text: Sadeq Hedayat Biografi[rediger | rediger kilde] Sadeq Hedayat ble født i 1903 i Teheran og vokste opp med den konstitusjonelle revolusjonen i Iran som varte fra 1905–1911 og første verdenskrig og dens gjenklang som herjet i regionen. Han var født inn i en familie, som er dypt integrert i det iranske etablissementet. En av hans familiemedlemmer var fra en viktig dikter og historiker i Iran på 1800-tallet, Rezaqoli Khan Hedayat. Hans utvidede familie var viktige statsrepresentanter, politiske ledere og generaler i hæren. Han var født inn i borgerskapet i datidens Teheran. Han var yngstemann i en søskenflokk på seks – en ektefødt attpåklatt. Brødrene hans var mye eldre enn han og søstrene hans var mest knyttet til hverandre. Det førte til at han tilbragte store deler av tiden sin med familie, som var mye eldre enn seg selv, barnepiken og sine dyrevenner. Hans sterke forhold til dyr spores tilbake til barndommen. Han engasjerte seg tidlig med å skrive artikler. Da han var 12 år gammel lagde han og hans fetter et tidsskrift med navn "Dødens stemme" , som de ga rundt til venner og bekjente. Han var et blygt og innadvendt barn med et intenst følelsesregister. I den nærmest selvbiografiske novellen Zende be gur ("Begravet levende") skriver han: "Alle tror at barn er lykkelige. Jeg husker det meget godt. Jeg var kanskje mer sensitiv da og var veldig stille og mer årvåken enn andre." I følge hans far vendte han mye av sin aggresjon mot seg selv om han ble sint og kunne slå hodet i veggen og skrape seg til blods i kinnet med sine negler. Han viste kraftige, nervøse skjelvinger om han så på rituell selvskading og sterke reaksjoner der dyr ble behandlet med brutalitet av veterinær eller ved slakting. Slakting i hus var veldig vanlig i datidens Iran. Hans komplekse følelsesliv og interesse for å skrive skulle han ta med seg resten av livet. St.Louis[rediger | rediger kilde] Sadeq Hedayat ble en klassisk og åpensinnet akademiker med mange interessefelt. Han leste mye vestlig og orientalsk litteratur, som han lot prege sin livsstil og virke som dikter. En av hans store kampsaker var dyrerettigheter og vegetarianisme. Etter et halvt års fravær fra gymnaset, på grunn av øyeproblemer, begynte han på den franske, romersk-katolske misjonærskolen St.Louis. Det var et gymnas, som hadde båret frem moderne persisk poesis pioner Nima Yushij (1897–1960). En av datidens renommerte diktere Nezam Vafa (1887–1965) underviste Yushij i persisk ved St.Louis. Høyst trolig var det en av grunnene til at Sadeq valgte selv å begynne der. På St.Louis stiftet han et tett akademisk vennskap med nederlandske presten Herman Rigter (1882–1955). Han var en lærer med et bredt kunnskapsfelt. Han lærte bort fransk til Hedayat og Hedayat lærte bort persisk til gjengjeld. Pater Rigter skulle vise seg å være en viktig person i Sadeqs liv. Hans skikkelse har dukket opp i en novelle "Revelation, som ble utgitt i 1942. Den handler om en kristen fiolinist, som har opplevd en romantisk og ulykkelig kjærlighet i sitt liv. Etter sigende hadde Pater Rigter fortalt Hedayat om at på grunn av den samme opplevelsen skal han ha valgt sin fromme tilværelse. har også vært inspirasjon til et maleri, som Sadeq har kreert. Da pater Rigter reiste fra Iran, overlot en mengde bøker til Sadeq, deriblant Schopenhauer. For undertegnede virker det som om Rigter lyktes i å inspirere Hedayat med sin oppriktige lidenskap om filosofi, musikk og litteratur. Vegetarianisme og altruisme[rediger | rediger kilde] Sadeq Hedayat begynte trolig med sin livsstil som vegetarianer siste året på gymnaset St. Louis. Trolig var det da han tok motet til seg etter å ha båret en sterk empati med dyr siden barndommen. I et intervju forteller en klassekamerat av Hedayat posthumt at han reagerte med besvimelse og sterk reaksjon på dissekering av en firfisle under en naturfagstime, der han utroper etter ‘torturen’, som Sadeq selv kalte scenarioet: "Det urettferdige har alltid gode unnskyldninger for dets ugjerninger. Hva, i det store og det hele, er forskjellen mellom deg og meg og mordere som Genghis Khan? (...) Om de slutter å drepe dyr, vil de aldri drepe et menneske." I novellen Sharh-e hal-e yek olagh-e hengam-e marg (En esels tanker ved døden) fra 1923 skriver han noe lignende: Noen andre har sagt at noen mødre synes det er underholdende at ungene deres kutter av en fugls hode eller skader en hun eller en katt i lekene deres. Dette er roten til korrupsjon og grunnlaget for ondskap, undertrykkelse og forbrytelse. Det urette som er blitt gjort mot oss er en mors sviktende opplæring. Det er veldig betegnende for et buddhistisk budskap han tok til seg etter å ha lest boken ‘Tanker’ av Shopenhauer han fikk av Rigter . I novellen En esels tanker ved døden, nevner han Schopenhauer. Der asenet forteller om smerten om å være undertrykket, utnyttet og mishandlet av menneskene: "Blant dem har Schopenhauer forsvart oss. Han stadfester at det grunnleggende prinsippet om etikk er å ha barmhjertighet ikke bare for vår egen art, men også for andre dyr(...)" For Hedayat var vegetarianisme noe mer et ideal for sunn helse og livsstil, men med rot i medfølelse for dyr var det en politisk holdning. Han mente at hvis man kunne utøve onde handlinger mot dyr kunne det lett overføres til mennesker. Det var essensielt at mennesket skulle finne sin altruisme og avholdenhet fra å utføre onde handlinger ved å ha omsorg for dyr og vise dem likeverd. Døden[rediger | rediger kilde] Helt siden barndommen har Sadeq vært uvanlig opptatt av døden. Som nevnt var han med og utga tidsskriftet "Dødens stemme" da han var 11-12 år og har viet mye av forfatterskapet sitt til døden. I novellen Zende be gur ("Begravet levende") skriver han om en person, som bor i Paris som flørter med tanken om selvmord. Følgende utdrag er hentet fra en scene, der hovedpersonen besøker en gravlund, letende etter bopelen til et stevnemøte han har hatt med en jente: "Jeg tenkte: ’Så heldige dere har vært!’ Jeg følte meg sjalu ovenfor de døde, hvis legemer var oppløst under jorden. (...)Det var som om det døde var nærmere meg enn det levende.(...) De dumme tankene som dukker opp i hodet mitt! Kanskje jeg snakker nonsens." Novellen er kjent for å være nærmest selvbiografisk , som virker sannsynlig siden er sterke likhetstrekk mellom hovedpersonen og forfatteren selv. Hovedpersonen er en ung person, som bor i Paris med interesse for kultur, har et sterkt fokus på døden og selvmord. Hovedpersonen maler for å finne ‘trøst og behag’(sitat fra novellen, Yarshater s.149). Novellen er i jeg-form, som vitner om en mulig terapeutisk bruk av skrivekunsten. Han frigjør sine dystre, innelukkede tanker ved å skrive det ned. Det er kjent at han var en isolert person, som tilbragte store deler av livet alene. Så da var det en naturlig form for å kanalisere sine følelser og tanker gjennom skrivekunsten. I "Begravet levende" skriver han: "I midten av den endeløse trafikken (...), jeg var helt alene. Blant så mange millioner mennesker var det som om jeg satt i en forlist båt, fortapt i midten av havet." Novellen "Begravet levende" kom ut med som en diktsamling i 1930, etter at han hjemvendt fra et studieopphold på fire år i Paris. Det er kjent at han forsøkte å ta sitt eget liv i 1928, men ble reddet i siste liten. "Begravet levende" ender med at hovedpersonen lykkes i å ta sitt eget liv. Muligens ble novellen skrevet som en fullendt historie på sin egen opplevelse, der han selv kunne reflektere og bestemme utfallet over sitt eget forsøk. Humor[rediger | rediger kilde] Hedayats ettermæle og karakteristikker alle nyanser mellom gråtoner og beksvart. Han blir betegnet som en dyster og melankolsk person, men med et stort hjerte for dyr. Men han hadde også en mørk humor, i hans væremåte og som han tok med seg inn litteraturen. "Så heldige dere har vært!" sier hovedpersonen i "Begravet levende" om de døde, som ligger i kistene ved gravlunden hovedpersonen befinner seg på. Nevøen hans, Jahangir Hedayat, skriver i Sadeq Hedayat: His work and his wondrous world om en scene i et selskap hos foreldrene hans, der en kvinne spør Sadeq ut om: "Hvordan greier greier du å skrive slike fantastiske, vidunderlige historier?" Så svarer han: "Det er veldig enkelt, frue. Jeg bruker penn og papir" Kvinnen ble ikke avskrekket: "Selvfølgelig gjorde du det; men jeg vil gjerne vite hvordan du klarer å skrive så mye interessant." Så svarer han hånlig, i håp om å få avslutte samtalen: "Vel, du forstår frue, det har seg nemlig slik at jeg har pendiaré. Så snart jeg legger den på et ark, holder den det gående." Som denne scenen så eksemplarisk skisserer er en forfatter, som baserer seg med underfundig humor lener seg mot satire. Et av han mest satiriske verk er Hajji Aqa, som er et nærmest nådeløst angrep på ledende konservative politikere. Andre er Sag-e Velgard og Tup-e morvarid. Tup-e morvarid, som er hans siste satire, er hans siste novelle, harselerer han med religion, litteratur og litteratur. Satiren gjenspeiler, mest av alle hans verker, intense sinne og ‘verfremdung’ – fremmedgjøring. Sammen med ‘firergruppen’ – Rab’eh – som inkluderte Mojtaba Minovi, Bozorg Alavi og Masud Farzad. I periferien av gruppen befant også Mohammad Moqaddam, Zabih Behruz og Shin Partou. De var modernister, som kritiserte den etablerte intelligentsiaen i Teheran for tradisjonalisme og klassisisme i dens ideologi. Ganske motsigende, var Rab’eh og co. forkjempere av arianisme og modernitet, mens de var underdanige ovenfor staten. Sadeq Hedayat var en mann som hadde viet livet sitt litteratur og kunst og hadde sterk interesse for vitenskap og hadde stor innflytelse på utviklingen av antropologi som akademisk gren i Iran. En kan si at han var en klassisk dannet akademiker, som var lidenskapelig opptatt av tankegods og dens kraft. Han ofret en karriere innen bank, tannlegestudier og et ekteskapelig liv for å forbli kunstner og forfatter. En kan si at han levde et bohemsk liv i ånden. Men nesten hele livet sitt bodde han hjemme hos foreldrene sine, som kan synes å være motstridende et bohemsk liv. Han var en melankoliker og pessimist med et nihilistisk verdenssyn, men hadde mye humor, som han brukte med en fandenivoldsk holdning mot politikere. Det var ikke før på slutten av 1940-tallet han ble tatt inn i varmen av Teherans intellektuelle og ble en kjendis . Han måtte tåle kritikk fra sine litteraturkollegaer, som kaller han for en ‘smålig, borgerlig og demoraliserende forfatter’, som kalte hans verk for ‘svart litteratur’. Det gjorde at flyttet tilbake til Paris og tilbragte sine siste dager der. Referanser[rediger | rediger kilde] - Yarshater, Ehsan.1979, Sadeq Hedayat: An Anthology, Westview Press, Inc., Colorado. - Katouzian, Homa. 2008, Sadeq Hedayat: His work and his wondrous world, Routledge, New York. - Peder Wessel, Sadeq Hedayat: Mannen og myten, upublisert oppgave, Oslo, 2011.


