text: Níhanje (s tujko oscilacija) je periodično gibanje, ki se ga lahko opredeli z amplitudo ter frekvenco ali nihajnim časom. Navadno se obravnava sinusno nihanje, pri katerem se odmik ali odklon sinusno spreminjata s časom. Amplituda nihanja je največji odmik ali odklon, nihajni čas ali perioda je čas, ki ga nihalo potrebuje za gibanje med dvema zaporednima ustreznima odmikoma ali odklonoma (npr. med dvema zaporednima obiskoma ene od skrajnih leg), frekvenca pa je število nihajev na sekundo. Matematično ozadje Sinusno nihanje lahko opišemo z diferencialno enačbo Pri tem je x odmik ali druga nihajoča količina, t čas, β konstanta dušenja, ω0 karakteristična krožna frekvenca, člen A0cosωt pa opisuje vsiljeno nihanje z amplitudo A0 in krožno frekvenco ω. Nedušeno nihanje Nedušeno nihanje lahko opišemo z enačbo Rešitev takšne enačbe je Pri tem je x0 amplituda, ω0 lastna krožna frekvenca in δ fazni premik nihanja. Celotnemu argumentu kosinusne funkcije pravimo faza valovanja. Za zgled lahko izpeljemo gibalno enačbo za vzmetno nihalo. Za vzmet velja Hookov zakon, po drugi strani pa 2. Newtonov zakon povezuje silo s pospeškom. Oba izraza za silo izenačimo: Vemo tudi, da je pospešek drugi odvod lege po času, zatorej lahko enačbo prepišemo v obliko Če oba člena prenesemo na isto stran, vidimo, da ima enačba obliko enačbe za nedušeno nihanje. Rešimo jo lahko z nastavkom Lastna krožna frekvenca takega nihala je enaka: Nedušeno nihanje je idealizacija, saj imamo pri realnih sistemih navadno opravka z uporom ali trenjem. Kot nedušeno nihanje lahko približno opišemo nihanje matematičnega nihala, nihajnega kroga ali kvantnomehanskega harmoničnega oscilatorja. Dušeno nihanje Pri dušenem nihanju se energija nihanja zaradi upora ali trenja s časom manjša. Če je izguba energije premo sorazmerna energiji nihanja, lahko takšno dušeno nihanje opišemo z enačbo Rešitev takšne enačbe je Pri tem je lastna krožna frekvenca dušenega nihala enaka Lastna krožna frekvenca dušenega nihala je torej manjša od lastne krožne frekvence nedušenega nihala. Dušenje je podkritično, če velja ω0 > β, in nadkritično, če velja ω0 < β. V slednjem primeru nihalo ne niha, ampak se neperiodično približuje ravnovesni legi. Dušeno nihanje lahko približno opišemo kot nedušeno, če je čas opazovanja majhen v primerjavi z 1/β Zgled za dušeno nihanje je nihalo na vijačno vzmet, ki niha v viskozni tekočini. Vsiljeno nedušeno nihanje Pri vsiljenem nihanju nihalu od zunaj vsiljujemo gibanje z dano frekvenco. Takšno nihanje lahko opišemo z enačbo Takšno nihanje lahko primerjamo z nihanjem sestavljenega nihala. Zgled za vsiljeno nedušeno nihanje je nihajni krog, ki mu od zunaj vsiljujemo izmenično napetost. Vsiljeno nihanje Pri realnem nihanju dušenega nihala, ki mu od zunaj vsiljujemo nihanje z neko frekvenco, opazimo, da lastno nihanje s časom izzveni, nihalo pa začne nihati z vsiljeno frekvenco. Za opis takšnega nihanja potrebujemo splošno obliko enačbe, Amplituda nihanja takega nihala je največja, če je vsiljena frekvenca enaka lastni frekvenci. Tedaj pravimo, da je nihalo v resonanci. Resonančno krivuljo za različne vrednosti opišemo z enačbo Pri tem je ξ razmerje med vsiljeno in lastno frekvenco, ξ = ω/ω0. Zgled za vsiljeno nihanje je nihajni krog z uporom. Zunanje povezave


source: wikipedia

text: Sinus je lahko sinus (anatomija) - votlina, vdolbina ali razširitev v organu, npr. paranazalni sinus, aortni sinus ... trigonometrična funkcija; matematična funkcija


text: Nihájni króg je najpreprostejši električni krog, v katerem pride do nihanja. Sestavljata ga kondenzator in tuljava. Kondenzator nabijemo na neko začetno napetost U0, nato pa izvor napetosti odstranimo. V vsakem trenutku mora po drugem Kirchhoffovem izreku veljati, da je vsota vseh napetosti v električnem krogu enaka nič: Pri tem je napetost na tuljavi, napetost na kondenzatorju, L induktivnost tuljave, I električni tok, e naboj na kondenzatorju in C njegova kapacitivnost. Z odvajanjem enačbe po času t dobimo diferencialno enačbo 2. reda za tok: Enačba ima enako obliko, kot jo ima enačba nedušenega nihanja, zato njeno rešitev poznamo: Lastna krožna frekvenca takega nihajnega kroga je enaka Nihajni krog je bistveni sestavni del oscilatorjev in filtrov in ga pogosto uporabljajo v radijski in telekomunikacijski tehniki. Elektrika in magnetizem Elektronika Nihanje in valovanje


text: Hookov zákon [húkov ~] podaja raztezek ali skrček prožnega telesa pri deformaciji (raztezanju, stiskanju) z dano silo. Hookova sila za vzmet je zgled centralne sile. Raztezek ima nasprotno smer od vračajoče sile, ki vrača vzmet v prvotno stanje. Zakon se imenuje po angleškem fiziku iz 17. stoletja Robertu Hooku, ki ga je prvič zapisal leta 1676 kot latinski anagram.. Rešitev anagrama je objavil leta 1678 kot: (»kakršen je raztezek, taka je sila«). V delu leta 1678 je navedel, da je pravilo odkril že leta 1660. Enačba Velja: Pri tem je l dolžina neobremenjenega telesa, Δl raztezek (podaljšek, razteg) ali skrček v smeri delovanja zunanje sile F, S0 (začetni) prečni presek telesa, E pa prožnostni modul. Če definiramo relativni raztezek ε kot razmerje med raztezkom (raztegom) Δl in dolžino neobremenjenega telesa l, (imensko) mehansko napetost σ pa kot razmerje med silo F in (začetnim) prečnim presekom S0, lahko zapišemo sorazmernost v obliki: Da ločimo imensko napetost od dejanske (odvisne od trenutnega preseka telesa), jo običajno (sploh v strojništvu) označujemo tudi z R, tako da velja zveza med dejansko (pravo) in imensko napetostjo R: Če vpeljemo koeficient raztezanja α kot obratno vrednost prožnostnega modula, lahko isto sorazmernost zapišemo tudi v obliki: Razmerje med relativnim raztezkom in relativnim prečnim skrčkom (zožitkom) se označuje z m njegova obratna vrednost pa je Poissonovo število μ: Hookov zakon je linearna aproksimacija, ki velja, dokler sila ne prekorači meje sorazmernosti, oziroma meje elastičnosti. Zakon velja na primer za jeklo, praktično pa tudi za baker, aluminij, nekatere zlitine in les. Pri sivi litini velja potenčni zakon, določen s točnimi meritvami: kjer je α0 ≈ 1/E, pri nateznih obremenitvah je n = 1,08, pri tlačnih pa n = 1,04. Za druge snovi je n lahko večji od 1 (npr. n = 1,14 do 1,16 za liti cink, granit, beton), ali manjši od 1 (npr. n = 0,7 za usnje, vrvi iz konoplje). Hookov zakon za silo Raztezek je premosorazmeren s silo- če silo 2krat povečamo, se tudi raztezek 2krat poveča. Hookov zakon za vzmet Za dano vzmet so l, S in E konstante, zato jih lahko zberemo v konstanto vzmeti k = E S/l. Hookov zakon lahko za ta primer prepišemo v enostavnejšo linearno obliko, ki povezuje silo in raztezek (razteg) oziroma skrček vzmeti: Glej tudi natezni preizkus Sklici Mehanika Fizikalni zakoni Robert Hooke 1676 v znanosti


text: Oortov oblak (včasih ga imenujejo Öpik-Oortov oblak) je domnevno območje kometov, oddaljeno od Sonca okoli 50.000 do 100.000 a.e. (približno na 1.000 kratni razdalji Plutona od Sonca). Do sedaj ga neposredno niso opazili, vendar so na podlagi opazovanj kometnih tirov ugotovili, da je po vsej verjetnosti izvor večine kometov, ki vstopajo v notranje predele Osončja. Nekateri kratkoperiodični kometi izvirajo tudi iz Kuiperjevega pasu. Leta 1932 je Ernst Julius Öpik predlagal za izvor kometov krožeč oblak na robu Osončja. Jan Hendrik Oort je leta 1950 uporabil njegovo zamisel in s takšnim oblakom pojasnil navidezno nasprotje, da se kometi pri prehodu skozi notranje predele Osončja uničujejo in bi morali biti že vsi uničeni, če obstajajo že od nastanka Osončja. Po teoriji Oortov oblak vsebuje več milijonov stabilnih kometnih jeder, saj je na tej razdalji Sončevo sevanje šibko. Iz oblaka prihajajo novi kometi in zamenjujejo že uničene. Oortov oblak je ostanek meglice, ki je razpadla in tvorila Sonce in planete pred približno petimi milijardami let, in je šibko vezana na Osončje. Verjamejo, da imajo druge zvezde lastne Oortove oblake. Zunanji deli oblakov dveh bližnjih zvezd se lahko včasih prekrivajo, kar povzroča, da se komet napoti v notranje predele zvezdine okolice. Zunanje povezave http://www.andros.si/vesolje/kuiperjev-pas.html Planetologija Jan Hendrik Oort Astronomske hipoteze


text: 1980. je deveto desetletje v 20. stoletju med letoma 1980 in 1989. D-01980. 1980. leta


text: 1990. je deseto desetletje v 20. stoletju med letoma 1990 in 1999. D-01990. 1990. leta


text: 2000. je prvo desetletje v 21. stoletju med letoma 2000 in 2009. 21. stoletje


text: 1. tisočletje | 2. tisočletje | 3. tisočletje 17. stoletje | 18. stoletje | 19. stoletje | 20. stoletje | 21. stoletje | 22. stoletje | 23. stoletje Kronologija 20. stoletja Druga stoletja Dvajseto stoletje je obsegalo leta od 1901 do vključno 2000. Pogovorno ga mešamo s stoletjem, ki vsebuje leta od 1900 do 1999. Desetletja in leta Opomba: leta pred in po dvajsetem stoletju so pisana ležeče. Kronologija Kronologija 20. stoletja zajema pregled najpomembnejših vojn, vstaj, revolucij in drugih dogodkov 20. stoletja. 1899-1902 vojna Združenega kraljestva proti Burom v Južno Afriški republiki; končana z mirom v Pretoriji, burski republiki postaneta angleški koloniji 1900-01 na Kitajskem boksarska vstaja proti Evropejcem; velesile jo zadušijo 1903 ilindenska vstaja v Makedoniji ZDA sprožijo vstajo v Kolumbiji in z vojaško intervencijo ustanovijo Panamo 1904 Srčna zveza (entente cordiale) med Francijo in Veliko Britanijo 1904-05 rusko-japonska vojna, končana z mirom v Portsmouthu (Rusija odstopi Japonski Port Artur in južni Sahalin, prizna Korejo kot področje japonskega vpliva) 1905-06 prva ruska revolucija, začetek razdobja navideznega konstitucionalizma prva maroška kriza med Nemčijo in Francijo; poravnava z mednarodno konferenco v Algecirasu 1907 2. haaška mirovna konferenca (izboljšana pravila kopenskega vojskovanja iz 1899) izravnava britansko-ruskih koristi v Perziji, kjer si sili razdelita področji vpliva 1908 v Omanski državi revolucija mladoturkov Avstrija anektira Bosno in Hercegovino (avstrijsko-srbska kriza, poravna na 1909) 1910 na Portugalskem vržejo kralja in okličejo republiko; Japonska anektira Korejo začetek desetletne revolucije v Mehiki 1911 2. maroška kriza med Nemčijo in Francijo; v maroško-kongovski pogodbi priznan francoski protektorat nad Marokom začetek socialnorevolucionarnega obdobja v Mehiki 1911-12 revolucija na Kitajskem, Sun Jat-sen okliče republiko (padec dinastije Mandžu) italijansko-turška vojna za Tripolis in Cirenajko, ki z lausanskim mirom dejansko postaneta italijanska 1912 oktober - 1. balkanska vojna; Bolgarija, Srbija, Grčija in Črna gora proti Turčiji; ta se v londonskem miru odpove vsem ozemljem zahodno od črte Enos-Midia 1913 junij - zaradi plena 2. balkanska vojna, v kateri Srbija, Grčija, Romunija in Turčija povsem porazijo Bolgarijo; končana z mirom v Bukarešti (zmagovalke si povečajo ozemlje; ustanovljena samostojna:kneževina Albanija) 1914 28. junij - Gavrilo Princip -član mlade Bosne- v Sarajevu ubije Avstro-Ogerskega prestolonaslednika Franca Ferdinanda in njegovo ženo 28. julij - Avstro-Ogrska napove Srbiji vojno 1917 31. januar - Nemčija napove z noto ZDA začenši od 1. 2. neomejeno podmorniško vojskovanje 8.-15. marec- februarska revolucija v Rusiji; car Nikolaj II. se 15. 3. odpove prestolu 2. november - Balfourjeva deklaracija: britanska obljuba, da ustvarijo Židom domovino v Palestini 7.-8. november - oktobrska revolucija v Rusiji 1918 8. januar - razglasitev 14 točk ameriškega predsednika Wilsona 3. marec - Brest-Litovski mir med Rusijo in centralnimi silami: Rusija se odpove Livoniji, Kurski, Litvi, Estoniji, Poljski, Finski in Ukrajini 29. oktober - jugoslovanski narodi zapustijo avstro-ogrsko državo 1. december - razglašena kraljevina Slovencev, Hrvatov in Srbov (3. 10. 1929 preimenovana v Jugoslavijo) 1919 5.-14. januar - v političnih bojih v Berlinu poražena revolucionarna delavska levica; umorjena Rosa Luxemburg in Karl Liebknecht 18. januar - začetek mirovne konference v Versaillesu 4. april - začetek kulturne revolucije Sun Jat-sena na Kitajskem 20.-23. april - v Beogradu ustanovljena Socialistična delavska stranka Jugoslavije (komunistov), leto dni kasneje preimenovana v Komunistično partijo Jugoslavije 6. avgust – antantine intervencijske čete zasedejo Budimpešto; konec sovjetske Madžarske jeseni – Rdeča armada dokončno razbije kontrarevolucionarne armade belih generalov 1920 14.-16. avgust - bitka na Visli med Rdečo armado in poljskimi četami pod vodstvom J. Pilsudskega 1921 8.-18. marec – upor mornarjev in delavcev v Kronštatu proti boljševikom 6. december – po dveletnih bojih pomiritev Irske z Veliko Britanijo; Irska postane dominion 1922 16. september – zmaga Turčije v grško-turški vojni (začeti 1920) Glej tudi kronologija prve svetovne vojne kronologija druge svetovne vojne 20. stoletje Stoletja


