text: Evropsko posojilo za Teš 6 verjetno 'zelo kmalu' Evropska investicijska banka bo verjetno kmalu sprejela odločitev o izplačilu 440 milijonov evrov vrednega posojila za gradnjo Teš 6 in verjetno bo izplačilo potrdila, a prej se želi prepričati, da so državna poroštva zanesljiva, da je projekt kakovosten in da posel ne bo koruptiven. Werner Hoyer (Foto: Reuters) Evropska investicijska banka bo odločitev o izplačilu 440 milijonov evrov posojila za Teš sprejela zelo kmalu in verjetno bo ta pozitivna, a v banki očitno niso zadovoljni z razvojem dogodkov v Sloveniji, je mogoče razbrati iz izjav njenega predsednika Wernerja Hoyerja. "Nihče ne želi pustiti ruševin za seboj," je poudaril Hoyer. Na vprašanja, zakaj EIB še ni izplačal posojila, ali se umika iz projekta in kdaj je mogoče pričakovati končno odločitev, je Hoyer najprej odgovoril: "Upal sem na kak namig od vas, saj je trenuten razvoj dogodkov v Sloveniji malce zapleten in mu težko sledimo." Nad projektom šestega bloka Termoelektrarne Šoštanj (Teš 6) visijo tri vprašanja – glede kakovosti projekta, zanesljivosti državnih poroštev in korupcijskih očitkov, ki jih želi banka razčistiti, je pojasnil predsednik. V EIB po njegovih besedah še vedno verjamejo, da je projekt dober ter da bo mogoče uresničiti energetske in okoljske cilje, zastavljene leta 2007. "A zdaj smo v letu 2013 ... Preučiti moramo naše pravne zaveze z vidika nujnosti izplačila posojila," je dodal. "Pred izplačilom posojila moramo zelo natančno preveriti tudi zanesljivost državnih poroštev, saj želimo zavarovati banko." Prav tako pa bodo preverili tudi navedbe o korupciji in zaščitili banko pred presenečenji. "Ne izključujem izplačila posojila ... EU je unija prava. Naša pravna zaveza je, da posojilo izplačamo, in na koncu se bo to verjetno tudi zgodilo," je dejal. "Vendar pa moramo preprečiti nesprejemljiva dodatna tveganja," je še poudaril. Hoyer je nakazal tudi, da ni zadovoljen z ravnanjem slovenskih oblasti, a ni želel govoriti o podrobnostih. "Jasno lahko povem, da od slovenske vlade potrebujemo zanesljive informacije. Če obstaja kakršen koli problem, pričakujem natančno in popolno razkritje ... Pogovoriti se moramo z našimi partnerji v slovenski vladi in industriji, saj nihče ne želi pustiti za seboj ruševin," je sklenil. Po neuradnih podatkih je banka na eni prejšnjih sej že skoraj zavrnila izplačilo posojila, kar pa je Hoyer zanikal. Termoelektrarna Šoštanj (Foto: Damjan Žibert) Spodbujanje rasti bodo še okrepili Banka je danes predstavila izid poslovanja v preteklem letu, za obdobje do leta 2015 pa so napovedali, da bodo občutno okrepili posojila v podporo spodbujanju rasti v Evropi. Hišna banka EU bo za spodbujanje vzdržne rasti in zaposlovanja v prihodnjih treh letih zagotovila dodatnih 60 milijard evrov, s čimer bo letni obseg posojil zvišala na 65–70 milijard evrov. To je posledica odločitve članic EU za okrepitev vplačanega kapitala banke za 10 milijard evrov. EIB je lani podpisal pogodbe za 52,2 milijarde evrov posojil v več kot 60 državah, od tega 44,8 milijarde evrov za projekte v EU in 7,4 milijarde evrov za projekte zunaj Unije. To je manj kot leta 2011, ko je banka podpisala pogodbe za 61 milijard evrov posojil in manj kot leto prej, ko je ta številka znašala 71,7 milijarde evrov. Dejavnost banke se tako iz leta v leto krči. Lani dve posojili za Slovenijo Za financiranje projektov v Sloveniji je banka lani podpisala pogodbe za 620 milijonov evrov posojil za dva projekta. Delež Slovenije tako znaša 1,2 odstotka vseh podpisanih posojil banke v lanskem letu. To je za zdaj več kot v letu 2011, ko je banka s Slovenijo podpisala pogodbe za 335 milijonov evrov posojil za sedem projektov. Delež Slovenije je tedaj znašal 0,6 odstotka vseh podpisanih posojil v in zunaj EU. Pri prvem lanskem poslu banke s Slovenijo, ki je vreden 500 milijonov evrov, gre za pogodbo z državo za financiranje prednostnih projektov v okviru strateškega okvira Slovenije za obdobje 2007–2013. Pri drugem, sklenjenem z bankami SKB banko, Banko Celje in Banko Koper, pa gre za financiranje malih in srednjih podjetij. Celoten projekt je vreden 120 milijonov evrov; od tega je za SKB banko namenjenih 75 milijonov, za Banko Celje 25 milijonov, za Banko Koper pa 20 milijonov evrov. Od partnerskih držav je šlo lani največ posojil državam v širitvenem procesu – okoli 3,1 milijarde evrov. Sledi Sredozemlje z 1,7 milijarde evrov. V vzhodno Evropo, južni Kavkaz in Rusijo je šlo 934 milijonov evrov, v Azijo in Latinsko Ameriko 700 milijonov evrov, za afriške, tihomorske in karibske države pa skupaj 744 milijonov evrov.


source: fineweb

text: - Novice - Triki - Forum - Revija - Igre - Akcije in licitacije - IT podjetja - Zaposlitveni oglasi - Dogodki - Izobraževanja - RN VIP Microsoft je s svojim operacijskim sistemom Windows Phone 7 želel resno konkurirati ostalim mobilnim operacijskim sistemom. To mu je slabo uspevalo, saj sta operacijska sistema Android ter iOS bila in sta še vedno po razširjenosti močno pred njim. Microsoft upa, da bo z operacijskim sistemom Windows Phone 8 bolj uspešen. Na spletu so sedaj tudi že zaokrožile informacije o prvih mobilnikh s tem operacijskim sistemom. Govori se, da naj bi Nokia v septembru predstavila svoj prvi pametni telefon z Windows Phoneom 8. Pojavile pa so se tudi informacije, da bo istega meseca HTC v prodajo spustil tri pametne telefone s tem operacijskim sistemom. O vseh treh HTC-jevih mobilnikih je sicer tudi že kar nekaj znanega. Šlo bo za mobilnike z imeni Rio, Accord ter Zenith. Slednji bo izmed omenjene trojice najmočnejši, saj se bo lahko pohvalil s štirijedrnim procesorjem Snapdragon, 4,7-palčnim (11,9-centimetrskim) 720p Super LCD 2 zaslonom ter kamero z osmimi megapiksli. Za model Rio se ve, da bom imel vgrajen 4-palčni (10,16-centimetrski) WVGA zaslon ter kamero s petimi megapisli s sposobnostjo snemanja video posnetkov v ločljivosti 720p. Model Accord pa bo opremljen z dvojedrnim procesorjem, 4,3-palčnim (10,9-centimetrskim) zaslonom ter kamero z osmimi megapiksli, ki bo sposobna snemati video posnetke v ločljivosti 1080p. Cena omenjenih treh mobilnikov je trenutno še neznanka.


text: Jazkuham.si uporablja piškotke z namenom zagotavljanja boljše uporabniške izkušnje, funkcionalnosti ter prikaza oglasnih sistemov, zaradi katerih je naša storitev brezplačna in katerih brez piškotkov ne bi mogli nuditi. V primeru da boste nadaljevali z brskanjem po spletnem mestu jazkuham.si, sklepamo da se z uporabo piškotkov strinjate. Za nadaljevanje uporabe spletnega mesta jazkuham.si kliknite na "Strinjam se". Nastavitve za piškotke lahko nadzirate in spreminjate v vašem spletnem brskalniku. Več o tem si lahko preberete tukaj. Maslo, sladkor, vaniljev sladkor, rumenjake in rum penasto zmešamo. Dodamo zmečkane banane, moko s pecilnim praškom in sneg. Pečemo na zmerni temperaturi. Ohlajeno pecivo prelijemo s čokoladnim prelivom.


text: Gotovo veste, da ima prijeten vonj veliko vlogo tudi pri zapeljevanju. Vendar ga morate znati pravilno uporabljati, da bi z njim dosegli želeni učinek. Za vas smo zbrali nekaj nasvetov, s pomočjo katerih boste iz svojega parfuma potegnili najboljše lastnosti, tako iz tistega, ki ga uporabljate vsak dan, kot iz tistega, ki ga hranite za posebne priložnosti. Ne nanašajte ga s prsti Ne nanašajte ga neposredno iz stekleničke, saj se lahko umazanija in maščoba z vaših prstov preneseta v stekleničko in tako vplivata na vonj parfuma. Zato raje uporabljajte parfume, ki imajo razpršilec, ali pa nanesite parfum na košček vate in ga z njim nanesite na kožo.Vonj se dvigujeKo nanašate vonj, začnite pri zapestju in nadaljujte navzgor po roki. Zapomnite si, da se vonj vedno dviguje. Zlato pravilo nanašanja parfuma je tudi to, da ga moramo nanašati pazljivo in raje skromno kot razsipno. Samo na kožo Pazite, da parfum ne pride v stik z obleko. Nanesite ga samo na kožo, in sicer na tiste dele telesa, kjer se bo vonj lahko najbolj razvil. Najbolj primerna mesta so zapestja, pregib roke, med dojkami ter zadnji del kolen. Parfum nanesite, preden se oblečete, saj lahko sicer pusti madeže na nekaterih občutljivih tkaninah, na primer na svili. Preizkusite ga na sebiNe kupujte parfuma samo zato, ker dobro diši na vaši prijateljici. Preizkusite ga na svoji koži, saj se vonj na različnih kožah različno razvije. Zato vedno preizkusite parfum na sebi, počakajte nekaj ur in se potem odločite o nakupu.Tudi čas je pomembenPri uporabi parfumov moramo upoštevati tudi letni čas. Na splošno velja, da so močnejši, težji vonji primerni za jesen in zimo, lažje, sveže in cvetne note pa za pomladne in poletne dni, ko je v zraku že veliko drugih vonjev iz narave. Preizkusite največ tri naenkrat Ko kupujete parfum, naj bo to zjutraj, ko je vaš nos še spočit. Nikoli ne preizkusite več kot treh vonjev naenkrat, saj jih nos ni sposoben razlikovati več kot toliko. Mešanje vonjev povzroči zmedo in zato lahko kupite parfum, za katerega boste po nekaj dneh ugotovili, da vam sploh ne ustreza. Zaščitite ga pred svetlobo Parfume morate zaščititi pred svetlobo in toploto, da jim boste podaljšali življenjsko dobo. Zato imejte parfume raje v hladni spalnici kot v kopalnici, kjer so temperature ponavadi višje. Poskrbite tudi, da bodo dobro zaprti. Raziskujte in preizkušajte Tudi če imate že vrsto let en sam parfum, ki ga kar ne morete zamenjati, je dobro, da vsake toliko časa preizkusite nov vonj. V nasprotnem primeru se svojega parfuma tako navadite, da ga na sebi ne zaznate več, prav tako ljudje okoli vas. Zato je najboljše, da prosite prijateljico, naj vam za kak teden posodi svoj parfum, da ga boste imeli čas preizkusiti in spoznati; ali pa se nekaj dni zapored vsak dan odpravite v parfumerijo in si nanesite vonj, ki vam je všeč, nato pa čez dan večkrat preizkusite, kako vam ustreza. Manca Mirnik Foto: iStockphoto, JupiterImages Vir: www.siol.net


text: DOBRODOŠLI NA NAŠI SPLETNI STRANI Veseli smo vašega obiska. Upamo, da boste pri nas dobili veliko lepih in uporabnih idej s katerimi si boste lahko pomagali pri opremi vašega ambienta. Dekor Ida je tekstilna trgovina in proizvodnja z notranjo dekoracijo. Na tržišču smo prisotni že od leta 1998. Ponujamo vam celovito opremo prostorov z zavesami, posteljnimi pregrinjali, dekorativnimi blazinami,vodili, gubani roloji,... Po vaši želji vam izmerimo, svetujemo, sešijemo in montiramo. Pri nas lahko izbirate med visoko kvalitetnimi materiali domačih in tujih proizvajalcev. Cenovno smo zelo konkurenčni, ker materiale večinoma sami nabavljamo od proizvajalcev. Ker smo razmeroma mlad kolektiv, je naša inovativnost na tržišču še bolj prisotna. Z bogatimi izkušnjami ki si jih nabiramo tudi v tujini, vam nudimo najnovejše modele karnis in mehanizmov za gubane roloje ter panele... Ena iz med novosti je vitražna karnisa fixxo, ki nam omogoča montažo brez vrtanja v aluminijasta in PVC okna. V vsem času našega obratovanja smo opremili veliko domov, lokalov, poslovnih prostorov, hotelov, vrtcev in šol. Naš cilj je bil zmeraj v visoki kvaliteti materialov, kvalitetni izdelavi in prijazen odnos do strank oziroma kupcev (naročnikov) zadovoljiti njihove potrebe in zahteve po naročilu naših naročnikov. Zaradi kvalitetne ponudbe in dobrih materialov ter unikatnih izdelav in predelav polizdelkov v končne izdelke nam potrjujejo kupci sami s tem, da se vračajo k nam. Dandanes so kupci naših končnih proizvodov že otroci ter vnuki naših zvestih stran, kar dodatno dokazuje, da smo na našem področju trženja najboljši in najbolj kvalitetni izdelovalci ter ponudniki tovstnih izdelkov ter polizdelkov. Priložnost dajemo tudi vam, da se o vsem tem prepričate tudi sami. NOVOST! - Strojno vezenje logotipov, napisov, ipd. Kliknite tukaj in si preberite glede nove ponudbe - Strojno vezenje! Za več informacij nas pokličite ali pošljite elektronsko pošto. Strojno vezenje logotipov in ostalih vaših idej - primer: Ponudba za šole! Posebna ponudba za šole in poslovne prostore! Naročite še danes! Poslovni prostori morajo biti primerno zasenčeni oziroma s primerno dnevno svetlobo. Preberi več - Klikni tukaj!