source: fineweb

text: Marianne Skjelstad er fra Norge, og lager de mest fantastiske kort! Hennes kort gjenkjennes på nydelige farger, detaljer, oppsett og sist men ikke minst fantastisk fargelegging. Marianne fargelegger for det meste med Promarkers, og hun har laget en tutorial for oss;Fargelegging med Promarkers: Marianne Skjelstad is from Norway, and makes the most stunning cards! Her cards is to be recognized by wonderful colors, details, design and last but not least fabulous coloring. Marianne colors in her images mostly with Promarkers, and she has made a tutorial for us; Marianne colors in her images mostly with Promarkers, and she has made a tutorial for us; Coloring with Promarkers: Letraset Promarkers er en alkoholbasert tusj, som finnes i hele 92 farger. Med Promarkers er det lett å få jevne fine fargeflater, og ved å blande fargene mens de ennå er fuktige, kan du lage fine nyanser, og skygger på motivene dine. Valg av papir er en smakssak. Letraset har kartong som er spesielt beregnet for disse tusjene, ellers er fotokartong også anbefalt. Selv liker jeg best å bruke akvarellpapir. Vær oppmerksom på at fargene flyter mer ut på akvarellpapir, og den grove strukturen kan slite litt på spissene. Av blekk er Adirondack Dye den soleklare vinneren. Andre blekktyper vil lett skli utover i kontakt med tusjene. La Adirondacken tørke noen timer før du begynner å fargelegge. Et annet alternativ er svart Distress Ink, den fungerer også kjempefint! To ting det er lurt å huske på, for å få et fint resultat, er å jobbe raskt, og med små områder av gangen. Blir det stygge kanter og skiller på motivet ditt, kan disse ”viskes ut” med en lys farge. Jeg har valgt dette nydelige motivet fra Sugar Nellie. Letraset Promarkes are alcohol based markers, that comes in 92 different colors. With Promarkers it is easy to get smooth areas of colors, and by mixing colors while the ink is still wet, you can make wonderful nuances and shadows on your images. The choice og card stock is different from person to person, you have to find which one you like best. I use mostly aquarell papers. Be aware that the ink is spreading more on aquarell paper, and the sough surface can wear out the tip of the marker. Among ink pads I recommend Adirondack Dye. It is the very best ink pad to use with Promarkers. Other ink will very easily smudge into the markers and ruin the image. Let the Adirondacken dry for a couple of hours before you start coloring in. You can also use Distress ink pads, that works as a charm too. 2 rules for success; You have to work in small areas, and you have to work fast. If you get some ink spot from the markers you don`t want, you can erase them by using a lighter color marker. I have chosen this wonderful image from Sugar Nellie: Her er fargene jeg bruker til dette motivet. Here is the colors I`ve used for coloring in this image. Jeg begynner med hudfarge, Blush. I start with the skin color, Blush. For å lage skygger, bruker jeg Pastel Pink. Jeg tar et område av gangen, og begynner med ansiktet. Jeg fukter ansiktet på nytt med Blush, legger raskt på Pastel Pink der jeg vil ha en mørkere nyanse, og går over skjøtene med Blush, til jeg ser at overgangene blir jevne og fine. Fargene vil lysne litt når de tørker. To make shadows I use Pastel Pink. I do one small area at a time, and start with the face. I moist the face once again with Blush, quickly I add Pastel Pink there I want a darker nuance and the I use Blush to blend over the edges, so the colors melt together smooth and nice. The Colors will lighten a bit when they are dry. Til bukse har jeg valgt Pastel blue, Pearl Blue, og Cornflower. Jeg jobber på samme måte her, og begynner med å dekke hele buksa med den lyseste fargen. Mens Pastel Blue ennå er fuktig, legger jeg skygger med Pearl Blue, og går over skjøtene med Pastel Blue. For the pants I have chosen Pastel Blue, Pearl Blue and Cornflower. I work in the same way here, and start by covering the whole pants with the lightest color blue. While Pastel Blue is still wet, I put in shadows with Pearl Blue and go over the edges with Pastel Blue. Deretter legger jeg den mørkeste skyggen, Cornflower, og passer hele tiden på å viske ut skjøtene med en lysere fargenyanse. Then I put the darkest shadow in, Cornflower, and make sure that I at all time erase the edges with one of the lighter blue markers. På denne måten jobber jeg meg gjennom motivet. Til T-skjorta har jeg valgt Satin som lyseste nyanse, og skygget med Warm Gray 2 og 3. In this way I work my way through the image. On the T-shirt, I have used Satin as lightest color, and used Warm Gray 2 & 3. Til gress og blader blander jeg fargene Meadow Green, Forest Green og Marsh Green, og til blomstene har jeg brukt Lavendel og Lilac. For the grass and leaves I have mixed the colors Meadow Green, Forest Green and Marsh Green, and for the flowers I have used Lavendel and Lilac. Hår og belte har fått et strøk med Sandstone... Hair and her belt has been colored in with Sandstone..... ....og deretter har jeg gitt håret liv med Cocoa. Til slutt har jeg lagt en skygge rundt hele motivet med Ivory. ...and then I have shadowed her hair with Cocoa. At the end I have used Ivory to put a shadow around the whole image. Her kommer noen tips til som er greie å ha med seg: Hvis du påfører en lys farge, i en mørk farge, mens fargen ennå er fuktig, så vil den mørke fargen vike plassen for den lyse. Here are some tips that I find very useful. If you add a lighter color onto a darker color, while the colors are still wet, the darker color will be replaced with the lighter one. I mitt eksempel har jeg fargelagt denne herlige musa fra Whiff of Joy, med Coral, Cinnamon og Brunt Sienna. In my example, I have colored this wonderful mouse from Whiff of Joy, with Colar, Cinnamon and Burnt Sienna. Så fukter jeg ansiktet på nytt med Cinnamon, og lager kinn med den mye lysere Pastel Pink. Then I moist the face once again with cinnamon, and makes cheeks with the very much lighter color Pastel Pink. Mange tror Promarkers er vanskelig å bruke på detaljere motiver, derfor ville jeg ha med et Sarah Kay motiv med mange små detaljer. Tusjfargene sklir litt ut i papiret. Hvor mye avhenger av hvilket papir du velger å bruke. Det gjelder å holde seg litt innenfor konturene, så fargene får litt plass. Dette blir fort en vane, og det fungerer like godt på detaljerte motiver. A lot of people thinks Promarkers are harder to use on images with lots of details, and that is why I wanted to add an detailed image from Sarah Kay. The colors from the markers will slow into the paper, how much depends on the paper you choose. The clue is to stay a little bit inside the counture of the image. You`ll soon get used to it, and that is how it will still work on detailed images. Og skulle uhellet være ute, så finnes det faktisk håp allikevel. Husk at de lyse fargene lysner de mørke. Se her på mitt eksempel. Her har jeg vært uheldig med den brune fargen. Dette ser ikke særlig pent ut! And if the accident should happen, there is still hope. Remember that the lighter color erase the darker one. Look at my example. I have unfortunately gotten a brown spot in her face. This is not looking pretty. Her har jeg raskt funnet frem hudfargen, Blush, og brukt den som ”viskelær” på den brune flekken. Resultatet blir så godt som perfekt. Bare se her. Quickly I took the color Blush, and used it as an "eraser" on the brown spot. And the result is as good as perfect. Nå gjenstår det bare å lage kort av de ferdige motivene. I tillegg til mønsterark har jeg her brukt Spellbinders sirkler rundt motivet fra Sugar Nellie. Teksten er fra North Star Stamps, og stempelswirlene fra Autumn Leaves. Blomsten er satt sammen av en punchblomst, en fløyelsblomst fra Prima, og metallpynt. Jeg har også brukt Fiskars bordpunch, halvperler, eyelet og en sommerfuglcharm. All that is left now, is to make cards with the images I have colored in. In addition to pattern paper I have used Spellbinder circle around the image from Sugar Nellie. The Text is from North Star Stamps, and the swirl is from Autumn Leaves. The Flower is put together from die cut flower from a punch, a velvet flower from Prima Marketing, and metal embellishment. I have also used Fiskars borderpunch, half perals, eyelet and a butterfly charm. På dette kortet har motivet fra Whiff of Joy fått spellbinders rammer. Jeg har pyntet med masse blomster, knapper, brads og metallpynt. Jeg har også brukt blonde, halvperler og QK-swirler. Teksten er fra North Star Stamps. In this card I have used Spellbinder dies to make frames fro the image from Whiff of Joy. I have used lots of flowers, buttons, brads and metal embellishemnts. I have also used lace, half pearls and swirls from QuicKutz. The text is from North Star Stamps. Sarah Kay motivet har blitt til et påskekort, med tekst fra Papirloftet. Her har også motivet fått Spellbinders rammer. Blomstene er laget med Retro punchen, swirlene er Boss kut, og bladene er QK. Ellers har jeg brukt metallpynt og brads. Alle kantene er svertet med Distress Ink. I have used the Sarah Kay image on an Easter card, with text from Papirloftet. I have used Spellbinders to make frame fro the image, also on this card. The Flowers are made with the Retro punch, the swirls are Boss Kut dies, and the leaves are QuicKutz die cuts. I have used metal embellishments and brads. All the edges are distressed with Distress ink.


text: Utviklingsmidlene skal stimulere folkebibliotekene til nye og kreative metoder for å gjøre bibliotekene mer attraktive som møteplasser og skape ny aktivitet i bibliotekrommet. Søknadsfrist er 17. februar. Regjeringen ønsker å utvikle folkebibliotekene som uavhengige møteplasser og arenaer for offentlig samtale og debatt. Dette skal gjør bibliotekene bedre i stand til å oppfylle formålsparagrafen i den nye bibliotekloven, som er gjeldende fra 1.januar 2014. Se Kulturdepartmentets nettsider for informasjon om bakgrunnen for satsingen. Det lyses med dette ut 12,1 millioner kroner til å utvikle folkebibliotekene som uavhengige møteplasser og arenaer for offentlig samtale og debatt. Det vil være et mål å teste ut ulike metoder for å utvikle folkebibliotekene i tråd med den nye formålsparagrafen. Dette kan for eksempel være knyttet til utformingen av lokalene, arrangementstyper, nye samarbeidsformer eller andre tiltak som kan bidra til: - utvikling og fornying av bibliotekrommet slik at det gjenspeiler samfunnets og utdanningsinstitusjonenes behov for bibliotektjenester og legger til rette for utvikling av nye tilbud - samarbeids- og samordningsløsninger for å utvikle bibliotekene som kunnskapsallmenning, møtested og debattarena Hvem kan søke Folkebibliotek kan søke, gjerne i samarbeid med andre. Fylkesbibliotek kan søke dersom ett/flere folkebibliotek er med som samarbeidspart. Hvordan søke Midlene tildeles for ett år av gangen. Egenandelen bør utgjøre minst 40%. En del av finansieringen kan komme fra andre f.eks. lokale samarbeidspartnere eller sponsorer. Tildelt sum kan være mindre enn summen det er søkt om. Elektronisk søknadskjema Søknader skal sendes ved hjelp av elektronisk søknadsskjema . Søknadsfristen er 17.02.2014


text: Det klassiske spillet stein, saks, papir har vært brukt til å avgjøre utallige tvister gjennom historien. Og til tross for at noen gjennomført har tendensen til å vinne oftere enn andre, er folk flest stort sett enige om at det er et temmelig rettferdig spill. Inntil nå. Ufeilbarlig robot Forskere ved Universitet i Tokyo har nå nemlig bygd en stein, saks, papir-robot som aldri har tapt et eneste slag. Og uansett hvor mange ganger du prøver deg på forskjellige strategier vil du ende som taper hver eneste gang. Roboten virker ved første øyekast rett og slett ufeilbarlig. Men her ligger det bare litt lur teknologi bak. Super-raskt kamera For roboten er utstyrt med et høyhastighets håndgjenkjennelses-kamera, som på kun to millisekunder ser hva du kommer til å velge, og viser den hånden som slår deg. Trikset her er at det hele skjer så fort at det er umulig for det blotte øye å få med seg at roboten faktisk «jukser». Dermed kan man i teorien spille mot denne roboten i all evighet uten å få gleden av en eneste seier. Lurt å ha i bakhodet, så vi ikke går med på at en potensiell krig mellom mennesker og roboter i fremtiden blir avgjort med stein, saks, papir. Vil du ha den beste humoren fra nettet? Klikk her og få daglige smil! Husk å melde deg på Torsdag kveld fra Nydalen på Facebook. Klikk her


text: Bobilsenteret på Bygnes Vest Auto AS ble etablert i 1995 av Trond Inge Vikene og Sigvald Velde. Helt siden starten har vi prøvd å holde lave priser på våre produkter. I påsken 2009 flyttet vi inn i vårt nye Caravansenter på Bygnes i Kopervik. Vi er generalimpotør av bobiler fra Rimor og husvogner fra Delta og forhandler for Bavaria og Frankia bobiler for Vestlandet. Vi har alltid et meget godt utvalg av nye og brukte bobiler på lager til meget konkurranse dyktige priser. Du som kunde skal være trygg når du handler hos oss, Vi er autorisert NCB forhandler. NCB er organisasjonen for de profesjonelle og seriøse aktørene i norsk caravanbransje. Velkommen innom for et godt kjøp!


text: Romsøppel Romsøppel er avfall og utrangerte eller mistede gjenstander fra menneskelig virksomhet i verdensrommet. Det meste befinner seg i omløp rundt jorden i eller nær den opprinnelige banen de ble satt i. De som skal sende opp nye satellitter, må derfor holde oversikt over hvor der finnes ledig rom som ikke vil krysse de kjente banene og forårsake kollisjoner. Mye av søppelet befinner seg i ustabile baner, slik at de før eller senere vil falle inn mot jordatmosfæren og brenne opp (bli til stjerneskudd).


