postane neodvisna država. 30. avgust – Azerbajdžan postane neodvisna država. 31. avgust – Kirgizija in Uzbekistan postaneta neodvisni državi. 6. september – Sovjetska zveza prizna neodvisnost baltiških držav. Leningrad je ponovno preimenovan v Sankt Peterburg. 8. september – makedonski volivci na referendumu podprejo osamosvojitev Makedonije. 9. september – Tadžikistan razglasi neodvisnost od Sovjetske zveze. 19. september – v italijanskih Alpah je odkrito mumificirano truplo Ötzija iz bakrene dobe. 21. september – Armenija postane neodvisna država. 22. september – kumranski rokopisi so prvič predstavljeni javnosti. Oktober – december 1. oktober – JLA prične z obleganjem Dubrovnika, propad dogovora o premirju sklenjenega teden prej. 5. oktober – Linus Torvalds objavi prvo različico jedra operacijskega sistema Linux. 7. oktober – slovenski parlament sprejme odločitev o novi slovenski valuti – tolarju. 26. oktober – zadnji vojak JLA zapusti Slovenijo. 27. oktober – na Poljskem potekajo prve svobodne parlamentarne volitve. Turkmenistan razglasi neodvisnost od Sovjetske zveze. 29. oktober – ameriška sonda Galileo opravi prvi bližnji mimolet asteroida (951 Gaspra) v zgodovini. 6. november – uradno je razpuščena sovjetska tajna služba KGB. 7. november – košarkar ekipe Los Angeles Lakers Magic Johnson oznani, da ima AIDS, s čimer se praktično konča njegova kariera. 18. november – srbske sile po 87-dnevnem obleganju zavzamejo Vukovar in izvedejo pokol med branilci ter civilisti. 20. november – v Sloveniji je sprejet zakon o denacionalizaciji. 27. november – Varnostni svet OZN z resolucijo ustvari podlago za napotitev mirovnih enot na ozemlje nekdanje Jugoslavije. 28. november – Južna Osetija razglasi neodvisnost od Gruzije. 8. december – voditelji Rusije, Belorusije in Ukrajine podpišejo dogovor s katerim je ustanovljena Skupnost neodvisnih držav. 19. december – ustavodajna skupščina s sedežem v Kninu razglasi Srbsko republiko Krajino na ozemlju Hrvaške. 23. december – Državni zbor Republike Slovenije ratificira Ustavo Republike Slovenije; ta dogodek se v Sloveniji obeležuje kot dan ustavnosti. Nemčija prizna samostojni Slovenijo in Hrvaško. 25. december – Mihail Gorbačev odstopi z mesta voditelja Sovjetske zveze, s tem pa dokončno preneha obstajati Sovjetska zveza; Ruska sovjetska federativna socialistična republika se preimenuje v Rusko federacijo, ki postane naslednica nekdanje skupne države v mednarodnih odnosih. Kazahstan postane neodvisna država. z razpadom Sovjetske zveze se konča hladna vojna. 26. december – bitka za oblast med vladajočo vojaško hunto in islamisti v Alžiriji preraste v državljansko vojno. Rojstva 12. januar – Pixie Lott, britanska pevka 20. januar – Polona Hercog, slovenska tenisačica 17. februar – Ed Sheeran, angleški glasbenik 23. maj – Lena Meyer-Landrut, nemška pevka 11. junij – Sašo Avsenik, slovenski harmonikar 17. avgust – Saša Golob, slovenska telovadka 19. september – Martin Juhart, slovenski glasbenik 24. december – Louis Tomlinson, angleški pevec Smrti 4. januar – Stanislav Lenič, slovenski škof (* 1911) 11. januar – Carl David Anderson, ameriški fizik švedskega rodu, nobelovec (* 1905) 17. januar – Olaf V., norveški kralj (* 1903) 30. januar – John Bardeen, ameriški fizik, nobelovec (* 1908) 6. februar – Salvador Luria, italijansko-ameriški mikrobiolog, nobelovec (* 1912) 3. marec – William George Penney, britanski matematik in fizik (* 1909) 12. marec – Ragnar Granit, finsko-švedski fiziolog, nobelovec (* 1900) 1. april – Martha Graham, ameriška plesalka in koreografinja (* 1894) 3. april – Graham Greene, angleški pisatelj (* 1904) 4. april – Max Frisch, švicarski pisatelj in dramatik (* 1911) 21. maj – Rajiv Gandhi, indijski politik (* 1944) 26. junij – Ivan Kern, slovenski admiral (* 1898) 29. junij – Henri Lefebvre, francoski filozof in sociolog (* 1901) 24. julij – Isaac Bashevis Singer, ameriški judovski pisatelj, nobelovec (* 1902) 4. avgust – Jevgenij Dragunov, ruski konstruktor (* 1920) 2. september – Alfonso García Robles, mehiški diplomat in politik, nobelovec (* 1911) 7. september – Edwin McMillan, ameriški fizik, nobelovec (* 1907) 28. september – Miles Davis, ameriški glasbenik in skladatelj (* 1926) 12. oktober – Arkadij Natanovič Strugacki, ruski pisatelj in scenarist (* 1925) 24. oktober – Gene Roddenberry, ameriški scenarist in producent (* 1921) 18. november – Gustáv Husák, češkoslovaški politik (* 1913) 23. november – Klaus Kinski, nemški igralec (* 1926) 24. november – Freddie Mercury, britanski glasbenik (* 1946) 1. december – George Stigler, ameriški ekonomist, nobelovec (* 1911) 6. december – Richard Stone, britanski ekonomist, nobelovec (* 1913) 15. december – Vasilij Grigorjevič Zajcev, ruski ostrostrelec in častnik (* 1915) 19. december – Franc Košir, slovenski glasbenik (* 1931) Nobelove nagrade Fizika – Pierre-Gilles de Gennes Kemija – Richard R. Ernst Fiziologija ali medicina – Erwin Neher, Bert Sakmann Književnost – Nadine Gordimer Mir – Aung San Su Či Ekonomija – Ronald Coase


text: 1990 (MCMXC) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na ponedeljek. Dogodki Januar – april 3. januar – odstavljeni panamski voditelj Manuel Noriega se preda ameriškim silam. 7. januar – italijanske oblasti zaprejo poševni stolp v Pisi zaradi varnostnega tveganja, prične se dolgoletna obnova. 8. januar – slovenske stranke Slovenska demokratična zveza, Socialdemokratska stranka Slovenije, Slovenski krščanski demokrati, Slovenska kmečka zveza in Zeleni Slovenije se združijo v koalicijo DEMOS. 15. januar – Narodna skupščina Bolgarije izglasuje odpravo enopartijskega sistema v državi, konec vladavine Komunistične partije Bolgarije. 20. januar – v spopadih med sovjetsko vojsko in protestniki, ki zahtevajo neodvistnost Azerbajdžana, v Bakuju, umre 130 ljudi, 700 je ranjenih. 22. januar – razpad Jugoslavije: Zveza komunistov Jugoslavije na svojem 14. kongresu izglasuje odpravo enopartijskega sistema v državi; zaradi nesprejetja nekaterih predlogov kongres zapustijo delegati KP Slovenije in kasneje še KP Hrvaške, kar v praksi pomeni razpad ZKJ. 2. februar – južnoafriški predsednik Frederik Willem de Klerk legalizira Afriški narodni kongres in obljubi izpustitev Nelsona Mandele. 7. februar – Komunistična partija Sovjetske zveze izglasuje odpravo enopartijskega režima v državi. objavljena je Deklaracija za mir 1991 s pobudo za demilitarizacijo Slovenije in mirno rešitev krize v Jugoslaviji. 11. februar – Nelson Mandela je po 27 letih v ujetništvu izpuščen iz zapora blizu Kaapstada. 14. februar – sonda Voyager 1 se po prepotovanih 6 milijardah kilometrov obrne proti Zemlji in posname znamenito fotografijo »Bleda modra pika«. 15. februar – Argentina in Združeno kraljestvo prvič po falklandski vojni (1982) vzpostavita diplomatske stike. 24. februar – v Litovski SSR potekajo prve večstrankarske parlamentarne volitve v zgodovini Sovjetske zveze. 26. februar – sandinisti na čelu z Danielom Ortego so poraženi na volitvah v Nikaragvi. 11. marec – Litva razglasi neodvisnost od Sovjetske zveze. 13. marec – Sovjetska zveza sprejme ustavne spremembe, ki oblikujejo močan položaj predsednika; dva dni kasneje je Mihail Gorbačov imenovan za prvega in edinega predsednika države. 18. marec – prve svobodne parlamentarne volitve v Vzhodni Nemčiji. 21. marec – Namibija postane neodvisna država po 75 letih pod južnoafriško oblastjo. 30. marec – Estonija po prvih večstrankarskih parlamentarnih volitvah razglasi, da je bila sovjetska oblast v državi od leta 1940 nelegalna. 8. april – koalicija DEMOS prejme večino glasov na prvih večstrankarskih volitvah v Sloveniji. 13. april – Sovjetska zveza po 50 letih zanikanja prizna odgovornost za katinski pokol in se opraviči. 22. april – Milan Kučan je v drugem krogu predsedniških volitev izbran za predsednika Predsedstva SR Slovenije. 24. april – na krovu raketoplana Discovery je izstreljen vesoljski teleskop Hubble (misija STS-31). Maj – avgust 4. maj – Latvija razglasi neodvisnost od Sovjetske zveze. 8. maj – Estonija ponovno prevzame uradno ime Republika Estonija in lastne državne simbole. 15. maj – Borisav Jović postane predsednik Predsedstva SFRJ. 17. maj – Svetovna zdravstvena organizacija umakne homoseksualnost s seznama duševnih bolezni. 20. maj – v Romuniji potekajo prve predsedniške in parlamentarne volitve po koncu komunistične vladavine. 22. maj – voditelji Arabske republike Jemen in Ljudske demokratične republike Jemen oznanijo združitev držav v Republiko Jemen. 29. maj – ustanovljena je Evropska banka za obnovo in razvoj. 30. maj – Hrvaška demokratska skupnost prevzame oblast na Hrvaškem, za predsednika Predsedstva je izbran Franjo Tuđman. 1. junij – ameriški predsednik George H. W. Bush in sovjetski predsednik Mihail Gorbačov podpišeta dogovor o prekinitvi proizvodnje in uničenju zalog kemičnega orožja. 8. junij – 8. julij – v Italiji poteka 14. svetovno prvenstvo v nogometu. 12. junij – parlament Ruske federacije sprejme formalno deklaracijo o suverenosti (obeleževan kot Dan Rusije). 21. junij – močan potres opustoši mesti Manjil in Rudbar ter več sto vasi na severozahodnu Iraka, umre nekaj 10.000 ljudi. 2. julij – množica v predoru za pešce med Meko in Mino do smrti potepta 1426 romarjev. 16. julij – v močnem potresu na filipinskem otoku Luzon umre več kot 1600 ljudi. 27. julij – Belorusija razglasi neodvisnost od Sovjetske zveze. 2. avgust – Irak napade Kuvajt; dejanje naslednje leto privede do zalivske vojne. 6. avgust – Varnostni svet OZN razglasi trgovinski embargo proti Iraku kot odgovor na napad na Kuvajt. 30. avgust – Azerbajdžan razglasi neodvisnost od Sovjetske zveze. September – december 12. september – predstavniki Zavezniškega nadzornega sveta in obeh Nemčij podpišejo »Pogodbo o končni poravnavi z ozirom na Nemčijo« s čimer je odprta pot za združitev Nemčije. 3. oktober – Vzhodna in Zahodna Nemčija se združita v Zvezno republiko Nemčijo. 12. november – Tim Berners-Lee objavi formalen predlog standarda za svetovni splet. 22. november – Margaret Thatcher odstopi z mesta predsednice vlade Združenega kraljestva. 27. november – zadnji švicarski kanton podeli volilno pravico ženskam. 29. november – Varnostni svet OZN avtorizira vojaško posredovanje v Iraku če država ne umakne svojih sil iz Kuvajta in izpusti vseh talcev do 15. januarja 1991. 1. december – delavci prebijejo prvo odprtino predora pod Rokavskim prelivom. 2. december – na prvih zveznih volitvah v združeni Nemčiji zmaga zveza konservativnih strank CDU/CSU pod vodstvom Helmuta Kohla. 9. december – Lech Wałęsa zmaga v drugem krogu poljskih predsedniških volitev in postane prvi predsednik demokratične Poljske. 23. december – na plebiscitu o samostojnosti Slovenije 93,3 % volilnih upravičencev s 94,8-odstotno večino podpre neodvisno Slovenijo (rezultati so uradno razglašeni tri dni kasneje). 