text: 2. tisočletje | 3. tisočletje 18. stoletje | 19. stoletje | 20. stoletje | 21. stoletje | 22. stoletje | 23. stoletje | 24. stoletje Druga stoletja Enaindvajseto stoletje obsega leta od 2001 do vključno 2100. Pogovorno ga mešamo s stoletjem, ki vsebuje leta od 2000 do 2099. Desetletja in leta Opombe Stoletja


text: 1. tisočletje | 2. tisočletje | 3. tisočletje 16. stoletje | 17. stoletje | 18. stoletje | 19. stoletje | 20. stoletje | 21. stoletje | 22. stoletje Druga stoleetja Devetnajsto stoletje obsega leta od 1801 do vključno 1900. Pogovorno ga mešamo s stoletjem, ki vsebuje leta od 1800 do 1899. Desetletja in leta Opomba: leta pred in po devetnajstem stoletju so pisana ležeče. Stoletja


text: 1. tisočletje | 2. tisočletje | 3. tisočletje 15. stoletje | 16. stoletje | 17. stoletje | 18. stoletje | 19. stoletje | 20. stoletje | 21. stoletje Druga stoletja Osemnajsto stoletje obsega leta od 1701 do vključno 1800. Pogovorno ga mešamo s stoletjem, ki vsebuje leta od 1700 do 1799. Desetletja in leta Opomba: leta pred in po osemnajstem stoletju so pisana ležeče. Stoletja