text: IZVAJANJE 89. ČLENA ZDDV-1 Pojasnilo DURS, št. 4230-294/2010-1, 14. 7. 2010 Davčni zavezanec predlaga spremembo 89. člena Zakona o davku na dodano vrednost – ZDDV-1 (Uradni list RS, št. 10/10 – UPB2), ker je iz trimesečnega davčnega zavezanca prešel na mesečnega plačnika DDV zaradi enkratne prodaje blaga v drugo državo članico EU. V zvezi z navedeno problematiko smo od Ministrstva za finance prejeli pojasnilo št. 423-277/2009/38 z dne 22. 7. 2010, kot sledi v nadaljevanju: Z zadnjo spremembo ZDDV-1, ki velja od 1. januarja 2010 se skrajšuje davčno obdobje in rok za predložitev obračuna DDV ter hkrati rok za predložitev rekapitulacijskega poročila in s tem obdobja poročanja iz treh mesecev na en mesec za tiste davčne zavezance, ki opravljajo dobave blaga ali storitev znotraj Skupnosti. Skrajšanje davčnega obdobja in uskladitev roka za predložitev rekapitulacijskega poročila z rokom za predložitev obračuna DDV je bila potrebna zaradi navzkrižne kontrole podatkov, ki jih mora davčni organ prek sistema za izmenjavo informacij o DDV (VIES) poslati v druge države članice, in sicer v enem mesecu po koncu obdobja, na katerega se te informacije nanašajo. Davčni organ mora o teh informacijah v predpisanih rokih poročati na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1798/2003 z dne 7. oktobra 2003 o upravnem sodelovanju na področju davka na dodano vrednost in razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 218/92 (UL L št. 264 z dne 15. 10. 2003, str. 1), zadnjič spremenjene z Uredbo Sveta (ES) št. 143/2008 z dne 12. februarja 2008 o spremembi Uredbe (ES) št. 1798/2003 glede uvedbe upravnega sodelovanja in izmenjave informacij o pravilih o kraju opravljanja storitev, posebnih ureditvah in ureditvi vračila davka na dodano vrednost (UL L št. 44 z dne 20. 2. 2008, str. 1), ki se neposredno uporablja v vseh državah članicah EU. Navedeno pa ne pomeni, da morate biti mesečni davčni zavezanec za celotno obdobje vašega poslovanja v prihodnje. Za davčnega zavezanca, ki se mu spremeni davčno obdobje koledarskega trimesečja v koledarski mesec, je prvo novo davčno obdobje tisti koledarski mesec, ki sledi zadnjemu mesecu koledarskega trimesečja. Tako npr. če pride do spremembe davčnega obdobja v mesecu maju (v drugem koledarskem tromesečju), je za davčnega zavezanca prvo mesečno davčno obdobje mesec julij. Tak davčni zavezanec mora obračunavati DDV za mesečna obdobja do konca koledarskega leta. V januarju, ko davčni zavezanec ugotovi vrednost obdavčljivega prometa blaga oziroma storitev za preteklo koledarsko leto, lahko začne obračunavati DDV za trimesečno davčno obdobje, če so izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 89. člena ZDDV-1, torej v preteklem koledarskem letu davčni zavezanec ni presegel obdavčljivega prometa blaga oziroma storitev v vrednosti 210.000 evrov in ne opravlja transakcij znotraj Skupnosti, za katere je dolžan predložiti rekapitulacijsko poročilo.


text: Poglej si, katere zvezdnice in v kakšnih oblekah so ta teden najbolj blestele. Preberite še Miley Cyrus in Rihanna sta se udeležili dobrodelne gale amfAR Inspiration v Los Angelesu in s svojimi oblekami bolj malo prepustili domišljiji. Nam se zdita obleki katastrofalni in za dobrodelno prireditev je taka izbira stalinga popolnoma neokusna! Nicole Scherzinger je na sestanek na Beverly Hillsu prišla v božanski rdeči obleki in v njej je videti prav fatalno seksi. Se strinjate? Zvezdnice so običajno pri kostumih za halloween izjemno kreativne. Poglejte si galerijo in mogoče najdete navdih za svoj letošnji kostum. Britanska igralka Helen Mirren je pri 69.ih postala novi obraz kozmetične znamke L’Oreal. Nam se zdi čudovito, da so izbrali žensko, ki je ena redkih v Hollywoodu, ki se stara dostojanstveno, brez popravkov in ki je tudi brez tega čudovita! Kate Middleton, ki pričakuje svojega drugega otroka, se je zaradi nosečniške slabosti dolgo skrivala pred očmi javnosti. Sedaj, v drugem trimestru pa se očitno že počuti bolje. Priznati moramo, da je njen nosečniški stil perfekten in morda celo nekoliko bolj seksi kot pri prvi nosečnosti. Adele se po rojstvu sina le redko pojavlja v javnosti. Tokrat so jo paparaci ujeli ravno ko je zapuščala pub v Londonu in priznati moramo, da smo jo komaj prepoznali. Ima namreč nekoliko temnejše lase, v obraz pa je precej shujšala. Super fit Gwyneth Paltrow je javnosti razkrila posnetek, kako skrbi za svojo neverjetno postavo. Moramo priznati, da je njena vadba videti prav zabavna. Poglejte si 20 let star posnetek takrat 13-letne Kim Kardashian, ki je nastal na njenem zaključnem plesu v 8. razredu osnovne šole. Že takrat si je najstnica napovedala veliko slavo. Pri kateremkoli drugem zvezdniku je to nekaj običajnega, toda ko se Victoria Beckham nasmeji v javnosti, o tem govori ves svet. Po našem mnenju bi se morala več smejati! Bila je že kratkolaska, ekstremna dolgolaska, imela je afro frizuro, bila, blond in črna. Beyonce je vsekakor prava kameleonka, kar se tiče spreminjanja frizure. Kateri stil pa ji je po tvojem mnenju najbolj pristajal Poglejte si, katerim zvezdnicam zavidamo hude, naravno bujene prsi.