25. december – Tim Berners-Lee postavi prvo spletno stran na prvem spletnem strežniku. Svetovna populacija Rojstva 7. januar – Gregor Schlierenzauer, avstrijski smučarski skakalec 12. februar – Đorđe Živadinović Grgur, srbski igralec 28. februar – Ana Muzičuk, slovenska šahistka ukrajinskega rodu 8. marec – Petra Kvitová, češka tenisačica 9. april – Kristen Stewart, ameriška igralka 15. april – Emma Watson, angleška igralka in fotomodel 21. maj – Rene Krhin, slovenski nogometaš 11. julij – Caroline Wozniacki, danska tenisačica 19. julij – Rosie Jones, angleška manekenka 15. avgust – Jennifer Lawrence, ameriška igralka 20. december – JoJo, ameriška pevka in igralka Smrti 6. januar – Pavel Aleksejevič Čerenkov, ruski fizik, nobelovec (* 1904) 19. januar – Osho, indijski mistik in guru (* 1931) 20. januar – Barbara Stanwyck, ameriška igralka (*1907) 25. januar – Ava Gardner, ameriška igralka (* 1922) 26. januar – Lewis Mumford, ameriški sociolog (* 1895) 19. februar – Otto Eduard Neugebauer, avstrijsko-ameriški matematik, astronom in zgodovinar astronomije (* 1899) 24. februar – Sandro Pertini, italijanski politik (* 1896) 13. marec – Bruno Bettelheim, avstrijski psiholog (* 1903) 24. marec – An Wang, kitajsko-ameriški računalniški inženir in izumitelj (* 1920) 7. april – Ronald Evans, ameriški astronavt (* 1933) 15. april – Greta Garbo, švedska filmska igralka (* 1905) 16. maj – Jim Henson, ameriški lutkar in filmski producent (* 1936) 5. junij – Vasilij Kuznecov, ruski politik (* 1901) 22. junij – Ilja Mihajlovič Frank, ruski fizik, nobelovec (* 1908) 1. avgust – Norbert Elias, nemški sociolog judovskega rodu (* 1897) 18. avgust – Burrhus Frederic Skinner, ameriški psiholog (* 1904) 22. avgust: Bogomil Fatur, slovenski pesnik, prevajalec in esejist (* 1914) Boris Ščerbina, sovjetski politik (* 1919) 27. avgust – Stevie Ray Vaughan, ameriški kitarist (* 1954) 18. september – Marjan Rožanc, slovenski pisatelj in dramatik (* 1930) 30. september – Patrick White, avstralski pisatelj, nobelovec (* 1912) 1. oktober – John Stewart Bell, irski fizik (* 1928) 13. oktober – Le Duc Tho, vietnamski general, diplomat in politik (* 1911) 14. oktober – Leonard Bernstein, ameriški skladatelj, dirigent in pianist (* 1918) 22. oktober – Louis Althusser, francoski filozof (* 1918) 27. oktober – Ugo Tognazzi, italijanski igralec, scenarist in režiser (* 1922) 17. november – Robert Hofstadter, ameriški fizik, nobelovec (* 1915) 23. november – Roald Dahl, britanski pisatelj (* 1916) 7. december – Joan Bennett, ameriška igralka (* 1910) 19. december – Gabrijel Stupica, slovenski slikar (* 1913) 31. december – Vasilij Grigorjevič Lazarev, ruski kozmonavt (* 1928) Nobelove nagrade Fizika – Jerome Isaac Friedman, Henry Way Kendall in Richard Edward Taylor Kemija – Elias James Corey Fiziologija ali medicina – Joseph E. Murray, E. Donnall Thomas Književnost – Octavio Paz Mir – Mihail Gorbačov Ekonomija – Harry Markowitz, Merton Miller, William Sharpe


text: Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande (tudi Jér Le Français de la Lande), francoski astronom, matematik, pisatelj, enciklopedist in prostozidar, * 11. julij 1732, Bourg-en-Bress, departma Ain, Francija, † 4. april 1807, Pariz, Francija. Življenje in delo Kot mladenič je de Lalande študiral pravo, vendar je stanoval blizu nekega observatorija, in to mu je razvnelo duha. Pravo je dokončal, vendar poklica ni opravljal. Ukvarjal se je z merjenjem Lunine paralakse. Leta 1751 je šel v Berlin opazovat Lunino paralakso, medtem ko so na jug z istim namenom poslali de Lacaillea. Bil je Clairautov pomočnik, ki je leta 1757 ponovil Halleyjeve račune in pri tem upošteval tudi vplive drugih planetov. Uporabil je matematične metode, ki jih je 8 let prej izpopolnjeval prav z namenom, da bi se lahko spopadel z nekaterimi astronomskimi problemi. Skupaj s Hortense Lepaute sta se 6 mesecev s polnim delovnim časom ukvarjala s Clairautovimi računi. Leta 1762 je de Lalande postal profesor astronomije na Francoskem kolegiju (Collège de France), leta 1795 pa peti predstojnik Pariškega observatorija. Nasledil ga je Méchain. De Lalande se je veliko časa ukvarjal s sestavljanjem velikega zvezdnega kataloga s 47.000 zvezdami, pri čemer je izmeril lege nekaj tisoč zvezd. Objavil ga je leta 1801 z naslovom Histoire celeste française. Za eno izmed zvezd, zabeleženo kot Lalande 21185, se je nazadnje izkazalo, da je tretja najbližja Soncu in ena tistih, za katere je v sredini 20. stoletja van de Kampov observatorij odkril, da imajo planet. Danes je peta najbližja Soncu, oddaljena 8,29 sv. l. Pred njo so samo vse tri Kentavre, Proksima, α A in α B, (4,22, 4,36 sv. l.), Barnardova zvezda, 5,96 sv. l., Teegardnova zvezda, 7,5 sv. l. in Wolf 359, 7,78 sv. l. Pri svojih opazovanjih je najprej 8. in potem še 10. maja 1795 zabeležil lego Neptuna. Ni se zavedal, da to ni bila zvezda. Bil je velik popularizator astronomije in je napisal vse astronomske prispevke za Diderotovo Enciklopedijo (L'Encyclopédie). Leta 1796 je v Capetownu opazoval prehod Venere preko Sonca. Leta 1798 je poletel z balonom in pozneje predlagal, kako izboljšati padala. De Lalande si je dopisoval z Jurijem Vego. Bil je član prostozidarske lože Lovski rog iz Westminstra, pozneje pa je bil med ustanovitelji lože Devet sester. Bil je med ustanovnimi člani Urada za dolžine (Bureau des longitudes) leta 1795. Priznanja Francoska akademija znanosti je med letoma 1802 in 1970 za znanstvene dosežke na področju astronomije na njegovo pobudo podeljevala Lalandovo nagrado. Poimenovanja Po njem se imenuje krater Lalande na Luni in asteroid glavnega pasu 9136 Lalande. Dela Traite d'astronomie (2 knjigi, 1764 razširjena izdaja, 4 knjige, 1771-1781; 3. izdaja, 3 knjige, 1792), Histoire celeste française (1801), lege 50.000 zvezd, Bibliographie astronomique (1803), z zgodovino astronomije od 1780 do 1802, Astronomie des dames (1785), Abrege de navigation (1793), Voyage d'un français en Italie (1769), pomemben zapis o svojem potovanju 1765-1766. V njem med drugim omenja Tartinija. Sklici Zunanje povezave Francoski astronomi Francoski matematiki Francoski pisatelji Predavatelji na Francoskem kolegiju Francoski prostozidarji Člani Pruske akademije znanosti Francoski akademiki Pokopani na pokopališču Père-Lachaise Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni


text: Abbé Nicolas Louis de Lacaille, francoski astronom, * 15. marec 1713, Rumigny, Ardeni, Francija, † 21. marec 1762, Pariz, Francija. Življenje in delo De Lacaille je meril dolžino poldnevniškega loka v Franciji in Afriki. Oblikoval je 14 novih južnih ozvezdij. Izdal je zvezdni katalog z 10.000 južnimi zvezdami skupaj z 42. meglicami. Ta katalog so z naslovom Coelum Australe Stelliferum objavili po njegovi smrti leta 1763. Izmeril je Lunino paralakso. Leto po nastanku teorije o precesiji in nutaciji je leta 1750 našel vrednost za splošno precesijo v longitudi Ψ = 50,16", ko je uporabil svoj zvezdni katalog in kataloga Albatanija in de Braheja. Leta 1751 in 1752 je ponovil meritve Marsove deklinacije na observatoriju Dobrega upanja in dobil praktično enako vrednost za Sončevo paralakso 9,5" in od tod astronomsko enoto a0 = 138,5 · 109 m kot že Giovanni Cassini I. leta 1672. Leta 1756 je izmeril dolžino poldnevniškega loka z napako 0,0003. Leta 1758 je predlagal ime Halleyjevemu kometu. Priznanja Poimenovanja Po njem se imenuje krater La Caille na Luni. Sklici Zunanje povezave Francoski astronomi Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni Člani Kraljeve švedske akademije znanosti Francoski akademiki Predavatelji na Univerzi v Parizu Francoski univerzitetni učitelji


text: Grof Joseph-Louis de Lagrange (rojen Giuseppe Lodovico Lagrangia), italijansko-francoski plemič, matematik, astronom in mehanik, * 25. januar 1736, Torino, Piemont, Italija, † 10. april 1813, Pariz, Francija. Življenje in delo De Lagrange je bil raziskovalec na skoraj vseh področjih tedanje matematike. Mnogi ga imajo za največjega matematika 18. stoletja. V nebesni mehaniki je raziskoval problem treh teles. Pred svojim dvajsetim letom starosti je bil profesor geometrije na kraljevi topniški šoli v Torinu. Kmalu je postal svetovno znan zaradi svojega dela o valovni mehaniki in o ekstremih funkcij. Znan je njegov Lagrangeev izrek o končnem prirastku funkcije. Najbolj znan je njegov dokaz iz teorije števil iz leta 1770, da lahko vsako pozitivno celo število, ki ni kvadrat zapišemo kot vsoto največ štirih kvadratov. Leta 1771 je dokazal Wilsonov izrek, kjer pri praštevilskem n je (n - 1)! + 1 vedno mnogokratnik n. Znano pa je tudi njegovo proučevanje rešitev algebrskih enačb, ki je kasneje pripomoglo k razvoju teorije grup in Galoisove teorije. Njegovo najpomembnejše in najvplivnejše delo je prav gotovo knjiga Analitična mehanika (Méchanique analytique) iz leta 1788, v kateri je zapisal splošne enačbe, s katerimi je mogoče rešiti vrsto problemov iz mehanike. Bil je med ustanovnimi člani Urada za dolžine (Bureau des longitudes) leta 1795. Priznanja Poimenovanja Po njem se imenuje udarni krater Lagrange na Luni s koordinatama 33,3° južno; 72,8° zahodno, premerom 225 km in globino 2,7 km, ter asteroid glavnega pasu 1006 Lagrangea. Glej tudi d'Alembertovo načelo (Lagrange-d'Alembertovo načelo; klasična mehanika) Euler-Lagrangeeva enačba (Lagrangeeva enačba; klasična mehanika) Lagrange-Bürmannova enačba Lagrangeev izrek Lagrangeev izrek (teorija grup) Lagrangeev izrek (teorija števil) izrek o povprečni vrednosti (matematična analiza) Lagrangeev izrek obratne funkcije Lagrangeev izrek štirih kvadratov Lagrangeev množitelj (Lagrangeev multiplikator) Lagrangeev polinom Lagrangeeva enakost (Lagrangeeva identiteta; algebra) Lagrangeeva formulacija gibalnih enačb Lagrangeeva funkcija (fizika) Lagrangeeva interpolacijska enačba Lagrangeeva točka (nebesna mehanika) Sklici Zunanje povezave Rojeni leta 1736 Umrli leta 1813 Francoski astronomi Francoski matematiki Francoski plemiči Člani Pruske akademije znanosti Francoski akademiki Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni Člani Kraljeve švedske akademije znanosti Nosilci legije časti Francoski rimokatoličani


text: Charles Marie de La Condamine, francoski geograf in matematik, * 28. januar 1701, Pariz, Francija, † 4. februar 1774, Pariz. Glej tudi seznam francoskih geografov seznam francoskih matematikov Rojeni leta 1701 Umrli leta 1774 Francoski geografi Francoski matematiki Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni Člani Académie française Člani Francoske akademije znanosti Člani Kraljeve družbe