text: Pavia (italijansko: Pavia; lombardsko Pavia, latinsko: Ticinum; srednjeveška latinščina Papia) je mesto in občina v jugozahodni Lombardiji, v severni Italiji, leži 35 kilometrov južno od Milana, ob spodnjem toku reke Ticino, blizu sotočja s Padom. Ima okoli 68.000 prebivalcev. Mesto je bilo prestolnica Kraljevine Langobardov med letoma 572 do 774. Pavia je glavno mesto rodovitne province Pavia, ki je znana po kmetijskih proizvodih, vključno vinu, rižu, žitaricah in mlečnih izdelkih. Čeprav v predmestju obstajajo številni industrijski obrati, ti ne motijo mirnega vzdušja mesta. Mesto je sedež stare Univerze v Pavii (ustanovljena je bila leta 1361), ki je skupaj s IUSS (Inštitut za napredne študije Pavia), Ghislieri Collegio, Borromeo College, Nuovo College, Santa Caterina College in EDiSU, sestavlja Študijski sistem Pavia. Pavia je sedež rimokatoliškega škofa Pavie. Mesto ima številne umetniške in kulturne zaklade, med njimi več pomembnih cerkva in muzejev, najbolj znana je Certosa di Pavia Zgodovina Zgodnja zgodovina Mesto Pavia, prvotno znano kot Ticinum, je bilo občina in pomembno vojaško mesto (kastrum) že v okviru rimskega imperija. Plinij starejši je zapisal da so ga ustanovili Laevi in Marici, dve ligurski plemeni, Ptolemaj pa to pripisuje Insubrom. Rimsko mesto je najverjetneje nastalo kot majhen vojaški tabor, ki ga je konzul Publij Kornelij Scipion zgradil leta 218 pred našim štetjem in zavaroval z lesenim mostom, zgrajenim čez reko Ticinum, na poti ko je iskal Hanibala, za katerega so govorili, da je uspel vojsko prepeljati preko Alp v Italijo. Sile Rima in Kartagine so se kmalu zatem srečale in Rimljani so utrpeli prvega od mnogih porazov Hanibalove vojske, konzul sam pa je skoraj izgubil življenje. Most je bil uničen, vendar je utrjen tabor, ki je bil takrat najbolj v ospredju med rimskimi vojaškimi oporišči v Padski nižini, nekako preživel dolgo drugo punsko vojno in se postopoma razvil v mestno garnizijo. Njegov pomen se je povečal z razširitvijo rimske ceste Via Aemilia iz Ariminuma (Rimini) do reke Pad (187 pr. n. št.), ki je reko prečkala pri Placentii (Piacenza) in se tam ločila v dve veji, eno proti Mediolanumu (Milano), druga pa v Ticinum, in od tam v Laumellum, kjer se je še enkrat razdelila, ena veja v Vercellae - in od tam Eporedia in Augusta Praetoria, druga pa v Valentio in od tam v Augusta Taurinorum (Torino). Bilo je v Pavii v letu 476, ko se je vladavina Romula Avgustula (vladal 475–476), zadnjega cesarja zahodnorimskega imperija končala in se s tem končala tudi Rimska vladavina v Italiji. Romul Avgustul je bil v bistvu uzurpator cesarskega prestola; njegov oče Flavius Orest, ki je s prestola odstranil prejšnjega cesarja, Juliusa Neposa, je leta 475 postavil mladega Romula Avgustula na cesarski prestol v Raveni. Čeprav je bil cesar, je bil Romul Avgustul le trobilo svojega očeta Oresta, ki je dejansko vladal Italiji v kratkem obdobju vladavine Romula Avgustula. Deset mesecev po prevzemu oblasti, so se Orestovi vojaki pod poveljstvom enega njegovih uradnikov z imenom Odoaker, leta 476 uprli in Oresta ubili v mestu Pavia. Nemiri so zanetili požare in velik del Pavie uničili do te mere, da je kot novi kralj Italije, Odoaker odredil mestu pet letni odlog plačila davkov, tako da bi lahko financirali obnovo. Brez očeta je bil Romul Avgustul brez moči. Namesto da bi ga ubil, ga je Odoaker upokojil z 6000 solidi eno leto, preden je razglasil konec zahodnorimskega imperija in sebe postavil za novega kralja Kraljevine Italije. Odoakerjeva vladavina ni trajala dolgo, saj so leta 488 Ostrogoti, pod vodstvom kralja Teoderika napadli Italijo. Po petletnem bojevanju je Teoderik premagal Odoakerja in ga 15. marca 493 umoril na banketu ob pogajanjih o miru. Z ustanovitvijo kraljestva Ostrogotov s sedežem v severni Italiji, je Teoderik začel obsežen program izgradnje javnih zgradb. Pavia je bila med več mesti, ki jih je Teodorik odločil obnoviti in razširiti. Začel je z gradnjo velikega palačnega kompleksa, ki bo več desetletij kasneje postal rezidenca lombardskih monarhov. Teoderik je naročil tudi izgradnjo rimsko oblikovanega amfiteatra in kompleksa term, ki so bile še v 7. stoletju še vedno med nekaj delujočimi kopališči v Evropi izven vzhodnega rimskega imperija. Proti koncu Teoderikove vladavine je bil krščanski filozof Boetij, od 522 do 525 (pred njegovo usmrtitvijo zaradi izdajstva), zaprt v eni od cerkva v Pavii. V času ujetništva je Boetij v Paviji napisal svoje delo O utehi filozofije. Pavia je igrala pomembno vlogo v vojni med vzhodnim rimskim cesarstvom in Ostrogoti, ki se je začela leta 535. Vzhodno rimski general Belisarius je leta 540 premagal vodjo Ostrogotov Wittiga in Ostrogoti so izgubili večino dežel v Italiji. Pavia je bila med zadnjimi centri upora Ostrogotov, ki so nadaljevali vojno in nasprotovali vladi vzhodno rimskega cesarstva. Po kapitulaciji vodstva Ostrogotov leta 540, je več kot tisoč ljudi ostalo nastanjenih v Pavii in Veroni in predstavljalo opozicijo vzhodno rimski vladi. Odpor je bil dokončno strt leta 561. Pavia in italijanski polotok nista ostala dolgo pod oblastjo vzhodnega rimskega cesarstva, saj so leta 568 Italijo napadla nova ljudstva. To so bili Langobardi. Vodil jih je njihov kralj Alboin (vladal 560–572), ki bo postal prvi kralj Lombardije. Alboina so ujeli v severni Italiji in njegovo napredovanje se je ustavilo leta 569 pri utrjenem mestu Pavia. Pavel, diakonski zgodovinar Langobardov, opisuje več kot sto let po obleganju Ticinuma (eden redkih zapisov iz tega obdobja): »Mesto Ticinum (Pavia) je bilo v tem času pogumno, vzdržalo je obleganje več kot tri leta, medtem ko je vojska Langobardov ostala na dosegu roke na zahodni strani. Medtem je Alboin pregnal vojake, se polastil vse Toskane razen Rima in Ravene in nekaterih drugih utrjenih mest, ki so se nahajala na obali morja.« Obleganje Ticinuma se je končalo z uspehom Langobardov leta 572. Strateška lokacija Pavie in palača v njej, sta bili do 620-ih glavna prestolnica kraljestva Langobardov in glavno prebivališče za vladarjev Lombardije. Glavno mesto Lombardije Pod Langobardi so bili v Pavii zgrajeni številni samostani in cerkve, ki so jih naročili pobožni krščanski vladarji. Čeprav so bili prvi kralji arijanski kristjani, so bili zelo tolerantni do katoliške vere. Do 690-ih sta arijanska in katoliška vera sobivali v stolnici v Pavii. Lombardski kralji, kraljice in plemiči, ki so sodelovali pri gradnji cerkva in samostanov, so kazali svojo pobožnost in premoženje z ekstravagantno okrasitvijo teh struktur, ki so v mnogih primerih postale tudi njihove grobnice: primer Grimoald (vladal 662–671) je zgradili San Ambrogio v Pavii in bil tam pokopan leta 671. Perctarit (r. 661–662, 672–688) in njegov sin Cunicpert (r. 679–700) sta zgradila samostan in cerkev v Pavii. Lombardske cerkve so bile včasih poimenovane po tistih, ki so naročili gradnje, kot sta San Maria Teodota v Paviji in samostan San Michele alla Pusterla, ki je bil kraljevi samostan. Ena najbolj znanih cerkva langobardskega kralja v Paviji, je Bazilika San Pietro in Ciel d'Oro. To znamenito cerkev je naročil kralj Liutprand (vladal 712–744), da bi postala njegova grobnica. Pri gradnji San Pietro in Ciel d'Oro so bile mere, ki so jih uporabili gradbeniki, dolžina Liutprandove kraljeve noge. Prva pomembna krščanska osebnost pokopana v San Pietro v Ciel d'Oro je bil že omenjeni filozof Boetij, avtor besedila O utehi filozofije, in se nahaja v kripti stolnice. Tretji in največji grob, ki se nahaja v San Pietro v Ciel d'Oro, vsebuje ostanke svetega Avguština iz Hipona. Sv. Avguštin je bil v začetku 5. stoletja katoliški pisatelj iz rimske Severne Afrike, katerega delo, kot je Krščanski nauk je na revolucionaren način razlagal in razumel. 1. oktobra 1695 so obrtniki, ki so delali v San Pietro in Ciel d'Oro odkrili ostanke sv. Avguština, potem ko so dvignili nekaj tlakovcev. Liutprand je bil zelo predan kristjan in je bil vnet zbiratelj relikvij svetnikov. Liutprand je drago plačal, da so relikvije iz Cagliarija na Sardiniji pripeljali v Pavio. Od prvotne Liutprandove cerkve San Pietro v Ciel d'Oro, ki jo je papež Zaharija posvetil leta 743, je do danes ostalo zelo malo. Prvotna kupola apside je bila okrašena z mozaiki, ki so prvi primer mozaikov, ki so se uporabljali za okraševanje lombardskih cerkev. Langobardi so zgradili svoje cerkve v zelo romanskem slogu in najboljši primer tega je bazilika San Michele, ki je še vedno nespremenjena v Pavii. Kot prestolnica kraljestva, je Pavia v poznem 7. stoletju postala tudi ena od osrednjih lokacij prizadevanj Langobardov, da bi kovali svoje kovance. Doprsni kip langobardskega kralja na kovancih je bil simbolična gesta, ki je nakazovala kraljevo moč in nadzor nad premoženjem v Kraljevini Pavia. Mesto Pavia je igralo ključno vlogo v vojni med Kraljevino Pavia in Franki pod vodstvom Karla Velikega. Leta 773 je Karel Veliki napovedal vojno in napadel severno Italijo ter premagal vojsko Langobardov, ki jo je vodil kralj Desiderj (vladal 757–774). Od jeseni 773 do junija 774 je Karel Veliki oblegal najprej Pavio in nato Verono, zajel sedež lombardske moči in hitro strl odpor utrjenih mest. Pavia je kraj, kjer se je Lombardsko kraljestvo v Italiji končalo. Ob vstopu v Pavio se je Karel okronal za kralja dežel nekdanje Kraljevine Pavia. Severna ozemlja so postalo podkraljestvo frankovskega cesarstva, medtem ko je južni del Lombardije postal vojvodina Benevento, ki je trajala več stoletij, relativno neodvisna in samostojna. Srednjeveška zgodovina Madžari so požgali Pavio nekje med letoma 889 do 955. Pavia je ostala prestolnica italijanskega kraljestva in center kraljevskih kronanj do okrnitve cesarske oblasti v 12. stoletju. Leta 1004 je Henrik II., sveti rimski cesar, krvavo zatrl upor državljanov Pavie, ki se niso strinjali z njegovim kronanjem kot kraljem Italije. V 12. stoletju je Pavia pridobila status samoupravne občine. Pri politični delitvi med gvelfe in gibeline, kar je bilo značilno za italijanski srednji vek, je Pavia tradicionalno pripadla Gibelinom, položaj, ki je bil rival z Milanom. Znak kljubovanja cesarju Frideriku Barbarossi, ki je poskušal vnovič vplivati na dolgo speč cesarski vpliv na Italijo, je bila Lombardska zveza. Mesto je prav tako slovelo kot prostor, kjer bi imeli "dober čas" kot so pričale archipoetove znane pripombe iz 1163. V naslednjih stoletjih je bila Pavia pomembno in aktivno mesto. V skladu s Pogodbo iz Pavie, je cesar Ludvik IV. dodelil v času svojega bivanja v Italiji, status volilnega kneza Pfalza potomcem svojega brata vojvode Rudolfa. Pavia se je borila proti prevladi Milana, ko so končno leta 1359 postali vladarji tega mesta družina Visconti. Pod Viscontiji je Pavia od 1361 postala intelektualni in umetniški center s sedežem na Univerzi v Pavii, ustanovljeni okoli jedra stare šole prava, ki je pritegnila študente iz številnih držav. Moderno obdobje Bitka pri Pavii (1525) je bila prelomna za usodo mesta, saj je v tem času razkol med privrženci papeža in tistimi Svetega rimskega cesarja, ene premaknil k eni od francoskih strank (povezanih s papežem) in na tiste ki podpirajo cesarja in španskega kralja Karla V.. Tako je bila Pavia v času valoijsko-habsburške vojne, seveda na cesarskil (in španski) strani. Poraz in zajem kralja Franca I. Francoskega v bitki, je začetek obdobja španske okupacije, ki je trajala do leta 1713, do konca vojne za špansko nasledstvo. Pavii so nato do leta 1796 vladali Avstrijci, ko so jih zasedli Francozi pod Napoleonom. V avstrijskem obdobju je Univerzo zelo podpirala Marija Terezija in nadzirala kulturno bogato obdobje ob prisotnosti vodilnih znanstvenikov in humanistov, kot so bili Ugo Foscolo, Alessandro Volta, Lazzaro Spallanzani in Camillo Golgi. Leta 1815 je ponovno prišla avstrijska uprava in trajala do druge vojne za italijansko neodvisnost (1859) in združitev Italije eno leto kasneje. Glavne znamenitosti Najbolj znana znamenitost v Pavii je Certosa ali kartuzija, ustanovljena leta 1396 in se nahaja osem kilometrov severno od mesta. Drugi pomembni objekti so še: Stolnica v Pavii (Duomo di Pavia): Gradnja stolnice se je začela leta 1488; vendar sta bili z letom 1898 le fasada in kupola zaključeni v skladu s prvotnim načrtom. Osrednja kupola ima osmerokotni tloris, stoji 97 m visoko in tehta približno 20.000 ton. Ta kupola je tretja po velikosti v Italiji, za Baziliko svetega Petra in Santa Maria del Fiore v Firencah. Zraven stolnice je bil Torre Civic (obstoječi vsaj od 1330 in razširjen leta 1583, avtor Pellegrino Tibaldi): njegova porušitev 17. marca 1989 je bila tista sila, ki je vodila prizadevanja zadnjega desetletja za ohranitev Poševnega stolpa v Pisi za preprečitev podobne usode. Bazilika San Michele Maggiore: ta cerkev je izjemen primer lombardke-romanske sakralne arhitekture v Lombardiji. Nahaja se na mestu starejše lombardske cerkve, kateri pripada spodnji del zvonika. Uničena 1004, je bila obnovljena okoli konca 11. stoletja (vključno kripta, transept in kor) in končana 1155. Značilna je uporaba peščenjaka in zelo dolg transept, opremljen s fasado in svojo apsido. V cerkvi se je 1155 okronal cesar Friderik I. Barbarossa Bazilika San Pietro in Ciel d'Oro (»bazilika svetega Petra v zlatem nebu«): V tej cerkvi so pokopani sveti Avguštin, Boetij in lombardski kralj Liutprand. Gradnja se je začela v 6. stoletju. Sedanja konstrukcija je bila zgrajena leta 1132. Podobna je San Michele Maggiore, vendar z drugačno, asimetrično fasado z enim portalom, iz opeke namesto peščenjaka in v notranjosti odsotnost matronei, empore rezervirane za ženske ter najkrajšim transeptom. Omembe vreden lok hiše relikvije svetega Avguština, ki so jo leta 1362 izdelali umetniki iz Campione, in je okrašena s približno 150 kipi in reliefi. Cerkev omenja Dante Alighieri v X. canto svoje Božanske komedije. Cerkev San Francesco d'Assisi: To je pozno romanska cerkev (1238–1298) z obnovljeno gotsko fasado. Cerkev San Teodoro: Ta cerkev datira v leto 1117 in je posvečena Teodorju iz Pavie, srednjeveškemu škofu škofije Pavia je tretja manjša romanska bazilika v Pavii. Nahaja se na pobočju proti reki Ticino in so jo uporabljali ribiči. Apsida in tristopenjski tiburij kažejo učinkovito enostavnost romanske dekoracije. V notranjosti sta dve freski izdelani v ptičji perspektivi (1525), pripisani Bernardinu Lanzaniju. Obe sta izjemno natančni in razkrivata, kako se je mestno Pavia le malo spremenilo v 500 letih. Castello Visconteo: zgrajen 1360–1365 za Galeazza II. Viscontija, ki mu je velik grad služil kot zasebno bivališče in ne kot trdnjava. Pesnik Francesco Petrarca je kar nekaj časa prebival v njem, ko ga je Gian Galeazzo Visconti poklical, da prevzame odgovornost za veličastno knjižnico, v kateri je bilo okoli tisoč knjig in rokopisov, kasneje izgubljenih. Grad je sedaj sedež mestnih muzejev (Musei Civici), park pa priljubljena atrakcija za otroke. Po nepotrjenih legendah naj bi bil grad povezan s tajnim podzemnim rovom s Certoso. Cerkev Santa Maria del Carmine: cerkev je dobro ohranjen primer gotske opečne arhitekture v severni Italiji. Zgrajena na osnovi latinskega križa, je druga največja cerkev v Pavii, velikosti 80 x 40 metrov, ki obsega glavno ladjo in dve stranski. Značilna fasada ima veliko rozetno okna in sedem rogljev. Cerkev Santa Maria di Canepanova: to renesančno cerkev pripisujejo Bramanteju. Srednjeveški stolpi še vedno oblikujejo silhueto mesta. Glavni so zbrani na Piazza Leonardo da Vinci, Via Luigi Porta in Piazza Collegio Borromeo Izobraževanje Pavia je glavni italijansko mesto kolidžev, z več inštituti, univerzo in akademijami, vključno starodavno univerzo Pavia. Univerza v Pavii je med najstarejšimi univerzami v Evropi, ustanovljena leta 1361, s šolo retorike, dokumentirane že v letu 825, bi bil ta center morda lahko najstarejša proto-univerza Evrope. Osrednja stavba je širok blok, sestavljen iz dvanajstih dvorišč iz 15. do 19. stoletja. Fasada je od baročne do neoklasicistične, veliko stopnišče, aula Foscolo, aula Volta, aula Scarpa in aula Magna so neoklasicistične. Cortile degli Spiriti Magni gosti kipe nekaterih najpomembnejših znanstvenikov in diplomantov. Starodavni nagrobniki učenjakov iz 14. do 16. stoletja so zazidani v Cortile Voltiano (večina prihaja iz porušenih cerkva). Cortile delle Magnolie ima staro jamo. Cortile di Ludovico il Moro ima renesančno ložo in terakota okraske. Obe dvorišči, kot tudi dve več, so bili samostani starodavnega Ospedale di San Matteo. Orto Botanico dell'Università di Pavia je univerzitetni Botanični vrt. Na voljo je tudi univerzitetni zgodovinski muzej in naravoslovni zgodovinski muzej Pavie. Borromeo College (Ital. Almo Collegio Borromeo), ustanovitelj Carlo Borromeo leta 1561, je najstarejša šola na univerzi v Pavii v severni Italiji. Ghislieri College (Ital. Collegio Ghislieri), ustanovitelj papež Pij V. leta 1567, je drug najstarejši kolegij v Pavii in ena od najstarejših šol v Italiji in soustanovitelj IUSS. Collegio Ghislieri je 450-letna italijanska institucija, ki spodbuja univerzitetni študij na podlagi dosežkov, ki gosti približno 200 študentov (moških in žensk) z vseh fakultet državne univerze Pavie. Knjižnica ima 100.000 enot (tretja med zasebnimi knjižnicami v severni Italiji). Vsako pride leto okoli 30 novih študentov iz vseh koncev države, ki so izbrani z javnim tekmovanjem. Danes je pod visokim pokroviteljstvom predsedstva Republike Italije in je uvrščen med visoko kvalificirane institucije s strani italijanskega ministrstva za šolstvo. IUSS Pavia ali Istituto Universitario di Studi Superiori Pavia je višji učni zavod v Pavii, Italija. Ustanovili so ga leta 1997 skupaj Univerza v Pavii, Borromeo Collegio in Ghislieri Collegio, in ga je podprlo italijansko ministrstvo za šolstvo. Oblikovan je po modelu Scuola Normale Superiore di Pisa in združuje vseh pet šol v Pavia, ki tvorijo Pavia študijski sistem. Mednarodne povezave Pavia je pobratena z: Vilna, Litva Hildesheim, Nemčija Besançon, Francija Hermel, Libanon Zakintos, Grčija Pomembni ljudje Ljudje rojeni v Pavii: Lanfranc (c. 1005–1089), opat in canterburyjski nadškof Gerolamo Cardano (1501–1576), znanstvenik Benedetto Cairoli (1825–1889), dvakrat predsednik vlade Francesco Corbetta (1615–1681), kitarski virtuoz, pedagog in skladatelj Tranquillo Cremona (1837–1878), slikar Claudia Muzio (1889–1936), operna pevka Carlo M. Cipolla (1922–2000), ekonomski zgodovinar Ljudje, ki so živeli v Pavii: St. Alexander Sauli (1591–1592), škof Pavie Alessandro Volta (1745–1827), znanstvenik in izumitelj baterije Simion Bărnuţiu (1808–1864), filozof in politik Giacomo Trecourt (1812–1882), italijanski slikar Camillo Golgi (1843–1926), biolog in Nobelov nagrajenec Giovanni de Ventura (fl. 1479), zdravnik (kuga) Riccardo Pampuri (1897–1930), svetnik in zdravnik Albert Einstein (1879–1955), fizik in Nobelov nagrajenec Ugo Foscolo (1778–1827), italijanski pisatelj, revolucionarna in pesnik Dionysios Solomos (1798–1857), narodni pesnik Grčije Dante Troisi (1920–1989), pisatelj in sodnik Med slavnimi učenjaki, ki so študirali ali poučujevali na univerzi v Pavii so bili tudi: Carlo Goldoni, Gerolamo Cardano, Gerolamo Saccheri, Ugo Foscolo, Alessandro Volta, Lazzaro Spallanzani, Antonio Scarpa, Carlo Forlanini in Nobelov nagrajenec biolog Camillo Golgi. Glej tudi seznam mest v Italiji Sklici Literatura iz sklicev Arnaldi, Girolamo. Italy and Its Invaders. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 2005. Print. Christie, Neil. The Lombards The Ancient Longobards. Cambridge, Mass.: Basil Blackwell Inc., 1995. Print. Dale, Sharon. A house divided: San Pietro in Ciel d'Oro in Pavia and the politics of Pope John XXII. Journal of Medieval History 27:1. Geary, Patrick J. Readings in Medieval History, vol. 1 Toronto: University of Toronto Press, 2010. Print. Moorhead, John. Theoderic in Italy. Oxford: Clarendon Press, 1992. Print. Paul the Deacon. History of the Lombards. Translated by William Dudley Foulke, edited by Edward Peters. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2003. Web. Oct. 15, 2009. Scott, Leader. The Cathedral Builders The Story of a Great Masonic Guild. London: S, Low, Marston and Company, 1899. Print. Thompson, E. A. Romans and Barbarians The Decline of the Western Empire. Madison, Wisconsin: The University of Wisconsin Press, 1982. Print. Weinstein, Donald. Rev. of St. Augustine’s Bones: A Microhistory, by Harold Samuel Stone. The American Historical Review Vol. 108 No. 4, October 2003. Web. October 16, 2013. Wickham, Chris. Early Medieval Italy Central Power and Local Society 400 –1000. London: The Macmillan Press Ltd., 1981. Print. Druga literatura Izšla v 19. stoletju Izšla v 20. stoletju Zunanje povezave Pavia on The Campanile Project Pavia on the web Bivša glavna mesta Univerzitetna mesta v Italiji Mesta v Lombardiji


text: Jan Hendrik Oort, nizozemski astronom, * 28. april 1900, Franeker, Nizozemska, † 5. november 1992, Leiden, Nizozemska. Življenje in delo Oort je študiral in leta 1921 doktoriral na Univerzi v Groningenu pod Kapteynovim mentorstvom z dizertacijo The stars of high velocity. Od leta 1945 do 1970 je bil univerzitetni profesor na Univerzi v Leidnu in predstojnik Observatorija v Leidnu. Raziskoval je zgradbo in dinamiko naše Galaksije. Leta 1925 je skupaj z Lindbladom dokazal neenako vrtenje naše Galaksije. Leta 1952 je z van de Hulstom z radioastronomskimi meritvami lokaliziral spiralne rokave naše Galaksije. Med letoma 1935 in 1948 je bil glavni tajnik Mednarodne astronomske zveze (IAU), med letoma 1958 in 1961 pa njen predsednik. Skoraj vzporedno s svojim delom je študiral tudi komete. Rezultat tega dela je danes vsesplošno sprejeta teorija o oblaku kometnih delcev oddaljenem 50.000 a.e., ki se imenuje po njem Oortov oblak. Priznanja Nagrade Leta 1942 je prejel medaljo Bruceove, leta 1946 mu je Kraljeva astronomska družba (RAS) podelila zlato medaljo, leta 1951 je prejel lektorat Henryja Norrisa Russlla Ameriškega astronomskega društva (AAS), leta 1972 pa je prejel medaljo Karla Schwarzschilda Nemškega astronomskega društva (AG). Poimenovanja Po njem se imenuje asteroid glavnega asteroidnega pasu 1691 Oort. Sklici Zunanje povezave Jan Hendrik Oort , stran medalje Bruceove Nizozemski astronomi Diplomiranci Univerze v Groningenu Doktorirali na Univerzi v Groningenu Predavatelji na Univerzi v Leidnu Predsedniki Mednarodne astronomske zveze Prejemniki Medalje Bruceove Prejemniki Medalje Karla Schwarzschilda Nizozemski univerzitetni učitelji Člani Kraljeve švedske akademije znanosti Nizozemski akademiki