text: |Title||Literarno-estetski doživljaj in novi mediji – prihodnost literature? [Literary-Esthetic Experience and the New Media: The Future of Literature?]| |Publication Type||Journal Article| |Year of Publication||2007| |Authors||Vaupotič, Aleš| |Journal||Primerjalna književnost| |Volume||30| |Start Page||203| |Issue||1| |Pagination||203–16| |Keywords||algoritem, algorithm, cybertext, ergodic literature, ergodična literatura, kibertekst, literarno-estetski doživljaj, literary-esthetic experience, multimedia, new media, new media object, novi mediji, novomedijski objekt, postmedia condition, postmedijsko stanje, večpredstavnost| |Abstract|| | SYNOPSIS Literary-Esthetic Experience and the New Media: The Future of Literature? The author compares the literary-esthetic experience as elaborated in phenomenological literary criticism and reader-response criticism with theories of the new media object Lev Manovich, cybertext Espen J. Aarseth, and the concepts of the postmedia and algorithmic Peter Weibel to emphasize the literary aspects of the new media. |URL||http://reelc.net/files/LNM.doc| |Full Text|| | Literarno-estetski doživljaj in novi mediji – prihodnost literature? Aleš Vaupotič, 20. 5. 2007 Sinopsis in ključne besede Avtor poveže tradicijo raziskovanja literarno-estetskega doživljaja v fenomenološki literarni vedi in recepcijski estetiki s teorijami novomedijskega objekta Leva Manovicha, kibertekstualnosti Espena J. Aarsetha ter konceptoma postmedijskega in algoritmičnosti Petra Weibla, da bi opozoril na literarne vidike v polju novih medijev. Ključne besede: novi mediji, večpredstavnost, kibertekst, ergodična literatura, literarno-estetski doživljaj, algoritem, postmedijsko stanje, novomedijski objekt Synopsis Literary-Esthetic Experience and the New Media: The Future of Literature? The author compares the literary-esthetic experience as elaborated in phenomenological literary criticism and reader-response criticism with theories of the new media object (Lev Manovich), cybertext (Espen J. Aarseth), and the concepts of the postmedia and algorithmic (Peter Weibel) to emphasize the literary aspects of the new media. Key words: new media, multimedia, cybertext, ergodic literature, literary-esthetic experience, algorithm, postmedia condition, new media object Abstract Software art, interactive drama, text-based computer games, browser art, blogs with literary ambitions, hypertext fiction, and interactive installations as literary experiments within conceptual art – these are only a few phenomena on the border between literary traditions and more recent computer-based means for textual communication. For literary criticism, the key issue is how the literary mode of mentally conquering the world resumes in a new context fundamentally open to a plethora of modes of discursive representation. In addition to the verbal medium, this also includes visual media, sound media, and video. The title refers to contact between two discourses: the literary one, as described by phenomenological literary criticism since Roman Ingarden, and new media discourse. A literary work of art can be explained as the artistic use of verbal communication. National languages are media that build literary-esthetic experiences through acts of reading. In Ingarden’s use of the term (in contrast to Jakobson’s), literariness is therefore considered the differentia specifica of literary texts as opposed to non-literary ones. Ingarden’s example of the literary mode of communication on the border with other modes is the theater as a plurimedial discourse pointing to the theme at hand. On the other hand, there is the question of the opposite side of literary discourse. For example, one could use the term “digital literature,” but this paper employs (and scrutinizes) Lev Manovich’s more precisely defined notion of new media, which touches on the key aspects of contact between the new media and traditional arts, also including literature. The paper shows that the new media is not merely a new branch on the tree of arts, but that in the light of the new media the entire field of art practices changes – along with the human discursive orientation in the world. Espen J. Aarseth’s notions of cybertext and ergodic literature, as well as Peter Weibel’s writings on the fate of media after the algorithmic revolution – in the “postmedia condition” – provide the theoretical framework. The literary new media project Die Amme (1992–) by Peter Dittmer addresses the dilemma of literary discourse in the new media context. *** Softverska poezija, interaktivna drama, tekstovne računalniške igre, umetnost brskalnikov, blogi z literarnimi ambicijami ter – med žanrsko bolj izoblikovanimi pojavi - hipertekstno pripovedništvo osemdesetih in zgodnjih devetdesetih, kakor tudi interaktivne instalacije, vezane na literarne eksperimente konceptualnih umetnostnih praks, so samo nekateri izmed pojavov na stiku literarnih tradicij in novejših tehničnih možnosti komunikacije, ki jih ponujata računalniška obdelava in prikaz besedil. Pri tem se za literarno vedo poraja ključno vprašanje, na kakšen način se tradicija literarnega mišljenjskega razpiranja in obvladovanja sveta nadaljuje v novem kontekstu, ki je v svojem temelju odprt za množico načinov diskurzivne reprezentacije: poleg verbalnih vključuje vsaj še likovna, zvočna ter video sredstva. Že Nelsonova zasnova pojma hipertekst v šestdesetih in njegova razširitev v krovni pojem hipermedij nakazuje omenjeno »večpredstavnost«. V tem članku bomo osvetlili nekatera vprašanja, ki se porajajo na meji med literarnim in novomedijskim diskurzom, da bi pokazali na temeljne probleme in specifično literarne možnosti, ki so se na široko razprle ob vsesplošni razširjenosti informacijskih tehnologij v novejšem času. V naslovu besedila je nakazan stik med dvema diskurzoma, literarnim, kot ga opisuje tradicija fenomenološke literarne vede od Romana Ingardna naprej, in novomedijskim. Literarnega v literarni teoriji pojasnjujemo med drugim s pojmom besedne umetnine, torej umetniške rabe jezika v obliki zapisane ali govorjene besede.i Posamezni nacionalni jeziki so tako mediji, ki v specifičnem bralnem dejanju ustvarjajo literarno-estetski doživljaj, znotraj katerega se bralec prek spremenljivih aktualizacij različnih ravni pomenskosti sooča s kompleksnimi literarnoumetniškimi univerzumi. Mejne primere literarnih del raziskuje že Ingarden, ko obravnava gledališče, film, pantomimo in znanstveno delo. (Ingarden 369-83) Tradicionalni mejni primer literarnega učinkovanja je gledališče; kot plurimedialni diskurz že opozarja na problematiko, ki nas tu zanima. Občinstvo si v gledališču prikliče v zavest kompleksne svetove pomenov, ki ustrezajo izgovorjenim replikam, obogatenim s parajezikovnimi znaki. Vse to pa že sega na rob literarnega umetniškega učinkovanja in prestopa mejo jezikovnega medija, denimo v smer umetnosti gledališke igre in vizualnega jezika scenskih elementov, kostumov in rekvizitov. Oseba zunaj dramske situacije, npr. epizirajoči rezoner, pa v vlogi pripovedovalca vseeno učinkuje pretežno z literarnimi izraznimi sredstvi. Ingarden to situacijo izrecno opiše. Tako v nekem gledališkem delu predstavljalno funkcijo deloma prevzema element [realni predmeti, ki opravljajo posnemovalsko funkcijo, in igra igralcev], ki v čisto literarnem delu sploh ni navzoč. Samo tam, kjer gre za predmete in dogajanja, o katerih se samo pripoveduje in poroča in ki se nahajajo oz. dogajajo »zunaj« odra, je način njihovega predstavljanja in pojavnega oblikovanja vseskoz enak kot v čisto literarnem delu. (373-4) Ingarden sklene z ugotovitvijo, da je gledališko delo mogoče prištevati »k literarnim delom, čeprav ne k čisto literarnim«, in sicer kot »mejni primer« na poti k slikarskim delom (374-5).ii Rabo literarnega diskurza ter z njim povezanega bralnega doživljaja članek raziskuje skozi njegovo vpetost v polje komunikacijskih modelov (predvsem računalniških) informacijskih tehnologij. Možen krovni izraz zanje bi bil npr. digitalna literatura, vendar pa bomo v tem besedilu raje uporabljali - in zato podrobneje pregledali – natančneje opredeljen termin novi mediji, saj se, kot bo razvidno, dotika ključnih vidikov razmerja med novomedijskim poljem in tradicionalnimi umetniškimi vejami, med katere sodi tudi literatura. Pokazalo se bo, da ne gre zgolj za dodatno vejo umetnosti, ampak da se v luči novomedijskega pomembno spremenijo razmerja celotnega polja umetnostnih praks - pa tudi človekove diskurzivne orientacije v realnosti. *** Pojem novih medijev se zdi z več vidikov problematičen. Ne samo, da pridevnik »novi« le skromno določa pomen samostalnika, celo samostalnik medij je ambivalenten, ker združuje vsaj dvoje pomenov: splošnejši pomen medija kot materialno-tehničnega nosilca informacije s posebnimi zakonitostmi, ki vplivajo na delovanje diskurzov na več ravneh, ter specifičnejši pomen potencialnega posebnega, »novega medija«, ki stopa ob bok ostalim komunikacijskim občilom povezanim s kompleksnimi diskurzi - tudi literarnemu. Izraz novi mediji v tem besedilu razumemo v skladu z vplivno monografijo Leva Manovicha The Language of New Media (2001), kjer avtor pregleda tudi konkurenčne terminološke rešitve. Pomenljiv je že pregled pojmov, ki jih Manovich zavrne. Digitalna reprezentacija je problematična oznaka, ker povezuje tri nepovezane koncepte: pretvorbo iz analognega v digitalno (digitalizacija), skupni kod reprezentacije in numerično reprezentacijo. Digitalnost kot skupni kod zapisa npr. omogoča zgolj združevanje različnih medijev v eno digitalno datoteko, medtem ko je možnost kopiranja in preoblikovanja medijev brez izgub – benjaminovska tehnična reproduktibilnost - posledica numerične reprezentacije. Numerična reprezentacija je, kot bomo videli v nadaljevanju, eden od principov novih medijev ter pogoj za matematično obdelavo podatkov, medtem ko je zapis teh podatkov lahko tudi analogen (npr. zapis številk na papirju). Zato se Manovich v svoji knjigi izogiba večpomenskemu izrazu digitalen in poudarja, da je ključen pomen, ki ga natančneje določa izraz numerična reprezentacija (52). Izogiba se tudi ohlapni in nekritični rabi izraza interaktivnost, ki se včasih pojavlja kot krovni pojem. Glede na računalniške medije je pojem interaktivnosti tavtologija. V nasprotju z zgodnejšimi vmesniki, kakršen je paketna obdelava [batch processing], je moderni računalniški uporabniški vmesnik [HCI: human-computer interfaceiii] že po definiciji interaktiven. (55) Poleg različnih oblik in tipov interaktivnosti (npr. odprta in zaprta interaktivnost) je po Manovichu treba ločevati tudi med fizično interakcijo med uporabnikom in novomedijskim objektom ter, kot jo imenuje, psihološko interakcijo (55-7). Slednje razlikovanje je še posebej relevantno za obravnavano povezavo kompleksno zgrajenega literarno-estetskega doživljaja literarne vede s poljem novomedijskih umetniških praks, ki vključujejo poleg klasičnega bralnega dejanja – ki praviloma ne spremeni fizične identitete črk na papirju – tudi aktiven poseg v izgled samega zapisa. Govorimo lahko o trenutnem stanju novomedijskega objekta, ki ga uporabnik zavestno preoblikuje v drugo verzijo besedila, saj v primeru novomedijske literature »branje« aktivno spreminja razporeditve črk ali slišanih glasov in besed. Temeljno razliko med »interaktivnostjo« bralnega dejanja v ingardnovskem pomenu in fizičnim posegom, npr. klikom na besedo na ekranu, ki se zato dejansko spremeni, je postavil v ospredje tudi Espen J. Aarseth v knjigi Cybertext: Perspectives on Ergodic Literature (1997). Tudi on zavrača izraze »digitalni tekst« ali »elektronska literatura«, češ da morajo biti termini funkcionalni, ne pa zgolj parole, izhajajoče iz lažnega esencializma »bistva računalniškega medija« (19). Aarseth se v nasprotju z Manovichem izrecno ukvarja s področjem literature in kot teoretik vstopa v novomedijsko problematiko s področja literarne vede. Svojo razpravo je osnoval na dveh tesno povezanih terminih: kibertekst in ergodična literatura. Aarsethov pojem kiberteksta izvira iz kibernetike, vede, ki matematično opisuje in konstruira modele za strukturo in funkcijo dinamičnih sistemov z lastnostmi, kot so krmiljenje, obdelava in shranjevanje informacij, prilagajanje, samoorganizacija, samoreprodukcija in strateško delovanje. Kibernetika se ne omejuje na računalniško podprto komunikacijo, ampak vključuje tako organske kot anorganske sisteme. Razširitev področja je za Aarsetha pomembna, ker umesti polje kibertekstualnosti že v obdobje pred nastopom računalnikov. Avtor našteje več primerov neračunalniških kibertekstov od antičnega kitajskega orakeljskega besedila Yijing (Knjiga premen) do npr. Raymonda Queneauja in njegove knjižice Cent Mille Milliards de Poèmes (1961), kjer so strani prerezane vodoravno med vrsticami soneta, da lahko listamo posamezne vrstice in različno kombiniramo verze. Drugi poudarek – poleg tistega na delovanju medija v obliki raziskovanja kibernetičnih sistemov, npr. delovanja postopkov povratne zanke – je razširitev področja recepcijske estetike prek njenih klasičnih meja. Aarsethov uporabnik kiberteksta se bistveno razlikuje od bralca recepcijskih teoretikov. Izvedba dela njihovega bralca v celoti poteka v njegovi glavi, medtem ko se uporabnik kiberteksta udejstvuje tudi v ekstranoematičnem smislu. Bralec bo med kibertekstualnim procesom povzročil semiotično sekvenco in to selektivno premikanje je delo fizične konstrukcije, ki je različni koncepti »branja« ne upoštevajo. (1) Pojem ergodične literature je prevzet iz fizike in je nastal iz združitve pojmov »dejanje« (ergon) in »pot« (hodos). V ospredju Aarsethove pozornosti je torej uporabnikovo ali uporabničino aktivno in zavestno ustvarjanje lastnega trajektorija skozi potencialni nabor ergodičnega literarnega dela, in to po pravilih, ki so eksplicitno vpisana v ergodično delo kot kibernetični »tekstualni stroj«, ki ni »trivialen«, kot to privzema tradicionalna recepcijska estetika, ko predpostavlja, da zapis, ki ga z branjem konkretiziramo, ostaja načeloma vseskozi enak. Seveda je za določitev pojma nujen tudi premislek o neergodični literaturi; v tej bralčev oz. bralkin sprehod skozi delo ne zahteva zavestnih odločitev, ki bi vplivale na materialnost jezikovnega substrata, na podlagi katerega potem steče hermenevtični proces branja. Aarsethova dvojica pojmov kibertekst in ergodična literatura se torej osredotočata na dva komplementarna poudarka: slednja na – kot jo Aarseth imenuje – »teleološko« orientacijo teksta, na načine, na katere bralec »dokonča« tekst, kibertekstualnost pa poudarja različne samomanipultaivne postopke besedil. Predpona »kiber-« v zloženki kibertekstualnost nakazuje, da je tekst tekstualni stroj, ki ga Aarseth shematično predstavi s trikotno shemo elementov: operater (človek), jezikovni znak in medij: »[...] tekst vidimo kot “stroj” – ne metaforično, ampak kot mehanično napravo za izdelavo in potrošnjo verbalnih znakov.« (21) Posebnost kibertekstualne perspektive je poudarek na »mediju« kot elementu triade - fizična pojavnost literarnega substrata, ki ga beremo, v primerih ergodične literature namreč ni fiksirana, temveč je spremenljiva. Pri Aarsethu ostaja dopolnjujoča in spreminjajoča intervencija v materialnost literarnega dela zato striktno ločena od interpretacije, da bi se pri tem razkril bistveni aspekt ergodične intervencije v literarno delo. Za Aarsetha je kibertekst »perspektiva na vse oblike tekstualnosti« (18). Ni poseben literarni žanr, ampak »perspektiva, ki jo uporabljam za opis in raziskovanje komunikacijskih strategij dinamičnih besedil.« (5) Lev Manovich s svojim pojmom novomedijskega objekta meri dosti širše, na delovanje jezika novih medijev. Ključnega pomena se zdi njegova določitev petih principov, bistvenih za definicijo pojma novi mediji. (Manovich 27-48) Načelo »numerične reprezentacije« označuje ukinitev zveznih podatkov, ki se prek vzorčenja in kvantifikacije preoblikujejo v numerični zapis, tega pa je mogoče manipulirati z različnimi algoritmi. Drugo je načelo »modularnosti«: novomedijski objekt je sestavljen iz množice manjših diskretnih enot (piksli, večkotniki, črke, programski moduli), ki se sestavljajo v večje. Numerično kodiranje informacije v medijih in modularna zgradba sta temelja za naslednja dva višja principa. Tretji je »avtomatizacija« (automation), ki na nižjem nivoju, prek preprostih vzorcev in filtrov, ali pa na višjem, z uporabo algoritmov umetne inteligence, že premešča pozicijo avtorja v nastajanju novomedijskih objektov. Na ta vidik se nanaša klasična tema iz del Viléma Flusserja o tehno-imaginaciji, kjer je tehnopodoba razpeta med konstruktorja in uporabnika aparata, posledica pa sta tako pospešena produkcija podob (fotoaparat je klasičen primer aparata, ki izdeluje slike v rokah amaterjev) kot pospešena zaznava (npr. brskalniki, ki omogočajo pregled nad nekdaj nepreglednimi arhivi). Četrto je načelo »variabilnosti«: novomedijski objekt obstaja samo v verzijah. S tem se ponovno vračamo k vprašanjem interaktivnosti. Končno pa se peti princip Leva Manovicha dvigne še za eno teoretično stopnjo više in se s tem odmakne od vidikov, vezanih zgolj na delovanje računalnika oziroma univerzalnega metamedija (6), kot ga avtor imenuje. Načelo »prekodiranja« (transcoding) razume Manovich v prepletu računalniških in kulturnih plasti novomedijskega objekta. Podlaga za ta teoretični preskok je foucaultovska teorija diskurza, ki dejanskost razume kot preplet diskurzivnih praks; prekodiranje je potemtakem za Manovicha model prehoda med diskurzi. S tega vidika zanj novomedijski diskurz »deluje kot predhodnik splošnejšega procesa kulturne rekonceptualizacije.« (47) Najodmevnejši del Manovicheve teorije je postavitev novomedijskega objekta – tako z vidika obstoja kot z vidika možnih oblik pojavnosti – v temeljno dvojnost podatkovne zbirke (database) in vmesnika (interface). Novomedijski objekt sestavlja en ali več vmesnikov na poti do podatkovne zbirke večpredstavnostnega materiala. Če skonstruiramo samo en vmesnik, bo rezultat podoben tradicionalnemu umetniškemu objektu, vendar pa je to prej izjema kot pravilo. (227) Gre za eno ključnih definicij delovanja jezika novih medijev. Ti premišljeno na »površje« vmesnika prinašajo elemente iz zaloge, ki jo Manovich označuje z računalniškim izrazom podatkovna zbirka (kar pa je problematično, saj ne gre nujno za pojav, ki ustreza vsem kriterijem relacijske podatkovne zbirke); morda bi bilo primerneje nabor vseh elementov za pojavnost novomedijskega objekta imenovati arhiv.iv Kibertekstualnost kot perspektiva, nanašajoča se na tekstualnost celotnega področja literature pri Espenu J. Aarsethu, in kulturno prekodiranje pri Manovichu, se zdita problemski jedri njunih teorij, saj dodatno rahljata identiteto novomedijskega kot specifičnega zamejenega polja in odpirata širše poglede. Manovichev pojem kulturnega vmesnika - torej vmesnika med človekom, računalnikom in kulturo - obrača optiko nazaj na celotno realnost kot arhiv kulturnih diskurzivnih praks, s katerimi se ljudje soočamo s pomočjo izdelanih artefaktov, kulturnih vmesnikov. (70) Različni diskurzi in njihovi nosilci, foucaultovske subjektne pozicije, se sporazumevajo drug z drugim prek kompleksnih institucij, ki so analogon vmesnikom v odnosu do arhivov. Računalniški mediji se umikajo iz središča pozornosti, v ospredje stopijo odnosi med družbenimi diskurzi, ki so postali prežeti z elementi novomedijskega jezika ob že omenjeni »splošni kulturni rekonceptualizaciji«. Primer so t.i. »digitalne skupnosti«, ki obstajajo v resničnosti in so neposredna posledica sistemov informacijskih tehnologij.v Peter Weibel s pojmoma algoritmična revolucija in postmedijsko stanje problematiko, ki se je dotikamo, še dodatno osvetljuje. Pojem »algoritmične revolucije« se ukvarja z globalnim premikom v naši kulturi. Na spletišču obsežne razstave v Zentrum für Kunst und Medientechnologie v Karlsruheju v Nemčiji (otvoritev: 31. 10. 2004) lahko preberemo uvodnik Petra Weibla z naslovom Die Algorithmische Revolution. Zur Geschichte der interaktiven Kunst: Običajno je revolucija pred nami in se napoveduje z »bobnenjem«. Nasprotno je algoritmična revolucija že za nami in čeprav so jo opazili le redki, je imela zato toliko več učinkov. Algoritmična revolucija se je začela okoli 1930 v znanosti in okoli 1960 v umetnosti. Danes pa že ni več področja našega družbenega in kulturnega življenja, ki ne bi bilo prežeto z algoritmi [...] (www01.zkm.de/algorithmische-revolution) Algoritem, t.j. iz končne množice pravil sestavljeno navodilo za delovanje, je razločevalni in hkrati povezovalni element med analognimi in digitalnimi umetnostmi. Udejanja se prek dveh povezanih vidikov algoritmičnosti. »V moderni umetnosti je mogoče ločevati dve rabi algoritma: intuitivno (npr. Fluxus)vi in eksaktno (npr. računalniška umetnost). Med obema območjema rabe so stičišča in ena skupna zavest.« (Isto.) Za Weibla je današnji čas čas algoritemske realnosti, realnosti, ki v antropološkem smislu radikalno ukinja suverenost subjekta ter nas postavlja v tokove sistemskih pravil. Gre za totalno prepomenjenje sveta, ki ga moramo odslej brati skozi dva vidika: perspektivo komunikacije (zavedajoč se pomena prejemnikove intervencije in aktivnega sodelovanja) ter vidik regularnosti delovanja aparatov, npr. Aarsethovih literarnih strojev. V območju novomedijskega se spremeni tudi konstelacija medijev in to je vidik, ki je pomemben za razumevanje paradoksa dvojnega pomena medija v izrazu novomedijskost. Zmedo okoli rabe izraza medij obravnava Peter Weibel v besedilu Die postmediale Kondition. Weibel je razpravo napisal ob pripravi razstave avstrijske novomedijske umetnosti z istim naslovom in v njej izpostavil nekaj pomembnih razlikovanj. Omenja »nove tehnične medije«, video in računalnik, ter stare tehnične medije, fotografijo in film. Slikarstvo je denimo t.i. historični medij, oz. netehnični stari medij, ki pa v nasprotju s tehničnimi mediji izvorno ni deloval kot medij. Zastavlja se zanimiva dilema. Torej si lahko dejansko postavimo vprašanje, ali ni trenutno večji dosežek novih medijev to, da so stare umetnostne medije prisilili v triumfalen razcvet, ki gradi na tradiciji stoletij, s katero se sto petdesetletna tradicija novih medijev v produkciji pravih mojstrovin še sploh ne more meriti. (www.neuegalerie.steiermark.at/05/postmediale/konzept.html) Weibel z razstavo dokazuje realnost postmedijskega stanja, v katerem nam je algoritemska manipulabilnost digitaliziranih tradicionalnih medijev izostrila posluh za specifike posameznih umetnosti. Avtor pravi: »V postmedijskem stanju je dostopnost specifičnih medijev prvič zares totalna - to pomeni specifičnih lastnosti medijev, od slikarstva do filma.« (Isto.) V tem je tudi najti razlago za trditev, da so novi mediji prisilili stare v razcvet, saj se je v dobi tehnopodobe obrnila pozornost od posnemanja narave k specifičnim možnostim posameznih medijev, denimo v slikarstvu k likovnim kvalitetam. Weibel uvaja tudi razlikovanje, zgolj praktično in zgodovinsko, med prvo fazo postmedijskega stanja, kjer so se izkristalizirale specifike posameznih medijev kot enakopravnih diskurzov, in drugo, ki postavlja v ospredje mešanje medijev. In to ilustrira s primerom transformacije: »Jezik je lahko skulptura, jezik na LED-ekranih je lahko slika, knjiga ali kip, video in računalniške instalacije so lahko literatura, arhitektura ali kiparstvo.« (Isto.) Postavljeni smo torej v t.i. postmedijsko situacijo, ki na nov način postavlja pravila igre v polju umetnosti. Literatura je torej jezik, ki pa ni totalno ločen od ostalih in ujet na vrhu piramide umetnosti, ampak stopa v dialog z ostalimi medijskimi praksami. *** Seveda pa se zares odgovornemu pristopu literarne vede odpira vprašanje, kaj je z literaturo in literarnostjo v postmedijski dobi novih medijev? Tudi za ta odgovor se lahko obrnemo na Petra Weibla ter razstavo, ki jo je pripravil leta 2001 v Gradcu z naslovom Im Buchstabenfeld: Die Zukunft der Literatur. Gre za izbor del pretežno z nemškega jezikovnega področja, ki seveda ni vzpostavljen kot kanon, je pa nedvomno pomemben zbirni dogodek, ki je bil kasneje večji del vključen tudi v razstavo Die Algoritmische Revolution kot eno osrednjih kanonizirajočih institucij za novomedijsko umetnost. Izmed teh del si je mogoče izposoditi konkretne primere, ki zmorejo ilustrirati literarno-estetsko učinkovanje diskurzov na ozadju postmedijske situacije. Pred nami sta dve možnosti vstopa v problematiko, npr. prek projekta Hansa Magnusa Enzensbergerja Poesie-Automat (1998-2000, 2006), torej prek projekta osebnosti, ki je kanonizirana tudi znotraj neergodičnih pogledov na literaturo v tradicionalni literarni vedi. Vendar pa gre pravzaprav za redek primer - avtorji osrednjih del namreč nosijo imena, ki jih redkeje zasledimo v literarni zgodovini in kritiki. Eden od možnih vstopov v novomedijsko literarno ustvarjanje je za literarno vedo tudi vizualna, zvočna ali konkretna poezija. V Sloveniji so na ta način delno obravnavana dela Jake Železnikarja (http://jaka.org/).vii (Strehovec Umetnost interneta 232-4) Ta vidik je posebej relevanten iz dveh razlogov: zaradi večpredstavnosti, ki je vtkana v delovanje sodobnih informacijskih tehnologij, in zavoljo nestabilne identitete znaka, ki se spreminja s pomočjo softverskih rešitev.viii Verjetno marginaliziranost tega področja literarnosti ni nepričakovana, razlog namreč leži najbrž v okoliščini, da literarni vidik pogosto zastopa le enega med mnogimi. Osredotočimo se torej raje na projekt v literarnih krogih manj uveljavljenega Petra Dittmerja z naslovom Dojilja (Die Amme, 1992-). V galeriji je zasteklena miza, na kateri je kozarec mleka. Dogodek nastane, ko gledalec z besedami prepriča to novomedijsko prostorsko postavitev, da z robotsko roko polije mleko po mizi. Gledalec si želi kontrolirati mleko Dojilje, toda med obiskovalcem in dogodkom stoji celoten interaktivni sistem, ki pa je predvsem kompleksno stikalo, kot to formulira v svojih zapisih sam avtor. Kje se tu razkriva literarnost? Dojilja vsebuje konverzacijski program, ki učinkuje kot fizični vmesnik med dogodkom in interakcijo v galeriji. (Zapisi pogovorov z Dojiljo so dosegljivi na spletišču http://www.dieamme.de/, so pa predolgi da bi jih navajali v obsegu, ki je potreben, da se razkrije situacija komunikacije človeka in računalnika.) V različnih verzijah projekta je bil gledalec soočen z različnimi osebnostmi, včasih s po več programiranimi pogovornimi partnerji. Dittmer v projektu izkorišča več možnosti, ki jih omogoča računalniška manipulacija jezika. Pomembno je, da je jezik edini medij komunikacije, ki ga računalnik, npr. na ravni sintakse, lahko do določene mere celo razume in zato na kontroliran način smiselno algoritemsko manipulira. S tem so sogovorniki v interakciji postavljeni pred situacijo branja in reakcije, ki črpa iz nabora tem, besed in vnaprej pripravljenih izjav, obenem pa je konverzacijski program sposoben tudi ustrezno reagirati na vnešene replike. Po eni strani vidimo torej manovichevsko situacijo vmesnika, ki črpa iz arhiva slovarjev in slovnice, po drugi strani pa je Dittmerjeva Dojilja pravzaprav podobna izvajalki v performansu, ki v interakciji skozi vztrajanje na svojem stališču (nenazadnje na tem, da nekaj časa noče politi mleka) vzpostavlja svojo »osebnost« v obliki subjektne pozicije moči, ki nosi specifične teme, ki jih je avtor položil v to novomedijsko umetnino – teme, ki nas približajo npr. tradicijam revolucionarne dramatike (mleko, Bog, svet, opice, darvinizem, sam aparat, splošne možnosti spoznavanja). Seveda Dojilja ni sposobna lastnega izraza v smislu (sicer pogosto napačno razumljene) umetne inteligence, vendar pa lastnega izraza v totalnem pomenu besede ni sposoben niti igralec, ki izgovarja vnaprej napisane dramske replike. Tokrat je gledališka situacija obrnjena, replike niso napisane vnaprej in obiskovalci instalacije so povabljeni v komunikacijo, ki je pravzaprav ergodična literatura, saj nastaja prek izmenjave med arhivom, algoritmi gradnje besedila in besedili, vnešenimi prek tipkovnice. Gre za nedvomno literarno izkušnjo branja, ki pa zunaj možnosti računalniške tehnologije ne obstaja. Seveda tudi polivanje mleka ni zgolj zunanji dodatek, kakor tudi umor v gledališki situaciji ni nekaj, kar bi lahko ločili od učinkovanja dramske poezije. Dojilja je zanimiv primer tudi zato, ker neposredno odgovarja na problem, ki ga je v besedilu Narrative and the Split Condition of Digital Textuality (2005) opisala Marie-Laure Ryan. V njem se zavzema za formo »interaktivne drame« kot »zmerne cone« med ekstremoma hermetičnega konceptualizma ter trivialnostjo računalniških videoiger. Avtorica se sprašuje: Kaj bi bilo potrebno za interaktivno pripoved, da bi nastala drama namesto komedije, to pomeni, stvaritev uporabnikove čustvene vpletenosti v usode likov namesto radovednosti in ironične distance. (www.brown.edu/Research/dichtung-digital/2005/1/Ryan) Dojilja namreč na ravni instalacije kot obrata gledališke komunikacijske strukture ustvarja ravno to, resno gledalčevo sodelovanje v situaciji, ki jo dosežemo s kombinacijo konverzacijskega programa in sistema »globalnih vzorcev«,ix ki bdijo nad ritmom uporabnikove interakcije kot celote. Sistem s temi vzorci upravlja z dramaturškim lokom psevdodramske situacije. (Ryan, Peeling the onion: Layers of Interactivity in Digital Narrative Texts) Navezava na besedili Marie-Laure Ryan odpira široko polje raziskav pripovednih modelov v novomedijski literaturi, ki pa ga naše besedilo pušča ob strani. Literarno-estetsko učinkovanje je namreč zagotovljeno že na mikroravni literarne podobe, ki se kasneje lahko povezuje na najrazličnejše načine v posamezne literarne zvrsti.x *** In kje naj iščemo mejo literarnosti v Weiblovem postmedijskem stanju, Manovichevih novih medijih in Aarsethovi kibertekstualnosti? Weibel v uvodu h katalogu razstave Im Buchstabenfeld zapiše: »Črke so za literaturo edino obvezujoče.« (Weibel, Einleitung 39) Ingarden bi se s tem morda strinjal. Vračamo se torej h kompleksni entiteti črke – bodisi v obliki vidnega grafičnega zapisa bodisi kot zvočne enote govorjene besedilnosti fonema - kot privilegiranega znaka, ki pa postaja fluiden in dinamično lociran, prav tako pa postajajo variabilni sistemi, ki iz črk gradijo jezike. Literatura tako stopa iz obdobja »statične« knjige v dobo novomedijske besedilnosti, ki se orientira tudi po koordinatnih sistemih, ki smo jih predstavili v tem besedilu. Novomedijsko delo je lahko vezano na besede v večji ali manjši meri. Večpredstavnost novomedijskega vključuje potencialno vse možne izrazne medije, to pa vseeno ne pomeni, da za stvaritev umetniškega projekta ni mogoče izbrati samo enega (vendar se pri tem v kontekstu postmedijskega stanja njegovo metafizično (ne)utemeljeno bistvo razblini). Literarne diskurzive prakse lahko znotraj novomedijskega umetniškega projekta kot celote prepoznamo po strukturi konkretizacije besedilega segmenta v literarno-estetskem doživljaju, ki je vezan na jezikovni diskurz v zapisani in slišani obliki ter ki samo v tem primeru ustvarja literarnospecifično razmerje med določenimi in nedoločenimi deli v tekstu. Tudi ko se beseda ali črka na ekranu spremeni, se novo sporočilo bralcu vseeno predoči prek bralnega dejanja, četudi pospremeljeno z vizualnimi in drugimi znaki, ki jih razbiramo na druge načine. Ohranja se torej obširno raziskan pojav in se daje v premislek literarni vedi, ta pa se seveda vključuje v novo celoto, spremenjeno stanje umetnosti kot celote ter spremenjeno stanje podobe sveta. Literatura Aarseth, Espen J. Cybertext: Perspectives on Ergodic Literature. Baltimore: The Johns Hopkins University Press, 1997. Die algorithmische Revolution. Kustosi Peter Weibel in Dominika Szope, Katrin Kaschadt, Margit Rosen, Sabine Himmelsbach. Karlsruhe: ZKM, 2004. URL: http://www01.zkm.de/algorithmische-revolution/, 23. 2. 2007. Benjamin, Walter. »Umetnina v času, ko jo je mogoče tehnično reproducirati.« Izbrani spisi. Ljubljana: SH – Zavod za založniško dejavnost, 1998. 145-76. Burckhardt, Martin. »Von milchweigernden Ammen, subversiven Kanninchen und anderen Naturwidrigkeiten (it's art, stupid!).« Im Buchstabenfeld. 117-30. Dittmer, Peter. Schalten und Walten [Die Amme]. URL: http://www.dieamme.de/, 23. 2. 2007. Enzensberger, Hans Magnus. Einladung zu einem Poesie-Automaten. Frankfurt/Main: suhrkamp, 2000. URL: http://jacketmagazine.com/17/enz-robot.html, 1. 5. 2007. Enzensberger, Hans Magnus. »Zum Projekt eines Poesie-Automaten.« Im Buchstabenfeld. 137-41. Flusser, Vilém. Digitalni videz. Ljubljana: Študentska založba, 2000. Foucault, Michel. Arheologija vednosti. Ljubljana: Studia humanitatis, 2001. Im Buchstabenfeld: Die Zukunft der Literatur. Ur. Peter Weibel. Graz: Literaturverlag Droschl, 2001. Ingarden, Roman. Literarna umetnina. Ljubljana: ŠKUC FF, 1990. Juvan, Marko. Vezi besedila. Ljubljana: Literarno-umetniško društvo Literatura, 2000. Kos, Janko. Očrt literarne teorije. Ljubljana: DZS, 21994. Landow, George P. Hypertext: The Convergence of contemporary Critical Theory and Technology. Baltimore: Johns Hopkins UP, 1992. Manovich, Lev. The Language of New Media. Cambridge, Mass: MIT Press, 2001. Nelson, Theodor. Literary Machines. Swarthmore, Pa: samozaložba, 1981. Poesie-Automat. URL: http://poesieautomat.com/, 23. 2. 2007. Ryan, Marie-Laure. »Narrative and the Split Condition of Digital Textuality.« URL: http://www.brown.edu/Research/dichtung-digital/2005/1/Ryan/, 17. 4. 2007. Ryan, Marie-Laure. »Peeling the Onion: Layers of Interactivity in Digital Narrative Texts.« URL: http://lamar.colostate.edu/~pwryan/onion.htm, 16. 4. 2007. Strehovec, Janez. Tehnokultura, kultura tehna. Ljubljana, ŠOU, Študentska založba, 1998. Strehovec, Janez. Umetnost interneta. Ljubljana, Študentska založba, 2003. Vaupotič, Aleš. »Narrative and New Media – Realistic Issues«. 2005. URL: http://www2.arnes.si/~avaupo2/files/NNM_21.doc, 1. 5. 2007. Vaupotič, Aleš. "On the problem of historical research in humanities: Michel Foucault and Mikhail Bakhtin." Logos. 2. 3 (Fall 2002). URL: http://www.kud-logos.si/LOGOS-3-02/bakhtinfoucault.htm, 28. 8. 2006. Weibel, Peter. »Die Algorithmische Revolution. Zur Geschichte der interaktiven Kunst.« URL: http://www01.zkm.de/algorithmische-revolution/, 23. 2. 2007. Weibel, Peter. »Buchstaben und Bauten: Zur Grammatik der Gegenstande.« Im Buchstabenfeld. 323-8. Weibel, Peter. »Einleitung.« Im Buchstabenfeld. 11-65. Weibel, Peter. »Die postmediale Kondition.« Die Postmediale Kondition. Ur. Elisabeth Fiedler, Christa Steinle, Peter Weibel. Graz: Neue Galerie, 2005. Druga polovica razprave tudi na URL: http://www.neuegalerie.steiermark.at/05/postmediale/konzept.html, 23. 2. 2007. Weibel, Peter. »Zur Rechtfertigung der hipotetischen Natur der Kunst und der Nicht-Identität in der Objektwelt.« Im Buchstabenfeld. 403-13. i Članek se zaradi temeljnega problema literature v večpredstavnostnem okolju novih medijev manj ukvarja s pojmom literarnosti v smislu specifične lastnosti umetniške rabe jezika v nasprotju z neumetniškimi besedili. Zaradi perečih vprašanj razmerij med likovnim, zvočnim in besednim izrazom v novomedijski umetnosti puščamo ob strani sicer pomembna vprašanja o jakobsonovski literarnosti – ki so vedno bolj aktualna, saj literarnost (skupaj z umetniškostjo nasploh) postaja problematična. Marko Juvan v razpravi Vprašanje o literarnosti ugotavlja, da je »literatura [...] slovstvo umetnosti kot posebnega družbenega področja ter [da je s tem] stopila v sistemsko opozicijo z drugimi slovstvi – nabožnim, političnim [...] njena differentia specifica [je] vpeljana predvsem prek njene družbene vloge.« (Juvan 28) Dodajmo, da Juvan pravzaprav obrača razmerje med »najbližjim rodom« in »posebno različnostjo« besedne umetnosti iz Kosovega Očrta literarne teorije (1983), kjer je differentia specifica besednost izraza - npr. v nasprotju z zvočnostjo in ritmičnostjo izraza v glasbi - ter višja logična enota, ki ji besedna umetnost pripada, celota vseh umetnosti. Za članek je pomembna predvsem besednost kot delna ali prevladujoča lastnost nekaterih novomedijskih umetnin, ki pogosto nastopajo v prepletu najrazličnejših izraznih medijev, denimo kot instalacije v okvirih razstav likovne in konceptualne umetnosti. ii Polifono harmonijo vrednostnih kvalitet, razodetje metafizičnih kvalitet ter v literarni vedi obširno komentirane quasi-sodbe kot indice umetniškosti najdemo tako v gledaliških delih kot v čisto literarnih. (Ingarden 374, 424) iii Manovich se tukaj oddaljuje od uveljavljene rabe kratice HCI v računalništvu za »human computer interaction«, ki označuje predvsem področje raziskovanja. (69) iv Omenimo pomembno dilemo Manovicheve teorije, ki vztraja na dihotomiji pripovedi (narrative) in podatkovne zbirke (database) kot sovražnih si polov, pri čemer novi mediji sledijo logiki podatkovne zbirke, ki načelno ne ureja odnosov med elementi, v nasprotju z logično povezanostjo pripovedi. Gre torej za paradoksalno tezo, ki potencialno govori o jeziku, ki ni urejen. Ob natančnejšem pregledu se izkaže, da Manovich pravzaprav razlikuje dve ravni, novomedijski objekt je vedno podatkovna zbirka na ravni materialne organiziranosti nosilca, obenem pa je podatkovna zbirka na drugi ravni tudi »kulturna forma«. (70) Sicer vztrajajoč na svoji tezi Manovich vseeno tu pa tam prizna, da, kadar novomedijski objekt »skuša postati 'resnična' kultura«, deluje kot hibrid med pripovedjo in podatkovno zbirko. Neurejena struktura podatkovne zbirke kot urejevalni princip novomedijskega objekta je torej tudi zanj relevantna le, ko gre »zgolj za vmesnik do informacije«. (232) v Lanski zmagovalec Ars Electronice v Linzu v kategoriji digitalnih skupnosti je canal*ACCESSIBLE (http://www.zexe.net/barcelona). vi Peter Weibel je bil tudi sam del tega neoavantgardnega umetnostnega gibanja. vii Strehovec raziskuje vizualnost črk na ekranu v okvirih ergodičnega delovanja Železnikarjevih del. viii Weibel piše ob projektu Constanze Ruhm True / False / Else (1993) o novih pogojih objekta, o t.i. »neidentiteti sveta objektov« (pri tem se navezuje tudi na naslov lastne instalacije Zur Rechtfertigung der hipotetischen Natur der Kunst und der Nicht-Identität in der Objektwelt, 1992). Gre za instalacijo, kjer med drugim s pomočjo računalniške tridimenzionalne grafike besede ustvarjajo oblike, ki ne ustrezajo slovarskim pomenom, npr. beseda »miza« dobi obliko stola ali polic. Weibel to pojasnjuje: »Če je umetnost šestdesetih in sedemdesetih obravnavala pretežno odnos med pisavo in podobo, pa postaja v osemdesetih tema umetnosti odnos med pisavo in objektom. Na mesto tavtologije in samonanašanja, paradoksnosti in protislovja, prednostnih slogovnih sredstev konceptualne umetnosti tega časa, stopajo zdaj odprta kontekstualnost, kombinatorika in variabilnost.« (Weibel, Buchstaben und Bauten 326) V kontekstu tega premika bi bilo mogoče raziskovati novomedijska literarna dela na ravni nestabilnega označevalca in dinamične materialnosti črk. ix Ryan uporablja ohlapen izraz »global template«, (Ryan Peeling) ki prej kot odgovarja na zastavljeno vprašanje, poudarja problematičnost preslikovanja šablon aristotelovske dramaturgije na dinamične pripovedne sisteme. Dittmerjeva pozornost je pravzaprav usmerjena drugam, vzpostaviti hoče stališče v komunikaciji, ki se gledalca dotakne in ki zato zares vstopi v komunikacijo ter se prične prepirati z Dojiljo. Šele nato se sistem Dojilje začne prilagajati ritmu gledalčeve pozornosti (npr. najprej sistem zavlačuje, vendar ne predolgo, da se komunikacija ne pretrga). x Omenimo, da v omenjenih raziskavah pogosto pogrešamo priostreno teoretično razpravljanje o problemih narativizacije. Temeljna referenca ostaja aristotelovska dramaturgija, medtem ko, denimo, vprašanja polifoničnega, ki so seveda ključna za razumevanja pripovedi v romanu, ostajajo bodisi površno zlita z domnevnimi utopično neomejenimi potenciali hiperteksta (klasični primer je Hypertext Georgea P. Landowa) ali pa pogosto v celoti izključena. |Attachment||Size| |lnm.doc||109.5 KB|