text: Réginald Outhier, francoski kartograf in opat, * 16. avgust 1694, † 8. maj 1774. Leta 1727 je Outhier iznašel pogonski mehanizem za nebesni globus in izdelal planetarij. Izboljšal je kilometrski števec, ki ga je izdelal Meynier leta 1724. Leta 1736 je sodeloval v Maupertuisovi odpravi v Torneälvsko dolino na Laponskem. Po vrnitvi je Outhier leta 1746 izdal potni dnevnik Journal d'un Voyage au Nord en 1736 & 1737, v katerem si je dan za dnem zapisoval podatke o delu odprave in naredil veliko skic. Outhier, Réginaud Outhier Outhier, Réginaud Outhier Outhier, Réginaud Outhier Outhier, Réginaud Outhier


text: Pierre Charles Le Monnier (včasih tudi Lemonnier), francoski astronom, * 23. november 1715, Pariz, Francija, † 2. april 1799, Héril pri Bayeuxu, Francija. Življenje in delo Njegov oče Pierre (1675-1757), matematik, astronom in filozof, je bil profesor filozofije na Kolidžu d'Harcourt (Collège d'Harcourt) v Parizu. Prvo astronomsko opazovanje je Pierre Charles opravil že pred svojim šestnajstim letom. Podrobno karto Lune je predstavil Francoski akademiji znanosti, 21. aprila 1736 pa so ga sprejeli za njenega člana. 5. aprila 1739 so ga sprejeli za člana angleške Kraljeve družbe iz Londona. Leta 1746 je začel poučevati na Francoskem kolegiju. Še pred Herschlovim odkritjem Urana leta 1781 je Le Monnier od leta 1750 opravil vsaj dvanajst neodvisnih opazovanj, kjer je zapazil planet, vendar na njem ni odkril kaj izrednega. Leta 1736 je sodeloval pri de Maupertiusovi in Clairautovi geodetski odpravi v Laponsko na polarni krog, da bi na območjih, ki se po zemljepisni širini precej razlikujejo, merila dolžino poldnevniškega loka. Kmalu po vrnitvi je pred Akademijo pojasnil prednosti Flamsteedovega načina določevanja rektascenzij. Njegovo uporno prigovarjanje za rabo britanskih postopkov in inštrumentov je veliko prispevalo k prenovi francoske praktične astronomije. Dopisoval si je z Bradleyjem. Potrdil je njegovo odkritje nutacije zvezde Eltanin, γ Zmaja. Prvi je v tabelah za Sonce predstavil vplive nutacije. Leta 1741 je na Pariškem observatoriju začel uporabljati pasažni inštrument, podoben današnjemu. V letu 1748 je obiskal Anglijo, kjer je skupaj z earlom Mortonskim in optikom Shoreom nadaljeval potovanje na Škotsko. Tam je 25. julija opazoval obročasti Sončev mrk. Svobodomiselnost kralja Ludvika XV., ki ga je Le Monnier zelo cenil, mu je omogočila oskrbo z najboljšimi inštrumenti, mnogimi narejenimi v Britaniji. Pridno je raziskoval Saturnove motnje na Jupiter, z izsledki pa se je ukvarjal in jih potrdil Euler v svoji nagrajeni razpravi leta 1748. Več kot petdeset let je opazoval Luno, opravil več zanimivih raziskav zemeljskega magnetizma in elektrike v ozračju. Na tem področju je odkril pravilno vsakodnevno periodo. Določil je lege mnogim zvezdam. V svojem predavanju na Francoskem kolegiju je prvi javno pojasnil analitično teorijo gravitacije. Njegovo pravočasno pokroviteljstvo je zagotovilo uspešno de Lalandovo delovanje na področju astronomije. V začetku 18. stoletja so za določanje zemljepisnih dolžin še uporabljali Hevelov postopek Luninih mrkov in Galilejev postopek mrkov Jupitrovih satelitov. Kakor Newton, Tobias Mayer in drugi je Le Monnier odkril, da je velikost refrakcije odvisna od temperature zraka, Halley pa, da tudi od tlaka. Le Monnierov značaj in njegov prenagljeno govorjenje je povzročilo več prerekanj in zamer. Z de Lalandeom je začel spor. Leta 1791 je ohromel, ponovitev kapi pa mu je vzela življenje. V zakonu z Mademoiselle de Cussy so se mu rodile tri hčere. Ena od njih, Renée Françoise Adélaïde Lemonnier (1767-1833), se je leta 1792 poročila z de Lagrangeem. Njegov brat Louis Guillaume je bil priznani botanik. Bil je med 144 izvirnimi člani Francoskega inštituta. Izbrana dela Histoire céleste (1741), Théorie des comètes (1743, prevod z dodatki Halleyjeve Synopsis), Institutions astronomiques (1746, izboljšan prevod J. Keillovega učbenika), Nouveau zodiaque (1755) Observations de la lune, du soleil, et des étoiles fixes (1751 – 1775), Astronomie nautique lunaire, où l'on traite de la Latitude & de la Longitude en mer, de la Période ou Saros, des parallaxes de la Lune...suivie d'autres Tables des mouvemens du Soleil & des Étoiles fixes, auxquelles la Lune sera comparée dans les voyages de long cours (1771), Essai sur les marées (1774), Loix du magnétisme comparées aux expériences dans les différentes parties du Globe terrestre, pour perfectionner la théorie de l’aimant, & indiquer par par-là les coubes magnétiques qu’on cherche à la mer, sur les cartes réduites (1776 – 1778). Priznanja Poimenovanja Po njem se imenuje krater Le Monnier na Luni. Rojeni leta 1715 Umrli leta 1799 Francoski astronomi Francoski akademiki Člani Francoske akademije znanosti Predavatelji na Francoskem kolegiju Člani Kraljeve družbe Člani Kraljeve švedske akademije znanosti Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni


text: Tobias Mayer, nemški astronom, matematik, kartograf in fizik, * 17. februar 1723, Marbach na Neckarju, pri Stuttgartu, Württemberg, Nemčija, † 20. februar 1762, Göttingen, Nemčija. Življenje in delo Mayer je leta 1746 začel delati za Hormannov kartografski urad v Nürnbergu. Tukaj je izdelal okoli 30 zemljevidov Nemčije. Odkril je libracijo Lune. Kasneje je bil od leta 1751 univerzitetni profesor ekonomije in matematike na Akademiji Georga Augusta in predstojnik observatorija v Göttingenu. Raziskoval je odklon svetlobe, po Eulerjevih izračunih je leta 1753 izdal Lunine tabele, ki so se uporabljale v navigaciji za določevanje zemljepisne dolžine. Bile so natančne do 1". Izdelal je karto Lunine površine in zaključil, da je Luna brez ozračja. Leta 1755 je poslal svoje Lunine tabele britanski vladi. Svoj postopek za določevanje zemljepisne dolžine na morju je objavil leta 1760 v delu Novae tabulae mottum Solis et Lunae. Maskelyne je preskusil njegov postopek in Harrisonov kronometer H4 za določevanje zemljepisne dolžine na morju in ugotovil, da daje Harrisonov kronometer boljše rezultate. Večji del polovice nagrade 20.000 funtov, ki jo je razpisala britanska vlada, je dobila njegova vdova, manjši delež Euler, drugo polovico pa Harrison. Mayerjev postopek za določevanje zemljepisne dolžine z Luninimi razdaljami in enačbo za popravek napak zemljepisne dolžine zaradi refrakcije v ozračju so objavili po njegovi smrti leta 1770. Mayer je razdelal enostaven postopek za izračun Sončevih mrkov, sestavil katalog zodiakalnih zvezd in raziskoval lastno gibanje zvezd. Priznanja Poimenovanja Po njem se imenuje udarni krater T. Mayer na Luni. Sklici Nemški astronomi Nemški fiziki Nemški kartografi Nemški matematiki Predavatelji na Univerzi v Göttingenu Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni Nemški univerzitetni učitelji


text: Nikolaj Kopernik [nikoláj kopérnik], latinizirano Nicolaus Copernicus, poljski astronom, matematik, pravnik, zdravnik, administrator in ekonomist, * 19. februar 1473, Torunj, Kraljevska Prusija (sedaj Poljska), † 24. maj 1543, Frombork, Kraljeva Prusija, Malborško vojvodstvo (zdaj Poljska). Kopernikov verjetno največji prispevek k človeštvu je izdelava in utemeljitev znanstveno uporabnega heliocentričnega modela Osončja. Življenje Mladost Svojo mladost je Kopernik očitno preživljal v udobnih meščanskih razmerah, v hiši na ulici Svete Ane (danes Kopernikova ulica), v vinogradu v Klösterchenu, na očetovih poljih in livadah ter med predmeti iz srebra in zlata. Pri desetih letih mu je umrl oče in skrb zanj je prevzel materin brat Lukas Watzenrode. Ker je večino časa živel pri stricu, ki je bil, tako kot mati, Nemec, je Kopernik večinoma govoril nemško, poljščino je sicer obvladal, je pa ni kaj dosti uporabljal. Svoje znanstvene spise je pisal v latinščini. Študij Na univerzah je preživel 15 let. Z 18. leti je odšel študirat medicino, matematiko in astronomijo na Univerzo v Krakovu. V zimski semester akademskega leta 1491/1492 se je v Krakovu imatrikuliralo 69 študentov. Seznam študentov za leto 1400 do 1508 se je ohranil. Kopernik je bil v tistem semestru 32. V Krakovu ni opravil nobenega izpita. Na artistični (filozofski) fakulteti je poslušal matematiko (aritmetika, splošna perspektiva, Evklidova geometrija), astronomijo (elementi nebesne sfere, von Peurbachova planetna teorija, mrki), astrologijo, slovnico, poetiko, retoriko, Ibn Rušda in Aristotela. Glavni vir informacij za tedanje študente so bila predavanja, saj so bile tiskane knjige še zelo drage in redke. Kopernik je že med študijem imel nekaj lastnih knjig, med njimi Evklidove Elemente (izdano 1482), Regiomontanove Tabulae directionum (izdano 1490) ter Alfonsove planetne tabele (Tabulae alphonsinae) (izdano v Benetkah 1492). Marsilio Ficino, je leta 1489 v Firencah izdal knjigo O Soncu in svetlobi ter trojnem življenju (De sole et lumine de triplici vita). Ko je bila knjiga natisnjena, je nemudoma poslal nekaj primerkov svojemu prijatelju Kallimachu v Krakov. Kallimach je zelo dobro poznal Kopernikovega strica. Zato je zelo verjetno, da je obiskoval stričevega prijatelja, se z njim pogovarjal in se seznanjal z novostmi iz književnosti. Možno je, da je že v začetku študija imel v rokah Ficinovo knjigo, v kateri je ta opisoval pomen Sonca kot najčudovitejšo svetlobo, ki v središču neba usmerja harmonično gibanje sveta. Med študijem je spoznal tudi vsebino Cicerovega dela Somnium Scipionis, ki so ga komentirali na univerzitetnih predavanjih. Delo obravnava gibanje Venere in Merkurja okrog Sonca. V tem delu je naletel na Hiketa, pri Plutarhu pa še na ostale grške astronome, ki so pojasnjevali premikanje neba z gibanjem Zemlje. Najuglednejši astronom in matematik v Krakovu je bil takrat Wojteh Albert Blar de Brudzewo, imenovan Brudzewski. Hartman Schedel iz Nürnberga je pisal v svoji Kroniki sveta (1480 do 1492), da je Krakov zelo znan po svoji Jagelonski univerzi, obnovljeni leta 1400, kjer cvete študij matematike in astronomije bolj kot kjerkoli v Nemčiji in v svetu. Pa tudi Nürnberg in druga evropska ali svetovna mesta so se šele začela prebujati. Brudzewski je učil v Krakovu več kot 20 let, svoj zadnji tečaj predavanj iz astronomije pa je imel leta 1490. Med Kopernikovim obiskovanjem univerze je javno govoril le o Aristotelu. Brudzewski je bil s 25 letom bakalaver, pozneje magister, postal je profesor in dekan artistične fakultete, in značilno: šele po vsem tem je bil lahko bakalaver teologije in kanonik. Leta 1494 je zapustil Krakov in sprejel povabilo za sekretarja velikega vojvode Aleksandra Litvanskega, kasnejšega poljskega kralja. Že leta 1497 je umrl v Vilni. Brudzewski pa je bolj kot drugi profesorji prihajal v ožji stik s študenti, ker je bil predstojnik študentovskega doma, imenovanega Bursa Hungarorum. Od njega je Kopernik zasebno prejel veliko znanja. Brudzewski je vedno veljal kot njegov velik učitelj in tudi večina profesorjev matematike in astronomije