text: Bertil Lindblad, švedski astronom, * 26. november 1895, Örebro, Švedska, † 25. junij 1965, Saltsjöbaden, Švedska. Življenje in delo Lindblad je diplomiral na Univerzi v Uppsali. Bil je predstojnik Observatorija v Stockholmu od leta 1927 do 1965. Lindblad je vodstvo observatorija nasledil od Karla Bohlina, ki se je upokojil. Observatorij, tedaj še pod okriljem Kraljeve akademije znanosti, je švedski kralj leta 1931 uradno slovesno odprl in so ga prestavili izven mesta v Saltsjöbaden. Ukvarjal se je z gibanjem Osončja glede na središče krajevne Galaksije. Določil je obhodni čas Sončevega tira. Potrdil je Shapleyjevo oceno smeri in približne razdalje do središča krajevne Galaksije. Leta 1925 je skupaj z Oortom dokazal neenako vrtenje Rimske ceste. Po njegovih ocenah je celotna masa krajevne Galaksije 110.000 oziroma 180.000 milijonkrat večja od Sončeve. Najpomembnejše je njegovo delo o zgradbi in dinamiki zvezdnih sestavov in fotometrična opazovanja spiralnih galaksij. Izdelal je spektroskopsko metodo za ločevanje orjakinj od zvezd iz glavnega niza. Vrste resonanc v vrtenju zvezdnih ali plinskih diskov se imenujejo po njem, Lindbladove resonance. Leta 1938 je imel nagovor ob podelitvi Nobelove nagrade za književnost ameriški pisateljici Pearl Buckovi. Med letoma 1948 in 1952 je bil predsednik Mednarodne astronomske zveze (IAU). Leta 1965 je bil izvoljen za predsednika izvršnega odbora Nobelovega sklada, a je to delo opravljal samo nekaj mesecev preden je zbolel in istega leta umrl. Tudi njegov sin Per-Olof je postal astronom. Priznanja Nagrade Leta 1948 mu je Kraljeva astronomska družba (RAS) podelila zlato medaljo, leta 1954 pa je prejel medaljo Bruceove. Poimenovanja Po njem se imenuje asteroid glavnega asteroidnega pasu 1448 Lindbladia, ki ga je leta 1938 odkril Väisälä, ter udarni krater Lindblad na oddaljeni strani Lune. Sklici Zunanje povezave Bertil Lindblad , stran medalje Bruceove Švedski astronomi Diplomiranci Univerze v Uppsali Predsedniki Mednarodne astronomske zveze Prejemniki Medalje Bruceove Prejemniki Zlate medalje Kraljeve astronomske družbe Člani Kraljeve švedske akademije znanosti Švedski akademiki Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni


text: Hendrik Christoffel van de Hulst, nizozemski astronom, * 19. november 1918, Utrecht, Nizozemska, † 31. julij 2000, Leiden, Nizozemska. Življenje in delo Med 2. svetovno vojno je van de Hulst leta 1944 še kot študent s sodelavci izračunal, da bi morali oblaki hladnega nevtralnega vodika, ki so razpršeni v veliki količini po krajevni Galaksiji, precej močno sevati radijske valove z valovno dolžino 210 mm. Že prej je Hartmann leta 1904 našel razredčeno obliko medzvezdnega plina, katerega precejšen odstotek, 2 · 105 delcev/m3, se širi po vsej galaktični ravnini. Leta 1951 (1949) so Purcell, »Doc« Ewen in Westerhout tako sevanje tudi v resnici opazili. Ko so izračunali lege in hitrosti teh oblakov, se je nedvoumno pokazala spiralna zgradba. Dognali so tudi, da se krajevna Galaksija vrti, vendar ne kot togo telo, temveč kaže diferencialno rotacijo. Bolj oddaljeni deli se vrtijo počasneje kot tisti blizu središča. V soseščini Sonca je vrtilna doba 225 milijonov let, čemur se včasih reče kozmično leto. Pred enim kozmičnim letom je bila Zemlja na začetku triasa. Takrat so začeli velikanski plazilci izpodrivati dvoživke kot prevladujočo obliko življenja. Leta 1952 je van de Hulst z Oortom z radioastronomskimi meritvami lokaliziral spiralne rokave krajevne Galaksije. Zunanje povezave V spomin van de Hulstu, sodelavci oddelka za astronomijo Observatorija Leiden : http://www.strw.leidenuniv.nl/vdhulst_e.html Hendrik Christoffel van de Hulst , stran medalje Bruceove Rojeni leta 1918 Umrli leta 2000 Nizozemski astronomi Predavatelji na Univerzi v Leidnu Tuji člani Kraljeve družbe Prejemniki Eddingtonove medalje Prejemniki Medalje Henryja Draperja Prejemniki Medalje Bruceove Nizozemski univerzitetni učitelji Nizozemski akademiki


text: Seznam slovenskih astronomov in seizmologov. Na seznamu so tudi ljubiteljski astronomi, ki so vestno opazovali nebo ali pisali o astronomiji. A Bojan Ambrožič Anton Ambschel (1749 – 1821) Peter Andolšek Milan Anželj France Avsec (1930 – 2008) B Ruben Belina Danijela Birko Klemen Blokar Iztok Bončina? Miran Borko (meteorolog) Maruša Bradač (1978 –) Franc Breckerfeld (1681 – 1744) Silvo Breskvar (1902 – 1969) Martin Brglez Ina Cecić? Č Andrej Čadež (1942 –) Iztok Čadež (1945 –) Klemen Čotar ? Lavo Čermelj (1889 – 1980) Miroslav Črnivec (1904 – 1986) D Bojan Dintinjana (1954 –) Franjo Dominko (1903 – 1987) Mirjam Dular (r. Galičič) (1967 –) Andrej Dvornik (1990 –) (astrofizik) E Janez Benjamin Erberg (1699 – 1759) F Dunja Fabjan (1979 –) Miklavž Feigel (1939 – 2018) Benedikt Ferretti (1655 – 1730) Matej Fischinger (1954 –) Janez Dizma Florjančič de Grienfeld (1691 – 1757~) Nikodem Frischlin (1547 – 1590) G Mirjam Galičič (Mirjam Dular) (1967 –) Andreja Gomboc (1969 –) Pavel Grošelj (1883 – 1940) Gabriel Gruber (1740 – 1805) Andrej Guštin (1971 –) H Ferdinand Avguštin Hallerstein (1703 – 1774) Herman Koroški (okoli 1100 – okoli 1160) Janez Jurij Hočevar (1656 – 1714) Majda Hržič (1933 –) J Jure Japelj Sonja Jejčič K Primož Kajdič (1978 –) Bojan Kambič (1959 –) Boris Kham (1950 –) Bogdan Kilar (1930 – 2015) Andrej Kobav (1593 – 1654) Branko Kocbek (1927 – 2008) Vojko Kogej (1955) (astronavtik) Mirko Kokole ? Andrej Koller Gregor/Gilbert? Koncilja (1931 –) (navigacija) Drejc Kopač (1986 –) Janez Kos Joahim Košutnik (1714 – 1789) Josip Kotnik Andrej Krajec (1870 – 1930) Saša Krapež (1976 –) Josip Križan (1841 – 1921) Pavel Kunaver (1889 – 1988) Andrej Kuzman L Andrej Lajovic Stanko Lapuh (1905 – 1992) Srečko Lavbič Oton Leban (ljubiteljski) Janez Lezicij (1242 – ?) Gregor Lorenc M Stanislav Matičič (komet Matičič) Herman Mikuž (1956 –) Dušan Modic (1927 – 2022) Andrej Mohar (1956 –) N Rok Nežič Andrej Novak (1933 – 2019) O Viljem Ogrinc (1845 – 1883) Janez Jakob Olben (1643 – 1725) P Rok Palčič? Bernard Perger (~1440 – 1501~) Andrej Perlah (1490 – 1551) Mihael Peternel Marijan Poljak Uroš Premru (1935) Franc Pretnar (1912 – 1988) Marijan Prosen - Majo (1937 –) Herman Potočnik R Pavla Ranzinger (1933 –) Jožef Reisner (1875 – 1955) S Gregor Schoettl (1732 – 1777) Janez Krstnik Schoettl (1724 – 1777) Jure Skvarč Mitja Slavinec Anže Slosar (1977 –) Matic Smrekar Rasto Snoj Smiljan Sočan Samo Stanič (1969 –) Boštjan Steiner (1680 – 1748) Samo Stopar Jakob Strauss (1533 – 1590) Marija Strojnik Scholl ? Ivan Sušnik (1854 – 1942) Š Karel Šmigoc (1936 –) Olga Šolc Tone Špenko Nikolaj Štritof T Ivan Tomec (1880 – 1950) Gregor Traven Neva Turk-Janežič V Jan Vales (1983 –) Jurij Vega (1754 – 1802) Majda Vehovec Matija Vertovec (1784 – 1851) Zorko Vičar (1962 –) Tomaž Vidic? Rok Vidmar Renato Vidrih (1957 – 2010) Simon Vidrih Martin Vodopivec? Matej Vodušek (1839 – 1931) Lojze Vrankar (1963 –) Franc Vrhovnik (1880 – 1970) W Rudolf Wrus (1871 – 1950) Z Sebastjan Zamuda Janez Zorec (1948 –) Tomaž Zwitter (1961 –) Ž Igor Žiberna (1962 –) Vladimir Žitko (1903 – 1954) Glej tudi seznam astronomov, kraljevi astronom, seznam slovenskih astrofizikov, seznam slovenskih fizikov, seznam slovenskih matematikov, seznam slovenskih meteorologov. Astronomi


text: Gíbanje v fiziki opisuje pojav, da se s časom spreminja lega telesa glede na druga telesa ali pa lega dela telesa glede na druge dele telesa. Gibanje opisujemo v izbranem opazovalnem sistemu, to je koordinatnem sistemu, opremljenem z urami za merjenje časa. Gibanje lahko opredelimo s funkcijo, ki opiše lego telesa v odvisnosti od časa. Prvi odvod te funkcije po času je hitrost, drugi odvod te funkcije po času pa pospešek. Gibanje je enakomerno, če se hitrost s časom ne spreminja ne po velikosti, ne po smeri (npr. premo enakomerno gibanje), ali pospešeno, če se s časom spreminja velikost ali smer hitrosti (npr. prosti pad, enakomerno ali neenakomerno kroženje) Pri hitrostih, veliko manjših od hitrosti svetlobe, ostajajo masa in dolžine nespremenjene. Gibanje teles (na primer gibanje elektrona) s hitrostmi blizu hitrosti svetlobe opisuje posebna teorija relativnosti. V tem primeru se masa in dolžine spreminjajo v skladu z Lorentzevimi transformacijami. Pojavilo se je več teženj, da bi nekoliko popravili posebno teorijo relativnosti, ki je po mnenju nekaterih avtorjev nepopolna. Poleg nespremenljivosti hitrosti svetlobe nastopa še nespremenljivost Planckove energije (glej dvojna posebna relativnost) ali pa spremenljivost hitrosti svetlobe. Glej tudi Brownovo gibanje, napredno gibanje (progradno gibanje), nutacija, Poinsotovo gibanje, precesija, prosta precesija, translacija, trepidacija, vrtenje, vzvratno gibanje (retrogradno gibanje) lastno gibanje, nelastno gibanje kinematika enačba gibanja, Keplerjevi zakoni, Newtonovi zakoni gibanja pot, prostostna stopnja, tir Galilejeva transformacija Zunanje povezave Mehanika


text: Línearna fúnkcija je realna funkcija oblike f(x) = kx + n. Graf te funkcije v ravninskem kartezičnem koordinatnem sistemu je premica. Opozorilo: linearna funkcija v splošnem ni isto kot linearna transformacija. Linearna funkcija sodi v skupino afinih transformacij in jo zato včasih imenujemo tudi afina funkcija. Linearna funkcija je hkrati tudi linearna transformacija, če in samo če je n = 0. Fizikalni zgled za linearno funkcijo je pot pri premem enakomernem gibanju v odvisnosti od časa. Značilnosti linearne funkcije Graf linearne funkcije je vedno premica. Število n = f(0) določa točko, kjer graf seka ordinatno os, zato se imenuje odsek na ordinatni osi. S to točko po navadi tudi začnemo risati graf, zato se n imenuje tudi začetna vrednost. Število k določa smer premice, zato se imenuje smerni koeficient ali smerni količnik. Če je k pozitiven, je linearna funkcija naraščajoča.. Če je k negativen, je linearna funkcija padajoča. Če je k = 0, je linearna funkcija konstantna - graf je v tem primeru vzporeden abscisni osi. Smerni količnik premice, ki poteka skozi dve dani točki A(x1,y1) in B(x2,y2) lahko izračunamo po formuli: Nato iz formule izpeljemo formulo za izračun n: oziroma Pogoj vzporednosti Grafa linearnih funkcij sta vzporedni premici, če velja: Pogoj pravokotnosti Grafa linearnih funkcij sta pravokotni premici, če velja: Kot med premicama Ostri kot med premicama s smernima koeficientoma k1 in k2 lahko izračunamo po formuli: Glej tudi polinom Polinomi Elementarne funkcije


text: Prémo enakomérno gíbanje je poseben primer premega gibanja, pri katerem se telo giblje po premici, hitrost telesa pa se s časom ne spreminja. Poseben primer premo enakomernega gibanja je mirovanje. Premo enakomerno gibanje je nepospešeno gibanje, saj je pospešek pri takem gibanju enak nič. Pot je linearna funkcija časa. Matematični opis premega enakomernega gibanja Pot s pri premem enakomernem gibanju: Pri tem je v je hitrost, t je čas, s0 pa je začetna lega telesa (pot v času t = 0). Hitrost je pri premem enakomernem gibanju konstantna: Hitrost lahko izračunamo kot razliko poti, opravljene v času t, deljeno s časom t: Pospešek je pri premem enakomernem gibanju enak nič: Skladno s prvim Newtonovim zakonom mora biti zato nič tudi rezultanta sil, ki delujejo na telo. Glej tudi premo enakomerno pospešeno gibanje premo pospešeno gibanje Mehanika cs:Přímočarý pohyb#Rovnoměrný přímočarý pohyb


text: 1970. je osmo desetletje v 20. stoletju med letoma 1970 in 1979. D-01970. 1970. leta


text: 1960. je sedmo desetletje v 20. stoletju med letoma 1960 in 1969. D-01960. 1960. leta


text: 1950. je šesto desetletje v 20. stoletju med letoma 1950 in 1959. D-01950. 1950. leta


text: 1940. je peto desetletje v 20. stoletju med letoma 1940 in 1949. D-01940. 1940. leta


text: 1930. je četrto desetletje v 20. stoletju med letoma 1930 in 1939. D-01930.