text: Eirik Vassenden I anledning debatten omkring Bergen Assemblys (manglende) kommunikasjon og påstått dårlige besøkstall legger jeg ut dette intervjuet jeg gjorde med Eirik Vassenden engang helt tilbake i 2006 (to ganger, etter at det første opptaket gikk i dass på grunn av teknisk plunder). Det sto på trykk i tidsskriftet Prosopopeia #1/2 2006 som handlet om «Demokrati og stemme». Intervjuet tar utgangspunkt i litteraturens politiske dimensjon, men beveger seg videre til å handle om litteraturens og kunstens demokratiske kvaliteter. Da berøres tema som forståelighet, representativitet og kommunikasjon, alle tema som går rett inn i diskusjonen om kunsttriennalens forhold til publikum. Det er forøvrig veldig interessant å se hvordan Vassendens perspektiver følger noen av de samme linjene som vi finner i Jacques Rancières tenkning om litteraturens forhold til politikk og demokrati. Rancière er i disse dager er aktuell med en bok om demokratiet på dansk. Denne teksten er ikke den ferdige teksten som sto på trykk i Prosopopeia, men det er kun snakk om mindre ortografiske forskjeller. Litteraturens virkelighetshunger kommer til uttrykk på mange måter. Eirik Vassenden har i anmeldelser og essays beskrevet hvilken rolle størrelser som «politikk» og «krig» spiller når denne sulten skal stilles. Men vi spør oss: Kan ikke litteraturens forhold til sin omverden beskrives annerledes og bedre ved å rette fokus, ikke så mye mot litteraturens tema som mot den institusjonen litteraturen er, og som den befinner seg innenfor? Hvilke regler er det som bestemmer hvem som ytrer seg hvor? Hva kan vi snakke om, og hvordan kan vi snakke om det? Hva skjer om vi skifter ut en diskusjon om politikk i litteratur med en diskusjon om litteraturens demokrati? Det var dette vi hadde tenkt å spørre Eirik Vassenden om. Men før vi hadde rukket frem til kontoret hans var nyheten om Gyldendals konkurranse for å kåre Norges neste store politiske roman kommet oss for øre. Vi kunne ikke la det passere i stillhet. For denne konkurransen er et glimrende eksempel på litteraturens higen etter å berøre verden. Eller som det står i konkurranseteksten: «En skildring av virkeligheten vi lever i, med stoppeklokkeomsorg, IP-telefoni, sluttpakker, kebabnorsk og ungkarsfestivaler.» – Jeg starter med å posisjonere meg. Hvorfor er Gyldendals konkurranse for å finne den nye store politiske romanen en dårlig idé? Er den en dårlig idé? – Jeg er ikke sikker på det. Den er en dårlig idé dersom vi tror at den kan si oss noe vesentlig om kunst eller litteratur, eller på hvilken måte litteraturen er viktig. Da er det en dårlig idé med en romankonkurranse som etterlyser politisk litteratur. Jeg så akkurat på utlysningsteksten. Og som noen har sagt, så er ikke dette en etterlysning av en spesiell type kunst. Det ser mer ut til å være en etterlysning av en viss type journalistikk. Så det man her håper på eller ønsker seg, er en litteratur som nærmer seg verden, eller samfunnet, på en journalistisk måte. Her har de også spesifisert en rekke emner som denne politiske romanen hypotetisk sett skal kunne ta opp i seg, og som den skal kunne omsette til noe viktig. Hvis det er dét forlaget vil gi ut – altså bøker som beskriver den trivielle verden rundt oss på en mest mulig direkte måte – så vil de sikkert få den type romaner i konkurransen sin. Så i utgangspunktet er det ikke noen spesiell grunn til å være negativ til en sånn konkurranse. Tvert imot, den gjør det bare tydeligere for oss hvordan et forlag som Gyldendal tenker i forhold til disse tingene her. Det er greit: Da behøver vi ikke mistenke dem for å ha motiver i retning av det rent journalistiske. Vi kan få det bekreftet. Det er helt greit. Når det gjelder spørsmålet om politisk litteratur sånn mer generelt, så er det selvfølgelig andre ting å tenke på. For her får man definert det politiske på en måte som er enkel og håndterbar, altså at det politiske i litteraturen handler om våre omgivelser, den handler om spesifikke ting og den nærmer seg vår materielle livsverden på disse premissene; på denne tematiserende, saksbehandlende måten. Og det er klart at det er én måte å definere det politiske feltet på, men det er en veldig utilfredsstillende måte å definere det politiske feltet på, fordi det underslår alt det andre som også er politisk, og som også er litteratur, ikke minst. Nå er det klart at man spissformulerer og presenterer hensiktene med en sånn konkurranse for å få oppmerksomhet. Og det at man får en viss type kritiske avisskriverier og kommentarer i kjølvannet av en sånn utlysning er helt sikkert også i tråd med intensjonene. – Men i en sånn konkurranse stiller Gyldendal ganske klare krav til det de kaller en politisk litteratur. – Nå kan vi heller ikke regne med at de sier alt de tenker i annonseteksten sin. Når Gyldendal bestemmer seg for at de gjerne vil lese romaner som nærmer seg dette feltet, disse fenomenene, disse tingene, så sier de det de tror vil utløse mest oppmerksomhet og det de tror vil kunne gi mest mulig interessant tilbakemelding. De tar også for gitt at folk kan skrive, i tillegg til å ville snakke om disse tingene som de etterlyser her. Så er det selvfølgelig de begrunnelsene de har gitt i den påfølgende debatten, en debatt som kommer med så stor selvfølgelighet at de må ha regnet det inn i markedsføringsbudsjettet sitt. Disse er mer problematiske, for der sier man implisitt – og eksplisitt også et par steder, tror jeg – at en sånn litteratur finnes det ikke i Norge, og det er derfor de etterlyser den. Altså sier forlaget: Vi vil gjerne være medskapere, vi vil gjerne bidra til at vi får en litteratur som er viktig av denne og denne grunnen. Det setter selvfølgelig forlaget i et slags gunstig lys fordi de bidrar til å bygge opp det litterære feltet i Norge. Men der driver de jo med historieforfalskning, for – som andre også har påpekt – det skrives jo sånne bøker, og det har blitt skrevet sånne bøker i Norge i over hundre år. Massevis av bøker, og i kjempestore opplag. Og dette er jo litt interessant med denne instruksen til konkurransen, at denne hypotetiske romanen de beskriver faktisk allerede finnes, bare at vi kaller den triviallitteratur. Krim- og underholdningsromanen befinner seg i dette feltet her. Den går rett inn i disse hverdagslige og materielle forholdene. Men det de nå ser ut til å mene er at det ikke finnes en ordentlig, seriøs, skjønnlitteratur som nærmer seg dette feltet, og det skal de nå bidra til å lage. Og det er jo en dobbel fornærmelse. Det er en slags nedvurdering av triviallitteraturen og underholdningsromanen, og det underslår det faktum at det finnes en hel del forfattere som har arbeidet en hel del i dette feltet. I de siste ti årene har det skjedd mye, og en har sett en litteratur som ikke har vegret seg for å fremstå som politisk, i en viss forstand. Dette er jo kanskje endepunktet på en måte å snakke om litteratur på, som begynte på midten av 90-tallet en gang: På den ene siden har man litteratur som ”ikke kommuniserer”, som ”ikke henvender seg”, som ikke strekker seg ut av sitt eget form- og tankespråk, og det er implisitt 80-tallslitteraturen. Og på den andre siden har en 90-tallslitteraturen som henvender seg, som er åpen og som kommer sine lesere i møte på tydelige måter. På en måte virker problemstillingen veldig snever og reduktiv, men mye av det som ble sagt om norsk samtidslitteratur på midten og slutten av 90-tallet oppholdt seg ved slike kategorier. Og noen representative navn derfra finnes gjennomintervjuet i Alf Van Der Hagen sin siste intervjubok. Den har en helt åpen diskusjon av akkurat dette, disse stikkordene: henvendelse, tilgjengelighet, åpenhet. De glosene der er på ett vis helt åpne og uspesifiserte, og når man tenker på de bøkene som det er snakk om, altså Renberg, Ullmann, Loe og Knausgård, så ser man ikke for seg at det skulle være mulig å spesifisere noe emne- eller saksavgrensning for denne typen romaner. Men nå har man altså kommet dithen at et forlag ser for seg at det er ønskelig med en litteratur som ikke bare i sin holdning kommer leseren i møte, men som også på tema-, emne-, stikkords- og plotnivå går helt detaljert inn på avisene sine premisser. – Nå skal jeg ikke be deg om å være Jørgen Sejersted, men hans etterlysning av et mer positivt politisk innhold i diktning i artikkelen Emnets poetiske brugbarhed. Nedslag i den politiske lyrikk (Vagant 1-2. 2003), hvordan skiller det seg fra en avispolitikk-roman? – Det bør han vel svare på selv. Men det er en gammel tanke, dette at litteraturen skal behandle dagsaktuelle saker og gå inn i konkrete politiske konflikter, eller hva det nå måtte være av sånne saksspesifikke ting, det er jo ikke noe nytt. Det som vel er et poeng i denne sammenhengen er at inntil midten eller slutten av attenhundretallet så er leilighetsdiktningen en bred og viktig sjanger. Det er det feltet der diktekunst og historie griper mest eksplisitt inn i hverandre, og der forbindelsene mellom litteraturen og verden er åpen. Historisk sett er det interessant at leilighetsdiktningen forsvinner, for vi mister med det en hel sjanger, og vi stenger på en måte noen skott mellom litteraturen og omgivelsene. Sånn sett er denne tilsynekomsten av litteratur som er politisk på leilighetsdiktmåten nå på 00-tallet forholdsvis interessant. Man har bøker som helt konkret går inn i leilighetsdiktproblematikken, som leker med den. Torgeir Schjerven sin I anledning dagen som er et dobbelt leilighetsdikt: På den ene siden handler det om 11. september, på den andre siden handler det om noen mer eller mindre biografiske og historiske ting. Det er datoen og selve leiligheten – anledningen – som er saken her, på det tematiske nivået. Når det gjelder ønsket om en mer konstruktiv politisk litteratur, så tror jeg egentlig ikke det handler om at man ønsker å se at litteraturen blir avis igjen. I Sejersteds artikkel om det politiske i lyrikken ligger det et slags fromt ønske, tror jeg, om at vi skal kunne snakke om det politiske i litteraturen på en litt mindre hemmet måte, enn om vi skal bruke kreftene på å definere vekk en del depresiserende og automatisk tillærte forestillinger om at politisk litteratur er dårlig. Som i Georg Johannesens maksime: All politisk kunst er dårlig og all god kunst er politisk. Det er ikke en gang et paradoks, det er hans karakteristiske versjon av Adornos syn på den saken. Hos Sejersted så tenker jeg at det handler om at man skal kunne snakke om det på en måte som ikke ligger under for denne lammelsen som automatisk undertrykker enhver politisk ytring som uinteressant, kunstnerisk sett. Jeg er enig i at man i så stor grad som mulig skal avholde seg fra å stemple ting man ikke vet hva er for noe, før man vet hva de er. Og det er ikke sikkert at man behøver å stemple dem da heller. Man kan kanskje nøye seg med å beskrive, forsøke å forstå, eller lese. – Men det synes i alle fall som om et syn på form som politisk er blitt vanskeligere å snakke om enn det var før. – Ja, fordi det kan man tydeligvis ikke skrive godt eller forståelig eller tydelig nok om på lite plass. Så det er vanskelig å diskutere det, rett og slett fordi man heller ikke er enige om hva form er for noe, man er ikke enige om på hvilke måter litterær form, kunstnerisk form, kan eller må være samfunnsmessig relevant eller politisk, eller hva det nå måtte være. Det som på en måte gjør litterær form viktig, tenker jeg – og sannsynligvis også de fleste andre som jobber med litteratur – det er at det er noe som er vanskelig å kategorisere, og det er vanskelig å omgjøre til snakk. Det er vanskelig å trivialisere det i vårt hverdagsglossarium og i vårt forskervokabular. Mye av den litteraturforskningen som foregår rundt om i verden handler jo utelukkende om å finne et godt språk, gode begrepsapparater, godt analysespråk for å beskrive og forstå litterær form, formmessige fenomener. Så der er det på en måte en fortløpende bestrebelse eller innsats, og dette arbeidet med form er veldig ofte refleksjonsutløsende. Da sier det seg selv at det er noe med hele det språklige grunnivået der som er vanskelig håndterbart på disse journalistiske premissene. Hvis det er der diskusjonen skal være: ”Hva handler denne boken om?” så er spørsmålet mye lettere å besvare enn det andre spørsmålet: ”Hvordan gjør den det?” som jo på ett nivå er mer interessant fordi samtalen om det kan være mer åpen. I alle fall hvis man i den andre enden av diskusjonen, altså temanivået, har bestemt at det finnes et sett med premisser. Men altså, en skal passe seg for å ville stemple alle som er opptatt av at litteraturen skal være samfunnsmessig relevant eller henvendt i forhold til sånne emneord eller tidsmessige stikkord, som man ser for seg ville være gunstig, som journalistisk. På ett nivå så er det dét, på et annet så er det helt åpenbart slik at når man snakker om litteratur, så er man på én måte journalist, men når man bedriver litteratur, så er man det ikke. Nøyaktig hvor de grensene går for den som arbeider tett på litteratur, som redaktører og forfattere, er det vanskelig å si noe om. En helt annen diskusjon, og kanskje et mer interessant ord i forhold til dette, er spørsmålet om det demokratiske. Det er for det første ikke så begrepsmessig klissent eller uhåndterbart som det politiske. Vi har allerede hatt en runde med håndtering av dette politikk-elementet som virker å være relativt mye sterkere i Norge enn i andre skandinaviske land, i forhold til 70-tallet og det partipolitiske. Konseptet demokrati eller det demokratiske i kunsten er mer åpent, også fordi det har flere nivåer. – Det å komme til orde, og det å være med i diskusjonen er to forskjellige ting. – Det demokratiske er veldig mange forskjellige ting. Det er et digert felt, og hvis man ser litt basalt og banalt på det, så er det jo alt som har med folkestyre å gjøre, alt som har med direkte deltakelse å gjøre. Så har man selvfølgelig det andre nivået, der det blir politisk, med parlamentarisk forvaltning av det demokratiske. Men det behøver man ikke se på. Man kan godt bare holde seg til det første nivået, nivået for deltakelse og tilgjengelighet. Det er klart at spørsmålet om i hvilken grad kunst kan være demokratisk er en diskusjon som det har blitt brukt veldig mye krefter på, særlig innen billedkunsten, helt siden Marcel Duchamp tok det mest folkelige av alt, nemlig dette pissoaret, og hengte det opp ned på veggen. Det har skjedd noe med den allmenne tilgangen til kunsten, fordi en der og da gjør seg avhengig av konteksten. For det finnes ingenting annet i det kunstverket enn konteksten – hvis man da ser bort fra selve pissoaret. Hvis det eneste elementet i et konseptuelt kunstverk er et eller annet objekt fra en eller annen historisk sammenheng, og en kontekst, og der konteksten er historien og ofte mer spesifikt kunsthistorien, så er det selvfølgelig forvaltningen av konteksten det handler om. Alle spørsmål som dreier seg om forvaltning er spørsmål som også setter denne forestillingen om demokrati på spill. Det er ingen tvil om at kunst, og da inkluderer vi litteratur og alle typer kunstneriske frembringelser, er et felt preget av hierarkier. På ett nivå må det være sånn. Man må kunne lese for å ha noe med bøker å gjøre. Da har du allerede skilt vekk de som ikke kan lese, som vel er nærmere en fjerdedel av jordens befolkning. Da kan man si at litteratur er udemokratisk, vi burde holde oss til tale, for det er mer demokratisk, nesten alle mennesker kan tale. Man må kunne lese og man må kunne være i stand til å foreta visse kognitive operasjoner, og man må være i stand til å håndtere visse kontekster. Og igjen er det slik at en kontekst er en tradisjon, og en tradisjon er en kanon. Og en kanon er på én side det motsatte av demokrati, det er en målestokk for hva som er og hva som ikke er. På den andre siden er kanon dypt demokratisk fordi kanon alltid er en kollektiv innsats. Kanon er alltid en ikke tilfeldig samling verker, det er en utvalgt samling av verker, valgt ut fra et fellesskaps forestillinger om hva som hører med. Så kan man gå nærmere inn på de kanoner som finnes. De er veldig ofte sterkt hierarkiske og preget av en viss forståelse av hierarkiet som vi gjerne oppfatter som udemokratisk. Om vi tenker på vesten sin forvaltning av litteraturen så er selvfølgelig det også en udemokratisk måte å tenke på, om vi ser det globalt (eller planetarisk, som Gayatri Spivak kaller det i sin siste bok). Visse grunnparadigmer innenfor litteraturen er udemokratiske. På ett vis er det høymodernistiske paradigmet aristokratisk: Et lite, kompakt kunstverk kan virke enormt assosiasjonsskapende, og romme en masse tanke- og forståelsesarbeid, gitt at en har tilstrekkelig bakgrunn som kan gi klangbunn for de forskjellige assosiasjonsmulighetene, og at en er i besittelse av en slags nøkkel, en forståelse av paradigmet. Og den modernistiske tradisjonen har hatt svært mye å si for hvordan vi tenker på litteratur i dag, dette at litteraturen skal være kompleks og paradoksal etc. Hele nykritikkens remse av innenverkslige kjennetegn er på et vis ekskluderende fordi de er koder og mekanismer som en er nødt til å ha en viss forståelse av. De er ikke, som man kanskje kunne tenke seg, universelle fenomener som alle har tilgang til. På den ene siden så er mye kunst fra modernismen av udemokratisk, fordi den er avhengig av kunnskaper, kjennskap til tradisjon, vilje til å tenke på noen gitte premisser. På den måten er modernismen aristokratisk, det er ikke en samtale for alle mennesker. Og jo høyere dette lærdomskravet er, jo mer ekskluderende vil samtalen være. Her vil det nok være mange som er uenige med hverandre, men i hvor stor grad dette lærdomskravet er en forutsetning for at noe skal kunne bli stor kunst, det er uklart. Litteraturen er på ett vis hierarkisk, og sånn sett ikke totalt åpen eller demokratisk. Men her kan jo man selvfølgelig skille de ulike sjangrene fra hverandre også. Innenfor essayteorien snakker man om et sånt skille. Om det er Georg Johannesen som sier det først, eller om han sier det oftest eller best, det vet jeg ikke, men hans karakteristikk er i alle fall at essayet er aristokratisk på avsendersiden, og demokratisk på mottakersiden. Og det er kanskje sant, at tilgangen til essayet er åpen, at det dreier seg om en tekst med en flatere struktur enn for eksempel en roman eller et dikt. Det har noe med tekstdistribusjon å gjøre: En romantekst baserer seg på et hierarki mellom plot og underplot, motiver og undermotiver, temaer og undertemaer – en type organisering av fortellinger langs en eller flere mer eller mindre lineære perspektiver. Essayet, slik vi forstår det, sprer seg ut i et mye mer labyrintisk og uoversiktlig – og dermed mindre kontrollerbart – regime. Hvis romanen er et slags panoptikon, et fengsel med kontrolltårn i midten, der