v tedanjem Krakovu je bila njegovih učencev. Kar šestnajst jih je napovedalo astronomska in matematična predavanja: o Evklidu, o aritmetiki, o optiki, o splošni perspektivi, o eklipsah, o glasbi, o von Peurbachovi teoriji planetov, o Regiomontanovih astronomskih tabelah in njegovem koledarju; dva pa sta predavala o astrologiji. Pri Brudzewskem naj bi bil Kopernik pridobil »trdnost matematičnega znanja, ostrino pogleda, vzvišeno enostavnost dokazovanja«. Brudzewski je podal tolmače o von Peurbachu in Regiomontanu. Leta 1483 je tolmačil von Peurbachovo knjigo in opozoril, kakor pozneje Reinhold, zlasti na ovalne krožne poti Merkurja in Lune. Njegov tolmač k von Peurbachovi teoriji planetov je dal njegov učenec tiskati v Milanu. Da se je v tem tolmaču Brudzewski kazal kot zagovornik geocentrične slike, pač ni pomenilo mnogo glede na njegov položaj kot krakovski kanonik, zlasti še, ker je bil sumljiv zaradi svojih javnih zvez z mednarodnimi humanisti. Omenil je tudi Oresma, ki je dopuščal gibanje Zemlje okrog Sonca. V tolmaču se je Brudzewski skliceval tudi na zadržke, ki jih je izrekel Ibn Tufajlov mlajši prijatelj Ibn Rušd glede teorije ekscentrov in epiciklov. Ibn Rušd je namesto Ptolemajeve teorije predlagal vrnitev k Evdoksovi in Kalipovi teoriji vrtečih harmoničnih homocentričnih krogel, saj je takšen pogled podpiral tudi Aristotel. Čeprav je bil to korak nazaj v primerjavi s Ptolemejevo teorijo, je imela geocentrična teorija vrtečih homocentričnih krogel precej pristašev tako med arabskimi kot evropskimi astronomi in učenjaki. Njen avtor je bil al-Bitrudži Alpetragij (okoli 1130–1204), ki si je sposodil nekatere zamisli od Ibn Badže in od svojega učitelja Ibn Tufajla (okoli 1105–1185). Kljub temu je bila Ibn Rušdova kritika pozitivna, saj je omajala Ptolemejeve matematične temelje. Ne vemo natanko, kako dolgo je Kopernik študiral v Krakovu. Mesto je zapustil verjetno jeseni leta 1494 in se vrnil v Torunj. Po prizadevanju strica, ki je medtem postal varmijski (ermlandski) škof, ga je določil za kandidata na položaj kanonika v Ermlandu. Ob prvem prostem mestu je imel smolo. Kanonik, čigar smrt je sprostila njegovo službo, je umrl v nepravem mesecu: za kanonike, umrle v mesecih s parnim številom dni, je lahko določil naslednike škof, za neparne mesece pa edinole papež. Broscius, krakovski profesor, ki je v fromborškem arhivu ukradel mnoga Kopernikova pisma, je imel še v 17. stoletju pismo mladega Kopernika, ki se je v njem pritoževal, da mu zavistneži niso privoščili dobrega kanonikata. Poleti leta 1496 se je odpeljal proti Italiji v Bologno kjer se je po stričevi želji vpisal na kanonsko pravo. Leto zatem 1497 je umrl dobri kanonik stolnega kapitlja v Fromborku (Frauenbergu (Frauenburgu)) Czannow, in Kopernik je pri 24 letih s pomočjo strica dobil njegov kanonikat. To mu je zagotovilo materialno neodvisnost in ga je tudi za vse življenje zaprlo v majhno mesto. Vse življenje ga torej ni mučila nikakršna materialna skrb, od svojega 24. leta je živel od prebend in sinekur, od znoja tlačanskih kmetov. V prvih 10 letih njegovega kanoništva se je pojavilo njegovo ime samo dvakrat v fromborških listinah: leta 1499 so mu podelili pristavo, julija leta 1501 pa je dobil od kolegov nov študijski dopust, ko mu je prvi, triletni potekel. Vedno bolj so ga privlačevali dvomi o geocentričnem sestavu in vizija Vesolja s Soncem v središču. Ob odhodu v Bologno je vzel s seboj temeljna astronomska dela, ki jih je kupil v Krakovu, Regiomontanove Tabulae directionum in Alfonsove planetne tabele. Srečno naključje, ki mu je pomagalo pri proučevanju astronomije, je bila izdaja Regiomontanovega Epitama, ki je leta 1496 izšel kot skrajšan Almagest. V tistem času je bilo to edino tiskano delo, ki je vsebovalo Ptolemejevo teorijo. Iz Epitama se je Kopernik poučil o Ptolemejevi geocentrični teoriji in spoznal Regiomontana. Od tedaj naprej ga je to delo vedno spremljalo pri raziskavah. Ves čas se je poleg študija ukvarjal z astronomijo in pomagal Domenicu Maria de Novari (1454-1504) pri opazovanjih in meritvah. V Bologni je ostal od leta 1496 do 1500. 9. marca 1497 je skupaj z de Novaro opazoval okultacijo Lune z Aldebaranom, α Bika, znane zvezde v Hijadah. V svoj priročni izvod Alfonsovih planetnih tabel je zapisal, da je 4. marca 1500 v Bologni prav tako opazoval. Vneto je študiral matematiko in astronomijo ter grško slovnico pri Antoniu Urceu Codru (beraču, ubožcu), ki je dolgo skoraj zastonj predaval mnoge različne grške avtorje, Hipokrata, Heliodora, Galena, Homerja, ter celo Evklida in Arhimeda. V začetku aprila jubilejnega leta 1500 je Kopernik verjetno v velikonočnem tednu odpotoval v Rim, kjer je obiskoval knjižnice in po Retiju, ki je kasneje med letoma 1539 in 1541 živel pri Koperniku v Fromborku, v krogu sholarjev, učenjakov in velikih mož zasebno predaval matematiko in astronomijo na rimski katedri. Verjetno je sedaj, ko je že dovolj obvladal grški jezik, obiskal tudi Vatikansko knjižnico, kjer je imel kot visok cerkveni dostojanstvenik možnost videti izvirne grške rokopise. Tam je ostal 1 leto. Tako je delalo veliko tedanjih potujočih humanistov, na primer Conrad Celtes v Krakovu, von Peurbach v Ferrari in Regiomontan v Padovi. V svoji knjigi O kroženjih nebesnih krogel je pozneje poročal o Luninem mrku, ki ga je opazoval v Rimu 5. novembra 1500. Poleti se mu je iztekel njegov triletni študijski dopust. Zgodaj poleti se je brez posebne naglice odpravil domov, kjer se je začel pripravljati še na študij medicine. Da bi prišel pravočasno na vpis v novi semester je moral že sredi poletja odriniti iz Varmije (Ermlanda). Najprej je šel v Padovo, kjer je pri Grku Musuru še izpopolnjeval grški jezik, študiral izvirna grška dela, iz kanonskega prava pa je doktoriral v Ferrari. Ferrara je menda tedaj imela več prebivalcev kot Rim, večina pa je bila revnih. Na njeni univerzi je delovalo mnogo znanih imen. Na obiske k matematiku Bianchiniju so prihajali med drugim kardinal Bessarion, von Peurbach, Regiomontan, de Novara in Codrus. Oba Kopernikova učitelja iz Bologne, de Novara in Codrus ter znani pridigar Savonarola so študirali tam. Dolgo so dvomili ali je Kopernik res študiral v Padovi. V 19. stoletju so v Ferrari našli njegovo doktorsko diplomo iz leta 1503. Ne vemo, ali je v Padovi prejel medicinsko diplomo. Z njo si sicer svojih akademskih časti ni mogel kaj prida povečati, pa tudi za zdravljenje je ni potreboval. Leta 1504 se je vsestransko izobražen vrnil domov v Lidzbark v Varmijo. Kljub temu, da mu med delom ni ostajalo dosti časa za astronomijo, je vendar ni zanemarjal. Pri izdajatelju Arhimedovih del Luki Gauricusu je videl tudi Arhimedovo delo Peščena zrnca (Psammites), kjer je navedena Aristarhova razlaga paralakse zvezd in razsežnosti Osončja. V delu Enciklopedija Martiana Cappele iz 5. stoletja je prebral tudi, da se Merkur in Venera nikoli ne oddaljita od Sonca. Polmer epicikla Venere bi v geocentričnem modelu, kjer se Merkur in Venera gibljeta znotraj Sončevega tira, moral biti nesorazmerno večji od polmera njenega deferenta, kar je vedel že Apolonij. Zaradi tega so po Heraklitu grški astronomi menili, da notranja planeta krožita okrog Sonca. V tem obdobju je nastal zapisek o opazovanju Luninega mrka 2. junija 1509, ki ga je videl v Fromborku ali v Krakovu, kamor se je večkrat peljal, ko je njegov stric še živel (verjetno je bil tedaj res v Krakovu). V tem času je zelo verjetno izdelal tudi prvi oris heliocentrične teorije, čeprav sodobni angleški znanstveniki in zgodovinarji, kot J. Ravetz, menijo, da je ta oris nastal že pred letom 1496, saj iz njega ni mogoče razbrati, da bi ob pisanju že poznal Regiomontanov Epitam. Okoli leta 1510 je za strica izdelal tudi zemljevid Varmije z mejami do Prusije. Naelektreno ozračje, ki je vladalo v Varmiji med letoma 1512 in 1513 prav gotovo ni koristilo njegovim raziskavam novega sestava, čeprav jih ni povsem opustil. Kot astronom je bil že poznan v znanstvenem svetu, saj mu je v prvi polovici leta 1513 Pavel Middelburški, Fossombronski škof, predlagal, naj sodeluje pri izdelavi novega koledarja, kar na žalost ni doletelo Regiomontana. Istega leta je Kopernik poslal v Rim lasten očrt koledarskih reform. Kopernikov priimek je Pavel omenil v traktatu Secundum compendium correctionis calendarii (1516) med učenjaki, ki so poslali predloge za spremembo koledarja. Od arabskih astronomov ni bilo nobenega. Ulug Begov Gurganski Zidž je bil porušen že 65 let, Hajamovo delo pozabljeno, arabska astronomija pa je zamrla. Leta 1515 je Kopernik sodeloval na 5. lateranskem konzilu o koledarju. Problem koledarja ga je vedno zanimal, še zlasti pa ga je vznemirjala navidezna spremenljivost tropskega leta, ki naj bi bila posledica takrat splošno priznane, a napačne Tabitove teorije trepidacije. O koledarju se sicer javno ni izjasnil, ker je menil, da je še premalo točnih podatkov. Tako je šele 29 let po koncilu objavil svoje rezultate dolžine tropskega leta v svoji knjigi O kroženjih nebesnih krogel (De revolutionibus orbium coelestium). Ti rezultati iz leta 1543 in Reinholdove Pruske tabele iz leta 1551 pa so kasneje leta 1582 služile pri gregorijanski prenovi koledarja. Verjetno je Koperniku pri delu pomagalo tudi to, da se je lahko poleg Regiomontanovega Epitama posluževal tudi popolne latinske izdaje Almagesta, natisnjenega v Benetkah leta 1515 po prevodu Gerarda da Cremone (1114–1187) iz leta 1175 iz arabščine, ki je prevedel ali nadzoroval kar 92 arabskih prevodov. Kopernik je dobil knjigo tako rekoč še svežo iz tiskarne. Skupaj z Epitamom je postala osnovna opora njegovega dela. Od leta 1497 do 1529 je opravil, kot nam je znano, 27 opazovanj do leta 1541 pa še približno 40. To je v primeri z Regiomontanovimi in Waltherjevimi opazovanji malo, vendar je skoraj večino svojih opazovanj povezal s teorijo. V Narodni in univerzitetni knjižnici v Ljubljani je Stanislav Južnič 26. januarja 2006 odkril drugo izdajo Kopernikove Knjige kroženj (De Revolutionibus) iz leta 1566. Dragoceno delo je bilo nekoč last ljubljanskih jezuitov, Matija Čop pa ga je z letnico 1766 pomotoma uvrstil med knjige 18. stoletja in morda se je prav zato ohranilo. Dosežki Opazovanja Precesija enakonočij Ukvarjal se je tudi s precesijo enakonočij in jo opazoval v letih od 1515 do 1525. V njegovem času so tudi celo dvomili o točnosti Aristilovih, Timoharisovih, Hiparhovih, Ptolemajevih in drugih antičnih astronomov, še posebej pa nürnberški župnik Johannes Werner. Leta 1424 je Kopernik javno pisal krakovskemu kanoniku Bernardu Wapowskemu o Wernerjevemu delu iz leta 1422 O gibanju osmega neba, kjer je Werner trdil, da se je gibanje osme krogle nepremičnih zvezd (ostalih sedem se nanaša geocentrično na planete) močno spremenilo. Po njegovem mnenju je bilo gibanje hitrejše v