text: 1920. je tretje desetletje v 20. stoletju med letoma 1920 in 1929. D-01920. 1920. leta


text: 1910. je drugo desetletje v 20. stoletju med letoma 1910 in 1919. D-01910. 1910. leta


text: 1900. je prvo desetletje v 20. stoletju med letoma 1900 in 1909. D-01900. 1900. leta


text: 2010. je drugo desetletje v 21. stoletju med letoma 2010 in 2019. D-02010. 2010. leta


text: Vesólje ali vsemírje je pojem, s katerim so v prvi polovici 20. stoletja imenovali celotni prostorsko-časovni kontinuum, v katerem se živi skupaj s snovjo in energijo, vključno s planeti, zvezdami, galaksijami. Tudi bivajoča bitja so snovna. V tem smislu v največjem merilu poskuša razumeti Vesolje kozmologija – znanost, ki se je razvila iz astronomije in fizike. V drugi polovici 20. stoletja je razvoj opazovalne kozmologije, imenovane tudi fizikalna kozmologija, razdelil pomen besede Vesolje med opazovalnimi in teoretičnimi kozmologi. V opazovalni kozmologiji po navadi opuščajo upanje opazovanja celotnega prostorsko-časovnega kontinuuma, teoretični kozmologi pa niso izgubili upanja najti najbolj razumljivih razmišljanj za modeliranje celotnega prostora-časa, navkljub velikim težavam pri predstavljanju kakršnekoli izkustvene zvezanosti s takšnimi razmišljanji in tveganosti preiti v metafiziko. Čeprav prostorska velikost celotnega vesolja ni znana, je možno meriti opazljivo vesolje. Najzgodnejše znanstvene modele vesolja so razvili stari Grki in indijski filozofi. Prvi modeli so bili večinoma geocentrični, kjer je bila Zemlja središče Vesolja. Sčasoma so točnejša astronomska opazovanja vodila Nikolaja Kopernika, da je razvil heliocentrični model s Soncem v središču Osončja. Pri razvoju splošnega gravitacijskega zakona je Isaac Newton gradil na Kopernikovem delu, kakor tudi na opazovanjih Tycha de Braheja in zakonih gibanja planetov Johannesa Keplerja. Nadaljnje opazovalne izboljšave so vodile do spoznanja, da je Sonce eno od sto milijard zvezd v krajevni galaksiji z imenom Rimska cesta, ki je ena od vsaj stotih milijard galaksij v Vesolju. Mnogo zvezd v krajevni galaksiji ima svoje planete. V največjem merilu so galaksije porazdeljene enakomerno in enake v vseh smereh, kar pomeni, da Vesolje nima robu ali središča. V manjših merilih so galaksije porazdeljene v skupinah, jatah in nadjatah, ki oblikujejo ogromna vlakna in praznine v prostoru, ter tvorijo ogromno penasto strukturo. Odkritja v zgodnjem 20. stoletju so pokazala, da ima Vesolje začetek in, da se od tedaj prostor širi. Trenutno se še vedno širi in to vedno hitreje. Teorija prapoka je prevladujoč kozmološki opis razvoja Vesolja. Po tej teoriji sta se prostor in čas pojavila skupaj pred z določeno količino energije in snovi, ki je postala redkejša, ko se je Vesolje razširilo. Po začetni pospešeni širitvi po približno 10−32 sekunde in ločitvi štirih znanih osnovnih sil se je Vesolje postopoma ohladilo in se širilo naprej, kar je omogočilo, da so se tvorili prvi podatomski delci in preprosti atomi. Temna snov se je postopoma združila in tvorila penasto strukturo vlaken in praznin pod vplivom gravitacije. Sčasoma so nastali velikanski oblaki vodika in helija na mestih kjer je bila temna snov najgostejša, ter tvorili prve galaksije, zvezde in vse, kar je vidno sedaj. Možno je videti telesa, ki so sedaj dlje stran kot 13,799 milijard svetlobnih let, ker se je sam prostor razširil, in se še vedno širi. To pomeni, da se lahko telesa, ki so sedaj oddaljena 46 milijard svetobnih let, vidijo v svoji oddaljeni preteklosti, saj so bila v tej preteklosti, ko so oddala svetlobo, veliko bližje Zemlji. Iz raziskovanja gibanja galaksij se ve, da Vesolje vsebuje več snovi kot jo je moč zaznati na običajne načine. Ta nevidna snov se imenuje temna snov (temna pomeni, da obstaja širok razpon močnega posrednega dokaza, da ta temna snov obstaja, vendar jo še niso neposredno opazovali). Model Lambda-CDM je najbolj razširjen model Vesolja. Po njem je približno 69,2 % ± 1,2 % [2015] mase in energije v Vesolju skalarno polje znano kot temna energija, ki je odgovorna za trenutno širjenje prostora, ter približno 25,8 % [2015] temne snovi. Običajne (»barionske«) snovi je tako le 4,9 % [2015] fizičnega Vesolja. Zvezde, planeti in oblaki vidnega plina tvorijo le približno 6 % običajne snovi ali približno 0,3 % celotnega Vesolja. Obstaja več konkurenčnih domnev o končni usodi Vesolja in o tem kaj je bilo, če je bilo, pred prapokom. Več fizikov in filozofov odklanja takšne špekulacije in dvomi o tem, da bodo podatki o teh stanjih sploh kdaj dostopni. Nekateri fiziki so predlagali več različnih domnev mnogovesolij, v katerih je krajevno Vesolje eno od mnogih (tudi neskončno mnogo) vesolij, ki prav tako obstajajo. Definicija Fizično Vesolje je definirano kot ves prostor in čas (s skupnim imenom prostor-čas) in njuno vsebino. Ta vsebina se sestoji iz vse energije v različnih oblikah, vključno z elektromagnetnim valovanjem in snovjo, ter tako planeti, naravnimi sateliti, zvezdami, galaksijami in vsebino medgalaktičnega prostora. V Vesolju obstajajo tudi fizikalni zakoni, ki vplivajo na energijo in snov, kot so na primer: ohranitveni zakoni, zakoni klasične mehanike in teorij relativnosti. Vesolje je velikokrat definirano kot »celotnost obstoja« ali vse kar obstaja, vse kar je obstajalo in vse kar bo obstajalo. Dejansko nekateri filozofi in znanstveniki pri definiciji Vesolja podpirajo vključitev zamisli in abstraktnih konceptov – kot sta na primer matematika in logika. Beseda vesolje se lahko nanaša tudi na koncepte, kot so: kozmos, svet in narava. Etimologija Slovenščina in slovanski jeziki Beseda vesolje etimološko ni povsem pojasnjena. Gre morda za ljudskoetimološko naslonitev. V stari cerkveni slovanščini je vъsel'enaja 'naseljena zemlja', obъšte vъsel'enije 'vesolje', rusko вселенная 'vesolje' in je dobesedni kalk starogrške besede ekumena : oikouménē (ge) 'naseljena (zemlja)' in 'cel svet', kar vsebuje žensko obliko trpnega deležnika glagola οἰκέω: oikeō 'stanujem, naselim'. Slovensko *vesoljni je morda nastalo iz *vьsь vъsel'enъjь (svetъ) 'ves' in določno obliko trpnega deležnika glagola *vъseliti 'naseliti, vseliti'. Podoben izvor ima ruska besda. Krelj in drugi protestantski pisci so rabili vʃe ulnu, rodilnik vʃiga olniga in gre mogoče za sklop iz *ves voljni 'celoten, vseobsegajoč', kar je dobesedno *'od vse (božje) volje'. Sopomenke Najpogostejša definicija za vesolje se pri starogrških filozofih kaže pri pitagorejcih , in vključuje celotno snov in prostor, : tò hólon ('vse stvari'), kar nujno ne vsebuje tudi praznino, in celoten kozmos (). Druga sopomenka je bila (s pomenom svet, kozmos). Sopomenke se najdejo tudi pri latinskih avtorjih (totum, mundus, natura) in so se ohranile v sodobnih jezikih. Na primer nemške besede das All, Weltall in Natur za Vesolje. Podobne sopomenke se najdejo v angleščini, kot na primer vse (everything, npr. v teorija vsega (theory of everything)), kozmos (the cosmos, npr. v kozmologija (cosmology)), svet (the world, npr. v interpretacija mnogoterih svetov (many-worlds interpretation)) in narava (nature, npr. v naravno pravo (natural law) ali filozofija narave (natural philosophy)). Razlogi za obstoj in smisel Vesolja Hawking je zapisal: »Človeku ne bi bilo treba reči, da je Bog zagnal vesolje tako, da teče na neki poljuben način, ki ga ne moremo razumeti. Moja teorija ne pravi ničesar o obstoju Boga – le to pravi, da se On ne more obnašati, kakor bi se mu zazdelo.« In še: »Čeprav znanost morda lahko reši vprašanje nastanka vesolja, pa ne zna odgovoriti na vprašanje: zakaj se vesolje sploh muči s svojim obstojem? Odgovora na to vprašanje ne poznam.« Če se na grobo oceni, se lahko dobi tudi število planetov v Vesolju, podobnih Zemlji, ki znaša približno 5. Verjetnost, da so življenja na njih razvita v enakih fazah, je majhna. Fizikalne značilnosti Od štirih osnovnih interakcij v astronomskih dolžinskih merilih prevladuje gravitacija. Gravitacijski učinki so kumulativni; to je v nasprotju s pozitivnimi in negativnimi učinki, ki se običajno medsebojno izničijo. Zaradi tega je v astronomskih dolžinskih merilih elektromagnetna interakcija relativno nepomembna. Preostali dve interakciji, šibka in močna jedrska sila, z razdaljo zelo hitro upadata; njuni učinki so omejeni predvsem na podatomskem dolžinskem merilu. Za Vesolje se zdi, da vsebuje veliko več snovi kot antimaterije. Ta asimetrija je verjetno povezana s kršitvijo simetrije CP. To neravnovesje med snovjo in antimaterijo je delno odgovorno za obstoj vse snovi, ki obstaja v sedanjosti. Če bi snov in antimaterija ob prapoku nastali v enaki količini, bi se med seboj popolnoma izničili in pustili za sabo le fotone. Za Vesolje se tudi zdi, da nima niti gibalne niti vrtilne količine, ki bi sledili sprejetim fizikalnim zakonom, če je Vesolje končno. Ti zakoni so Gaussov zakon in nedivergenca napetostnega psevdotenzorja. Velikost in predeli Velikost Vesolja je težko določiti. V skladu s splošno teorijo relativnosti, nekateri predeli prostora ne morejo nikoli priti v stik s krajevnim zaradi končne hitrosti svetlobe in stalnega širjenja prostora. Na primer, radijska sporočila poslana z Zemlje verjetno ne bodo nikoli dosegla nekaterih predelov prostora, tudi če bo Vesolje obstajalo večno. Predpostavlja se, da oddaljeni predeli prostora obstajajo in da so del stvarnosti tako kot obstajamo tudi mi, čeprav z njimi nikoli ne bomo mogli imeti stika. Prostorski predel, ki lahko na nas vpliva in na katerega lahko vplivamo mi, je opazljivo vesolje. Opazljivo vesolje je odvisno od lege opazovalca. S premikanjem lahko opazovalec pride v stik z večjim predelom prostora-časa kot opazovalec, ki se ne premika. Kljub temu celo najbolj hiter popotnik ne more priti v stik z vsem prostorom. Značilno je, da opazljivo vesolje označuje del Vesolja, ki se ga opazuje s krajevnega vidnega mesta v krajevni galaksiji, Rimski cesti. Prava razdalja – razdalja, ki se meri v določenem času, vključno s sedanjostjo – med Zemljo in robom opazljivega vesolja, je 46 milijard svetlobih let (14 milijard parsekov), zaradi česar je premer opazljivega vesolja približno . Razdalja, ki jo je svetloba prepotovala od roba opazljivega vesolja, je zelo blizu starosti Vesolja pomnoženo s hitrostjo svetlobe, , vendar to ne predstavlja razdalje v vsakem trenutku, ker se rob opazljivega vesolja in Zemlja, od izmerjenega trenutka medsebojno oddaljujeta. Za primerjavo, premer tipične galaksije je 30.000 svetlobnih let (9,198 parsekov), in tipična razdalja med dvema sosednjima galaksijama je 3 milijone svetlobnih let (919,8 kiloparsekov). Kot primer: Premer Rimske ceste je približno 100.000–180.000 svetlobnih let, in najbližja sestrska galaksija Rimske ceste je Andromedina galaksija, ki se nahaja približno 2,5 milijona svetlobnih let daleč. Ker se ne da opazovati prostor onstran roba opazljivega vesolja, ni znano, ali je velikost Vesolja v celoti končno ali neskončno. Ocene skupne velikosti Vesolja, če je končno, dosegajo megaparsekov, podane v resoluciji No-Boundary Proposal. Starost in širjenje Astronomi so izračunali starost Vesolja ob predpostavki, da model Lambda-CDM pravilno opisuje evolucijo Vesolja iz enotnega, vročega, gostega izvornega stanja v sedanje stanje in da pravilno meri kozmološke parametre, ki sestavljajo model. Običajno je v nabor opazovanj vključena anizotropija kozmičnega mikrovalovnega sevanja ozadja, razmerje svetlosti/rdečega premika za supernove tipa Ia, in obsežne jate galaksij, ki vsebujejo značilnost barionske akustične oscilacije. Na splošno druga opazovanja, kot so Hubblova konstanta, velika količina jat galaksij, šibko gravitacijsko lečenje in starost kroglastih zvezdnih kopic, zagotavljajo preverljivost modela, vendar se trenutno manj točno meri. Ob predpostavki, da je model Lambda-CDM pravilen, prinaša merjenje parametrov z uporabo različnih tehnik s številnimi preskusi najboljšo oceno starosti Vesolja iz leta 2015 13,799 ± 0,021 milijard let. Sčasoma so se Vesolje in njegove komponente razvile; na primer, relativna populacija kvazarjev in galaksij se je spremenila. Tudi prostor sam se je razširil. Zaradi te širitve, lahko znanstveniki na Zemlji opazujejo svetlobo iz galaksij, ki se nahajajo 30 milijard svetlobnih let daleč, čeprav je svetloba potovala le 13 milijard let; prostor med njimi se je razširil. Ta širitev je v skladu z opazovanjem, da je bila svetloba iz oddaljenih galaksij v rdečem premiku; oddani fotoni so se med svojim potovanjem raztegnili na daljše valovne dolžine in nižje frekvence. Analize supernove tipa Ia kažejo, da se prostorska širitev pospešuje. Več kot je snovi v Vesolju, močnejša je medsebojna gravitacijska privlačnost snovi. Če bi bilo Vesolje preveč gosto, bi se lahko ponovno zrušilo v gravitacijsko singularnost. Vendar, če bi Vesolje vsebovalo premalo snovi, bi se širitev prehitro pospeševala in planeti in planetarni sistem se ne bi mogli oblikovati. Od prapoka poka, se je Vesolje širilo monotono. Morda ni presenetljivo, da ima krajevno Vesolje ravno pravšnjo gostoto mase približno 5 protonov na kubični meter, kar je omogočilo razširitev v zadnjih 13,8 milijarde let, kar je dalo čas za oblikovanje Vesolja kot se ga vidi sedaj. Dinamične sile, ki delujejo na delce v Vesolju, vplivajo na stopnjo širitve. Pred letom 1998 se je pričakovalo, da se bo stopnja povečevanja Hubblove konstante z minevanjem časa zmanjšala zaradi vpliva gravitacijskih interakcij v Vesolju. V Vesolju je še dodatna količina, ki se jo lahko opazuje, ki se imenuje parameter zaviranja (deceleration parameter), za katerega kozmologi pričakujejo, da je neposredno povezan z gostoto snovi v Vesolju. Leta 1998, sta dve različni skupini izmerili parameter zaviranja, da je skladen z −1, vendar ne z ničlo, kar pomeni, da se današnja stopnja povečevanja Hubblove konstante povečuje s časom. Prostor-čas Prostori-časi so arene kjer se dogajajo vsi fizikalni dogodki. Osnovni elementi prostorov-časov so dogodki. V danem prostoru-času je dogodek definiran kot edinstvena lega v nekem času. Prostor-čas je unija vseh dogodkov (enako kot je premica unija vseh svojih točk). Zdi se, da je Vesolje enakomeren prostorsko-časovni kontinuum, ki je sestavljen iz treh prostorskih in ene časovne razsežnosti (dogodek v prostoru-času fizikalnega vesolja se zato lahko določi z nizom štirih koordinat:(x, y, z, t) ). V povprečju je prostor skoraj raven (z ukrivljenostjo blizu nič), kar pomeni, da evklidska geometrija empirično velja z visoko točnostjo v večini Vesolja. Za prostor-čas se tudi zdi, da ima preprosto povezano topologijo, analogno s kroglo, vsaj na dolžinski lestvici opazljivega vesolja. Vendar pa današnja opazovanja ne izključujejo možnosti, da ima Vesolje več razsežnosti (kot domnevajo nekatere teorije, kakor je teorija strun), in da ima lahko njegov prostor-čas več povezanih globalnih topologij, analogno valjastim ali toroidnim topologijam dvorazsežnih prostorov. Prostor-čas Vesolja se običajno razlaga z evklidskega stališča, s prostorom s tremi razsežnostmi in časom sestavljenim iz ene razsežnosti, četrte razsežnosti. S kombiniranjem prostora in časa v eno mnogoterost, ki se imenuje prostor Minkowskega, so fiziki poenostavili veliko število fizikalnih teorij, kot so tudi enotneje opisali delovanje Vesolja na nadgalaktičnem in podatomskem nivoju. Prostor-čas dogodki niso absolutno določeni prostorsko in časovno, temveč so določeni relativno glede na gibanje opazovalca. Prostor Minkowskega se približuje Vesolju brez gravitacije; psevdoriemannovska mnogoterost splošne teorije relativnosti opisuje prostor-čas s snovjo in gravitacijo. Oblika Splošna teorija relativnosti opisuje kako prostor-čas ukrivljata in upogibata masa in energija (gravitacija). Topologija ali geometrija Vesolja vključujeta krajevno geometrijo v opazljivem vesolju in globalno geometrijo. Kozmologi pogosto delajo s prostoru podobno rezino prostora-časa, ki se imenujejo sogibajoče koordinate. Rezina prostora-časa, ki se jo lahko opazuje, je narobe obrnjen stožec svetlobe, ki razmejuje kozmološko obzorje. Kozmološko obzorje (imenovano tudi obzorje delcev ali obzorje svetlobe), je največja razdalja iz katere so lahko delci pripotovali do opazovalca v času obstoja Vesolja. To obzorje predstavlja mejo med opazljivimi in neopazljivimi predeli Vesolja. Obstoj, značilnosti in pomembnost kozmološkega obzorja je odvisen od posameznega kozmološkega modela. Pomemben parameter, ki opredeljuje prihodnji razvoj teorije Vesolja, je parameter gostote, Omega (Ω). Ta je določen kot povprečna gostota snovi Vesolja deljena s kritično gostoto. Parameter določi eno izmed treh geometrij glede na to ali je Ω enak, manjši ali večji kot 1 – te so poimenovana kot ravna, odprta in zaprta vesolja Opazovanja, vključno s sondama Cosmic Background Explorer (COBE), Wilkinson Microwave Anisotropy Probe (WMAP) in Planckovimi zemljevidi CMB, kažejo na to, da je Vesolje neskončno v obsegu s končno starostjo, kar so opisali s Friedmann–Lemaître–Robertson–Walker (FLRW) modeli. Ti modeli FLRW tako podpirajo inflacijske in standardne modele kozmologije, ki opisujejo ravno, homogeno Vesolje v katerem prevladuje temna snov in temna energija. Podpora življenju Vesolje naj bi bilo natančno naravnano; domneva Natančna naravnanost Vesolja je teza, da se pogoji, ki omogočajo obstoj opaznega življenja v Vesolju, lahko pojavijo le, ko določene univerzalne temeljne fizikalne konstante ležijo znotraj ozkega obsega vrednosti. Če bi bila katerakoli od temeljnih konstant le rahlo drugačna, Vesolje verjetno ne bi omogočalo vzpostavitve in razvoja snovi, astronomskih struktur, elementarne raznolikosti ali življenja. O tezi se razpravlja med filozofi, znanstveniki, teologi in zagovorniki kreacionizma. Usoda Vesolja Odvisno od povprečne gostote snovi in energije v Vesolju, se bo Vesolje ali večno razširjalo ali pa bo prevladovala težnost in se bo morebiti sesedlo samo vase v »velikem zdrku« ali »velikem kolapsu«. Trenutno kaže, da je za to premalo mase in energije in celo, da širjenje Vesolja narašča in se bo širilo vekomaj. Glej tudi končna usoda Vesolja, toplotna smrt Vesolja. Mnogovesolje Obstajajo razmišljanja, da obstaja več vesolij v večnivojskem mnogovesolju (multivesolju). Masa, ki v takšnem vesolju pade v črno luknjo, je lahko prapok, ki naredi drugo vesolje. Vsekakor takšnih zamisli trenutno ne morejo preveriti in so le spretna umovanja. Drugi pojmi Skozi zgodovino so uporabili različne besede za označitev »celotnega prostora«, vključno s sopomenkami v različnih jezikih »nebesa«, »kozmos« in »svet«. Večinoma se sicer besede kot je svet in soznačnice v različnih jezikih sedaj nanašajo na planet Zemljo, včasih pa se nanašajo tudi na vse, kar obstaja. Pri pojmu mnogovesolja, ki vsebuje veliko »vesolij« (pisano z malo), je Vesolje, pisano z veliko, eno izmed njih. Glej tudi fizika osnovnih delcev standardni model kritična gostota Einsteinovo vesolje otroško vesolje popolna teorija poenotenja splošna teorija relativnosti teorija velikega poenotenja teorija vsega Olbersov paradoks znanstvena fantastika vesoljsko plovilo Opombe Sklici Viri , (prevod Mirjam Galičič) , (prevod Uroš Kalčič) , (prevod Mirjam Galičič) : navaja »manj kot 10 %«, vendar navaja tudi točnejšo vrednost 0,3 % Vesolja, kar je približno 6 % barionske snovi [4,9 % po Planck 2015]. kratka različica je na voljo na Shut up and calculate. (glede na znameniti navedek Davida Mermina »utihni in računaj« ) Zunanje povezave Arno Penzias, Moj pogled na Vesolje, (prevod Andrej Guštin) Spika 2 (1994) Kvarkadabra Jure Zupan: Kako se lahko neskončno vesolje še naprej širi? Kvarkadabra Jure Zupan, O standardnem in stacionarnem modelu vesolja, Kvarkadabra Sašo Dolenc, Kako, da je vesolje nastalo iz nič, Kvarkadabra Giordano Bruno, O neskončnem, vesolju in svetovih - prvi dialog, Kvarkadabra 9, 4 (2001): Kvarkadabra Jure Zupan, Število galaksij v vesolju, Kvarkadabra Richard Powell: Atlas Vesolja (An Atlas of the Universe) : Vrsta slik v različnih merilih s pojasnitvami Intuitivni pripomočki za ravno, neomejeno Vesolje (igre :) Starost Vesolja na Space.Com Astronomski radio NOVA Science:The Elegant Universe Ciklično vesolje Astronomski dinamični sistemi Fizikalna kozmologija