text: Amazonke - Ta članek opisuje ženske - bojevnice Amazonke. Za južnoameriško reko glej članek Amazonka. Amazonke so bile v grški mitologiji ljudstvo žensk bojevnic. Živele naj bi v Kapadokiji in bile potomke boga Aresa in nimfe Harmonije. Vodila jih je kraljica. Bojevnice naj bi imele spolni odnos samo enkrat na leto, moški so imeli samo nalogo zaplojevanja potomcev. Desno dojko so si odrezale ali izžgale, da jih ne bi ovirala pri streljanju z lokom. Proti njim so se bojevali Heraklej, Bellerophontes, Ahil in Tezej. Po izročilu so si morale torej Amazonke že kot deklice izžgati prsi in od tega so dobile ime: »amazoi« pomeni »brezprsnice«.[1] Vsebina Hipoteze za realno jedro mita o Amazonkah[uredi | uredi kodo] Možno je, da so bili osnova za nastanek mita o Amazonkah Sarmati. V Ukrajini so našli številne sarmantske grobove (Kurgane) v katerih so našli ženska okostja z orožjem in ostalo bojno opremo. Na orožju so sledi uporabe. Pred kratkim sta ruski arheolog Leonid Jablonskij in ameriška arheologinja Jeannine Davis-Kimbal v južni Rusiji izkopala 2500 let stare grobove žena, ki imajo deformirane kosti nog, kar kaže na to, da so veliko jezdile, v grobovih pa so našli tudi orožje. Amazonke v grški mitologiji[uredi | uredi kodo] - (Iliada VI/186) V povezavi z mitom o Bellerophontu. Po tej navedbi se ta je grški heroj med bivanjem v Likiji bojeval proti Amazonkam - (Iliada III/184) Priam naj bi se v mladosti bojeval na strani Phirygerjev, ko so lete napadli Amazonke. Saga o tem boju ni ohranjena, Homer pa predpostavlja, da jo bralec pozna. Prav tako predpostavlja bralčevo poznavanje mitov o Amazonkah. Po tem lahko sklepamo, da so sage o Amazonkah obstajale že pred Homerjem. Po kasnejših virih naj bi bilo glavno mesto amazonskih plemen (Themiskaia) ob reki Thermodon v območju Ponta v severo-vzhodni Mali Aziji. Amazonska plemena so imela zasedeno Kapodokojo, Samothrake in otok Esbos. Tezej, mitološki kralj Aten, je ugrabil amazonsko kraljico Antiopo, sestro Hipolyte, jo odvedel v Atene in jo vzel za ženo. Za maščevanje so Amazonke vdrle v Grčijo, oropale nekaj mest in oblegale Atene. Med boji je bila Antiopa ubita. Njeno sestro Hipolyte je kasneje ubil Heraklej, ko je prišel v deželo Amazonk, da bi odnesel magični kraljičin pas. Med trojanko vojno, ko niso bile več tako močne, so prišle pod vodstvom kraljice Penthesileje na pomoč Trojancem in povzročile Grkom resne težave. Ti so zmagali le z velikimi napori, kraljica je bila ubita v dvoboju z Ahilom. Herodot opisuje (po njegovem mnenju) čudne navade pri Likijcih. V njegovih časih so dobili otroci imena po materah. Prav tako je bil status otroka odvisen od statusa matere. Če je bila mati svobodna, je bil tudi otrok svoboden ne glede na status očeta. To kaže na zelo visok položaj žensk v Likiji, ki jo je Herodot prepotoval. Obstaja vrsta legend o nastanku mest. Amazonke naj bi ustanovile mesta Kyme, Myrne inn Paphos. Amazonke v rimski mitologiji[uredi | uredi kodo] Diodorus Siculus omenja Amazonke v severozahodni Afriki, ki so živele pred maloazijskimi in so osvojile celotno severno Afriko. V tej povezavi se govori o libijskih Amazonkah, ki jih je omenil že Herodot. V nekem kasnejšem delu pride Didor v nasprotje s prejšno trditvijo. Maloazijske in libijske Amazonke, ki jih je prej dosledno ločeval, se tu pomešajo. Seuton, rimski zgodovinar iz 1.stoletja piše, da so Amazonke nekoč obvladovale velik del Azije. Še v 5. stoletju so Črno morje imenovali tudi Amazonsko morje. [uredi | uredi kodo] V dveh demotskih papirusih iz Egipta so opisana dela faraona Petubastisa (približno 818 - 793 pr. n. št.). Tu je opisan boj faraona z Amazonkami pod vodstvom kraljice Sarpot. Kasneje so se Egipčani in Amazonke bojevali skupaj proti deželi Hintu. Ker so te zgodbe nastale dolgo po Petubasisu, jih težko uvrščamo med negrške vire ker so nanje lahko vplivali grški in/ali orientalski miti. Amazonska ljudstva v nordijskih deželah[uredi | uredi kodo] Pri Vikingih so obstajale realne Amazonke (poglavarke in poveljnice vojska). Norveško floto, ki je v 10. stoletju napadla Irsko in popolnoma uničila Ulster, je vodila ženska, ki so jo imenovali Rdeča ženska. Amazonska ljudstva v ostalih delih sveta[uredi | uredi kodo] Tudi v ostalih delih sveta so obstajala ljudstva Amazonk. Tako je bil Krištof Kolumb zelo presenečen, ko je videl žene iz plemena Arawak, ki so se bojevale skupaj z moškimi. Tudi reka Amazonka je domnevno poimenovana po bojevitem plemenu Amazonk. Opisal jih je Francisko de Orellana, udeleženec odprave Pizzara, toda njihov dejanski obstoj je dvomljiv. Kot pri Grkih je tudi tu težko ločiti legende in zgodovino. Viri in opombe[uredi | uredi kodo] - Morus (1961): Zgodovina seksualnosti, Cankarjeva založba, 1961, str. 41 - 43.