času od Ptolemejevega življenja do nastanka Alfonsovih planetnih tabel kot pozneje. Po tedaj obstoječi teoriji trepidacije je bilo gibanje pomladne točke γ posledica nihanj te osme namišljene krogle. Kopernik sicer ni zanikal pojava trepidacije in je pokazal na zmotna Wernerjeva sklepanja in napačne navedbe opazovanj od Timoharisa do Ptolemeja celo do 11 let. Leta 1525 je Kopernik določil dolžino siderskega leta 365d 6h 9m 40s (napaka 30s) pri čemer je omenjal Tabitovo oceno. Že v Komentarčku (Commentariolus) iz leta 1514 je menil tudi, da je nespremenljivo sidersko leto odgovorno za gibanje Zemlje okrog Sonca in ne tropsko leto, ki se navidezno spreminja zaradi napačne teorije trepidacije. O precesiji enakonočij je pisal na začetku 3. knjige svoje znamenite Knjige kroženj (Liber Revolutionum) (Nürnberg 1543), kakor je sam imenoval svoje delo. Zemlji je poleg prvega gibanja, rotacije in drugega gibanja, revolucije pripisal še tretje konično gibanje in ga imenoval libracija Zemlje. Zemljina vrtilna os bi se gibala okrog normale na ravnino ekliptike v nasprotni smeri od prvih dveh njegovih gibanj s tem, da je njena rotacija poševna. Tako se Zemlja enkrat v letu obrne okrog obeh polov ekliptike. S svojim tretjim gibanjem, ki je po njem povzročalo tudi spremembo letnih časov in zagotavljalo skoraj nespremenjeno smer Zemljine vrtilne osi pri njeni revoluciji in s svojim drugim gibanjem, katerih periodi nista enaki, je hotel pojasniti precesijo enakonočij. Od tretjega gibanja Zemlje, libracije ostane po njem samo počasno precesijsko gibanje njene osi, ki ga je enačil s trepidacijo, ker so že spoznali, da vrtilna os prostega in v vseh oseh simetričnega togega telesa ne spreminja lege v prostoru. Drugače pa problema precesije ni znal pravilno rešiti. Bil pa je prvi, ki je postavil ta problem. Prvi je tako ločil dejansko gibanje Zemlje od gibanja zelo oddaljene nebesne krogle. Ker je bil pojav mehansko prezapleten, so si drugi omislili gibanja še treh novih nebesnih krogel. Libracije sicer imenujemo drugačna gibanja nebesnih teles, na primer libracije Lune. S trikvetrom je Kopernik zaradi proučevanja precesije meril višino Spike. Deklinaciji zvezde sta se razlikovali leta 1515 za 1' in leta 1525 za 2', kar je bil zaradi preprostosti njegovih inštrumentov dober rezultat. Iz deklinacij je lahko izračunal njeno kotno razdaljo od pomladne točke γ ali njeno ekliptično dolžino. Tako je videl, da se je v 1386. letih, od Ptolemeja do njega, pomladna točka γ premaknila za 20° 41' ali povprečno na leto za 54". De Brahe je z izboljšanjem svojih merilnih pripomočkov do točnosti 1' kasneje med drugim odkril, kot je sam mislil, da je trepidacija točk enakonočja samo navidezna in je posledica netočnega opazovanja. Sam je izračunal 51", kar je bilo že dobro izmerjeno. Ko je dobil v roke izviren Kopernikov trikveter se je smejal njegovi preprostosti in ni verjel, da je bil Kopernik v stanju tako točno opazovati. Bil pa je vesel daru. Pravega mehanizma Zemljine precesije pa tudi de Brahe ni spoznal. Šele z odkritjem splošnega gravitacijskega zakona je lahko Newton dal dokaj dobro mehansko razlago Zemljine precesije. O njej je pisal v 3. knjigi Načel (London 1687). Iz enačbe za splošno precesijo: kjer je lunisolarna precesija, p planetarna precesija in naklon ekliptike na srednjem ekvatorju se lepo vidi, kaj je delalo težave astronomom pred 18. stoletjem, saj je zgoraj drugi člen planetarne precesije p še najbolj podoben nepravilnostim pomikanja pomladne točke γ trepidaciji, ki so jo lahko delno opazovali neposredno. Tistih sedem starih planetnih krogel je vseeno nekako povezano s precesijo, ne pa zvezde, ki seveda nikakor niso gravitacijsko vezane na Zemljo. Kopernikovo življenje je bilo v celoti prežeto z astronomijo. Vseskozi je vneto zagovarjal delo antičnih astronomov ter njihovo marljivost in točnost. Zgled potrpežljivega in točnega astronomskega merjenja so meritve astronomske enote. Ta zgled nam pokaže tudi, da so pred Kopernikom to poskušali le trije ali pa mogoče le maloštevilni. Kopernikovo tiho in neutrudno delo upravičeno imenujemo revolucija, saj po njem naša slika zgradbe Osončja ni bila nikoli več tako zavita v meglo, čeprav so jo za dolgo časa tudi prepovedali in izbrisali s seznama 'učenosti'. Priznanja Poimenovanja Po njem se imenuje udarni krater Kopernik na Luni s koordinatama 9,7° severno; 20,0° zahodno, premerom 93 km in globino 3,8 km. V začetku leta 2010 je IUPAC po njem poimenovala kemični element kopernicij. Sklici Viri Zunanje povezave Portreti Kopernika: , Kopernikovo Vesolje iz Knjige kroženj Nikolaj Kopernik, Izobraževalno društvo Svarog, Maribor Naslovnica Knjige kroženj Besedilo Knjige kroženj Povezava na zbirko Program java o vzvratnem gibanju Kopernik v Bologni Poljski astronomi Renesančni humanisti Poljski rimokatoličani Diplomiranci Jagelonske univerze Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni Kopernik, Nikolaj


text: Nur-al-Din abu-Išak al-Bitrudži (), špansko-arabski astronom in filozof, * okoli 1130, Maroko, † okoli 1204. Življenje in delo Al-Bitrudži je bil Ibn Tufajlov učenec in Ibn Rušdov sodobnik. Bil je največji med zadnjimi španskimi astronomi arabskega rodu. Deloval je v Sevilji v Andaluziji. Njegovo delo Knjiga o astronomiji (Kitab al-Haj ́ah, ) o razporeditvi (konfiguraciji) nebesnih teles so imenovali tako, ker je poskušalo oživiti na spremenjen način napačno teorijo homocentričnih krogel. Poskušal se je ogniti tako epiciklov kot ekscentrov. Knjigo so iz arabščine prevedli v hebrejščino in nato v latinščino. Latinska izdaja je izšla leta 1531 na Dunaju. Čeprav ga smatrajo kot predstavnika nove astronomije, je v bistvu ponovil Aristotelov sestav in povzel delo Ibn Badže in Ibn Tufajla. Njegov sistem gibanja planetov je bil manj točen od Ptolemejeva, ker je večinoma sledil Aristotelovi sliki popolnega krožnega gibanja. Njegovo delo označuje višek muslimanskega protiptolemejevskega gibanja. Njegova teorija homocentričnih krogel je imela velik vpliv na arabske in krščanske učenjake. Arabski astronomi so zapustili nesmrtne sledi svoje marljivosti o nebu, ki jih danes z lahkoto razpoznamo. Večina imen zvezd v evropskih jezikih je arabskega izvora, npr. β Škorpijona, Akrab ( ́qrab, škorpijon), α Kozoroga, Algedi (al-jadi, kozlič), α Orla, Atair (al-ta ́ir, ptič, letalec), α Laboda, Deneb (dhanab, rep), γ Malega medveda, Ferkad (farkad, tele), α Bika, Aldebaran (al-dabaran, sledilec), α Lire, Vega (al-Nasr (an-Nasr) al-Waqi (al-Vaki), padajoči orel), α Oriona, Betelgeza (bat al-jauza, rame velikana), in tudi veliko število tehničnih nazivov, npr. azimut (al-sumut, poti), podnožišče (nadir) (nadir, nazir (es-semt)), nadglavišče (zenit) (al-samt, (al-semt) (ar-ras), pot (nad glavo), teme), astrolab (asturlab, grško astrolabon, jemanje zvezde), tabela (al-zidž), geometrija (džumatrija, grško geometrein, zemljemerstvo), geografija (džighrafijah, grško geographein, zemljepis), eter (athir, grško aither, zgornji zrak, latinsko aether, nebo), alkemija (al-kimija (al-kimia)), koledar, zbornik, almanah (al-manakh). Ti izrazi pričajo o bogati islamski zapuščini krščanski Evropi. V trigonometriji sinus (latinsko sinus) je prav tako prevod arabske besede žep (jajb), ki je spet predelava sanskrtske (džive (džjae)). Robert je prvi uporabil to besedo. V Evropi pa je prvi uporabil funkcijo sinus in prvi sestavil trigonometrične tabele za vrednosti sinusov von Peurbach. Njegove trigonometrične tabele je pozneje leta 1464 v prvem delu v zgodovini, ki je posvečeno izključno trigonometriji, O poljubnem trikotniku (De triangulis omnimodis) razširil njegov pisar in učenec, Regiomontan, verjetno najpomembnejši evropski matematik 15. stoletja. Poleg izposojenk kot so znane almukabala, algebra in algoritem, ki so jih že prej citirali, so kasneje v latinščino prevedli veliko arabskih izrazov, ki jih še danes uporabljamo v matematiki. Iz algebre, ki so jo Arabci v Španiji izgovarjali približno kot al-gabr so izvedli besedo brivec, ki so ga imenovali algebrist, to je tisti, ki popravlja zlomljeno in lepilec. Aritmetiko so prevedli v arithmatiki, (grško (he) arithmetike (techne), (umetnost) računanja). Fibonacci, ki se je kakor al-Karadži močno zgledoval po Abu Kamilu, je leta 1202 v delu Knjiga o abaku (Liber Abbaci) opisal iracionalne enačbe in računanje z njimi. Algebrsko iracionalno število, imenovano surd, ki so ga Fibonacci in pozneje v 16. stoletju Stiefel in drugi izpeljali iz latinskega numerus surdus - iracionalen, s pomenom gluho število, je prevod arabske besede iracionalni koren (džidr (jadhr) asamm (asanum)). Priznanja Poimenovanja Po njem se imenuje krater Alpetragij (Alpetragius) na Luni. Opombe in sklici Rojeni leta 1130 Umrli leta 1204 Španski astronomi Španski filozofi Arabski astronomi Arabski filozofi Islamski filozofi Srednjeveški filozofi Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni


text: Slovenska osamosvojitvena vojna ali vojna za Slovenijo, znana tudi kot desetdnevna vojna, so bili lokalno omejeni spopadi med 27. junijem in 7. julijem 1991. Policijske sile in Teritorialna obramba so onemogočile večje akcije JLA. Z Brionsko deklaracijo je bilo uveljavljeno premirje in Slovenija je za tri mesece zamrznila osamosvijitvene procese. Zvezno predsedstvo je 18. julija 1991 sprejelo sklep, da se enote JLA v treh mesecih umaknejo iz Slovenije. Predhodni incidenti Jugoslovanska ljudska armada je prvič oboroženo nastopila proti slovenski Teritorialni obrambi (TO) oktobra 1990, ko je zasedla Republiški štab Teritorialne obrambe v Ljubljani. Navzlic pritiskom JLA je Teritorialna obramba v maju 1991 začela z usposabljanjem nabornikov v dveh učnih centrih: na Igu pri Ljubljani in v Pekrah pri Mariboru. 