text: 1978 (MCMLXXVIII) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na nedeljo. Dogodki 10. januar - v Nikaragvi izbruhnejo nasilne demonstracije proti Somozinem režimu po umoru kritičnega novinarja Pedra Cardenala. 24. januar - sovjetski izvidniški satelit Kosmos 954 zgori v ozračju in raztrese radioaktivne ostanke po severu Kanade. 1. februar - režiser Roman Polanski, obsojen pedofilskega razmerja, prekrši pogojni izpust in pobegne v Francijo. 15. februar - rodezijski premier Ian Smith se s črnskimi voditelji dogovori za prenos oblasti na avtohtono večino. 16. februar - zagnana je prva elektronska oglasna deska (BBS). 21. februar - med gradbenimi deli v Mexico Cityju odkrijejo ostanke velike piramide (Templo Mayor) Tenochtitlana. 2. marec - češkoslovaški kozmonavt Vladimír Remek na krovu misije Sojuz 28 postane prvi človek v vesolju, ki ni Američan ali Sovjet. 16. marec - pripadniki Rdečih brigad ugrabijo nekdanjega italijanskega premierja Alda Mora. 17. marec - tanker Amoco Cadiz nasede pred obalo Bretanije. 22. april - 16 najslavnejših reggae skupin na čelu z Bob Marley and the Wailers izvede One Love Peace Concert v Kingstonu da bi ustavili politično nasilje na Jamajki. 8. maj - Reinhold Messner in Peter Habeler izvedeta prvi vzpon na Mount Everest brez dodatnega kisika. 1. – 25. junij - v Argentini poteka svetovno prvenstvo v nogometu 1978. 22. junij - ameriški astronom James Walter Christy odkrije Haron, največji Plutonov naravni satelit. 7. julij - Salomonovi otoki postanejo neodvisna država. 11. julij - v eksploziji cisterne s propilenom blizu mesta Tarragona v Kataloniji umre več kot 200 turistov. 25. julij - rojena je Louise Brown, prvi »otrok iz epruvete«. 26. avgust - papež Janez Pavel I. nasledi Pavla VI. kot 263. papež Rimskokatoliške cerkve. 17. september - egiptovski predsednik Anvar Sadat in izraelski premier Menahem Begin po dveh tednih pogajanj v Camp Davidu podpišeta dogovore o oblikovanju mirovnega sporazuma med državama. 1. oktober - Tuvalu postane neodvisna država 16. oktober - papež Janez Pavel II. nasledi Janeza Pavla I. po enem najkrajših papeževanj v zgodovini. 3. november - Dominika postane neodvisna država. 18. november - pripadniki ameriške verske sekte Ljudski Tempelj izvedejo množični umor-samomor v svoji naselbini v Gvajani, v katerem umre 918 ljudi. 10.–11. december - večmilijonska množica demonstrira proti iranskemu šahu Mohamedu Rezi Pahlaviju v Teheranu in zahteva Homeinijevo vrnitev. 22. december - na prelomnem 11. nacionalnem kongresu Komunistične partije Kitajske v Pekingu pod vodstvom Deng Xiaopinga je ukinjena Maova politika in sprejet program gospodarskih reform. 25. december - vietnamske sile začnejo z ofenzivo proti pripadnikom Rdečih Kmerov v Kambodži. 27. december - na referendumu je potrjena španska ustava, s čimer se uradno konča 40-letno obdobje vojaške diktature. Rojstva 9. januar - Igor Zorčič, slovenski politik in pravnik, predsednik Državnega zbora Republike Slovenije 28. januar - Gianluigi Buffon, italijanski nogometaš Jasmin Handanovič, slovenski nogometaš 6. februar - Olena Zelenska, ukrajinska arhitektka, scenaristka in prva dama 7. februar - Ashton Kutcher, ameriški igralec 9. februar - Rudi Bučar, slovenski glasbenik 28. februar - Benjamin Raich, avstrijski alpski smučar 11. marec - Didier Drogba, slonokoščenoobalni nogometaš 25. marec - Jurij Zrnec, slovenski igralec, televizijski voditelj in režiser 27. april - Jakub Janda, češki smučarski skakalec 11. maj - Laetitia Casta, francoski supermodel in igralka 23. maj - Janez Benko, slovenski klarinetist 16. junij - Anja Bukovec, slovenska violinistka 20. junij - Frank Lampard, angleški nogometaš 1. julij - Ruud van Nistelrooy, nizozemski nogometaš 2. julij - Jüri Ratas, estonski politik 9. julij - Jaka Lakovič, slovenski košarkar 22. avgust - Aleš Maver, slovenski politični analitik, publicist, prevajalec in profesor 23. avgust - Kobe Bryant, ameriški košarkar 3. september - Urška Bačovnik Janša, slovenska zdravnica Tinkara Kovač, slovenska glasbenica 30. september - Andrej Jerman, slovenski alpski smučar 14. oktober - Paul Hunter, angleški igralec snookerja († 2006) Usher, ameriški pevec, plesalec in igralec 27. oktober - Vanessa Mae, britanska violinistka 12. november - Gal Gjurin, slovenski glasbenik in pisatelj 2. december - Nelly Furtado, kanadska pevka 18. december - Katie Holmes, ameriška igralka 22. december - Edo Maajka, bosansko-hrvaški raper Smrti 2. januar - Jaka Avšič, slovenski general, diplomat in politik (* 1896) 14. januar - Kurt Gödel, avstrijsko-ameriški matematik in logik (* 1906) 26. februar - Artjom Izakovič Alihanjan, ruski fizik (* 1908) 2. marec - Drago Leskovšek, slovenski gradbeni inženir (* 1888) 19. marec - Gaston Maurice Julia, francoski matematik (* 1893) 28. marec - Karl Lennart Oesch, finski general (* 1892) 16. april - Lucius D. Clay, ameriški častnik in vojaški guverner (* 1897) 1. maj - Aram Iljič Hačaturjan, armenski skladatelj (* 1903) 9. maj - Aldo Moro, italijanski politik (tega dne najden mrtev) (* 1916) 1. junij - Marija Žagar, slovenska učiteljica in knjižničarka (* 1896) 7. junij - Ronald George Wreyford Norrish, britanski kemik, nobelovec (* 1897) 1. julij - Kurt Student, nemški vojaški pilot in general (* 1890) 28. julij - Božo Vodušek, slovenski pisatelj, prevajalec in jezikoslovec (* 1905) 30. julij - Umberto Nobile, italijanski letalski inženir in raziskovalec (* 1885) 6. avgust - papež Pavel VI. (* 1897) 21. avgust - Charles Ormond Eames mlajši, ameriški oblikovalec in arhitekt (* 1907) 28. avgust - Robert Shaw, angleško-ameriški igralec (* 1927) 7. september - Keith Moon, angleški glasbenik (* 1946) 15. september - Willy Messerschmitt, nemški letalski konstruktor in poslovnež (* 1898) Ricardo Zamora, španski nogometaš (* 1901) 19. september - Étienne Gilson, francoski krščanski filozof (* 1884) 28. september - papež Janez Pavel I. (* 1912) 9. oktober - Jacques Brel, belgijsko-francoski šansonjer in igralec (* 1929) 15. november - Margaret Mead, ameriška antropologinja (* 1901) 8. december - Golda Meir, izraelska političarka (* 1898) 10. december - Ed Wood, ameriški filmski ustvarjalec (* 1924) 11. december - Vincent du Vigneaud, ameriški biokemik, nobelovec (* 1901) Nobelove nagrade Fizika - Peter Leonidovič Kapica, Arno Allan Penzias, Robert Woodrow Wilson Kemija - Peter D. Mitchell Fiziologija ali medicina - Werner Arber, Daniel Nathans, Hamilton O. Smith Književnost - Isaac Bashevis Singer Mir - Mohamed Anvar Al-Sadat in Menahem Begin Ekonomija - Herbert Simon