text: Evangelista Torricelli Življenje in delo[uredi | uredi kodo] Torricelli je zgodaj izgubil očeta in se je izobraževal s pomočjo strica, kamaldulijskega meniha. Stric je mladega Torricellija leta 1624 vpisal v jezuitski kolegij, kjer je do leta 1626 študiral matematiko in filozofijo. Nato je leta 1627 odšel v Rim, kjer je pri benediktincu Castelliju, profesorju matematike na Univerzi Sapienza in Galilejevemu učencu, študiral znanost. Po objavi dela Trattato del moto dei gravi (1641), ga je Galilei povabil, da z njim sodeluje in nadaljuje njegova raziskovanja. Po Galilejevi smrti (1642) je prevzel dolžnost matematika firentinskega Velikega vojvode. Bil je profesor matematike na Univerzi v Firencah. Pomembno je njegovo odkritje manometra (barometra) na živo srebro (1643 ali po drugih virih 1644), s katerim je ovrgel predsodek o horror vacui. Dvig živosrebrnega stolpca je pojasnil z delovanjem tlaka in ne s težnjo narave, naj nastali vakuum odstrani. Tako je prvi dosegel vakuum v zaprti cevi nad površino živega srebra. Na Galilejev predlog se je lotil vakumskih črpalk, kar mu je pozneje prineslo veliko slavo. Črpalno moč črpalk so tedaj pripisovali »strahu narave pred praznino«. Vendar je Torricelli vodo z blatom lahko dvignil le približno 10 m visoko. Ko je s poskusom ugotovil, da tehta z zrakom napolnjena posoda več kot prazna, je pravilno sklepal, da zrak s svojo težo pritiska na vodo, in jo potiska po blatu navzgor. Na osnovi teh izkušenj je izvedel znameniti preskus, s katerim je izmeril zračni tlak. Tlak, ki ustreza hidrostatičnemu tlaku 1 mm visokega stolpca živega srebra, so Torricelliju na čast poimenovali 1 torr (tor). Sedaj po mednarodnem dogovoru te enote od leta 1980 ni več dovoljeno uporabljati. Določil je hitrost iztekanja vode iz posode. Izboljšal je metodo »nedeljivih«, za reševanje problema tangente je uporabljal kinematične prispodobe, rešil je kvadraturo parabole za katerokoli vrednost eksponentov, izvedel je kvadraturo cikloide, določil je dolžino loka, logaritemske spirale itd. Okoli leta 1645 je v pismu opisal strofoido. Veliko število njegovih del je objavljeno šele leta 1919, ko so izšla njegova zbrana dela. Glej tudi[uredi | uredi kodo] - Gabrielov rog (Torricellijeva trobenta)