alle cellene spredt ut og under oppsyn, så er essayet spredt ut som noe mer labyrintisk, der ingen kan se hvor alle de andre er, der ingen tanker nødvendigvis har oversikten over alle de andre resonnementene som løper parallelt. Man tenker også at essayet er en mer demokratisk tekst fordi den er åpen om sin kunnskapsforvaltning, sitatdistribusjon og tradisjonstilknytning. Men dette kan jo settes under en viss diskusjon; spørsmålet om hvor demokratisk essayet egentlig er. – Og hvor udemokratisk romanen er? – Det er opplagt, at romanen kan være demokratisk på mange måter, også de vi nå skisserte som essayets «åpenhet». Og mye moderne romankunst mangler jo helt dette sentralperspektivet. Mange romanteoretikere mener at romanen er den demokratiske sjangeren, mens lyrikken, eller i alle fall forvaltningen av den, under modernismens paradigme har vært elitær og professoral. Diktanalysen blir gjort til et sånt undertrykkende felt. Kjærstad har vel vært den mest pågående av norske litterater, når det gjelder å karakterisere romanens åpenhet og urenhet og dens evne til å smelte sammen de høye og de lave sfærer. Og sånn historisk sett så er det nok rett at romanen er folkelig; en folkesjanger. Kunstromanen springer ut av underholdningsromanen, og det virker ikke som det er noen vits i å trekke noen fast grense mellom de to i dag. Det skillet må man jobbe en del med for å opprettholde, i hvert fall i samtidslitteraturen, og hvis man tror man overskuer den, så blir det vanskelig, som for eksempel med denne romankonkurransen. Men det er også noe med romanens fortellemåter som setter i sving noen forestillinger om hva demokrati, eller det demokratiske elementet der, er for noe. Og der har det vært lagt mye vekt på mulige bidrag fra moderne teknologi. Jeg er vel ikke akkurat noen optimist i forhold til det at moderne teknologi skal gjøre ting mer demokratisk. For det første så er det et enormt åpenbart spørsmål om hvem man gjør det demokratisk for. Altså at terskelen for å være innlemmet i en ny og egalitær verden er enormt høy. Det gjelder ikke så mange. Det gjelder vesten, som vanlig. Men alle disse forestillingene om hvor åpen og fri fortellingen skal bli, bare den får satt seg i forbindelse med disse ikke-lineære måtene å tenke på, å distribuere kunnskap på, for eksempel hypertekstfenomener. Jeg vet ikke om det er så mye trøkk i det feltet som man kanskje kan få inntrykk av, eller om det egentlig er så mye som skiller eksplisitt interaktive fenomener fra en mer ordinær forståelse av fenomenet lesning, ihvertfall ikke når det gjelder de kognitive operasjonene. Men det finner vi kanskje ut når begeistringen for det nye legger seg. Men for all del, det har kommet interessante ting ut av arbeidet med disse tingene, også i forhold til en mer tradisjonell litteraturforståelse. – Men hvis vi snakker om demokratisk litteratur, har vi noen forutsetning for å si at den litteraturen som omgir oss i dag er udemokratisk, på en annen måte enn at den er vanskelig å forstå? Kan vi mistenke at det er noen som ikke får sagt sitt? – Jeg forstår deg dit hen at spørsmålet handler om representativitet. Er alle som bør være representert i litteraturen representert? Det er jo et vanskelig spørsmål, fordi man kanskje intuitivt tenker at de bør det. De må det. Alle må ha en lik rett til å komme til orde, men igjen så er det vel et spørsmål om hva slags type imperativ vi snakker om. På hvilket nivå bør de det? Bør de det fordi det er viktig for demokratiet? For kunsten? Den første muligheten, at alle interesser bør være representert i litteraturen, går i retning av at litteraturen er et slags felt for realpolitikken. En aktør i en slags rettighetskamp. Det er jeg ikke helt sikker på. Om alle interessegrupper bør være representert i litteraturen for litteraturens egen del, det er et helt annet spørsmål. Altså: Ville litteraturen lide av at noen grupper var overrepresentert og andre underrepresentert? Det er en slags litteratursosiologi som ikke har stått høyest i kurs da, for å si det sånn, de siste 20 årene. Og her kan man se beskyldninger fra ulike hold som stadig vekk slynges fram og tilbake; og den vanligste anklagen går jo selvfølgelig i retning av at det er en viss type skolering etc. som dominerer framfor andre ting. At litteraturen er for lite heterogen, for liktlydende, likt-utseende. Hele skriveskole-tekster-versus-levd-liv-litteratur-debatten. Det tror jeg er en veldig tendensiøs beskrivelse av hva som foregår. Jeg leste nesten alle, eller i alle fall to tredjedeler, av alle norske romaner som kom ut i fjor. Og det var sannelig mye rart, og mye jeg ikke hadde forventet, basert på mine fordommer om hva samtidslitteratur er. Det er mye der som jeg ikke hadde trodd skulle være der, både av det ene og det andre. Men altså, en faktor i dette demokratiregnestykket – fordi det øyeblikk man begynner å ta hensyn til grupperinger og interesser og alt det der – så er man inne i et regnestykke, parlamentarisme. Da begynner man å telle representativitet i fordelingsprosessen. Det er jo en faktor at det finnes noen sånne markedsmessige mekanismer, som ikke nødvendigvis styrer hva det skrives om, men som har noe med kontrollen av terskelen for når en bok kommer ut. En veldig stor litteratursosiologisk variabel, som det har vært forsket ganske lite på, er kulturrådets vurderingskomité sine kriterier for utvelgelse og innkjøp, eventuelt avvisning. Der finnes det jo en slags minimumsterskel som en bok må over, og hvis man ser på det fra et rent økonomisk perspektiv, så er det klart at den terskelen er et av de viktigste kriterier for hva som skal til for at en bok skal gis ut. En ting er at man fra et forlagsperspektiv ønsker at en bok skal selge 5000 eksemplarer eller mer, for da tjener man penger, eller la oss si 10 av 100 titler skal gjøre det – men noe annet, og viktigere, er at man vil at alle de 100 titlene skal komme seg over terskelen, for da taper man ikke penger, i hvert fall. I hvor stor grad akkurat denne ene variabelen styrer det som er litteraturen, det vet jeg ikke, men jeg har mine mistanker om at den er medformende, til tross for at den kanskje ser ut som en relativt nøytral og ubetydelig instans. Det er jo kun noen få bøker hvert år som ”nulles”, kan man si. Men de andre bøkene som ikke nulles må også forholde seg til den variabelen, på et eller annet nivå. Men igjen, i spørsmålet om litteratur er et demokratisk felt, så har vi jo allerede sagt, sånn i utgangspunktet: nei, den er ikke et demokratisk felt, fordi den forutsetter for det første tilgang til språk, og tilgang til tradisjon. Man må ikke kun kunne snakke, man må også kunne skrive, og man må kunne formidle det man skriver i en form som på et eller annet banalt nivå er akseptabelt. Og de grensene der er variable, de flytter seg hele tiden, også grensen for hva som er språk, skriftspråk. Jeg prøvde å lese en helt ny roman som jeg fikk i posten i helgen, og den var skrevet i et språk som simpelthen ikke lot seg lese. Av meg. Og det sier nok noe om at jeg er litt reaksjonær på det feltet. Det er forfatteren sin andre bok og den ligner på hans første, begge to er skrevet i et språk som tilnærmer seg mobiltelefonens vokabular og register. Et enkelt trivielt tilfelle av at litteraturen flytter seg på alle de nivåene der. Men litteraturen er altså, på ett nivå, ikke demokratisk. Men på et annet nivå er litteraturen overdemokratisk, fordi hvem som helst kan si hva de vil på et stykke papir. Og det er ingen som kan nekte dem å kalle det litteratur. Litteraturdefinisjonen er romslig nok til å kunne inneholde alle typer trivielle ytringer. Også en hvilken som helst elendig blogg er på ett nivå litteratur, selv om den som skulle bedrive teori på feltet kanskje ville benekte det, og si at det er noe annet, at det er noe som enten overskrider eller underskrider feltet litteratur. Men da har man bare rammet inn litteraturen i en porsjon som passer ens resonnement. Skal man ha et litteraturbegrep som er utvidet eller totalt, så må man være konsekvent. For å tenke høyt, så er jo hele ideen om en demokratisk litteratur en sånn visjon om at det finnes noen ting som binder oss alle sammen, som vi har felles tilgang til, som vi kan dele. Men det kan jo være at det som er felles for oss er så lite at det ikke er spesielt interessant å oppholde seg bare ved det, eller å ha det som utgangspunkt. Mye viktigere må det være å forsøke å finne ut hvordan vi kan snakke om det vi ikke har til felles, det som skiller oss fra hverandre. Det finnes jo utallige prosjekter som har tatt sikte på å definere samtalerommet ut fra det vi deler. Hele den norske nasjonsbyggingen er jo basert på en sånn idé. Hernes sin første reform tok sikte på å bygge en norsk kanon og et pensum for norskfaget, basert på ideen om at hvis vi alle vet hva vi snakker om, altså bare reduserer emnene for samtalen vår i tilstrekkelig grad til at alle har med seg alt hva vi snakker om, så vil samtalen bli mest mulig effektivt og med minst mulig meningstap. En sånn instrumentell menneskeforståelse byr i alle fall meg imot, den handler egentlig ikke om noe annet enn det at vi skal kunne forvalte hverandre på mest mulig effektiv måte, og det er ikke det litteraturen handler om. Litteratur handler ikke om å forvalte hverandre, den handler ikke om å forvalte ens vennskap eller rettigheter. Så vidt jeg kan forstå, handler den jo om å utvide rammene for oss, og hva vi har felles, og hva vi har forstått. Eller i alle fall å problematisere disse rammene. Så på ett nivå tenker jeg at litteraturen ikke blir demokratisk ved å snakke om noe alle vet hva er. Snarere tvert imot, at den nærmer seg noe ingen vet hva er, i et forsøk på å utvide feltet for hva som er kjent, hva som er felles, eller hva som er tilgjengelig. Altså: En samtale som blir mindre og mindre – hvis man skulle redigere en felles samtale ut fra et stadig snevrere vokabular av ord eller ting eller emner, og redigere det i retning av at for å gjøre det relevant for oss som lever nå, så må vi kun snakke om oss som lever nå – altså en samtale som gradvis bli mindre, den samtalen vil etter hvert bli så liten og uinteressant at den vil innebære et slags kollektivt selvmord. Altså en samtale som det ikke lenger er noen mening i å være deltaker i. Og det er et problem med en forestilling om det som er demokratisk. Hvis vi bare skal snakke om det som er kjent og forstått av alle, så vil vi relativt fort slutte å tenke. – Men da kommer vi jo inn på en kvalitetsdiskusjon, og det uforståelige. Om det litterære feltet klarer å fange det uforståelige inn i sine rammer? – Ja, det er et spørsmål om hvilke grenser vi skal operere med, for det første for forståelighet. Alle vil kunne se at grensene for det forståelige er flyttbare og flytende. Og det handler delvis om vilje til å forstå. Altså hvis man er veldig vrang, så kan man peke på et hvilket som helst stykke helt enkel formidlingsprosa og si at dette forstår jeg ingenting av: Det er uforståelig. For det første er dette en feilslutning, for det andre så er det selvfølgelig sånn at det forståelige er en vanskelig kategori, fordi den er så manipulerbar av alle som vil benytte seg av den. Men noe annet er selvsagt håndteringen av sånne fenomener, for eksempel i litteraturkritikk eller kanonisering eller annen forvaltning. Og det er jo et gammelt og velbrukt grep, sånn i forhold til det å avgrense ens samtaleemner: å utdefinere det en ikke vil snakke om. Jeg er litt usikker på hvordan jeg tenker om akkurat denne problemstillingen i forhold til spørsmålet om det demokratiske. Man kan selvfølgelig snakke ut fra en forestilling om at alle har rett til å bli hørt, på et eller annet nivå. Men så er det sånn at alle har ikke rett til å gi ut bøker. Det må man på et vis finne seg i. Det er ikke noen menneskerett. Men at hegemoniet utøver sin definitoriske makt, det er også helt hevet over tvil. Det er sånn det er. Hegemoniet finnes, og opprettholder seg selv ved å utøve dét det har av makt, en makt som ser ut til å være delvis minkende, men man kan ikke si at vi har en helt egalitær og demokratisk forvaltning i kunstfeltet, for det er ikke sant. Det er ikke sånn det er. Men jeg vil jo si at terskelen for å avvise en bok fordi den er uforståelig er veldig mye høyere i dag enn den var for 50 år siden. Når vi dag ser på måtene det ble gjort på for 50 år siden, så synes vi jo det er morsomt. Den såkalte ”tungetaledebatten” på 50-tallet var jo et kuriosum selv når den pågikk. Den var ikke en seriøs diskusjon av to paradigmers frontkollisjon. Det var tross alt såpass mye sirkus at vi må gå ut fra at alle de involverte i den hadde en viss distanse til den. Det er jo også sånn at når man av og til ser en bok bli avvist på slike premisser i dag, så handler det kanskje ikke så mye om at man ikke forstår det, som at man ikke aksepterer det. Man forstår utmerket godt hva som foregår der, men man vil ikke gå med på det. Og det handler jo delvis om at hele forståelighetsproblematikken har gått så mange runder rundt i kvernen etter avantgarden at det er kanskje ikke den viktigste anstøtsteinen for å tenke omkring kunst på. Akkurat det med forståelighet har jeg selv prøvd å bruke konstruktivt i diskusjonen om litteratur og kritikk, men for meg virker det etterhvert mer som å være et slags diskusjonsverktøy enn en betydningsfull kategori. Men det er to forskjellige perspektiver her. Det høyeste nivået er der vi snakker om fenomenene og på et eller annet vis forsøker å forholde dem til hverandre, sortere dem, sånn i allmennhet. Der skal jo da forskerperspektivet ligge. Og det andre er kritikerperspektivet, og der sorterer man også. Men der definerer man etter noen klart hierarkiserende kriterier. Godt og dårlig – eller dårlig, middels, bra. Det er helt greie rammer, men det er klart at det ikke er alle som synes at det er tilstrekkelig. At det er det rommet kritikken bør utfolde seg innenfor, og derfor er det også en viss kamp om hegemoni og en viss fortløpende diskusjon om hvor demokratisk forvaltningsrommet omkring kunsten er. Men det er altså to felter, og hvis man aksepterer at det ene feltet er et forvaltningsrom, så må man se at det er et visst hierarki der. Samtidig så finnes det et annet hierarki, der vi betrakter litteraturen som primær i forhold til kritikken eller forvaltningsinstansen. Og så kan man si, som noen teoretikere har gjort, at det er å gjøre både litteraturen og teorien mindre demokratisk enn den bør være. Videre at litteraturen, kritikken og teorien tilhører samme feltet, og at den eneste måten å tenke omkring litteratur og teori og litteraturforståelse på må være å åpne opp i begge ender, og at det er først da man kan snakke om noe som ligner på åpenhet eller likeverdighet. For det er klart at det ligger tydelige rester av en geniestetisk tenkning igjen i tidens rådende litteratursyn. Men om det utgjør noen større fare for den demokratiske samtalen omkring litteratur, det vet jeg ikke, så lenge vi gjør oss selv oppmerksomme på det. Men eksistensen av en demokratisk samtale om litteraturen – om det finnes noe sånt er i seg selv interessant. Jeg mener: Finnes det noen demokratisk samtale om kunst i verden i dag, som vi kan overskue? Premissene for at det finnes noe sånt må jo være at det finnes en samtale. Den enkleste måten å hindre demokrati på, er å hindre en meningsutveksling. Altså hvis man forhindrer enhver diskusjon omkring litteratur, så kan man effektivt organisere litteraturfeltet på måter som er udemokratiske. Og fraværet av et sånt felles eller kollektivt diskusjonsrom er kanskje en større trussel for det demokratiske enn at det skulle være noen sterke krefter i feltet som styrer det, eller drar det i forskjellige retninger. Akkurat det med forholdet mellom krefter og motkrefter, og forholdet mellom en større offentlig samtale og en mindre deloffentlig, eller ikke-offentlig samtale, er også interessante, fordi det virker som – når det gjelder litteraturen – at vi ikke har noen større offentlig samtale, men kun små deloffentligheter. Vi har en veldig stor underskog av motkrefter. Og det fører til en veldig komisk polarisering, for det er ingen som interesserer seg for det første nivået, ingen som sier at ”jo, den offentlige samtalen er han og han og han og hun og hun og så meg,” men det er veldig mange som sier at den mot-offentlige samtalen, det er oss. Man har etter hvert en interessant underskog, men ingen overskog. Bare lyng og kratt og ingen furuskog. Det har ofte vært motsatt, litteraturhistorisk, man har snakket om at man har manglet en litterær undergrunn, og de få tilløpene som har vært, har på enormt kort tid blitt establishment. Man kan ikke tenke på Profil-generasjonen som undergrunn, man kan heller ikke tenke på en Vagant-generasjon på 90-tallet som undergrunn. Med veldig liten forsinkelse skjer det at det øyeblikket en gruppering eller et enkeltindivid trer inn i en offentlighet, så dominerer de den. Ikke så totalt som Profil-generasjonen fikk til på slutten av 60-tallet, men likevel. – Det var kanskje noe av det vi tenkte på helt i begynnelsen når vi snakket om denne konkurransen. Om en så eksplisitt avispolitisk litteratur kan være til stede i en overgrunn, i en større samtale. – Ja, det kan hende, men samtidig så er det jo også noen mekanismer i hele det kulturelle feltet som gjør det gunstigere å være i opposisjon enn i posisjon, altså: man har vel ingen forfattere i Norge som vil si at de er i posisjon i dag, hvis man spør dem. Til og med en så sentral og hegemonisert forfatter som Jan Kjærstad betrakter jo seg selv, og blir betraktet av mange, som en slags eksperimentell undergrunnsforfatter. Og det er jo enormt interessant, at selv de største og mest sentrale ser på seg selv som i opposisjon, men ingen vet hva de står i opposisjon til. Altså står man i opposisjon til establishmentet, men noe synlig establishment finnes ikke. Det er masse krefter som brukes på ingenting. Og om man går tilbake til denne romankonkurransen – som jeg stiller meg helt nøytralt undrende til – så oppfatter den seg også som at den står i opposisjon til et slags projisert gjeldende litterært hegemoni som består av tekster som ikke handler om disse tingene her. Så hvor man enn snur seg i kulturfeltet og litteraturfeltet, så ser man aktører som er sterkere og viktigere enn en sjøl, og så stiller man seg i opposisjon til dem. Og selv om det kommer mye fint ut av denne følelsen av å være i motsetning, av å være den kritiserende parten, så er det også en litt fordummende impuls, for det betyr at man overser sine egne hegemoniske trekk. – Det er ikke bare fordummende, det er jo også en slags hersketeknikk. – Ja, absolutt. Hvis man kan få den man snakker med til å være den onde, så er man jo selv den gode, hvis man er uenig med vedkommende. Og nesten alle ønsker jo å være den gode.