text: 1977 (MCMLXXVII) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na soboto. Dogodki 18. januar - mikrobiologi odkrijejo bakterijo povzročiteljico skrivnostne bolezni legioneloze, ki je prvič izbruhnila leto prej. v strmoglavljenju letala umre tedanji predsednik vlade SFRJ Džemal Bijedić z ženo. 4. marec - potres v Vrancei (Romunija) povzroči smrt več kot 1500 ljudi, tresenje tal je čutiti po vsem Balkanu. 10. marec - ameriški astronomi odkrijejo Uranove obroče. 27. marec - najsmrtonosnejša nesreča v zgodovini letalstva: v trčenju dveh potniških letal Boeing 747 na letališču Los Rodeos na Tenerifih umre 583 potnikov in članov posadke.(tenerifska letalska nesreča) 8. april – punk skupina The Clash izda debitantski album The Clash pri založbi CBS Records. 22. april - prvi uspešen prenos telefonskega signala preko optičnih vlaken. 17. maj - stranka Likud pod vodstvom Menahema Begina zmaga na parlamentarnih volitvah v Izraelu. 25. maj - v ameriških kinematografih pričnejo predvajati prvi film iz serije Vojna zvezd, ki postane najbolj gledani film vseh časov. 5. junij - v državnem udaru na Sejšelih je strmoglavljen prvi predsednik; njegov naslednik kasneje uvede enostrankarski socializem. 15. junij - v Španiji potekajo prve demokratične volitve po 41 letih pod Francovo oblastjo. 26. junij - Elvis Presley ima v Indianapolisu svoj zadnji koncert. 27. junij - Džibuti postane neodvisna država. 5. julij - general Mohamed Zia-ul-Haq v državnem udaru strmoglavi ministrskega predsednika Pakistana Zulfikarja Alija Bhuttoja. 13. julij - somalijska vojska napade Ogaden v Etiopiji; začetek ogadenske vojne. 22. julij - 9 mesecev po tistem ko je bil odstavljen med kulturno revolucijo se Kitajski voditelj Deng Xiaoping vrne na oblast. 12. avgust - prvi prosti polet raketoplana Enterprise, prototipa ameriškega programa raketoplanov. 20. avgust - NASA izstreli medplanetarno sondo Voyager 2. 5. september - z nekaj dnevno zamudo NASA izstreli medplanetarno sondo Voyager 1. 7. september - Panama in Združene države Amerike podpišejo sporazum o statusu panamskega prekopa, po katerem ZDA predajo nadzor na prekopom Panami konec 20. stoletja. 1. oktober - brazilski nogometaš Pelé odigra svojo poslovilno tekmo. 20. oktober - strmoglavi letalo s člani skupine Lynyrd Skynyrd, umrejo Ronnie Van Zant, Steve Gaines in Cassie Gaines. 26. oktober - odkrit je zadnji naravni primer bolezni črnih koz, ki od takrat velja za iztrebljeno. 1. november - astronom Charles T. Kowal odkrije 2060 Hiron, prvega znanega predstavnika Kentavrov, novega razreda planetoidov. 8. november - grški arheolog Manolis Andronikos odkrije nedotaknjeno grobnico Filipa II. Makedonskega v Vergini. 19. november - Anvar Sadat kot prvi arabski državnik obišče Izrael, kjer se s premierjem Menahemom Beginom dogovarjata o trajnem premirju. 22. november - v Arpanetu je prvič uporabljen protokolski sklad TCP/IP, ki danes predstavlja temelj interneta. 4. december - predsednik Srednjeafriške republike Jean-Bedel Bokassa se okrona za cesarja. Rojstva 13. januar - Orlando Bloom, angleški filmski igralec 22. januar - Hidetoshi Nakata, japonski nogometaš 26. januar - Vince Carter, ameriški košarkar 2. februar - Shakira, kolumbijska pevka 5. februar - Ben Ainslie, angleški jadralec 6. februar - Mitja Petkovšek, slovenski telovadec 15. februar - Milenko Ačimovič, slovenski nogometaš 28. februar - Tomi Meglič, slovenski glasbenik 2. marec - Chris Martin, angleški glasbenik 4. marec - Ana Guevara, mehiška atletinja 7. maj - Marko Milič, slovenski košarkar 10. maj - Nick Heidfeld, nemški dirkač Formule 1 11. maj - Janne Ahonen, finski smučarski skakalec 13. maj - Nana Milčinski, slovenska dramaturginja, gledališka in televizijska režiserka in pevka 14. maj - Mate Bekavac, slovenski klarinetist, skladatelj in dirigent 1. junij - Gorazd Škof, slovenski rokometaš 8. junij - Kanye West, ameriški raper in producent 19. junij - Urška Klakočar Zupančič, slovenska pravnica, pisateljica in političarka 27. junij - Raúl, španski nogometaš 30. junij - Aljuš Pertinač, slovenski politolog in politik 1. julij - Helena Jaklitsch, slovenska zgodovinarka in političarka Liv Tyler, ameriška igralka 14. julij - Viktorija, švedska prestolonaslednica 21. julij - Chad Hurley, ameriški programer in poslovnež 28. julij - Emanuel Ginobili, argentinski košarkar 8. avgust - Tommy Ingebrigtsen, norveški smučarski skakalec 17. avgust - Thierry Henry, francoski nogometaš 12. oktober - Bode Miller, ameriški alpski smučar 17. oktober - André Villas-Boas, portugalski nogometni trener 24. oktober - Branko Jordan, slovenski gledališki igralec 16. november - Maggie Gyllenhaal, ameriška igralka 3. december - Adam Małysz, poljski smučarski skakalec 21. december - Emmanuel Macron, predsednik Francije Smrti 18. januar - Džemal Bijedić, bosanski politik (* 1917) 9. februar - Alia, jordanska kraljica (* 1948) Sergej Vladimirovič Iljušin, ruski letalski inženir in vojaški pilot (* 1894) 23. februar - Khunu Rinpoche, tibetanski budistični učitelj (* 1895) 5. marec - Tom Pryce, valižanski dirkač (* 1949) 4. april - Dušan Pirjevec, slovenski literarni zgodovinar in teoretik (* 1920) 3. junij - Archibald Vivian Hill, angleški fiziolog, nobelovec (* 1886) Roberto Rosselini, italijanski filmski režiser (* 1906) 16. junij - Wernher von Braun, nemški raketni inženir (* 1912) 2. julij - Vladimir Nabokov, ruski pisatelj, entomolog in šahist (* 1899) 4. avgust - Edgar Douglas Adrian, angleški nevrofiziolog, nobelovec (* 1889) Ernst Bloch, nemški filozof (* 1885) 14. avgust - Alexander Luria, ruski psiholog (* 1902) 16. avgust - Elvis Presley, ameriški pevec, (* 1935) 19. avgust - Groucho Marx, ameriški komik in igralec (* 1890) 16. september - Maria Callas, grška sopranistka (* 1923) 18. september - Paul Isaac Bernays, švicarski matematik in logik (* 1888) 20. oktober - člani skupine Lynyrd Skynyrd Cassie Gaines, ameriška pevka (* 1948) Steve Gaines, ameriški glasbenik (* 1949) Ronnie Van Zant, ameriški pevec (* 1948) 5. november - René Goscinny, francoski stripar (* 1926) 14. november - A. C. Bhaktivedanta Svami Prabhupada, indijski verski voditelj (* 1896) 25. december - Charlie Chaplin, angleško-ameriški filmski igralec, filmski režiser (* 1889) Nobelove nagrade Fizika - Philip Warren Anderson, Nevill Francis Mott, John Hasbrouck van Vleck Kemija - Ilya Prigogine Fiziologija ali medicina - Roger Guillemin, Andrew V. Schally, Rosalyn Yalow Književnost - Vicente Aleixandre Mir - Amnesty International Ekonomija - Bertil Ohlin, James Meade