text: Hölun ||Ta članek potrebuje čiščenje. Pri urejanju upoštevaj pravila slogovnega priročnika.| Mladost[uredi | uredi kodo] Hölun je bila iz plemena Olhonudov. Kot dekle so jo zaročili z nekom iz plemena Merkitov, na poti v merkitski tabor pa jo je okrog leta 1153 ugrabil Džingiskanov oče in jo vzel za svojo prvo ženo. To je zanjo pomenilo poseben položaj, saj so lahko samo njeni otroci postali Jesugejevi zakoniti nasledniki. Vdovstvo[uredi | uredi kodo] Po Jesugejevi smrti so Kijadi zapustili Hölun in njene otroke, med katerimi je bil tudi Temudžin, kasnejši Džingiskan. Bili so prepuščeni ostrim pogojem v mongolski stepi in skromni podpori sonarodnjakov. Mongolska legenda pravi, da je Hölun učila Temudžina in njegove brate naj bodo složni in si med seboj pomagajo, čeprav je Temudžin ubil svojega polbrata Bekterja v sporu zaradi lovskega plena. Hölun in otroci so preživeli samo zaradi njenega veščega nabiranja hrane, lova in ribolova. Oulen Ekh trdi, da je bila zaradi trdega življenja brez podpore v ostrih pogojih mongolske stepe zelo močna osebnost. Življenje s Temudžinom[uredi | uredi kodo] Hölun in žena Börte sta bili Džingiskanovi najbolj zaupni svetovalki. Hölun je poleg tega na Džingiskanov ukaz skrbela za vojne sirote, kar je bilo del njegove politike pridobivanja lojalnih podložnikov iz pokorjenih plemen.[1] Reference[uredi | uredi kodo] - Weatherford, Jack (2004). »2: Tale of Three Rivers«. Genghis Khan and the Making of the Modern World, Three Rivers Press, str. 44. ISBN 0-609-80964-4.


text: RSS (protokol) ||Članek ne navaja nobenega medbesedilnega sklica ali vira.| Okrajšava se uporablja za standarde: - Rich Site Summary (RSS 0.9x; slo: Zgoščeni povzetek strani) - RDF Site Summary (RSS 0.9 in 1.0; slo: Povzetek strani po standardem okviru za opis virov) - Really Simple Syndication (RSS 2.x; slo: Zares preprosto zlaganje) Uporaba[uredi | uredi kodo] RSS se uporablja za nudenje enot, ki vsebujejo kratke opise spletnih vsebin skupaj s povezavo na celotno različico. Te informacije se podajajo v obliki XML kot datoteka, ki jo imenujemo RSS-vir (angl. RSS feed), RSS-tok (angl. RSS stream), oziroma RSS-kanal (angl. RSS channel). Oranžen pravokotnik z napisom XML () ali RSS se pogosto uporablja kot povezava na prej omenjeno datoteko. V letih 2004 in 2005 se je uporaba RSS-ja razširila med številne glavne časopisne hiše, vključno z Reuters, Associated Press in slovensko RTV Slovenija, potem ko je bila mnogo let v uporabi pri spletnih dnevnikih, tehničnih publikacijah in drugih virih, ki se navadno hitreje odzovejo na tehnološke novosti. Prva spletna stran s splošnimi novicami, ki je začela z uporabo RSS-tehnologije, je bila Variety Junija 2002. Pod raznličnimi pogoji uporabe ponudniki sedaj nudijo drugim spletnim stranem možnost, da v svojo vsebino vgradijo njihov RSS-vir. Tehnologija RSS se v splošnem uporablja v spletnih dnevniških skupnostih za lažjo izmenjavo informacij o tem, kaj je novega oziroma kaj se nahaja na sosednjih dnevnikih. Skozi tehnologijo RSS se tam izmenjuje vse od besedila pa do vseh raznovrstnih multimedijskih virov (na primer: Podcasting (skovanka, ki se nanaša na Applov iPod in prenos oz. izmenjavo glasbenih datotek), Broadcasting (slo: Oddajanje) in MP3-dnevnik). Program, ki ga imenujemo bralec virov (angl. feed reader) ali agregator, pomaga uporabniku poenostaviti dostop do številnih RSS-virov, tako da jim daje poenoten vmesnik ter samodejno prenaša najnovejše vsebine izbranih RSS-virov. To je idealen nadomestek za pogosto obiskovanje najljubših spletnih strani v lovu za novicami ali na primer obveščanje o le-teh preko elektronske pošte. Dandanes običajno dobimo RSS vire na večini večjih spletnih strani, prav tako pa tudi na številnih manjših. Ti programi so navadno oblikovani kot dodatek spletnemu brskalniku ali programu za elektronsko pošto, obstajajo pa tudi samostojni programi. Tudi nekateri programi za druge namene imajo sedaj vgrajeno podporo za branje RSS virov. Spletne različice bralcev virov ne potrebujejo pri uporabniku nobenega nameščanja in so direktno uporabne vsem, ki imajo dostop do svetovnega spleta. Primer spletnega bralca virov RSS je stran sloRSS, zelo lično pa si je možno urediti tudi Googlovo osebno stran. Nekateri agregatorji omogočajo tudi združevanje različnih virov RSS, tako da je z njimi mogoče posamezne vire RSS o različnih športih iz različnih spletnih strani združiti v en sam vir RSS o športu. Zgodovina[uredi | uredi kodo] Izvorna različica RSS je bila 0.9, ki jo je zasnovala Netscape Communications Corporation za uporabo v njihovem portalu »My Netscape«. Izvorno je temeljila na standardu RDF (Resource Description Framework; slo: Okvir za opis virov). Ampak glede na RSS timeline, so se Netscapeovi menedžerji odločili, da ga poenostavijo. Ta poenostavljena različica se je preimenovala v Rich Site Summary (slo: Zgoščen povzetek strani). Ta standard je Netscape kasneje razširil, tako da je lahko vseboval možnosti prisotne v Scripting News XML obliki (slo: oblika XML za novičarske skripte), ki ga je zasnoval Dave Winer z UserLand Software. V letu 2000 se je razvoj tehnologije RSS razdelil: - Skupina razvijalcev v skupini RSS-dev je objavila RSS 1.0, ki je temeljil na RSS 0.9 in je koristil standarde konzorcija W3C ter označb RDF in XML. RSS 1.0 je bil mišljen kot fiksni standard, ki bi se ga dalo naknadno nadgrajevati skozi module, ki bi jih vključili v datoteko samo. Kot taki lahko RSS viri sodelujejo v projektu Semantic Web (slo: pomenska mreža; gre za projekt ki se je gradil v pojmu blage umetne inteligence in je omogočal programom, da so samodejno izsledili vse potrebne podatke za interpretacijo določenega vira, v praksi gre za svetovno mrežo baz podatkov z na drug-drugega navezujočo se XML-vsebino). - Dave Winer je objavil RSS 0.92, ki je raztegnil RSS 0.91 z novimi elementi, za tiste ki so menili, da so označbe XML in RDF dodajale nepotrebno kompleksnost. Winer je promoviral to obliko številnim organizacijam, vključno z The New York Times ter poudarjal ime Really Simple Syndication (slo: Zares Preprosto Zlaganje) kot pomen kratice RSS. Najnovejša različica (jesen 2002) je RSS 2.0.1, ki je podobna RSS 1.0 v tem, da je mišljena kot fiksni standard, ki pa se bi ga razširjalo skozi module, ki bi bili opisani v svojih datotekah. Podrobnosti se nahajajo v standardovih specifikacijah, ki so objavljene z licenco Creative Commons na Harvard's Berkman Center for the Internet & Society. Winer in UserLand Software sta podelila lastništvo specifikacije Berkmanovemu Centru v letu 2003 in imenovala advisory board, iz katere je Winer naknadno odstopil. Nekompatibilnosti[uredi | uredi kodo] Ime RSS se nanaša na oblike v številnih različicah, za katere nekateri pravijo, da so nekompatibilne. Drugi spet se s to trditvijo ne strinjajo, kar argumentirajo s tem, da je osnovna struktura RSS pač XML in tako je kompatibilnost enostavno doseči z uporabo standarda XSLT (gre za standard ki se ga uporablja pri XML bazah podatkov za samodejno prevajanje med posameznimi izbranimi nabori oznak), ki naj bi ga agregator vsekakor uporabil za prikaz vira RSS uporabniku. Razvijalci različnih agregatorjev pa so zapletli situacijo z implementacijo podpore za različne izvedbe RSS. Dodatne nekompatibilnosti so se pojavile, ko so ponudniki virov RSS začeli vstavljati kodo HTML kodo v opise enot RSS. Nekateri izmed teh so dodani kot odseki CDATA, nekateri pa kot PCDATA z oznakami HTML. Različni viri RSS tudi pogosto uporabljajo različne oblike za označevanje časa in datuma enot RSS. Številni avtorji virov RSS so si raztegnili standarde tudi do te mere, da so vanj vključevali posebne možnosti, ki jih podpira le omejeno število agregatorjev. Tako velja omeniti, da taki viri pogosto niti ne ustrezajo standardom pravilno oblikovanega XML, kaj šele uradnega standarda RSS. Zaradi vseh teh nekompatibilnosti je bil narejen sestrski standard Atom, vendar nekateri menijo da dodatek še enega novega standarda stvari kvečjemu še bolj zaplete. Zunanje povezave[uredi | uredi kodo] |Wikimedijina zbirka ponuja več predstavnostnega gradiva o temi: RSS (protokol)| - v angleščini:


text: V Bohol se nahaja Casa Amihan, ki je na odlični lokaciji za raziskovanje tega živahnega mesta. Ker je od centra mesta oddaljen samo 3 km, lahko gostje uživajo v mestnih znamenitostih in dogodkih. Nahaja se na priročnem mestu, zato je s hotela mogoč dostop do najpopularnejših krajev v mestu. Casa Amihan nudi gostom brezhibne storitve z vsem udobjem za prijeten in poživljajoč dopust. Hotel ponuja Wi-Fi na javnih mestih, domače živali dovoljene, sobna postrežba, restavracija, družinska soba, da zagotovi udobno in prijetno bivanje gostov. Vsi gostje hotela so deležni izjemnih dodatnih storitev in edinstvenega udobja. Če ste navdušeni nad fitnesom ali pa samo iščete nekaj za sprostitev, potem boste uživali v dodatnih ponudbah hotela, kot so masaža, park, zasebna plaža, vodni športi (nemotorizirani). Odkrijte privlačno mešanico profesionalnih storitev in široko paleto možnosti v Casa Amihan.