text: Beliggenhet: Spania > Andalucía > Province of Malaga > Costa del Sol > Estepona Nr. 18 av 37 hoteller i Estepona Prisklasse (basert på gjennomsnittspriser): 562 kr - 980 kr - Alternativer for reservasjon: - TripAdvisor er stolt av å være partner med Booking.com og Priceline slik at du trygt kan bestille fra Casa De La Borrega. Vi hjelper millioner av reisende hver måned med å finne det perfekte hotellet for både ferie- og forretningsreiser, med de beste rabattene og spesialtilbudene.


text: Ideell for moro og avslapning, The Venetian Macao Resort Hotel ligger i Taipa / Cotai område av Macao. Beliggende bare 1. Km fra sentrum, er gjestene godt plassert for å nyte byens severdigheter og aktiviteter. Et fristed for hvile og avslapning, - hotellet tilbyr total fornyelse bare noen skritt fra byens mange attraksjoner som Casino Venetian, Cotai Strip Travel, Plaza Casino. The Venetian Macao Resort Hotel tilbyr upåklagelig service og alle nødvendige fasiliteter for å styrke reisende. Et utvalg av førsteklasses fasiliteter, for eksempel barnevakt, hotell/flyplasstransport, bar ved svømmebassenget, kaffebar, renseri kan nytes på hotellet. Gå inn i et av de 3000 innbydende rommene og unngå stress med et bredt utvalg av fasiliteter som filmvisning på hotellet, kaffe/tetrakter, internettilgang, flaskevann inkludert i pris, fjernsyn med LCD-/plasmaskjerm. Hotellet tilbyr et utmerket utvalg av fritidsaktiviteter, inkludert spa, massasje, treningssenter, spillrom, golfbane (innen 3 km). Nyt enestående tjenester på den prestisjefylte adressen til The Venetian Macao Resort Hotel.