text: 1976 (MCMLXXVI) je bilo prestopno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na četrtek. Dogodki 1. januar - na trg pride Cray-1, prvi komercialno dostopen superračunalnik. 5. januar - Kmerska republika se s sprejetjem nove ustave pod Pol Potovo oblastjo preimenuje v Demokratično Kampučijo. 18. januar - Bangladeš in Pakistan 5 let po vojni za odcepitev Bangladeša vzpostavita diplomatske odnose. 21. januar - prvi komercialni polet letala Concorde. 4. februar - v močnem potresu v Gvatemali in Hondurasu umre 23.000 ljudi. 13. februar - v vojaškem državnem udaru je ubit nigerijski voditelj Murtala Mohammed. 27. februar - Fronta Polisario v Zahodni Sahari razglasi neodvisnost ozemlja pod imenom Demokratična arabska republika Sahara. 24. marec - argentinska vojska odstavi predsednico Isabel Perón in v naslednjih dneh vzpostavi vojaško diktaturo z Jorgejem Videlo na čelu države. 1. april - Steve Jobs in Steve Wozniak ustanovita podjetje Apple. 17. april - Telesnokulturna skupnosta Slovenije je v Portorožu sprejela kontroverzni sporazum o razvoju telesnokulturne dejavnosti v Sloveniji. Zaradi sporazuma znanega tudi kot Portoroški sklepi je prišlo do velikih pretresov v slovenskem športu. 6. maj - potres v Posočju povzroči veliko gmotno škodo v Furlaniji (Italija) in Posočju (Slovenija) ter zahteva skoraj 1000 žrtev v Italiji. 31. maj - Sirija se vplete v Libanonsko državljansko vojno na nasprotni strani kot Palestinska osvobodilna organizacija, ki jo je prej podpirala. 1. junij - Islandija in Združeno kraljestvo z dogovorom končata t. i. vojno za polenovke. 1. junij - namenu predajo najvišji dimnik v Evropi, Trboveljski dimnik. 16. junij - v Sowetu, predelu Johannesburga, se pričnejo množični študentski izgredi v odziv na uvedbo afrikanščine kot učnega jezika v šolah. 26. junij - v Torontu odprejo stolp CN Tower, takrat najvišjo prosto stoječo zgradbo na svetu. 29. junij - Sejšeli postanejo neodvisna država. 2. julij - Severni in Južni Vietnam se združita v socialistično republiko Vietnam. 10. julij - katastrofa v Sevesu: industrijska nesreča blizu Milana v Italiji povzroči izpust velikega oblaka strupenega tetraklorodibenzodioksina nad naseljena območja. 17. julij – 1. avgust - v kanadskem Montrealu potekajo Poletne olimpijske igre. 20. julij - ameriško vesoljsko plovilo Viking 1 uspešno pristane na Marsu. 28. julij - katastrofalni potres zravna kitajsko mesto Tangšan in zahteva četrt milijona žrtev. 31. julij - vesoljska agencija NASA objavi slavno fotografijo »obraza na Marsu«, ki jo je posnel Viking 1. 1. avgust - Trinidad in Tobago postane republika. 25. avgust - Jacques Chirac odstopi z mesta ministrskega predsednika Francije, nasledi ga Raymond Barre. 26. avgust - prvi znani izbruh virusa ebole v Zairu. 10. september - v trčenju dveh potniških letal nad Vrbovcem blizu Zagreba umre vseh 176 potnikov in članov posadke na obeh. 6. oktober - z aretacijo Skupine štirih se konča kulturna revolucija na Kitajskem. 2. november - Jimmy Carter je izvoljen za predsednika ZDA kot prvi kandidat z ameriškega »globokega juga« po državljanski vojni. 3. december - napadalec ustreli Boba Marleyja in njegovega menedžerja Dona Taylorja v poskusu atentata v Kingstonu. 6. december - vojska Viet Konga je razpuščena, njeni pripadniki so vključeni v Vietnamsko ljudsko armado. Rojstva 20. januar - Anastasia Voločkova, ruska primabalerina 21. januar - Emma Bunton, angleška pevka 11. februar - Alenka Dovžan, slovenska alpska smučarka 4. marec - Igor Štamulak, slovenski dramski igralec 5. marec - Šarūnas Jasikevičius, litovski košarkar 13. marec - Dejan Zavec, slovenski boksar 22. marec - Reese Witherspoon, ameriška igralka 30. marec - Ty Conklin, ameriški hokejist 25. april - Tim Duncan, ameriški košarkar 2. maj - Ine Marie Eriksen Søreide, norveška političarka 15. maj - Anže Logar, slovenski politik 25. maj - Cillian Murphy, irski igralec 30. maj - Radoslav Nesterovič, slovenski košarkar 31. maj - Colin Farrell, irski igralec 4. junij - Aleksej Navalni, ruski opozicijski politik in protikorupcijski aktivist 8. junij - Lindsay Davenport, ameriška teniška igralka 19. junij - Simona Kustec, slovenska političarka in politologinja 1. julij - Ruud van Nistelrooy, nizozemski nogometaš 27. avgust - Mark Webber, avstralski dirkač Formule 1 3. september - Lado Bizovičar, slovenski televizijski voditelj in igralec 12. september - Jolanda Čeplak, slovenska atletinja 22. september - Ronaldo, brazilski nogometaš 27. september - Francesco Totti, italijanski nogometaš 17. oktober - Bernarda Žarn, slovenska TV voditeljica, 26. oktober - Jeremy Wotherspoon, kanadski hitrostni drsalec 22. november - Ville Valo, finski pevec 25. december - Armin van Buuren, nizozemski trance producent Smrti 8. januar - Ču En Laj, kitajski politik (* 1898) 12. januar - Agatha Christie, angleška pisateljica (* 1890) 1. februar - Werner Karl Heisenberg, nemški fizik in filozof, nobelovec (* 1901) 11. februar - Boris Ziherl, slovenski politik in marksistični filozof (* 1910) 22. februar - Michael Polanyi, madžarsko-britanski kemik in filozof (* 1891) 17. marec - Luchino Visconti, italijanski režiser in scenarist (* 1906) 24. marec - Bernard Montgomery, britanski maršal (* 1887) 5. april - Howard Hughes, ameriški poslovnež, letalec in filmski ustvarjalec (* 1905) 25. april - Carol Reed, angleški filmski režiser (* 1906) 26. maj - Martin Heidegger, nemški filozof (* 1889) 31. maj - Jacques Monod, francoski biolog, nobelovec (* 1910) 2. junij - Juan José Torres, bolivijski politik (* 1920) 24. junij - Imogen Cunningham, ameriški fotograf (* 1883) 25. julij - John Clarke Slater, ameriški fizik, kemik (* 1900) 30. julij - Rudolf Bultmann, nemški teolog (* 1884) 2. avgust - Fritz Lang, avstrijsko-ameriški filmski ustvarjalec (* 1890) 22. avgust - Juscelino Kubitschek, brazilski politik (* 1902) Fran Roš, slovenski pisatelj, pesnik in dramatik (* 1898) 26. avgust - Lotte Lehmann, nemška sopranistka (* 1888) 9. september - Mao Zedong, kitajski politik in revolucionar 14. september - knez Pavel Karađorđević, regent Kraljevine Jugoslavije (* 1893) 26. september - Lavoslav Ružička, hrvaški kemik, nobelovec (* 1887) 5. oktober - Lars Onsager, norveško-ameriški fizik in kemik, nobelovec (* 1903) 6. oktober - Gilbert Ryle, britanski filozof (* 1900) 15. november - Jean Gabin, francoski filmski igralec (* 1904) 23. november - André Malraux, francoski pisatelj (* 1901) Nobelove nagrade Fizika - Burton Richter, Samuel Chao Chung Ting Kemija - William Nunn Lipscomb mlajši Fiziologija ali medicina - Baruch S. Blumberg, Daniel Carleton Gajdusek Književnost - Saul Bellow Mir - Betty Williams in Mairead Corrigan Ekonomija - Milton Friedman


text: 1975 (MCMLXXV) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na sredo. Organizacija združenih narodov je leto 1975 proglasila za mednarodno leto žensk. Dogodki Januar – junij Januar: na trg pride Altair 8800, začetek dobe mikroračunalnikov. avtomobilsko podjetje Volkswagen trgu predstavi model Golf. 29. januar - organizacija Weatherman izvede bombni napad na sedež ameriškega zunanjega ministrstva v Washingtonu. 4. februar - potres v Haičengu (Liaoning, Kitajska), prvi pravilno napovedani večji potres v zgodovini, zahteva približno 2.000 žrtev, skoraj 30.000 je ranjenih. 9. februar - posadka misije Sojuz 17 (Georgij Grečko in Aleksej Gubarjev) se uspešno vrne na Zemljo po mesecu bivanja v vesoljski postaji Saljut 4. 11. februar - Margaret Thatcher je izvoljena za predsednico Konzervativne stranke, s čimer postane prva ženska na čelu kake britanske politične stranke. 13. februar - kot prvi korak k vzpostavitvi separatistične turške države na Cipru je ustanovljena Turška republika Severni Ciper. 21. februar - Afera Watergate: nekdanji državni tožilec ZDA John N. Mitchell ter H. R. Haldeman in John Ehrlichman so obsojeni na zaporne kazni od 30 mesecev do 8 let. 4. marec - Elizabeta II. podeli Charlieju Chaplinu viteški naziv. 8. marec - Združeni narodi razglasijo mednarodni dan žena 10. marec - odprtje nove proge za hitre vlake Šinkansen med Osako in Fukuoko na Japonskem. 13. marec - predsednik Južnega Vietnama Nguyen Van Thieu ukaže evakuacijo osrednjega višavja pred napredujočo severnovietnamsko invazijo. 15. marec - Brazilija preseli svoje glavno mesto iz Niteróija v Rio de Janeiro. 25. marec - saudski kralj Faisal je ubit v atentatu, ki ga izvede njegov nečak. 17. april - po večtedenskih spopadih med Rdečimi Kmeri in vladnimi silami pade Phnom Penh, s čimer se konča kamboška državljanska vojna; Rdeči Kmeri po tem izvedejo neslavni pokol na t. i. »poljih smrti«. 24. april - teroristični napad (Frakcija Rdeče armade) na ambasado Z. Nemčije v Stockholmu: švedska policija ukrepa in zajame vseh 6 napadalcev in reši 11 talcev 30. april - s padcem Saigona in brezpogojno kapitulacijo Južnega Vietnama se konča vietnamska vojna ter prične množična evakuacija Američanov in Južnih Vietnamcev. 16. maj - Junko Tabei kot prva ženska osvoji vrh Mount Everesta. 5. junij - prvič po šestdnevni vojni (junij 1967) je odprt Sueški prekop. 25. junij - Mozambik postane neodvisna država. Julij – december 2. julij - z odlokom skupščine Socialistične republike Slovenije je ustanovljena Univerza v Mariboru. 5. julij - Zelenortski otoki postanejo neodvisna država po 500 letih portugalske oblasti. 6. julij - Komori razglasijo neodvisnost od Francije. 12. julij - Sao Tome in Principe postane neodvisna država. 17. julij - Preskusni projekt Apollo-Sojuz: ameriško vesoljsko plovilo Apollo in sovjetski Sojuz 19 se uspešno spojita v Zemljini orbiti. 1. avgust - delegati na Konferenci o varnosti in sodelovanju v Evropi podpišejo t. i. Helsinško deklaracijo, v katerem se med drugim obvežejo k spoštovanju državnih mej in človekovih pravic v Evropi. 8. avgust - močno deževje, ki spremlja tajfun Nina, povzroči popustitev jezu Banqiao in več manjših jezov v kitajski provinci Henan; v poplavah umre skoraj 200.000 ljudi. 20. avgust - NASA, program program Viking: Viking 1 izstrelijo proti Marsu. 6. september - potres z močjo 6,7 po Richterjevi lestvici zahteva 2000 žrtev v turškem mestu Diyarbakır in preostanku istoimenske province. 16. september - Papua Nova Gvineja si pridobi neodvisnost od Avstralije. 22. september - predsednik Združenih držav Amerike Gerald Ford preživi že drugi poskus atentata v tem mesecu. 30. september - prvi polet helikopterja AH-64 Apache. 30. oktober - zaradi bolezni odstopi španski diktator Francisco Franco, oblast v državi prevzame Juan Carlos I. 10. november - s podpisom osimskih sporazumov je dokončno urejeno vprašanje povojne meje med Italijo in Jugoslavijo. 11. november - Angola pridobi neodvisnost od Portugalske; kmalu po tem izbruhne državljanska vojna, ki traja z nekaj prekinitvami skoraj 30 let. 15. november - voditelji šestih industrializiranih držav vzpostavijo skupino G6 (danes G8). 20. november - s smrtjo Francisca Franca se konča obdobje diktatorstva v Španiji in začne prehod v demokratično družbo. 25. november - Surinam postane neodvisna država. 28. november - Portugalski Timor razglasi neodvisnost od Portugalske kot Vzhodni Timor. 29. november - v Ljubljani je slovesno odprt Univerzitetni klinični center. 3. december - raziskovalec Jacques Cousteau odkrije razbitine Titanicove sestrske ladje HMHS Britannic. 7. december - indonezijska vojska vkoraka v Vzhodni Timor. 21. december - šest oboroženih ljudi, med njimi Carlos Šakal, vdre v sedež Organizacije držav izvoznic nafte na Dunaju in ugrabi delegate konference. Svetovna populacija Rojstva 7. januar - Mojca Suhadolc, slovenska alpska smučarka 15. januar - Sophie Wilmès, belgijska političarka 18. februar - Gary Neville, angleški nogometaš 19. februar - Esther de Lange, nizozemska političarka 20. februar - Brian Littrell, ameriški pop pevec 22. februar - Drew Barrymore, ameriška filmska igralka 9. marec - Roy Makaay, nizozemski nogometaš 11. marec - Buvaisar Saitiev, ruski (čečenski) rokoborec 15. marec - Eva Longoria, ameriška filmska igralka 15. marec - Veselin Topalov, bolgarski šahist 27. april - Kazujoši Funaki, japonski smučarski skakalec 2. maj - David Beckham, angleški nogometaš 8. maj - Enrique Iglesias, špansko-ameriški pevec 25. maj - Lauryn Hill, ameriška glasbenica 27. maj - Jamie Oliver, angleški kuhar in televizijski voditelj 4. junij - Angelina Jolie Voight, ameriška filmska igralka 7. junij - Allen Iverson, ameriški košarkar 25. junij - Vladimir Kramnik, ruski šahist 30. junij - Ralf Schumacher, nemški dirkač Formule 1 5. julij - Hernán Crespo, argentinski nogometaš 6. julij - Curtis Jackson (50 Cent), ameriški rapper 20. julij - Ray Allen, ameriški košarkar 25. julij - Jevgenij Nabokov, ruski hokejski vratar 6. avgust: Katja Koren, slovenska alpska smučarka Klemen Jaklič, slovenski pravnik 7. avgust - Charlize Theron, južnoafriška filmska igralka 17. september - Juan Pablo Montoya, kolumbijski dirkač Formule 1 19. september - Aurelia Frick, lihtenštajnska političarka in pravnica 27. september - Sam Lee, hongkongški filmski igralec 30. september - Marion Cotillard, francoska filmska igralka 5. oktober - Kate Winslet, angleška filmska igralka 17. december - Milla Jovovich, ukrajinska filmska igralka 21. december: Charles Michel, belgijski politik in predsednik Evropskega sveta Uroš Urbanija, slovenski novinar in slovenist 30. december - Tiger Woods, ameriški golfist Smrti 8. februar - sir Robert Robinson, angleški kemik, nobelovec (* 1886) 7. marec - Mihail Mihajlovič Bahtin, ruski filozof in semiotik (* 1895) 8. marec - George Stevens, ameriški filmski režiser (* 1904) 13. marec - Ivo Andrić, srbski pisatelj, nobelovec (* 1892) 15. marec - Aristoteles Sokrates Homer Onassis, grški ladjar (* 1906) 5. april - Čang Kaj-Šek, kitajski general in politik (* 1887) 12. april - Franc Žvanut, slovenski travmatolog (* 1912) 17. april - Sarvepalli Radhakrišnan , indijski filozof in državnik (* 1888) 22. maj - Boris Kalin, slovenski kipar (* 1905) 28. maj - Lung Chien, kitajski filmski režiser in filmski igralec (* 1916) 3. junij - Eisaku Sato, japonski politik, nobelovec (* 1901) 4. junij - Valentin Ferdinandovič Asmus, ruski filozof (* 1894) 5. junij - Paul Keres, estonski šahist (* 1916) 26. junij - Sveti Josemaría Escrivá de Balaguer, španski katoliški duhovnik (* 1902) 7. julij - Jacob Aall Bonnevie Bjerknes, norveško-ameriški meteorolog in fizik (* 1897) 9. avgust - Dmitrij Šostakovič, ruski skladatelj (* 1906) 27. avgust - Hajle Selasije I., etiopski neguš negasti (* 1892) 20. oktober - Harlow Shapley, ameriški astronom (* 1885) 22. oktober - Arnold Joseph Toynbee, britanski zgodovinar (* 1889) 30. oktober - Gustav Ludwig Hertz, nemški fizik (* 1887) 2. november - Pier Paolo Pasolini, italijanski filmski režiser (* 1922) 20. november - Francisco Franco, španski diktator (* 1892) 29. november - Graham Hill, angleški dirkač Formule 1 (* 1929) 4. december - Hannah Arendt, ameriška filozofinja nemško-judovskega rodu (* 1906) Nobelove nagrade Fizika - Aage Niels Bohr, Ben Roy Mottelson, Leo James Rainwater Kemija - John Warcup Cornforth, Vladimir Prelog Fiziologija ali medicina - David Baltimore, Renato Dulbecco, Howard Martin Temin Književnost - Eugenio Montale Mir - Andrej Dimitrijevič Saharov Ekonomija - Leonid Kantorovič, Tjalling Koopmans