text: Pridružite se mi na prednovoletnem kolesarjenju in hkrati prispevajte v proračun Markove ekipe RAAM 2013. Zaključite leto 2012 in se motivirajte za nove podvige v letu 2013 skupaj z ostalimi ljubitelji kolesarstva. Priporočena donacija za podporo Markovi ekipi RAAM 2013 je 10€. Runda bo 29. decembra 2012, dolžina lepih in ravninskih 166km (in krajša varianta za manj pripravljene = 90km). Štart ob 09:00h, dobimo se kake pol urice prej, da popijemo še kak kofe pred startom. Štartno mesto: Kosovelova ulica ??, Sežana, Parkirišče ob športni dvorani. Sezona brez RAAM-a Kljub temu da v planu za letošnje leto ni bilo RAAM-a, je bilo pred mano nekaj pomembnih ciljev, glavna cilja sezone pa sta bila svetovni rekord v kronometru na 100 milj na cesti in svetovno prvenstvo v 24-urnem kronometru. Z osvojitvijo omenjenih ciljev lahko rečem, da je bila sezona zelo uspešna, dodal pa sem še dve zmagi na ultra-kolesarskih dirkah Race across Oregon in No Country for Old Men ter drugo mesto na Dirki okoli Slovenije. Zame svetovno prvenstvo v 24-urnem kronometru v bistvu ni bila dirka ob zaključku sezone 2012, ampak ena izmed pripravljalnih dirk na novi naskok na zmago na Dirki preko Amerike 2013. Glede na to je bil moj cilj ne ozirati se na tekmece, temveč odpeljati svojo dirko in se čimbolj približati 800km oz. 500 miljam prevoženim v 24 urah. Preko vikenda sem nastopil na prvič organizirani ultra-kolesarski dirki »No Country for Old Men«, 616 km dolgi dirki v zahodnem Teksasu (ZDA). V sicer okrnjeni konkurenci sem dosegel novo letošnjo zmago. Ko so me organizatorji Tortoura lani vprašali ali bom naslednje leto dirkal še četrtič, sem jim povedal, da bom v novi sezoni verjetno iskal nove izzive, kljub temu pa bi prišel na dirko, če mi najdejo ekipo, ki bi se ji lahko pridružil. V mislih za 2012 sem imel namreč Dirko preko Oregona in/ali Le Mans 24-urno dirko, obe omenjeni dirki pa sta preblizu Tortouru, da bi lahko uspešno odpeljal obe. Tortour pa je po drugi strani tako dobro organizirana dirka, da bi mi bilo žal če bi jo izpustil in dirkati v ekipi bi zame pomenilo nov izziv, ki bi ga z veseljem sprejel. Torej sem bil več kot zadovoljen, ko mi je organizator po nekaj dnevih sporočil, da so zame našli mesto v 6-članski ekipi Laureus Charity Team.


text: Živjo, Brane! Punco sem spoznal pred letom dni in pol. Izredno sva se zaštekala, razumela vse. Na začetku zveze je bilo vse popolno. Ljubezni, seksa, potovanja, uživanja skratka vsega. Potem pa se je začelo. Iz dneva v dan je bilo slabše. Jaz sem imel službo, punca ne in postajala je vedno bolj obupana zaradi tega. Po naravi in tudi po horoskopu sva oba zelo trmasta, odločna, nepopustljiva (rak, kozorog). Kar naenkrat sva se izgubila. Pri njej doma imajo tudi živali, jaz pa sem alergičen na dlako. Počutil sem se vedno slabše. Prepiri so bili vsak dan, seksa več ni bilo. Po pol leta zveze sva odšla vsak svojo pot. A nisva zdržala dolgo. Globoko v sebi sem čutil - še vedno - da jo močno ljubim, ker je krasna oseba. Nato sva se odločila, da poizkusiva ponovno skupaj. Spet je bilo na začetku super, potem pa spet isto. Kreganje, manj seksa itd. Sedaj sva se odkrito pogovorila. Izboljšala sva odnos, tudi seks je sedaj reden. Kljub temu, da sem sedaj jaz ostal brez službe, punca pa jo je dobila. Problem je, ker ne živiva skupaj. Pri njej sem 3-, 4-krat na teden, ker imam alergije na dlako. Kljub temu - ker jo ljubim - pridem k njej - pač z zdravili. Skregava se samo kadar rečem, da ne morem priti k njej (zaradi alergij) oz. kadar želim na nogomet (sem strasten igralec nogometa, igram pa ga 3-krat na teden po 1 uro), punci gre to zelo na živce, ampak jaz ne vidim problema, ker se po nogometu dobro počutim in se sprostim. Po drugi strani pa ima punca zelo rada seks, jaz pa ne toliko. Ne me narobe razumeti, ampak meni je 2-, 3-krat na teden dovolj, punca bi vsak dan. Zato je tudi užaljena. Poskušam ji dopovedati, da če bova imela lep odnos, bo tudi moja želja po seksu večja. Kaj nama svetuješ v prihodnje, da spet ne zapadeva v kakšno krizo. Ker se imava resnično rada, vendar se včasih ne znava brzdati?! Hvala, Brane, in uživaj!! Zdravo, Brane. Povej, kaj naj naredim glede moje punce: skupaj sva že 7 mesecev, ona je stara 20, jaz pa 17 let. Imava se zelo rada ter sva močno zaljubljena, ampak se je trenutno stanje poslabšalo: začela je biti kar zelo ljubosumna, ampak ona govori, da ni. Sploh nimam več nekega miru oz. svobode. Ne smem hoditi na fešto sam ali pa če grem na kako pijačo s kolegi, ima proti. Večinoma sem tako pri njej, ampak ko rečem, da grem domov, ne mine dan, pa me spet sprašuje, kdaj pridem dol. Jaz pa tudi želim biti doma, ne pa skoz pri njej. Prosim, Brane, pomagaj mi! Hvala že vnaprej, Gregor Ana velja za eno najlepših tenisačic na svetu. Na Instagramu je objavila fotografijo, zaradi katere so oboževalci ponoreli, Po njenem porazu na Wimbledonu se slavna tenisačica Maria Sharapova te dni sprošča v vroči Mehiki, kjer ji družbo dela tudi njen fant in tenisač Grigor Dimitrov. Romunska tenisačica Simona Halep je nekoč slovela kot igralka z največjim oprsjem na igrišču, danes pa temu ni več tako. Z razliko od številnih pripadnic ženskega spola, ki se odločajo za povečanje svojih 'prijateljic', se je Simona odločila za zmanjšanje. Tudi letošnje teniško prvenstvo na Wimbledonu mineva v znamenju slavnih teniških igralk, ki so na igrišču pokazale več kot so želele. Potem ko je ena od njih dvoboj morala odigrati brez modrčka, se je tokrat v središču pozornosti znašla Maria Sharapova. Britanska teniška igralka Naomi Broady se je na teniškem turnirju v Wimbledonu znašla v prekršku. Pod svojo športno opravo je namreč nosila modrček, ki ni bil bele barve, zaradi česar ga je morala sleči kar sredi igrišča. Slavna teniška igralka Venus Williams je zelo ponosna na svoje obline, kar je tudi dokazala s popolnoma golim poziranjem za posebno izdajo revije ESPN, ki so jo posvetili telesu. Ruska tenisačica Marija Šarapova se je z našo košarkaško legendo Sašo Vujačićem razšla že pred kar nekaj časa. NBA-jevca pa je zamenjal Grigor Dimitrov, Marijin dolgoletni oboževalec. Čeprav so po številnih sončnih dnevih nebo nad nami prekrili dežni oblaki, ta vikend resnično niste imeli razloga, da bi se kujali nad slabim vremenom. Pričela se je namreč sezona Moto GP! Pri vsem skupaj pa je bilo prav gotovo najboljše to, da vam zaradi slabega vremena boljša polovica ni prav nič težila, kam vse bi lahko šla in kako dolgočasni ste, ker ste cele dneve buljili v ekran, vi pa ste lahko - končno in po dolgem času - z mirno vestjo navijali za vašega priljubljenega dirkača.


text: predelava mesa in mesnin Aktivnosti na kmetijikonjeništvo Informacije o obratovanju : Po predhodnem dogovoru. Šport in prosti časježa Jeziki sporazumevanjaslovenski, angleški Domačija Gorc se nahaja na Dolenjskem v občini Trebnje. Na kmetiji se ukvarjamo z rejo konj hladnokrvnih pasem (Slovenska hladnokrvna pasma in Originalni noričan). Na kmetiji smo se sprva ukvarjali z govedorejo, nato pa so govedo zamenjali konji. Sedaj smo na Domačiji Gorc z dušo in telesom predani reji konj, čeprav se intenzivneje z rejo konj slovenske hladnokrvne pasme ukvarjamo šele od leta 2005. Pred tem pa smo imeli križane konje in konje Posavske pasme. Največja prelomnica v naši reji je bila leta 2005, ko smo se odločili za nakup lastnega žrebca (originalni Noričan) iz Avstrije. Od takrat, so nas izkušnje, ki smo si jih pridobili v Avstriji in drugod, popeljale do tega, da bi si bolj prizadevali k večji uveljavitvi hladnokrvnih konj tudi v športu in rekreaciji. Slovenski hladnokrvni konj, tako kot noriški konj, spada med srednje težke hladnokrvne konje, kar pomeni, da so ti konji vsestransko uporabni. Odlikuje jih miren in preudaren karakter, dobra učljivost, dovolj dober temperament, velika volja do dela in so tako lahko odlični partnerji za šport in rekreacijo. Na kmetiji imamo več plemenskih kobil in žrebic ter dva plemenska žrebca, ki sta na voljo za pripust kobil. Obenem se na kmetiji Gorc ukvarjamo tudi s staro obrtjo, to je kovaštvo, ki se prenaša iz roda v rod. Gorc Anton je aktiven član združenja, prav tako pa je tudi član upravnega odbora združenja in tako sodeluje pri izvajanju rejskega programa. Na kmetiji imamo interes, da promoviramo slovensko hladnokrvno pasmo v najboljši možni luči, ter da jih predstavimo kot konje, ki so lahko odličen partner za šport in rekreacijo. Pri delu na kmetiji aktivno sodelujejo vse tri generacije, trije bratje z družinami, ter ata in mama, ki za konje poskrbita v dopoldanskem času, ko so ostali v službah. S skupnimi močmi skrbimo za čredo konj, ter tako vsak nekaj pripomore k razvoju kmetije. Ljubezen do konj nam daje zagon in veselje za nadaljnje delo na tem področju. GPS Northing (N) : 45,8984 GPS Easting (E) : 14,936 Fotografije Skrbnik : Občina Trebnje | 07 348 11 38 |