23. maja je JLA, na podlagi zaigranega incidenta v Pekrah, poskušala priti do vojaških obveznikov. Potek osamosvojitvene vojne Opis poteka se naslanja na zapise brigadirja Janeza J. Švajncerja, dostopne na strežniku Urada vlade RS za informiranje ter Zveze veteranov vojne za Slovenijo. Sreda, 26. junija Slovenska skupščina je ustavni zakon o samostojnosti sprejela 25. junija 1991, na mejnih prehodih so bile jugoslovanske table in zastave zamenjane s slovenskimi in postavljeni mejni prehodi proti Hrvaški. Isti večer se je v Beogradu sestal Zvezni izvršni svet. Sprejel je odlok o zavarovanju državnih meja v Sloveniji, s čimer sta imeli JLA in zvezna policija odprto pot za oborožen nastop proti Sloveniji. Vojaško-policijski nastop je bil v prvi fazi uperjen proti slovenskim mejam in letališču Brnik. Ko bi bila Slovenija odrezana od sveta, bi v drugi fazi prišel na vrsto obračun z delom Slovenije, ki je zagovarjal samostojnost, zamenjali pa bi tudi staro politično vodstvo z novim. Proti mejnim prehodom z Italijo so 26. junija zjutraj krenile okrepljene enote iz karavel proti mejnih prehodom, o čemer je Radio Koper že dopoldne neposredno s Krvavega Potoka in Debelega rtiča poročal za Val 202. Za tem so ob 11.30 krenile proti mejnim prehodom krenile tudi oklepne enote reškega korpusa iz Pivke, ob 13.10 pa iz Ilirske Bistrice. Ob 13.00 je Radio Koper začel s posebnim "vojnim programom" neposredno z dogajanja na terenu obveščati poslušalce, ki so odšli na ceste. Med potjo so naletele na nebranjene barikade in na spontan, ponekod zelo odločen nastop domačinov, zlasti v Vrhpolju. Neoboroženi prebivalci pohoda tankov niso mogli preprečiti, odločno pa so reagirali proti agresiji, kar je bilo pozneje značilno za vso Slovenijo. Kot grožnja slovenskim demonstrantom je v Divači ob 14.30 padel tudi prvi strel, ki ga je sprožil oficir JLA. Taktika nastopa JLA proti slovenskim mejnim prehodom je bila opredeljena s posebnim ukazom, ki je najprej pozival k predaji prehoda, nato je sledila grožnja z orožjem in nazadnje streljanje v bližino prehoda in v centre odpora. Po izkušnjah na Kosovu in Hrvaškem je JLA tudi v Sloveniji aktivirala oborožene sile, vendar napačno predvidevala, da bodo tudi Slovenci pokorjeni brez težav. Zato so bile enote JLA brez ustrezne logistične podpore za daljše vojskovanje, upoštevana pa niso bila bistvena taktična načela, da tanki ne nastopajo brez podpore pehote. Enote za vojaški poseg proti Sloveniji so oblikovali ljubljanski, mariborski, reški, zagrebški in varaždinski korpus ter letalski korpus JLA. Vsi so bili pod poveljstvom 5. armadnega poveljstva v Zagrebu. V Sloveniji je imela JLA približno 22.300 vojakov, slovenska Teritorialna obramba 16.000 pripadnikov, med vojno pa se je število povečalo na 35.200. Slovenska policija je imela okoli 10.000 aktivnih in rezervnih pripadnikov, JLA pa je imela popolno premoč v orožju in močne oklepne enote s podporo vojnega letalstva. Slovenska vojska in policija sta imeli samo pehotno oborožitev, nekaj protiletalskih topov 20 mm in minometov 82 mm, vendar niti enega tanka, letala ali topniških enot. Boju z oklepniki so bili namenjeni ročni raketometi Armbrust, obrambi pred nizko letečimi letali pa prenosne rakete Strela-2M. Četrtek, 27. junija Vojna za Slovenijo se je začela ob 1:15 ponoči, ko je protiletalska oklepna baterija JLA pri Metliki prestopila državno mejo. Ob 2:40 je iz vojašnice na Vrhniki proti letališču Brnik krenil 1. oklepni bataljon. Kolono oklepnikov, ki je prodirala skozi Belo krajino, je sestavljalo 12 bojnih oklepnih vozil s tricevnimi protiletalskimi topovi 20 mm in več tovornjakov. Ustavila jih je barikada v Pogancih. V stopnjevanju napetosti med pripadniki Teritorialne obrambe in vojaki so padli prvi streli. Ob 10.30 je kolona odpeljala proti Ljubljani, vendar jo je ob 15:45 ustavila zapora na cesti pri Medvedjeku. Oklepni bataljon z Vrhnike je proti Brniku prodiral v dveh kolonah. Na poti je naletel na improvizirane, nebranjene barikade iz avtomobilov. Ena oklepna kolona je prodirala po avtocesti in ljubljanski obvoznici ter skozi Trzin in Mengeš, druga po stari cesti, pri čemer je po pomoti zavila v gozdove na Toškem čelu in pri obračanju na ozki cesti izgubila dva tanka. Prvi tanki so prišli na letališče Brnik okoli 7. ure zjutraj. Zavzeli so okolico letališča, enota Teritorialne obrambe pa jih je napadla okoli 18. ure. Po napadu so tanki zavzeli položaj za krožno obrambo. V Trzinu so za kolono JLA z Vrhnike ostali trije oklepni transporterji in vozilo za zveze. Proti večeru so se iz dveh helikopterjev JLA izkrcali pripadniki diverzantskega odreda, ki so prišli na pomoč oklepnikom. V približno 20 minut trajajočem spopadu s policijsko specialno enoto in Teritorialno obrambo so padli štirje vojaki JLA in pripadnik Teritorialne obrambe Edvard Peperko. Drugi vojaki JLA so se predali, vojaki diverzantskega odreda JLA pa so se umaknili proti Depali vasi in bili naslednji dan ujeti. Deset tankov je iz Maribora približno ob 9. uri odpeljalo proti Šentilju, pet tankov ter 10 oklepnikov pa proti Dravogradu. Kolono, ki je prodirala proti Šentilju, je ustavila branjena barikada v Pesnici. Okoli poldneva so jo začeli obstreljevati in jo zažgali. Pripadniki Teritorialne obrambe so tanke napadli okoli 17.30. Na mostu čez Dravo je bila zavrnjena tankovska kolona polkovnika Popova, ki je poskušala prodreti s hrvaške smeri. Ustavljena je bila oklepna kolona, ki je prišla v Slovenijo pri Razkrižju. V Dravogradu popoldan je 115. PDIV zajela zvezne policiste, ki so pristali s helikopterjem na stadionu. Zvečer je bil pri vasi Rigonce ustavljen poizkus vdora oklepne kolone JLA. Ob 20.45 je bil z dvema minometoma 82 mm izveden napad na letališče Cerklje ob Krki, nato pa je večina letal letališče zapustila. Do ostrega spopada s kolono JLA je prišlo v Kosezah pred Ilirsko Bistrico, padli so trije vojaki JLA. Zvečer je bil po ukazu Republiške koordinacije z Janezom Janšo na čelu, z namenom "psihološkomotivacijskega obrata", na Igu sestreljen vodilni od treh neoboroženih helikopterjev Mil Mi-8, in sicer z obrazložitvijo, da je poskušal raketirati in desantirati na 510. učni center TO na Igu, čeprav je bil neoborožen in je imel oznako Rdečega križa. Specialna enota pod poveljstvom Toneta Krkoviča je v Rožni dolini v Ljubljani sestrelila še en neoboroženi helikopter JNA, gazelo št. 664, s pilotom kapetanom Antonom Mrlakom in kopilotom tehnikom letalcem Bojančetom Sibinovskim, in sicer z obrazložitvijo, da naj bi krožil v ožji branjeni zoni teritorialne obrambe Ljubljane in preletaval nad samim sedežem poveljstva, čeprav je v resnici Mrlak proti Vrhniki kot ponavadi letel nad železnico ob Tivoliju (gl. prikaz poti helikopterja iz knjige Skrito povelje). Po nekajkratnih poveljih in preklicih sestrelitve sta bili proti helikopterju izstreljeni dve raketi Strela. Prva je zgrešila in padla nekje v parku Tivoli. Druga izstreljena s strehe nekdanje poslovne stavbe Iskre pa je začela nizko spremljati cilj in ga zadela v Rožni dolini (danes tam stoji spomenik). Kasneje se je izkazalo, da je bil pilot slovenskega rodu namestnik poveljnika enote na Brniku kapetana Jožeta Jerića (Jerić je bil leta 1990 neposredno odgovoren komandi v JRV in PVO Beogradu za odvzem 12 letal Kragulj, ki so bila v lasti TO Slovenije). Mrlak se je na nalogo prevoza kruha v vrhniško kasarno javil sam. Pred tem se je z Jelkom Kacinom, osebnim prijateljem, ki je bil njegova zveza s slovenskimi obrambnimi silami, dogovarjal in pripravljal prelet 2–3 helikopterjev iz JLA v slovensko TO. Temeljno javno tožilstvo v Ljubljani, ki je primer obravnavalo, ni ugotavljalo, ne kdo je streljal, ne kdo je izdal povelje, ne kdaj se je to zgodilo, niti od kod so streljali na helikopter, čeprav so ljubljanski kriminalisti sam dogodek raziskali in, kot je običajno, izsledke poslali tožilstvu. Vodja tožilstva Tomaž Miklavčič je sestrelitev kvalificiral kot "padec helikopterja" in jo že februarja 1992 dal v arhiv. Kljub dejstvu, da je bil Mrlak sestreljen bodisi zaradi napake (nekoordiniranost Kacina in Janše) bodisi celo namerno zaradi Janševega povelja, so odgovorni Mrlaka po koncu osamosvojitvene vojne sistematično blatili, tako da so ga omenjali zgolj kot pripadnika JLA in zamolčevali njegovo sodelovanje s TO. Mrlakova družina si je za njegovo rehabilitacijo neuspešno prizadevala več let. Status padlega za Slovenijo mu je bil priznan šele leta 2000. Petek, 28. junija Ponoči so slovenske oborožene sile krepile blokade in novo mobilizirane enote Teritorialne obrambe usmerjale proti zavzetim mejnim prehodom. Vse koordinacijske podskupine so dobile ukaz: »Na vseh točkah, kjer so oborožene sile RS v taktični prednosti, izvršite ofenzivne akcije proti okupatorskim enotam in objektom. Nasprotnika pozivajte k predaji, določite čim krajši rok in izvedite akcijo z vsem razpoložljivim orožjem. Pri akcijah poskrbite za evakuacijo in varnost življenj civilnega prebivalstva.« Tanki, ki so prenočili pred barikado v Pesnici, so do sedme ure zjutraj barikado odstranili in nadaljevali z vožnjo proti Šentilju. Ustavila jih je barikada na Ranci, pri Kaniži sta dva tanka obtičala. Druge tanke je okoli 10.30 ustavila branjena barikada v Štrihovcu. Pripadniki Teritorialne obrambe in policije so tanke napadli. Po 11. uri so prišla tankom na pomoč letala jugoslovanskega vojnega letalstva in raketirala ter obstreljevala barikado. Ob 13.30 so spet napadla štiri letala, pri tem so bili štirje vozniki tovornjakov ubiti. Tankovska kolona je nato barikado obšla, vendar se je kmalu ustavila. Kolona JLA iz Maribora v sestavi kamionov, oklepnih vozil in protiletalskih oklepnikov 20/3mm je ves čas svoje poti bila ovirana z barikadami na svoji poti do Koroške. Ob 2:30 je napadla 28. samostojna četa iz Mislinje in jo 400 m pred barikado v Dravogradu ustavila. S prihodom EPN jurišnega odreda na to območje se je vnel nov spopad v katerem je žal padel Vincenc Repnik okrog pol osmih istočasno pa tudi dva miličnika v bitki za Holmec, ki se je začela ob 5:30. Nosilka napada na Holmec je bila 115 PDIV četa, ki je v sodelovanju z ostalimi enotami TO in policije prisilila JLA v stražnici po peturnih bojih k predaji. Ob 9.50 so slovenske enote napadle oklepno kolono JLA na Medvedjeku. V napadih letalstva JLA je bilo ubitih šest voznikov tovornjakov. V Limbušu pri Mariboru sta bila uspešno napadena dva tanka JLA. Na Gibini je bil ustavljen prodor oklepne kolone iz Hrvaške. Pred Dravogradom je bila ustavljena oklepna kolona JLA, ki je prodrla iz Maribora. Po ostrem spopadu je bil zavzet mejni prehod Holmec. Padla sta dva policista in trije vojaki JLA, 91 je bilo zajetih. Enote Teritorialne obrambe so napadle vojašnico Bukovje pri Dravogradu. Jugoslovanska letala so napadla letališče Brnik, oddajnike Krim, Kum, Boč in Nanos ter Karavanški predor, Kočevsko Reko in Mursko Soboto. V Dravogradu sta ob 15:35 uri dva aviona MIG-21 raketirala okolico mostu. Na letališču Turiška vas -Slovenj Gradec je na isti letali streljala novoustanovljena enota LPA 20/1mm in eno letalo lažje zadela. OB 17:30 sta dva lovca MIG 21 visoko preletela Dravograd zgrešila cilj in nadaljevala brez napada ter prišla v avstrijski zračni prostor. Avstrijska vojska na to ni bila pripravljena in je alarmirala svoje letalske sile ko sta Mig-a že odšla. Popoldne je enota pripadnikov vojaške varnostno-obveščevalne službe in vojaške policije zasedla Radijsko-prisluškovalni center JLA na Rožniku v Ljubljani. Oklepna kolona polkovnika Popova, ki je v Slovenijo prodrla pri Razkrižju, je zavzela mejni prehod Gornja Radgona. Domači prostovoljci Marjan Gavez, Matjaž Perša, Ivan Berlak so ji zažgali tovorne avtomobile. Zavzeto je bilo skladišče JLA v Borovnici, s čimer se je oborožitev Teritorialni obrambi bistveno izboljšala, zavzeli so skladišče v Leskovcu. Neuspešen pa je bil napad 