text: NAVIGON Spørsmål og svar Den som kjører med NAVIGON, vil vite alt helt nøyaktig. For eksempel hvordan man utfører oppdateringer, installerer ekstra kart eller tjenester, eller hvordan NAVIGON FreshMaps fungerer. Her finner du håndbøker, nedlastinger og svar på spørsmålene dine. Velg et tema eller tast inn et stikkord for å begrense utvalget. - NAVIGON select Bonus Pack - Svar: NAVIGON offers a free bonus package for select customers. The bonus package is a free package that customers receive when registering with their e-mail address. The following functions are included: • Access and navigation to address book contactsDenne oppføringen ble sist oppdatert: 13. desember 2011 14:50 • NAVIGON Reality Scanner (also for pedestrian mode)


text: Hotell Ramada Limited Jackson - Jackson 2262 N Highland Ave - Jackson1-877-662-6988 Velkommen til Ramada Limited Jackson! Det er enkelt å komme seg til Old Hickory Mall, Casey Jones Village og West Tennessee Healthcare Sportsplex fra dette overnattingsstedet. En annen attraksjon i samme område er International Rock-A-Billy Hall of Fame and Museum. Dette hotellet i Jackson tilbyr gjestene gratis parkering. Legg en badedrakt/badebukse og et håndkle i kofferten, for du kan benytte deg av dette hotellets et sesongbasert utendørs basseng under oppholdet ditt. Du har tilgang til gratis aviser fra lobbyen, hvor du også kan finne safe hvor du kan oppbevare verdisakene dine. Vi viser gjesteanmeldelser fra TripAdvisor for nye Venere-hoteller som ikke har blitt anmeldt enda. Se ledige rom på overnattingsstedet Ramada Limited Jackson Hotell Frokost på overnattingsstedet Ramada Limited Jackson Hotell Gratis frokost tilbys hver morgen. - Husdyr tillatt - Gratis parkering - Resepsjon - safe - Aviser - Resepsjon - 24 timer - Utendørs svømmebasseng Innsjekking: etter kl. 15.00. Utsjekking: før kl. 11.00. Legitimasjon med bilde utstedt av offentlig myndighet, og kredittkort eller depositum kreves ved innsjekking for diverse avgiftsbelagte tjenester. Spesielle forespørsler avhenger av tilgjengelighet ved innsjekking og kan føre til tilleggsgebyrer. Spesielle forespørsler kan ikke garanteres. Følgende gebyrer og depositum kan pålegges av hotellet på tidspunktet for tjenesteytelsen, ved innsjekking eller ved utsjekking. - Kjæledyrsavgift: 15.00 USD per kjæledyr, per natt Listen over er ikke fullstendig. Det kan hende at gebyrer og depositum ikke inkluderer skatter og avgifter, og det tas forbehold om endringer. Rombeskrivelse Dette hotellet med kjæledyrvennlig profil tilbyr gjesterom med kostnadsfrie lokalsamtaler og gratis trådløs Internett-tilgang og er derfor et utmerket valg. På kjøkkenet finner du kjøleskap og mikrobølgeovn, slik at du ikke behøver å gå ut av døren for å innta et bedre måltid. Etter en lang og hektisk dag kan gjestene slappe av ved å se på en 32 tommers stor flatskjerm-TV med kabel-TV. Air conditioning og kaffetraktere/tekokere er andre bekvemmeligheter som tilbys. Baderommene er utstyrte med hårføner. Tjenester - Klimaanlegg - Minikjøleskap - Kaffe/te - Hårføner på alle rom - Kabel-TV - TV - Trådløs Internettforbindelse Avstander i forhold til Ramada Limited Jackson HotellOld Hickory Mall - 1.2 km / 0.7 mi Casey Jones Village - 2.5 km / 1.5 mi West Tennessee Healthcare Sportsplex - 4.7 km / 2.9 mi International Rock-A-Billy Hall of Fame and Museum - 5.7 km / 3.6 mi Chickasaw golfbane - 30.8 km / 19.1 mi Falcon Ridge Golf Club - 32.5 km / 20.2 mi Parker's Crossroads slagmark - 41.7 km / 25.9 mi Natchez-stien delstatspark - 45.6 km / 28.3 mi Foretrukket flyplass for Ramada Limited Jackson er Jackson, Tennessee (MKL-McKellar-Sipes regionale flyplass) - 10.9 km / 6.8 mi. Avstander regnes i en rett linje fra hotellets beliggenhet til severdigheten eller flyplassen, og gjenspeiler ikke nødvendigvis virkelig reiseavstand. Avstander vises i nærmeste 0.1 mile og kilometer. Transporttilbud fra Ramada Limited Jackson Hotell - Gratis parkering


text: Thursday, April 12, 2012 My Mixed Media Art Workshop at HOBBYKUNST was today, and it was so much fun to have this workshop. Lots of laughter, mixing products and the end results was AWESOME! Above is my workshop model, and below you se the fantastic artwork from the girls... Tradition is to ALWAYS take picture of our hands after my workshops, and here's the picture from this workshop :-) I kveld har jeg holdt kurs på HOBBYKUNST, og det ble en herlig, inspirerende kveld med masse kreative kursdeltakere! Her ble det latter, full konsentrasjon og ikke minst fantastiske sluttresultat. Tusen takk for en fantastisk kveld, jenter! Wednesday, April 11, 2012 Monday, April 9, 2012 There has been quite a while since I have uploaded cards on my blog, and shame on me!!! There should have been several cards posted on my blog, but I seem to miss some hours a day the last months... Did you take them?! :-) Anyway, we are having an article on StampARTic today about corrugated cardboard. Had a lot of fun plaing with it, and I mainly used corrugated cardboards from Jillibean soup. Love them, addicted to them and why don't I use them more often?!?! Backgrounds are made with Dylusions sprays from Dyan Reaveley and Ranger Ink, and white marker is from American Craft. Stamps are of course from Dylusions designs as well :-) See, they are awesome to make cards with as well...johoooooooo! Nå er det en laaaaaaaaaang stund siden jeg har lastet opp kort i bloggen min, og jeg burde virkelig skamme meg. Døgnet har bare ikke mange nok timer, og jeg tror jeg har hatt litt kortere døgn de siste månedene.....iallefall føles det sånn! Vi har en artikkel publisert i dag på StampARTic som omhandler bølgepapp. Og jeg har hatt det utrolig morsomt med disse, og jeg har hovedsaklig brukt bølgepapp-figurer fra Jillibean Soup. Skjønner egentlig ikke hvorfor jeg ikke bruker dem oftere, de er jo bare DRIT KULE! Uansett, så er bakgrunnene laget med Dylusions sprayene fra Dyan Reaveley og Ranger Ink. Og den hvite pennen er fra American Craft. Stemplene er selvfølgelig også fra Dylusions Design. Disse stemplene gjør seg utrolig godt på kort også, ikke sant?


text: Nyere hotel med sentral beliggenhet. Smaa rom med gode senger. Flott bad. Hyggelig frokost rom i overste etg. som serverte en egg og bacon.Hyggelig betjening som gav et meget godt raad til en resturant. God valuta for pengene. Beliggenhet: Laos > Vientiane Province > Vientiane Nr. 4 av 30 temaovernatting i Vientiane Prisklasse (basert på gjennomsnittspriser): 216 kr - 240 kr - Alternativer for reservasjon: - TripAdvisor er stolt av å være partner med Agoda, Booking.com og Asiatravel.com Holdings slik at du trygt kan bestille fra Manorom Boutique Hotel. Vi hjelper millioner av reisende hver måned med å finne det perfekte hotellet for både ferie- og forretningsreiser, med de beste rabattene og spesialtilbudene.


text: Ekskommunikasjon Ekskommunikasjon er en kirkelig straff, særlig innenfor den katolske og den ortodokse kirke, samt kirker som ligger nær disse . Den anglikanske kirke, særlig utenfor Storbritannia og USA, praktiserer også ekskommunikasjon. Straffen går ut på at den som har brutt kirkens regler settes utenfor nattverdsfellesskapet (ex communio, utenfor kommunion) og blir også forhindret fra å delta i andre deler av det kirkelige liv. På norsk omtales ekskommunikasjon ofte som bannlysning. En del andre kirkesamfunn, også de protestantiske, har lignende straff, men bruker svært sjelden denne betegnelsen. Spesielt kjent for slike straffer er Jehovas Vitner og mormonerne, som støter bort personer som har begått alvorlige regelbrudd. Ekskommunikasjon er en av de eldste kirkelige straffeformer. Man begynte tidlig å skille mellom to typer, større og mindre ekskommunikasjon. Den større utelukket en person helt fra det kirkelige fellesskap, mens den mindre utelukket ham eller henne fra å motta sakramentene og fra å holde kirkelige embeter. Etterhvert gikk denne distinksjonen mer og mer ut av bruk, og man brukte heller mildere straffer for de lettere tilfellene, og ekskommunikasjon bare for det som ble oppfattet som svært alvorlige overtredelser. Selv om den som lyses i bann blir utelukket i større eller mindre grad, var han eller hun ikke helt avskåret fra kirken; ekskommunikasjon kan heves. Når den ekskommuniserte er i livsfare kan normalt enhver prest heve straffen umiddelbart. Straffen er også sett som en jordisk straff; i motsetning til hva mange tror er det ikke slik at de kirkesamfunn som praktiserer denne formen for straff har trodd at den som dør under ekskommunikasjon automatisk er fortapt. Straffen er fortsatt i bruk i noen kirkesamfunn, men omfanget har gått betraktelig ned i forhold til tidligere tider, i det minste i forhold til ekskommunikasjoner som blir pålagt av biskoper eller andre kirkelige myndigheter. I den katolske og den ortodokse kirke er det dog en rekke forhold som fører til automatisk ekskommunikasjon. I den katolske kirke omtales dette som ekskommunikasjon ved selvfelt dom (latin latae sententiae). Blant handlinger som fører til dette er å selv ta abort eller utføre abort på andre, eller å melde seg inn i et annet kirkesamfunn (apostasi, skisma eller heresi).