text: Na spletni strani Zavoda za zaposlovanje je bil v soboto zjutraj objavljen podatek, da je na trgu dela 129.486 iskalcev zaposlitve in 805 prostih delovnih mest. Ni kaj, bitka za delo je huda in zdi se, kot da je vsak razlog zadosten, zakaj je nekdo brezposeln. Prestar, premlad, preveč izobražen, premalo izkušenj, previsok strošek dela. A kazanje s prstom, da je nekdo brezposeln, ker se starejši bojijo mlajših, ali pa, da nekoga silijo v predčasno upokojitev, čeprav se ta še vedno počuti sposobnega za delo, je hoja po tankem ledu. “Mladi zelo težko dobimo službo, ker se nas starejši bojijo. Oni so na nekem položaju, imajo svojo službo, se držijo svojega stolčka in se bojijo, da če notri pridejo mladi, bodo ta svoj stolček izgubili.” (Luka, brezposeln tri leta) Težave ene in druge generacije na trgu dela so še kako znane Bojanu Popoviču iz pravne službe Fidesa. Pojasnil nam je, da se vedno pogosteje dogaja, da jih najprej pokliče zdravnik, ki je tik pred administrativno upokojitvijo, nato pa mladi brezposelni specializant: “Zdravnik, ki ga je doletel ukrep po zakonu o uravnoteženju javnih financ (Zujf) pravzaprav ne more razumeti, zakaj se ga zdaj delodajalec hoče znebiti, saj se čuti, in tudi še vedno je, sposoben delati. Kot razlog pa najpogosteje navaja, da je najel kredit, zato da lahko vzdržujejo svojega otroka, ki je polnoleten in brez službe. In zadeva gre celo tako daleč, da je ta otrok, ki je polnoleten in brez službe, dejansko diplomant medicine. Po drugi strani pa nas čez deset minut pokliče drugi zdravnik, ki je ravnokar končal specializacijo in opravil specialistični izpit, in ne dobi službe in takšni se praviloma zanimajo o možnosti za zaposlitev v tujini.” Krivi so starejši?! Še ena izmed realnosti v Sloveniji, kako pri tridesetih pristaneš na Zavodu za zaposlovanje, je zgodba Luke iz Maribora: “Delodajalec me je pri 27 letih prisilil, da sem, zaradi večjega davka na študentsko napotnico, odprl s. p.. Je pa tako, da sem zdaj starejši od 30 let in sem izvzet iz vseh teh jamstvenih shem, ki jih ponuja država za mlade. Mladi zelo težko dobimo službo, ker se nas starejši bojijo.” “Oni so na nekem položaju, imajo svojo službo, se držijo svojega stolčka in se bojijo, da če notri pridejo mladi, bodo ta svoj stolček izgubili.” Profesorica na Fakulteti za družbene vede Mirjana Ule pojasnjuje, da ima medgeneracijski konflikt več oblik in pomenov. Pojavil se je v moderni družbi, in sicer s tem, ko odraščanje ni bilo več povezano s prevzemanjem tradicij starejših, ampak so se mladi kot družbena skupina začeli identificirati drug z drugim. Medgeneracijski konflikt Ob tem spomni, da so bila študentska gibanja v 70. letih prejšnjega stoletja zadnji velik medgeneracijski spor. Po tem so se začela oblikovati projektna družbena gibanja, (ekološka, mirovna ipd.), spremenila so se tudi družbena razmerja. “Tipičen primer so družinska razmerja – otroci so se vrnili v družino, kjer se je vzpostavil medgeneracijski mir.” “Če je bil v 70. letih moto, ne zaupaj nikomur nad 30, je danes moto, mama je moja največja zaupnica. To kar se danes kaže kot medgeneracijski konflikt ima bolj razsežnosti razrednega konflikta, torej konflikta različnih družbenih skupin za omejena delovna mesta, vire zaposlitve. Zato je tu vprašanje, ali ima sploh značilnosti medgeneracijskega konfliktov, čeprav se zdi, da se mladi borijo z odraslimi za omejene vire preživljanja.”


text: Agrarna ekonomika Strokovno področje pokriva Oddelek za ekonomiko kmetijstva na Sektorju za kmetijsko svetovanje, ki koordinira delo strokovne skupine za ekonomiko kmetijstva. Pregled najpomembnejših aktivnosti: Uveljavljanje investicijskih podpor Pomoč kmetijskim gospodarstvom pri kandidiranju na razpise 1. in 3. osi Programa razvoja podeželja 2007 – 2013 ter druge sklade, ki obsega informiranje o odprtih razpisih, pripravo vlog in poslovnih načrtov, pripravo dokumentacije, pripravo zahtevkov za izplačilo sredstev. Svetovanje pri poslovnih odločitvah v primeru investicij v primarno kmetijsko pridelavo, pri diverzifikaciji v dopolnilne dejavnosti ter pri preusmeritvah v nekmetijske dejavnosti. Priprava Kataloga kalkulacij Čez 80 kalkulacij pridelkov po metodi spremenljivih stroškov (pokritja), zbiri stalnih stroškov in obrazci za načrtovanje gospodarjenja na kmetijah v Sloveniji. Analize gospodarnosti Priprava analiz gospodarnosti posameznih kmetijskih dejavnosti za predstavitve kmetom in različne medijske aktivnosti. Vodenje FADN knjigovodstva Koordinacija vodenja FADN knjigovodstva (Farm Accountancy Data Network – Mreža računovodskih podatkov s kmetijskih gospodarstev) na 900 kmetijah. Sodelovanje v nacionalni Komisiji za FADN knjigovodstvo. Davčna zakonodaja na področju kmetijstva Informiranje kmetov o novostih na področju davčne zakonodaje in davčno svetovanje glede najprimernejšega načina ugotavljanja davčne osnove. Svetovanje na področju dohodnine, davka na dodano vrednost ter dohodkov v povezavi s socialnimi transferi. Tržne analize Zbiranje in analiziranje podatkov o cenah pridelkov doma in v tujini. Spremljanje dogajanja na trgu kmetijskih pridelkov in hrane ter stroškov pridelave ter priprava poročil in prikazov tržnih razmer. Strokovno gradivo


text: Naši prednikisi niti predstavljati niso mogli, da bi lahko nekoč spali na ležišču iz pene ali lateksa ali pa morda na vodni postelji. Oni so sprva spali na tleh ali pa so si pripravili ležišče iz trave, maha, listja in podobnih naravnih sestavin iz okolice, to pa so prekrili s kožo živali. Kasneje so se že oblikovale postelje oziroma bolje rečeno posteljni okvirji, v katere so nabasali seno, slamo ali ličkanje, to pa prekrili s tkanino, ki je bila na voljo v tistem času. Z razvojem in nenehnim strmenjem k povečanem udobju pri vsakodnevnih opravilih, pa so se pojavile tudi prve vzmetnice. Te so poleg udobja poskrbele tudi za večjo higieno v spalnici, saj se je v različnih naravnih materialih nabralo cel kup malih živalic. S tem niso mišljene pršice, ki povzročajo težave alergikom, temveč v tistem času zelo pogoste bolhe in uši. Ker v postelji preživimo precejšen del svojega življenja, se je današnja ponudba ležišč spravila na zavidljivo raven, vredno proučevanja z znanstvenega vidika. Tako je tudi nakup postelje oziroma ležišča postal cela znanost. Kaj izbrati za dobro počutje in večje udobje? Ob tem se pojavi vrsta vprašanj. Nam bolj ustreza mehko, srednje ali trdo ležišče? Kaj pa toplota samega ležišča? Kako pa je s podlagami zanje? Vsemu temu se lahko izognete z nakupom edinstvenega ležišča, kot je vodna postelja, pri kateri trdoto regulirate s polnjenjem vode, toploto pa z gretjem vode. Voda tudi ne valovi, kot bi pričakovali, saj imajo vodne postelje vgrajene dušilce valovanja. Da ne bi čutili premikanja vašega partnerja pa lahko naročite sistem dveh jeder, ki sta ločeni s pregrado, ta pa onemogoča prenos gibanja. V sistemu dveh jeder je prilagodljiva tudi temperatura posameznega dela, kar zagotavlja, da si partnerja lahko regulirata temperaturo vsak zase. Kljub vsemu obstajajo pomisleki tudi pri nakupu vodne postelje. Ti pomisleki sicer ne gredo v smer razlitja vode, kot bi to lahko najprej pomislili, saj imajote postelje dodatno zaščito oziroma t.i. varnostni bazen, ki poskrbi, da se voda ne razlije po spalnici. Pomisleki se pojavljajo bolj v zvezi z električno napetostjo, pod katero je dejansko vodna postelja cel čas. Vendar pa strokovnjaki zagotavljajo, da so grelci ozemljeni in zaščiteni z nepropustnimi plastmi, zato se ne more zgoditi, da bi prišlo do neposredne povezave elektrike z vodo. V kolikor vam misel na vodno posteljo ne diši, pa se posvetite izbiri ležišča iz pene ali lateksa po vaši meri. Najprej pa poiščite pravo podlago. Včasih so se vse vzmetnice položile čez iverko in problem je bil rešen. Danes večina proizvajalcev vzmetnic ne priporoča iverk, saj se vzmetnica ne zrači, to pa lahko s preveč vlage v prostoru povzroči plesnenje ležišča. Nekateri proizvajalci zato celo zahtevajo uporabo letvenih podlag. Te lahko dobite v veliko različicah. Obstajajo negibljive, gibljive in prilagodljive. Razlika med prilagodljivimi in gibljivimi je, da se poleg upogibanja lahko prilagodljive še nastavi na ledvenem delu, kar omogoča bolj prilagojeno ugodje glede na posameznikove zahteve. Nekatere omogočajo tudi ročno nastavitev vzglavja ali podnožja, za malce več denarja pa jih dobite tudi z motornim mehanizmom. Sama ležišča so bila včasih izdelani iz vzmeti, ki so bile obložene s peno, danes pa jih najdete iz najrazličnejših materialov. Poleg vzmeti, ki so tehnološko napredovale v bolj prilagodljive žepkaste vzmeti, se v vzmetnici znajdeta tudi kokos (kokosova vlakna) in aloe vera. Trenutno najbolj popularno pa je ležišče iz pene ali lateksa, ki postaja alternativa vzmetnicam z vzmetmi. Vzmetnice iz lateksa so izdelane iz naravnega kavčuka in ga odlikuje lastnost, da ob večji obremenitvi popusti, nato pa se vrne v prvotni položaj, kar zagotavlja dobro prilagajanje telesu. Iz poliuretanske pene, imenovane tudi hladna pena, pa so danes izdelane najsodobnejše vzmetnice, ki nudijo ergonomsko udobje v predelih medenice, pasu in ramen. Na trgu se dobijo v različnih trdotah, kar kupcu zagotavlja, da lahko izbere ležišče po svoji meri. Pa prijetno spanje!


text: - Novice - Triki - Forum - Revija - Igre - Akcije in licitacije - IT podjetja - Zaposlitveni oglasi - Dogodki - Izobraževanja - RN VIP Mozillin odprtokodni odjemalec elektronske pošte Thunderbird je še pred časom imel vse možnosti, da bi na kolena spravil celo Microsoftov Outlook. Ker pa programerji vanj niso vključevali naprednih funkcionalnosti, je ta pričakovano pričel močno izgubljati na priljubljenosti. Čeprav odjemalec elektronske pošte Thunderbird danes še vedno uporablja okoli 20 milijonov uporabnikov, je Mozilla sprejela odločitev, da ga bo poslala v večna lovišča. Vodilni organizacije Mozilla so dokončno ustavili razvoj namiznega e-poštnega odjemalca Thunderbird. To za uporabnike dejansko pomeni, da novih različic ne bo več na spregled. Zadnja uradna različica Thunderbirda bo torej 13.0. V prihodnje bodo uporabniki nekdaj najboljšega odjemalca elektronske pošte deležni le še popravkov za varnostne in druge napake. Nadaljnji razvoj Thunderbirda bo tako prepuščen milosti in nemilosti prostovoljcev. Organizacija Mozilla ukinitev razvoja namiznega e-poštnega odjemalca Thunderbird opravičuje s tem, da imajo njihovi programerji polne roke dela z drugimi, bolj pomembnimi projekti. Med njimi izstopajo mobilni operacijski sistem Firefox OS, spletni brskalnik Junior in spletni urejevalnik kode Thimble. Zlobni spletni jeziki sicer namigujejo, da je Mozilla opustila razvoj Thunderbirda zaradi pritiskov podjetja Google, ki ponuja spletni odjemalec e-pošte Gmail in želi, da se vse »odvija« v njem. Te govorice niso ravno iz trte zvite, vsaj glede na to, da je računalniški gigant glavni vir prihodkov Mozille.


text: Uradno oznanjam otvoritev meseca špargljevih jedi. No, vsaj pri nas doma. Jedli jih bomo kar se bo dalo veliko - na tisoč in en način. Že en teden sem tipala pri mojem lokalnem dobavitelju (beri pridelovalcu), kdaj bodo pokukali na svet prvi, da ja ne bi zamudila devičnikov. Saj veste, kaj pravijo za šparglje: aprilski so za mojega šefa, majski so zame, junijski pa za mojega osla. No, ker imam sebe in mojo družino raje kot šefa, seveda lovim aprilske za nas. Za junijske nam je pa po dobrem mesecu roko na srce figo mar. Pa smo otvorili mesec špargljevih jedi z eno takšno fancy varianto. Šparglji s citrusovo omako Hollandaise in dimljenim lososom. Špargljem (vedno uporabljam zelene) sem odlomila olesenele dele in jih temeljito oprala. Za par minut sem jih skuhala v slanem kropu, stoječe pokonci, da so glavice kukale ven, da so ostale lepo čvrste. Vmes sem pripravila omako. 150 g masla sem stopila, pobrala in zavrgla pene, ki so se naredile ter ga ohladila. 4 rumenjake sem stepla v kozici z dvema žlicama vode, da se je zmes nekoliko zgostila in obledela. Nato sem jo na rahlem ognju še naprej stepala, da se je še bolj gostila in tudi narastla je precej. Kozico sem odstavila in počasi dodajala ohlajeno stopljeno maslo (sirotko, ki je ostala na dnu sem zavrgla). Nato sem dodala še sok polovice limete in solila. Namesto limete bi lahko uporabila še limono ali pomarančo. Šparglje sem odcedila, jih položila na krožnik, čez prelila omako, zraven pa položila še rezino dimljenega lososa. Če to ni božansko, potem pa res ne vem, kaj je. Še princeska je jedla kot velika. Katera je pa vaša najljubša jed iz špargljev?