30. razvojne skupine (30. RSK, kasneje MORiS) na vojašnico v Ribnici brez sodelovanja in usklajevanja s TO Ribnica, ki se je predtem z vodstvom vojašnice dogovorila o nenapadanju. V Črničah v Vipavski dolini je Teritorialna obramba odgovorila na ogenj iz kolone JLA, dva vojaka sta padla. Enota Teritorialne obrambe je napadla vojake na mejnem prehodu Rožna Dolina, dva tanka sta bila uničena, trije zajeti, trije vojaki JLA so padli, 98 pa je bilo ujetih. Zavzet je bil prisluškovalni center JLA na Rožniku pri Ljubljani in uničen prisluškovalni center JLA na Suhi. Izvedena sta bila napada na vojašnico Škofja Loka in skladišče JLA Drulovka. Na letališču Brnik je JLA ubila dva avstrijska novinarja. Ponoči se je tankom ob letališču približal pripadnik Teritorialne obrambe Peter Petrič, streljal na poveljniški tank, ranil poveljnika in pri tem izgubil življenje. JLA je ob 21. uri razglasila prekinitev ognja, saj so bile obkoljene enote v vedno težjem položaju. JLA izgubi sistem poveljevanja enotam zaradi prekinitve dobave električnega toka in vode v blokiranih kasarnah. JNA se zaveda možnosti izbruha epidemije med svojimi vojaki. Morala vojakom zelo pade in želijo si domov. Sobota, 29. junija V noči s petka na soboto so se predstavniki Slovenije v Zagrebu sestali s tremi zunanjimi ministri Evropske skupnosti in predsednikom ZIS. Sprejeli so dogovor o ustavitvi sovražnosti, ki pa je bil tako nejasen, da do njegove uresničitve ni prišlo. Dopoldne so se vdali vojaki in zvezni policisti, ki so bili obkoljeni v letalski bazi JLA na letališču Brnik. V skladišču goriva JLA v Mokronogu je podoficir streljal na poveljnika, ki se je hotel vdati, in grozil, da bo razstrelil rezervoar z gorivom. Uspešen je bil napad na bojno oklepno vozilo JLA pri Moretinih in spopad policistov z vojaki JLA pri Škofijah. V Štrihovcu je bila razbita tankovska kolona, ki je prodirala proti Šentilju. Tanki razpadle kolone so pozneje sestavljali tankovsko četo Teritorialne obrambe. Popoldne so se po pogajanjih predali vojaki JLA stražnice Vrtojba, ki so bili okrepljeni z vojaki iz Vipave. Proti večeru pa so se po uspešni akciji miličnikov predali vojaki JLA in zvezni miličniki na mednarodnem mejnem prehodu Vrtojba, skupaj se je vdalo 140 vojakov in 8 zveznih miličnikov, zaseženih je bilo tudi 7 tankov. 30. RSK (MORiS) je odvzela prostost častniku JLA Šefketu Suljeviću, potem ko je zaradi dogodkov v Gornji Radgoni na ribniški policijski postaji že podpisal izjavo o prestopu v slovensko TO. Namesto v zbirni center za vojake JLA so ga morisovci odpeljali na svoj sedež v Kočevski Rog, kjer so ga več dni mučili. Zdravnici, ki ga je nato pregledala, so zagrozili, naj bo o pregledu in izvidih popolnoma tiho. (Suljevića so morisovci drugič prijeli 17. oktobra 1991 in ga zadrževali dober teden, ves čas zavezanih oči in golega, nato pa ga izgnali iz Slovenije. Njegovi ženi, Slovenki, je šele po desetletju uspelo izboriti njegovo vrnitev k družini, ki si jo je z njo ustvaril v Ribnici.) Od Predsedstva RS in Vlade RS je JLA s pisnim ultimatom zahtevala kapitulacijo Slovenije. Zadnji rok je bil 30. junija ob 9. uri. Zvečer se je sestala slovenska skupščina, se opredelila za mirno rešitev krize, vendar slovenska neodvisnost ni smela biti ogrožena. Nedelja, 30. junija Ob 9. uri je bil zračni alarm, z letališč na Hrvaškem so proti Sloveniji poletela letala JLA, vendar so se kmalu obrnila in vrnila na letališča. V varaždinskem, zagrebškem in reškem korpusu je JLA oblikovala nove sile za napad na Slovenijo. Celotna eskadrilja bombnikov je namenjena v Novo Gorico, kjer naj bi zravnali z zemljo policijsko postajo in dvorišče, na katerem so bili vsi zajeti tanki . Milan Kučan je interveniral po telefonu pri Ante Markoviću, ki je kot vrhovni poveljnik JNA zahteval preklic akcije,ter tako rešil pred uničenjem velik del Nove Gorice in s tem verjetno več tisoč življenj, saj je bila trasa letalskega napada začrtana po izvidniškem ogledu dveh migov v soboto opoldan in je potekala vzdolž Kidričeve ulice od občine do policijske postaje, s čimer bi zajela tudi stavbo sodišča hotela Perla in precej hiš na griču nad policijsko postajo ter Ščedne. Enote Teritorialne obrambe so napadle ploščad pred Karavanškim predorom, ponoči pa je bil sprejet dogovor o izročitvi predora. Zavzeli so center zvez nad Senožečami. Iz zaplenjenih tankov je bila pri Novi Gorici organizirana tankovska četa Teritorialne obrambe z devetimi tanki. Ponedeljek, 1. julija Okoli pol treh zjutraj je prišlo do požara in eksplozije, ki je uničila skladišče orožja JLA v Črnem Vrhu nad Idrijo. V skladišču je bilo orožje slovenske Teritorialne obrambe. Po spopadu, v katerem je padel poveljnik, se je vdala stražnica JLA v Novi vasi. JLA je s helikopterji z oznako Rdečega križa dovažala okrepitve in opremo obkoljenim enotam. Oklepna kolona na Medvedjeku se je ponoči izvlekla iz blokade, saj so enote TO po napadu letalstva JLA zapustile položaje brez zavarovanja. Vojaki JLA so odstranili zaščitno ograjo na avtocesti in se z oklepniki po vzporedni cesti napotili v smeri Brežic. Kolona je v Krakovskem gozdu ponovno naletela na blokado TO. Po neuspelih pregovorih o predaji je bil ob 05.15 uri neuspešno izveden napad na kolono. Po klicu na pomoč je JLA napadla z letali Jastreb. Uničeno je bilo eno BOV vozilo in nekaj poškodovanih. Ubitih je bilo nekaj vojakov JLA in ranjen en teritorialec. TO so zapustile svoje položaje že pred letalskim napadom saj je bilo izdano obvestilo o prihodu letal JLA. Kolona je ostala razbita in nezavarovana, zato se je major Prodanovič, poveljujoči kolone JLA, odločil, da peš z vojaki zapusti kolono. Odpravili so se preko Gorjancev v matično enoto v Jastrebarskem. V bližini vasi Planina jih je dohitela in obkolila številčno slabša posebna enota policije pod poveljstvom Andreja Bobeka. Z zvijačo so napravili vtis, da gre za veliko večjo enoto in po kratkih pregovorih se je major Prodanovič z enoto, brez borbe, predal. Zvečer je sledil nov ultimat JLA Sloveniji. Zavzeto je bilo skladišče MES Zaloška Gorica. Torek, 2. julija Drugi julij je pomenil prelomnico v vojni za Slovenijo. Oklepnomehanizirani bataljon JLA iz Jastrebarskega je skušal prodreti v Slovenijo in rešiti obkoljeno kolono v Krakovskem gozdu, vendar je bil zaradi dobre taktike TO preusmerjen na staro cesto kjer je bil ustavljen in zavrnjen v zasedi pri Prilipah. TO z ostrostrelskim strelom zadene poveljujočega oficirja na tanku ostalo opravijo z RB-ci. Uničen en tank T-84. Kupola tega tanka je sedaj umeščena v zbirko Vojaškega muzeja Slovenske vojske in razstavljena v muzeju Park vojaške zgodovine Pivka. V napadu JLA izgubi poveljnika enote ostanek se v paniki obrne nazaj proti Hrvaški saj nihče od preostalih oficirev ni hotel prevzeti poveljstva nad kolono. Ob 13:30 se je z ognjem iz tankovskih topov Teritorialne obrambe začel napad na stražnico JLA v Šentilju. Na položaje vzhodno od mejnega prehoda je bilo izstreljenih 65 granat in na stražnico 25 granat. Vojaki JLA so jo zapustili. OB 15:22 je enota LPA 20/1 mm streljala na 4 avione na Dobrovi pri Dravogradu, ki so takoj odleteli. V bližini blokirane kolone JLA v Dravogradu so ta letala odmetavala svetleče vabe, ker je imela enota LPA 20/1mm tudi dve raketi STRELA -2M. ob 16:00 se je vnel več urni boj v Dravogradu med kolono JLA, kasarno Bukovje in enotami TO obrambe. Ob 16:15 so na mejnem prehodu Gornja Radgona enote Teritorialne obrambe napadle oklepnike JLA, streljanje iz tankov pa je uničilo del mesta. Oklepnikom sta pomagali dve letali. Zavzeto je bilo skladišče JLA v Ložnici, ekonomija Rajhenav in nekdanja skladišča Teritorialne obrambe na Prulah v Ljubljani. Letala JLA so napadla oddajnike na Nanosu, Kumu in v Domžalah, barikadi pri Čatežu in v Krakovskem gozdu. Po ostrem spopadu, v katerem je padel poveljnik, se je vdala stražnica Kuzma. V Mariboru so iz vojašnice Franca Rozmana-Staneta s havbicami streljali proti Pohorju. Pripadniki oboroženih sil TO pred Dravogradom so, po napadu letal JLA, od 15:30 do 21:30, doživeli nov spopad z oklepno kolono. Iz vojašnice na Vrhniki so tanki odpeljali proti Ljubljani in proti Logatcu, vendar so jih na Cesarskem vrhu in v Sinji Gorici ustavili. Napadena je bila oklepna kolona v vasi Orehek, zavzeta sta bila mejna prehoda Fernetiči in Gorjansko. Predsedstvo RS je ob 21. uri sprejelo sklep o enostranski ustavitvi ognja, pri čemer je ugotovilo, da je bila vojaška ofenziva iz Beograda že zlomljena. V večernih poročilih je na TV nastopil načelnik Generalštaba Blagoje Adžić z grožnjo: »Zagotovili bomo nadzor in stvari privedli do konca!« Sreda, 3. julija Iz vojašnic v Beogradu je proti Sloveniji krenila gardna oklepnomehanizirana divizija, vendar je zaradi okvar iz ure v uro večji del vozil ostajal ob cesti in pohod proti Sloveniji je propadel. Kasneje je ta enota razformirana. Potrebno je povedati, da je bila enota sestavljena iz samih oficirjev in podoficirjev, česar pa si JLA seveda ni mogla privoščiti. Zjutraj so pripadniki Teritorialne obrambe in policije obkolili vojake JLA, ki so se umaknili iz stražnice Šentilj. Brez boja sta se predala dva oficirja, trije podoficirji in 45 vojakov. Pri Vidmu ob Ščavnici je bil spopad z oklepno kolono, ki je prodirala proti Gornji Radgoni. Pri Radencih je bila dokončno ustavljena oklepna kolona JLA, ki je prodrla iz Hrvaške, da bi pomagala obkoljeni enoti na mejnem prehodu Gornja Radgona. Uspešen je bil napad na oklepno kolono na Kogu. Tudi JLA je sprejela dogovor o ustavitvi ognja. Helikopterji JLA z oznako Rdečega križa so dovažali okrepitve. Zaradi dogovora o premirju Slovenija ni ukrepala. Četrtek, 4. julija TO je zasedla vse mejne prehode. Enote JLA se vračajo v vojašnice in na Hrvaško. TO je dovolila umik tankovski koloni z Brnika in oklepni koloni pred Dravogradom. V Mariboru je ob napadu JLA na policijsko vozilo ubit policist Robert Hvalc. Oklepni koloni JLA je dovoljen umik iz Gornje Radgone. Nedelja, 7. julija Na Brionih se je delegacija Evropske unije sestala s slovensko, hrvaško in zvezno delegacijo. Po petnajsturnih pogajanjih so sprejeli Brionsko deklaracijo, s katero so bile ustavljene sovražnosti na ozemlju Slovenije, slovenska stran je za dobo treh mesecev zamrznila svoje osamosvojitvene aktivnosti, kljub temu pa sta slovenska vojska in policija ohranili popolno suverenost na slovenskem ozemlju. Povzetek Predsedstvo SFRJ je 18. julija sprejelo odločitev, da se JLA v treh mesecih z orožjem in opremo umakne iz Slovenije. Zadnji vojaki jugoslovanske vojske so Slovenijo zapustili iz koprskega pristanišča v noči s 25. na 26. oktober 1991. Spopadi so, po do sedaj znanih podatkih, zahtevala skupno 76 žrtev: 19 na slovenski strani, 45 na strani JLA, 12 pa je bilo tujih državljanov. Slovenska stran je imela 182 ranjenih, JLA pa 146. Enote TO so zajele 4693 pripadnikov JLA in 252 pripadnikov zvezne milice, JLA pa je imela v desetdnevnem spopadu uničenih ali poškodovanih 31 tankov, 22 oklepnih transporterjev, 172 transportnih vozil in 6 helikopterjev. Viri in literatura Vojna za Slovenijo, Cankarjeva založba, Ljubljana 1991 Janez Janša, Premiki: nastajanje in obramba slovenske države 1988-1992, Mladinska knjiga, Ljubljana 1992 Pavle Čelik, Izza barikad, Delo, Ljubljana 1992 Janez J. Švajncer, Obranili domovino: teritorialna obramba Republike Slovenije v vojni za svobodno in samostojno Slovenijo 1991, Viharnik, Ljubljana 1993 Silva Križman in sod., Dan prej, Primorske Novice, Koper 1994 Ministrstvo za notranje zadeve Republike Slovenije, Smer: Sever-Koper-Ljubljana, Ljubljana 1996 Jože Korent, Koroška v vojni 1991 ,delovanje TO ,policije in civilnih struktur 2008 Brane Praznik: Branilci domovine, 1. del: Pripoved o teritorialcih v letu 1991. Ljubljana: Slovenska panorama, 2000. ISBN 961-6360-00-0. Draga Potočnjak: Skrito povelje. 2. izdaja. Ljubljana: Sanje, 2013. ISBN 978-961-274-198-3. Sklici Glej tudi Padli v vojni za Slovenijo Seznam ranjenih v vojni za Slovenijo Veteran vojne za Slovenijo Organizacija Teritorialne obrambe Republike Slovenije 1991 Jugoslovanska ljudska armada v Sloveniji 1991 kronologija osamosvojitve Slovenije Zunanje povezave http://www.uvi.si/10let/pot/vojna/ http://www.zvvs.si/Strani/Vojna1991.htm Arhiv televizijskih dnevnikov RTV Slovenija iz časa osamosvojitvene vojne Osamosvojitvena Osamosvojitev Slovenije Osamosvojitvene vojne Vojne v bivši Jugoslaviji 1991 v Sloveniji