text: Politikk i Trondheim Kommunen har Norges største bystyre og styres etter formannskapsmodellen. Flertallskonstellasjon besto fra 2003 til 2011 av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Miljøpartiet De Grønne og Senterpartiet. Etter valget i 2011 er også Kristelig Folkeparti trukket inn i flertallalliansen. Firepartisamarbeidet ble etablert for å erstatte byens Høyre-dominerte politiske ledelse som kom til makten i valget i 1989, først to perioder under den populære ordfører Marvin Wiseth som skaffet Høyre den såkalte «Marvin-effekten» med betydelig framgang, deretter en periode med Anne Kathrine Slungård. Høyre gikk kraftig tilbake ved kommunestyrevalget i 2003 og gav posisjonen som byens største parti tilbake til Ap. Kommunevalget i 2007 ble en tillitserklæring til ordfører Ottervik og hennes politiske samarbeidspartiere ettersom partienes oppslutning økte og flertallet i bystyret ble styrket. Arbeiderpartiet og De Grønne gikk mer fram enn det SV og Senterpartiet gikk tilbake. Høyre gikk ut av valget med sitt dårligste resultat siden andre verdenskrig. Fremskrittspartiet gikk noe fram, men til lavere nivå enn på landsbasis. Ved valget i 2011 økte Høyre kraftig på bekostning av Fremskrittspartiet, mens Arbeiderpartiet beholdt en sterk oppslutning, til tross for en liten prosentvis tilbakegang. Av de fire samarbeidende partiene var det bare MDG som økte sin prosentvise oppslutning, alle de andre gikk tilbake såvel i oppslutning som i mandat-tall, noe som hadde sammenheng med reduksjonen i antallet plasser. På borgerlig side hadde Venstre framgang ved siden av Høyre. Innhold Ordfører[rediger | rediger kilde] Utdypende artikkel: Liste over Trondheims ordførere Siden 2003 har Rita Ottervik fra Arbeiderpartiet vært ordfører, med varaordfører Knut Fagerbakke fra Sosialistisk Venstreparti. Valget av Ottervik i 2003 gjorde slutt på 13 år med borgerlig styre med Høyres Marvin Wiseth (1990–98) og Anne Kathrine Slungård (1998–2003). Bystyret[rediger | rediger kilde] Valgresultatet[rediger | rediger kilde] |Parti||Prosent||Stemmer||Seter i by-/kommunestyret||Medlemmer av formannskapet |%||±||totalt||±||totalt||±| |Arbeiderpartiet||39,5||-4,4||35438||1694||27||-10| |Fremskrittspartiet||8,9||-5,7||8002||-3255||6||-7| |Høyre||27,2||12,2||24367||12847||18||+5| |Kristelig Folkeparti||2,9||-0,6||2638||-63||2||-1| |Senterpartiet||2,1||-0,6||1861||-215||1||-1| |Sosialistisk Venstreparti||5,7||-2,5||5129||-1196||4||-3| |Venstre||5,8||1,8||5189||2087||4||1| |Pensjonistpartiet||1,3||-0,2||1139||-16||1||0| |Rødt||3,0||-0,4||2660||70||2||-1| |Miljøpartiet de Grønne||2,6||0,6||2336||765||2||0| |Valgdeltakelse/Total||66,7 %||89605||67 (85 i forrige periode)||11| |Ordfører: Rita Ottervik (Ap)||Varaordfører: Knut Fagerbakke (SV)| |Merknader: Kilde: http://www.regjeringen.no/krd/html/valg2011/bk2_16_1.html| Lian-erklæringa 2007[rediger | rediger kilde] Flertallet i bystyret etter kommunevalget i 2007 vedtok gjennom Lian-erklæringa hvordan Trondheim skulle styres i perioden 2007–2011. Partiene bak avtalen var Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne. Blant målsetningene i erklæringa var: - Full sykehjemsdekning og styrket hjemmetjeneste. - Tiltakspakke for styrket kollektivtrafikk, reduserte klimautslipp og en grønnere by. - Fortsatt bruke en million kroner hver eneste dag til å sette i stand skolene våre. - Opptrapping av sosialhjelpsatsene til familier med barn. - Bedre kommunale tjenester gjennom en positiv dialog med de ansatte, framfor privatisering og anbud. - Bygge 6 nye idrettshaller. - Gi alle som ønsker det plass i Musikk- og kulturskolen. - Innstramming i skjenkepolitikken for å skape en tryggere by. - AP, SV, SP, MDG forplikter seg til å legge fram felles budsjett i balanse. Lerkendal-avtalen[rediger | rediger kilde] Etter valget i 2011, ble også KRF inkludert i flertallsstyret i Trondheim.[1] Det nye sentrum-venstre flertallet etter kommunevalget 2011 har formulert sine felles målsettinger i den såkalte Lerkendal-avtalen.[2] Her heter det blant annet: - Det skal bli flere lærere i Trondheimsskolen. Undervisningen skal bli praktisk og mer variert, spesielt i realfag. Antall spesialpedagoger skal økes. - Sikre målsetningen for økologisk mat i skole, barnehager og storkjøkken. - Sosialhjelpssatsen skal være på statens veiledende satser med barnetrygd holdt utenfor. - Vi vil legge til rette for bygging av minst 7 500 nye boliger i løpet av bystyreperioden. Fortettingsstrategien ligger fast. - Det skal innarbeides en grønn strek som fastsetter områder for vern av matjord i Trondheim. Den grønne strek skal inn på plankartene på samme måte som den røde strek.


text: Manda 13 novbr. [Egentlig 12. november] Samme hærlie vær. Ganske liten bris fra NNO kanten. Lanne lå for os i den hærligste belysning. Skjinnene vitt, lysenne blått, revnenne sort belyst av solen ser lanne ut som et eventyr. Takk i takk, tinne i tinne – så forrevent og så villt, som noe lann på vor klode ligger det ubesett og ubetrått. Det er en hærli følelse at færdes langs det. Ær Bkjeden den samme Sh. har orlakt ligger den, såvitt jei kan fårstå i en mer OSOli retning. For en storartet opdagelse i fmd. Sligste og Oligste pynt av kjeden, som jei antok måtte ligge på ca 86° og vor vår opstigning måtte foregå, viste sei pludsli at være det Vlie kapp til en stor mot Syd gåenne bukt, idet nemli Ckjeden slutter dær og lann først viser sei ijenn en halv strek Oliere. Mellem disse to kapper kan vi ikke se lann og antar jei dærfor, at dette ikke kan møtes os før på 87°. Efter den nye misvisning vi har fått idag går vor kurs bent inn mellem kappene. Vi ær selvfølgeli meget spente. Nådde 84° S.Br. idag og skulle egentli hat overliggedag imåren, men ær vi enie om at benytte det fine vær. Hunnene jør ikke inntrykk av at være utkjørte. Depote hær bygget vi færi i emd. Det innehåller 24 kl. hunnepem, 6 kg menneskepem, 2 kg chokolade, 4 pølser melkemel, 800 kjeks, 1 tank petroleum (17 l) 1 eske fyrstikker, 5 stk. selbiff, 1 svepe noen karabinkroker og noen bekledningsjennstanne. Det ær ca. 2 m. høit og mærket med en stor tomkasse på toppen. – Hørte sisste nat jentagne gange smell og kanontorden i isen. Di kom avdelingsvis. Iagtog idag – på en kortere distance – nyli fårmete ganske smale sprekker – ca toms brede – i isen. Det ær tydli, at der har vært stort press på netop dette sted – ganske lokalt altså.


text: For reisende som ønsker å oppleve severdighetene og lydene av Surabaya, Hotel Tunjungan er det perfekte valget. Herfra kan gjestene nyte lett tilgang til alt den livlige byen har å tilby. For sightseeing alternativer og lokale attraksjoner, trenger man ikke lete lenge fordi hotellet har nærhet til Tunjungan Plaza Mall, Plaza Tunjungan, Museum Perjuangan Surabaya. Benytt deg av et vell av uovertruffen service og fasiliteter på Surabaya hotel. Hotellet tilbyr tilgang til et bredt spekter av tjenester, herunder restaurant, heis, bar, kaffebar, safe. Opplev romfasiliteter av høy kvalitet, inkludert TV, uten røyking rom, satellitt/kabel-TV, balkong/terasse, kjøleskap, for å hjelpe deg lade opp batteriene etter en lang dag. Hotellet tilbyr et utmerket utvalg av fritidsaktiviteter, inkludert utendørs svømmebasseng, badstue, massasje, jacuzzi, treningssenter. Oppdag en engasjerende blanding av profesjonell service med tillegsfunksjoner Hotel Tunjungan. Please note that swimming pool is temporarily closed due to renovation work unitil June 30, 2014. The hotel apologizes for any inconvenience caused.


text: Ideell for moro og avslapning, Reliance Inn ligger i Tsim Sha Tsui område av Hongkong. Herfra kan gjestene nyte lett tilgang til alt den livlige byen har å tilby. For sightseeing alternativer og lokale attraksjoner, trenger man ikke lete lenge fordi hotellet har nærhet til Chungking Mansions, Peninsula Hong Kong, Senegal konsulat. Fasilitetene og tjenestene som tilbys av Reliance Inn sikrer et hyggelig opphold for gjestene. For gjestenes komfort tilbyr hotellet bagasjeoppbevaring, Wi-Fi i fellesområder, familierom, heis. Reliance Inn: Gjestene Kan velge fra 8 rom, som Alle utstråler en atmosfære av total fred og harmoni med klimaanlegg, fjernsyn med LCD-/plasmaskjerm, dusj, trådløst internett (gratis), hårtørrer. Dessuten sikrer hotellets mange fritidsaktiviteter at du har nok å gjøre under oppholdet ditt. Når du ser etter komfortable og praktiske steder i Hongkong, gjør Reliance Inn til ditt andre hjem.


text: Dette er den norske kalenderen som synkroniserer med den innebygde kalenderen. Den viser norske helligdager, ukenumre og flaggdager, og inneholder dessuten en kraftig søkefunksjon! Kalenderen fungerer sammen Google/Exchange osv. Hvis du ikke ønsker å se navnedagene, kan du slå av dette i innstillingene, se skjermbilder. Norsk Kalender kombinerer flere interessante funksjoner: 1. Norske helligdager, navnedager og flaggdager vises som på en vanlig kalender. Helligdager har rød farge, og informasjon om helligdager og navnedager blandes ikke sammen med andre hendelser. Man kan se hvilken dato helligdagene faller på, både nå og i fremtiden (2011–2022). 2. Programmet fungerer sammen med den vanlige innebygde kalenderen. Hendelser fra den vanlige kalenderen kan vises og redigeres. 3. Hendelser kan fargelegges med farger fra kalenderkontoen. På denne måten kan du enkelt se forskjell på dine egne hendelser og hendelser i kalenderen til en partner! 4. Man kan gå direkte til en ny dato/dag/uke med datovelgeren. 5. Du kan søke i kalenderen etter alle typer data, f.eks. navn eller navnedag, helligdager eller hendelser i den innebygde kalenderen. 6. Normal måned viser hendelser, helligdager osv. 7. Kopier/Lim inn hendelser. 8. Månedsoversikt viser en hel måned. 9. Med fingerbevegelser (swipe) kan du endre måned. 10. Tre forskjellige skriftstørrelser for hendelser. 11. To moduler. 12. To påminnelser per hendelse. 13. Farger for hendelser (Google Kalender, Android >= 4.0.3) ”Måned” ligner på en vanlig veggkalender både i utseende og funksjon. En hel måned vises på en klar og ryddig måte. Helligdager vises selvfølgelig med rødt, og flaggdager med bildet av et norsk flagg. Du kan vise og endre egne hendelser på kalenderen. Support gis bare på engelsk, men vi leser både engelsk og norsk e-post. Please read the following English description for further information that is valid also for this product: Calendar Pro (Android)


text: I dag dør det 14 nordmenn unødvendig, det samme gjør det i morgen og kommende dager. Om vi ikke sier stopp og gjør noe. Norge må innføre omsetnings- og innførselsforbud for tobakk. Hvert år krever tobakksrøyking 5 100 liv i Norge. Det tilsvarer like mange mennesker som det bor i en kommune på størrelse med Øyer i Oppland. Flommen i Gudbrandsdalen tok heldigvis ingen liv, men hva om en hel kommune ble utslettet? Hadde det vært snakk om en ukjent epidemi, som tok livet av 14 mennesker hver dag, 425 i måneden og 5 100 i året ville det vært en nasjonal katastrofe. Hadde det vært snakk om en forurensning av maten vi spiste som tok så mange liv, ville vi blitt hysteriske og alt hadde blitt satt inn på å finne årsaken. Hadde det vært 34 flyulykker mellom Oslo og Bergen i året, hadde vi sluttet å fly. Vi hadde ikke nøyd oss med å advare mot å bruke fly og argumentere med at det tross alt er frivillig. Slik er det ikke med røyk. Den katastrofen tillater vi. LHL støtter myndighetenes politikk med gradvis å innføre sterkere begrensninger på røyking sammen med kraftige informasjonskampanjer. Men fortsatt røyker over 1 million nordmenn, og vi mener derfor at tiden nå er inne for å tenke nytt. Skal vi få et tobakksfritt Norge, må vi bruke sterkere virkemidler. LHL ønsker at det innføres et omsetnings- og innførselsforbud for røyketobakk og sigaretter i Norge. Vi ser ikke for oss at et slikt forbud kan iverksettes umiddelbart. Derfor må vi ha en ny tobakksstrategi som er delt inn i to faser. I fase en bør det vedtas enda sterkere begrensninger enn det som er gjeldene politikk i dag. Samtidig bør det vedtas et omsetnings- og innførselsforbud som iverksettes om ti år. Det vil naturligvis reises mange praktiske innvendinger mot et slikt forbud. LHL har ikke svar på alle spørsmål. Salg av snus er forbudt i EU, og det er håndterbart. Vi er sikre på at vi skal finne praktiske løsninger på et forbud mot røyketobakk og sigaretter i Norge. Det er viktig for LHL at det ikke moraliseres over de som røyker. Vi vil ikke rette pekefingeren mot enkeltpersoner. Røyking er et samfunnsproblem, og vi må bruke de virkemidlene samfunnet rår over for å få bukt med røykingen. For LHL er ikke røykemotstanden moralsk begrunnet. Kampen mot tobakk er en kamp for bedre helse, og det er et politisk spørsmål som følgelig må ha et politisk svar. I LHL er vi overrasket over at forbud mot omsetning av tobakk ikke er et reelt alternativ i debatten. Forbud er et virkemiddel vi som samfunn bruker i mange sammenhenger for å spare liv og helse. I trafikken er det forbudt å kjøre uten bilbelte, i ruspåvirket tilstand, over fartsgrensen eller på venstre side av veien. Det norske samfunnet er gjennomregulert. Forbud og påbud er en del av hverdagen vår. Lover og regler er virkemidler samfunnet bruker for å styre adferden vår på mange områder. Røyking er den viktigste enkeltårsaken til tidlig død og tap av friske leveår. Andre viktige årsaker er usunt kosthold og lite fysisk aktivitet. Vi kan ikke bruke loven til å innføre påbud om en daglig gåtur på 30 minutter. Vi kan til en viss grad påvirke kostholdet ved å forby særlig skadelige stoffer, men ikke regulere hele kostholdet. Tobakk er derimot godt egnet for et forbud. Her kan samfunnet bestemme at omsetning av tobakk er forbudt og håndheve forbudet på samme måte som de håndhever andre lovbestemmelser. Kan vi enkelt spare over 5 000 menneskeliv i året, bør vi gjøre det.


text: Kontrakten ble undertegnet i november i fjor med opsjon for ytterligere to fartøyer. Disse ble erklært da rederiet vant anbudskonkurransen om Rogalandsbassenget. Dette skal være den største båten som er bygget i karbon. Sammenlignet med glassfiber eller aluminium blir det hevdet at karbonskroget blir 20/30% lettere. Verftet ønsker nå å ta spranget opp til 40 meter lange fartøyer med plass til 250/300 passasjerer. Det skal bli interessant å se om og når dette blir et faktum. Som vanlig med Brødrene Aa nybyggene er design av overbygg utført av Hareide Design Mill i samarbeid med verftet, og Marintek har vært involvert når det gjelder skrogdesignet. Båten er bygget i karbonsandwich med DIAB som kjernemateriale. Reichhold har levert polyester og vinylester. Prøveturen viste at båten er meget stillegående og passasjervennlig med brede landganger tilrettelagt for rullestolbrukere. Det er også handikaptoaletter ombord. Teleslynger er tilgjengelig slik at alle kan få med seg meldinger som blir gitt via PA systemet. M/S «FJORDKATT» har plass til 180 passasjerer, har full klasse i DNV for fartsområde 4 med HSC 2000 klasse og har følgende hoveddata: |Lengde o.a.|| 27,00 m |Bredde|| 8,80 m |Dybde i riss|| 2,70 m |BT|| 220 |Passasjer kap.|| 180 Tankkapasitetene er på 3300 liter brennolje, 1000 liter ferskvann og 250 liter smøreolje. Maskineri Fremdriften besørges av to MTU 10V2000 M72 CR dieselmotorer som hver yter 750 kW, og som er koblet til Servogear propellanlegg via reduksjonsgear av samme fabrikat. Marsjfart er ca. 30 knop. Styremaskineriet er egenprodusert av Brødr. Aa, og fartøyet er utstyrt med en Sleipner baugpropeller. Hjelpemotor er også av Sleipner fabrikat (Kular). Det vannkjølte exhaustanlegget er fra Halyard, UK. Pumper er fra Johnson Pump, og Naustdal Blikkenslagerverksted har utført isoleringssarbeidene og har også levert ventilasjonsanlegget. Maskinrommet er brannsikret med et Inergen brannslukkingssystem fra Zenith Elektro. Diverse Ankervinsj er levert av MB Hydraulikk, og Undertun Industrier har levert landganger som er ekstra brede for å gjøre adkomsten lettere for rullestolbrukere. Vinduer kommer fra Speich. Tranberg har levert lanterner, og lyskastere er fra Norselight. Redningsutstyret består av Zodiac redningsflåter, to ˆ 150 personer og en for 50 personer. Fjordesign AS og Brødr. Aa har utført innredningsarbeidene, og møbler er levert av West Mekan. Toalettsystemet er en leveranse fra Jets Vacuum. De elektriske installasjonene er utført av NBN Elektro, og Industridata AS har vært el.teknisk konsulent. Det elektroniske utstyret er installert av Landor Larsen Elektroteknikk. * De to neste båtene i serien til Stavangerske fra Brødrene Aa er bnr. 248 med levering i februar og bnr. 249 i april. Rødne Trafikk skal få bnr. 247 levert i mai. Men før den tid skal bnr. 251 leveres i Fosen Trafikklag og bnr. 244 til Florø Skyssbåt – begge er satt opp for levering i desember.


text: Se hva jeg fikk av fine, snille kjæresten min! Hadde jo store planer om å skaffe meg nye sandaler til sommeren, for alle jeg har begynner å bli ganske slitt. Sto mellom et par fra Louis Vuitton og disse fra Mulberry. Så slapp jeg å tenke selv, og fikk disse av mine bedre halvdel. Jeg er så bortskjemt og glad! Været i dag tyder lite på at de kan brukes snart da. Sitter og ser ut av vinduet og alt jeg ser er snøføyka som blåser forbi. Deprimerende. Men nå skal jeg være snill mot Simen, siden han er så snill mot meg. Idag mekker jeg thai til middag, så må løpe! Det er utrolig hvor lite tid jeg har for tiden, rekker rett og slett ikke å blogge. Tror aldri jeg har vært en periode som har vært så opptatt før, og allikevel er det ikke noe spesielt som skjer. Jeg går på skolen, leser, jobber og er med venner og kjæresten. Døgnet trenger mer enn 24 timer! Men egentlig klager jeg ikke, for jeg koser meg jo nesten i hjel. Vors med verdens beste venner er jo superkoselig, i hvertfall når jeg får brillere mine kunnskaper i Alias, som jeg rett og slett er utrolig god i! Ingen slår meg. Det hjalp og at jeg fikk ha på meg den fine vintagekjolen min, blir alltid en fin kveld da. Denne uken skal jeg prøve å være flink og blogge litt mer. Prøve altså! Bilder fra søndag. Den eneste dagen i forrige uke som egentlig skulle være avslappende og uten avtaler. Allikevel endte Simen og jeg opp med å skaffe oss masse å gjøre. Var fint å gå ute da, var jo knallvær. Solen gikk selvsagt bak en sky akkurat da vi skulle ta bilder. Forrige uke var egentlig bare stress og mas, og jeg hadde masse å gjøre, men føler ikke at jeg fikk gjort noe fornuftig. Denne uken må brukes på å ta igjen alt jeg ikke fikk gjort i sist uke, lese ferdig exfac og jobbe tre dager. Jeg var ganske behagelig kledd på søndag. Hadde en tykk ullgenser under trenchen, i tilfelle det ble kjølig, noe det absolutt ikke ble. Valgte og lave sko, siden jeg skulle rundt overalt. Må vise frem Simen også, for han har verdens kuleste sko! Han kjøpte de på ebay for 350 kr. De er visst fra 2. verdenskrig, brukt av amerikanske soldater. Jeg elsker dem! Noe dere ikke ser så ofte fra meg, going-out-outfit. Vanligvis har jeg alltid verdens korteste tid på å gjøre meg klar før jeg skal ut. Løper inn døra. Drar på meg strømpebuksa mens jeg prøver å legge eyeliner. Setter opp håret i en eller annen kjafs, samtidig som jeg velger kjole og prøver å finne den beste bhen til. Til slutt er prøver jeg å prakke mest mulig ned i en eller annen liten veske. Sjelden jeg husker alt som er viktig. Legger gjerne igjen drikke, nøkkelkortet til huset eller busskortet. Er jeg heldig kommer jeg bare en time for sent til vors. Jeg er litt håpløs. Men jeg er pinlig nøye på tiden når det kommer til alt annet, med mindre det skjer før kl 0900 på dagen. Men i dag fikk jeg en åpenbaring, hvorfor ikke prøve ut å ha god tid for engangs skyld? Fikk til og med tid til å krølle håret og ta bilder for dere. En venn har kjøpt seg leilighet, og nå er det tid for innflytningsfest og deretter blir det vel en tur på legendariske Frokostkjelleren. I dag er det til og med 20 år, så man får ordentlige drinker. Men ordentlige drinker eller ei, jeg har vel sjelden blitt skuffet etter en tur på Kjellern. Simen der i mot, han er syk stakkars. Nå ligger han og sover, og kjenner jeg han rett, finner jeg han vel i eksakt samme stilling når jeg kommer hjem. Søten! Første dagen jeg går med høye heler utendørs i år. Endelig har solen smeltet nok is til at asfalten stort sett er bar, slik at jeg ikke må bekymre meg for å skli og falle når jeg løper etter bussen eller til forelesninger. Disse støvlettene fra Miu Miu kjøpte jeg i London i vinter, men jeg har ikke vist de til dere før. Har vel rett og slett glemt det. Har ikke fått brukt de noe særlig, da føret ikke har vært med meg denne vinteren. I tillegg var de litt små da jeg kjøpte dem, med en veldig glatt skinnsåle, så måtte sende de til skomakeren for å blokke de ut og legge ny såle. Fant de i en fantastisk vintagebutikk i Notting Hill. Det eneste jeg husker om plasseringen til butikken, er at den lå like ved den ene utgangen fra tubestasjonen Notting Hill. Hvis noen ønsker mer eksakt plassering, kan jeg skaffe det. Egentlig gikk vi bare forbi, men jeg oppdaget støvlettene i vinduet og ble ekstremt tiltrukket for å si det slik. Så alle måtte inn i butikken for å kikke. Ved første øyekast så butikken veldig stusselig ut, men hvis man brukte øyne og hender aktivt, fant man raskt veldig mye fint. Hvertfall utrolig mye sko! Selv om skoene er en str 35, gikk de overraskende nok på føttene mine. Jeg tror føttene mine trekker seg sammen av rusen jeg får når jeg får lyst på et nytt par sko. Har brent meg på det er par ganger. Da jeg kom hjem og skulle bruke de, var de en smule mindre enn hva jeg kunne huske i London. Men skomakeren på Steen og Strøm gjorde en fantastisk jobb, og nå passer de ganske greit. I hvertfall uten tykke sokker. Men det trenger jeg ikke heller, skoene er jo helforet med sauepels. Og som om det ikke var nok, var de splitter nye da jeg kjøpte de, ikke en riper under sålen. De var ganske enkelt et kupp. Jeg elsker dem!


text: Bishop Auckland er en markedsby i grevskapet Durham i England. Den er mest kjent for Auckland slott, som er biskopen av Durhams residens, og for rådhuset som er en fredet bygning (Grade I listed). Slottet ble reist i 1183, og ombygget i det 14. århundre av biskop Anthony Bek, som likte seg bedre der enn i Durham på grunn av nærheten til godt jaktterreng. Elven Wear renner under slottet og gjennom slottsparken, mens dens bielv ,Gaunless, renner gjennom selve byen. Nærmeste naboer er byen West Auckland og landsbyen Escomb.


text: Njunis |Njunis| |Høyde:||1717,1 moh.[1]| |Primærfaktor:||1302 meter[1][2]| |Sekundærfaktor:||59,5 km[1][3]| |Kommune(r):||Målselv (Troms)| |Kartblad:||1534 III «Tromsø»| Njunis er et fjell som ligger i indre Troms. Fjelltoppen ligger 1717 moh. Fra fjellet har man en storslagen utsikt over fjellene i Troms, nordre Nordland og svensk Lappland. På fjelltoppen ligger Luftforsvarets radaranlegg Sindre II. Radaranlegget kan senkes ned i fjellet, og ved operativ bruk har radaren offisielt en rekkevidde på 450 kilometer. Sørvest for hovedtoppen ligger en lavere topp med høyde 1681 moh. Fotnoter[rediger | rediger kilde] - ^ a b c Kartverket - Høyeste fjelltopp i hver kommune. - ^ Referansesadelen for Njunis ligger på vannskillet mellom Barduelva og Torneträsk, nærmere bestemt ved Grensevatnan øverst i Sørdalen. Sadelen ligger nær riksrøys 272 (432 moh.), og sadelhøyden er 415 moh. - ^ Avstand i henhold til WGS 84 fra Njunis til Pallentjåkka ved Abisko. Se også[rediger | rediger kilde] - Liste over skandinaviske fjell med størst primærfaktor - Liste over norske fjelltopper med størst sekundærfaktor


text: Bruk vår SPAM Kalkulator for å se hvor mye SPAM koster ditt firma Hvis du ikke har en antisøppelpostløsning installert, kan SPAM Kalkulatoren fra SPAMfighter hjelpe ditt firma til å finne ut hvor mye søppelposten koster ditt firma hvert år. SPAM Kalkulatoren fra SPAMfighter - Antall postbokser i ditt firma - Timelønn for hver ansatt (i din valuta) - Gjennomsnittlig antall søppelposter hver dag per postboks - Tiden det tar for å slette hver søppelpost (i sekunder) SPAM/søppelpost koster ditt firma: Løsningen SPAMfighter Mail Gateway SPAMfighter Mail Gateway integreres perfekt med bedriften's eksisterende infrastruktur for e-post sikkerhet til bedriften's e-post miljø. Det er enkelt å installere og bruke hvor der ikke er noen behov for daglig vedlikehold. SPAMfighter Mail Gateway er basert på SPAMfighter's unike fellesskap som er spred verden rundt med over 8 millioner brukere. SPAMfighter Hosted Mail Gateway SPAMfighter Hosted Mail Gateway er den enkle og billige løsningen for firmaer, organisasjoner og enkeltpersoner som har sitt eget domenenavn, og som ønsker å beskytte sine brukere mot søppelpost. Løsningen krever ingen servere, software eller løpende vedlikehold, og er derfor utrolig prisbillig og brukervennligå benytte seg av.


text: Dine synspunkter er svært viktige for oss. Vi ønsker derfor at du gir oss muligheten til å lage et enda bedre nettsted ved å svare på en kort brukerundersøkelse. Det tar ca 3-4 minutter å besvare undersøkelsen. Slik deltar du: Dersom du ønsker å delta, trykker du på den grønne knappen med teksten «Ja, jeg ønsker å delta» nedenfor. Du velger selv om du besvarer undersøkelsen umiddelbart eller senere. Et nytt vindu vil åpnes dersom du svarer ja. Pass på at du ikke lukker dette vinduet dersom du ønsker å delta. På forhånd takk for din hjelp! Med vennlig hilsen ABC Startsiden