text: Brionska deklaracija je dokument, podpisan 7. julija 1991 med Slovenijo in SFRJ pod političnim pokroviteljstvom Evropske unije, s katerim so bile ustavljene sovražnosti na ozemlju Slovenije, ki je za dobo treh mesecev zamrznila osamosvojitvene aktivnosti. Okoliščine Delegacija Evropske unije, ki so jo sestavljali zunanji ministri Nizozemske Hans van den Broek, Luksemburga Jacques Poos in Portugalske João de Deus Pinheiro, se je na Brionih sestala s slovensko, hrvaško in jugoslovansko zvezno delegacijo. V jugoslovanski delegaciji so bili predsednik vlade Ante Marković, notranji minister Petar Gračanin, zunanji minister Budimir Lončar in pomočnik obrambnega ministra Stane Brovet ter člani predsedstva SFRJ (brez predstavnikov srbskih pokrajin), med njimi tudi dr. Borisav Jović. Hrvaško je zastopal dr. Franjo Tuđman, iz Slovenije pa so se sestanka udeležili predsednik predsedstva Milan Kučan, premier Lojze Peterle, zunanji minister dr. Dimitrij Rupel, slovenski predstavnik v jugoslovanskem predsedstvu dr. Janez Drnovšek in predsednik slovenske skupščine dr. France Bučar. Po pogajanjih, ki so trajala celih petnajst ur, so sprejeli skupno deklaracijo: Brionska deklaracija 7. julija 1991 Na povabilo jugoslovanske vlade se je dne 7.7.1991 ministrska trojka Evropske skupnosti na Brionih sestala s predstavniki vseh strani, ki so neposredno vpletene v jugoslovansko krizo. Cilj misije treh ministrov je bil, da bi ustvarili ustrezne možnosti za mirna pogajanja med vsemi stranmi. Vse vpletene strani so vzele na znanje deklaracijo Evropske skupnosti in njenih držav članic, sprejeto 5.7.1991, in ponovno potrdile svojo polno zavzetost za uresničevanje predlogov Evropske skupnosti z dne 30.6.1991 z namenom zagotoviti prekinitev ognja in omogočiti pogajanja o prihodnosti Jugoslavije. V zvezi s temi predlogi so nadaljnje modalitete dogovorjene v aneksu I. Vse strani so se sporazumele, da morajo dosledno spoštovati naslednja načela, da bi zagotovile mirno rešitev: le narodi Jugoslavije sami lahko odločajo o svoji prihodnosti v Jugoslaviji je nastal nov položaj, ki zahteva skrbno nadzorovanje in pogajanja med različnimi stranmi, s pogajanji je treba začeti takoj, najpozneje pa 1. avgusta 1991, in to o vseh vidikih prihodnosti Jugoslavije, brez kakršnihkoli pogojev in na podlagi načel iz sklepnega dokumenta iz Helsinkov in pariške listine o novi Evropi (to se nanaša predvsem na človekove pravice, vključno s pravico naroda do samoodločbe v skladu z listino ZN in ustreznimi normami mednarodnega prava, torej tudi tistimi, ki se nanašajo na ozemeljsko celovitost države), kolektivno predsedstvo mora imeti popolna pooblastila in mora igrati svojo politično in ustavno vlogo kar zadeva zvezne oborožene sile - vse strani se bodo vzdržale kakršnihkoli enostranskih korakov in predvsem vseh nasilnih dejanj. Kar zadeva Evropsko skupnost in njene države članice, bodo ponudile pomoč pri iskanju mirnih in trajnih rešitev za sedanjo krizo pod pogojem, da bodo strogo upoštevane vse navedene obveznosti. V tem kontekstu ES in njene države članice sprejemajo zahteve drugih strani po ponujeni pomoči za lažji potek pogajanj. Pomagale bodo z nadzorovanjem napredka pogajanj, z ekspertizami za delovne skupine, ki jih bodo ustanovile zainteresirane strani, to pa vključuje med drugim pravna vprašanja, vprašanja, ki se nanašajo na človekov e pravice, vključno s pravicami narodnostnih manjšin, gospodarska in trgovinska vprašanja in vprašanja o varnosti. Glede na odločitve, ki so bile sprejete v Pragi v okviru KEVS, so se članice dogovorile, da bodo čim prej poslale komisijo za nadzor, ki naj bi pomagala pri prekinitvi ognja in nadzorovala izvajanje drugih elementov sporazuma, ki so ga dosegle jugoslovanske strani ob pomoči ES. Smernice za to pripravljalno misijo so navedene v aneksu II. Vse strani pozdravljajo pričakovani prihod pripravljalne misije visokih funkcionarjev 9.julija 1991 Vse jugoslovanske strani se zavezujejo, da bodo podprle misijo za nadzor, kar ji bo med drugim zagotovilo tudi popolno zaščito in svobodo gibanja. Vse strani so se sporazumele, da je zaščita manjšinskega prebivalstva vitalnega pomena za uspešen izid pogajanj. Prav tako so potrdile, da bodo v tem pogledu popolnoma spoštovale svoje obveznosti, predpisane z mednarodnim pravom. Evropska trojka je pripravljena, da bo o razvoju položaja v zvezi s procesom pogajanj obvestila vse države članice KEVS. ANEKS I Drugi načini pri pripravi pogajanj: 1. Režim na meji Nadzor nad mejnimi prehodi bo prevzela policija Slovenije. Delovala bo v skladu z zveznimi predpisi. 2. Carine Sporazum, ki so ga podpisali predstavniki zvezne vlade in vlade Republike Slovenije 20. junija 1991, je potrjen in bo uresničen. Carine bodo ostale zvezni dohodek in pobirali jih bodo slovenski cariniki. Vplačevali jih bodo na skupen račun, ki ga bodo nadzorovali zvezni in republiški finančni ministri skupaj z enim ali dvema zunanjima kontrolorjema. 3. Nadzor zračnega prometa Obstaja enoten nadzor zračnega prometa za vso Jugoslavijo. Ves domači in mednarodni zračni promet čez Jugoslavijo bo nadzoroval in zagotavljal pristojni zvezni organ. 4. Varnost na mejah Vzpostaviti je treba stanje, ki je veljalo pred 25. junijem 1991. V času suspenza (tri mesece) opraviti pogajanja, da bi omogočili regularen prenos vseh pristojnosti JLA na tem področju. Na mejah bo ostal režim, ki je utemeljen na evropskih merilih. 5. Drugi načini za prekinitev ognja: deblokada vseh enot in objektov JLA brezpogojen umik enot JLA v vojašnice, odstranitev vseh barikad na cestah, vrnitev vseh sredstev in opreme JLA deaktiviranje enot TO in njihova vrnitev na izhodiščne točke. Vsi ti ukrepi bodo začeli veljati takoj, ko bo mogoče, najkasneje do 8. julija do 24. ure. 6. Ujetniki Vse osebe, ki so zaprte zaradi sovražnosti od 25. junija 1991, je treba čim prej osvoboditi, najkasneje do 8. julija do 24.ure. V zvezi z izvajanjem te odločitve bo potekalo sodelovanje z mednarodnim Rdečim križem. ANEKS II Uvod Položaj v Jugoslaviji zadeva vse članice DEVS. Komite visokih funkcionarjev je na svoji seji v Pragi preučil možnost, da bo v Jugoslavijo poslal večnacionalno opazovalno misijo. Očitno je, da takšna misija lahko dela le ob popolnem soglasju vseh zainteresiranih strani. Da bi misiji omogočili izvrševanje nalog je nujno določiti njen mandat in njene pravice ter dolžnosti. Financiranje te operacije in vrsto praktičnih vprašanj je treba prav tako določiti. V ta namen predlagamo: Mandat Ustanavlja se opazovalna misija z nalogo nadzorovanja položaja v Jugoslaviji, predvsem aktivnosti v Sloveniji in morda tudi na Hrvaškem. Cilj misije je, da nadzoruje izvajanje drugih elementov sporazuma, ki so ga dosegle jugoslovanske strani s pomočjo Evropske skupnosti. Trajanje mandata Opazovalni misiji je treba omogočiti čimprejšnji začetek dela. Misija bo delovala vse dotlej, dokler bodo zainteresirane strani menile, da je to potrebno. Določanje obsega aktivnosti Pod sedanjimi pogoji bo misija svojo dejavnost omejila na Slovenijo in morda na Hrvaško. Če bo potrebno, bodo obseg njenega delovanja ponovno preučili ob soglasju vseh zainteresiranih strani. Sestava in način delovanja Opazovalna misija je lahko mešana, to pomeni, da so njeni člani lahko vojaške osebe in civilisti. Misija lahko šteje od 30 do 50 članov. Ker je pomembno, da deluje čim bolj učinkovito, izbor članov misije ne bi smel upočasniti začetka njenega delovanja. Praktična rešitev bi lahko bila, da bi angažirali opazovalce med civilnimi in vojaškimi člani delegacije CSBM na Dunaju, kjer že obstaja ekspertiza glede procesa KEVS. Njim se lahko pridružijo druge civilne ali vojaške osebe. Misija bo ustanovila center za koordinacijo v Jugoslaviji. Iz tega centra bodo pošiljali manjše skupine - na primer po dva člana - na različna območja. Po en oficir za zvezo, pripadnik vsake nasprotne strani, bo imenovan za spremstvo takšnim opazovalnim enotam ob vsakem času. Struktura poveljevanja in supervizija Opazovalne enote bodo delovale pod nadzorom šefa opazovalne misije. Šef opazovalne misije bo pošiljal vsakodnevna sporočila prek sekretariata KEVS v Pragi komiteju visokih funkcionarjev. Komite mora biti ustrezno telo, v katerem bodo skrbeli za vse dejavnosti opazovalne misije in odločali, ali bodo mandat misije podaljšali, če bo to potrebno. Pravna vprašanja Treba je zagotoviti pravne pogoje, tako da bi misija lahko opravljala svoje naloge. To vključuje zagotovitev diplomatske imunitete kot tudi svobodo gibanja in komuniciranja v Jugoslaviji, to pa pomeni tudi komunikacijo s centrom za koordinacijo in veleposlaništvi. Praktična vprašanja Med številnimi praktičnimi vprašanji je treba rešiti tudi vprašanja, ki zadevajo prevozna sredstva, in zagotoviti prevajalske storitve, ki morajo biti na voljo opazovalnim enotam, kot tudi način, kako se bodo opazovalci identificirali kot člani opazovalne misije KEVS. Ker opazovalna misija ni mirovna sila, njeni člani ne bodo oboroženi. Zunanje povezave Brionska deklaracija - Republika Slovenija, Urad vlade za informiranje, posnetek z dne 14. septembra 2005 Zunanja politika Slovenije Mirovni sporazumi Slovenska osamosvojitvena vojna 1991 v politiki 1991 v Jugoslaviji