text: Turboneger (Turbonegro på engelsk) er et norsk hardrock/punk-band fra Nesodden. Historie Gruppen ble dannet i 1989 av Rune Grønn, Pål Bøttger Kjærnes og Thomas Seltzer på Nesodden. Turboneger kaller musikken sin for «deathpunk». Turboneger drev lenge som et undergrunnsband og oppnådde ganske mange tilhengere – såkalte «turbojugend» – med albumene Ass Cobra (1996) og Apocalypse Dudes (1998), men ble så oppløst etter Hans-Erik Dyvik Husbys heroinsammenbrudd under Europa-turneen i 1998. I 2002 ble de gjenforent, og opptrådte på Quartfestivalen samme år. I 2003 gikk singelen «Fuck The World» fra albumet Scandinavian Leather rett til værs på hitlistene i Norge. For dette albumet fikk bandet Spellemannprisen 2003 i klassen rock og Alarmprisen 2004 i samme klasse. De vant dessuten klassen for beste liveband under Alarmprisen 2003 og Alarmprisen 2004 og Gammleng-prisen i klassen rock i 2006. For videoen til «Do You Do You Dig Destruction» ble de nominert til Spellemannprisen 2007 i klassen årets musikkvideo. I juli 2010 sluttet Hans-Erik Dyvik Husby i bandet, 17 år etter han ble med som vokalist. Sommeren 2011 returnerte bandet med Tony Sylvester som vokalist under en «Turbojugend»-tilstelning i Hamburg og året etter ga de ut albumet Sexual Harassment. Bandet ble nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen rock for Rock’n’roll Machine. Medlemmer Tony Sylvester / «Caesar Proud» / «Duke Of Nothing» – vokal (2011–) Thomas Seltzer / «Happy-Tom» – bass (tidligere slagverk) (1989–) Knut Schreiner / «Euroboy» – gitar (1996–) Rune Grønn / «Rune Rebellion» aka «Rune Protrude» og «Brune» – gitar (1989–2007, 2011–) Tommy Akerholdt / «Tommy Manboy» – trommer (2011–) Haakon-Marius Pettersen / «Crown Prince Haakon-Marius» – keyboard (2015–) Tidligere medlemmer Hans-Erik Dyvik Husby / «Hank von Helvete» – vokal (1993–2010) Harald «Harry» Fossberg – vokal (1990–1993) Pål Erik Carlin – vokal (1989–1990) Vegard Heskestad – gitar (1989–1990) Bengt «Bingo» Calmeyer – bass (1991–1996) Ole Martin Martinsen – bass (1990–1991) Anders Gerner / «André Grandeur» – trommer (1996) Carlos Carrasco – trommer (1989–1990) Tor Kristian «TK» Jenssen – trommer (tidlige band-øvninger, 1989) Christer Engen / «Chris Summers» / «Prince of Drummers» – trommer (1997–2008) Tomas Dahl / «Caddy» – trommer (2008–2010) Pål Bøttger Kjærnes / «Pål Pot Pamparius» – gitar/keyboard/dans (1989–2012) Diskografi Route Zero (EP) (1989) Turboloid (EP) (1990) Hot Cars and Spent Contraceptives (1992) - utgitt som Helta Skelta i Tyskland i 1993 Never Is Forever (1994) Ass Cobra (1996) Apocalypse Dudes (1998) Darkness Forever! (live) (1999) Love It to Deathpunk - The Life & Times of Turbonegro (2001) Scandinavian Leather (2003) Party Animals (2005) Retox (2007) Sexual Harassment (2012) RockNRoll Machine (2018) Galleri Referanser Litteratur Håkon Moslet: TRBNGR – Sagaen om denimfolket 2007 Eksterne lenker Omtale på mic.no Intervju og omtale i Dagbladets magasinet oktober 2007 Vinnere av Spellemannprisen Vinnere av Alarmprisen Band etablert i 1989


source: wikipedia

text: Tidsskala er et uttrykk som viser til den grad av nøyaktighet man velger når et sett av hendelser skal tidsfestes. Forskjellige fag og fagområder arbeider med begivenheter med høyst forskjellige tidsskalaer og flere tidsskalaer kan eksistere innen ett fagområde. Tidsenheter er fastlagt og definert ved konvensjoner, der ett sekund defineres som et bestemt antall svingninger i et krystall som utsettes for en elektrisk strøm. Videre et døgn er 24 timer, 1440 minutter eller 86 400 sekunder. Ett år er tiden jorden bruker på ett omløp rundt solen. Astronomisk tidsskala betraktes ofte som milliarder av år, men i astrofysikken brukes også begreper som Dynamisk tidsskala, den tiden et legeme som en stjerne eller galakse bruker på å reagere på en endring Nukleær tidsskala, den tiden en stjerne trenger for å bruke opp sitt ”brennstoff” i kjernen. Geologisk tidsskala deler jordens tidsaldre opp i enheter som gir mening for geologien og går ofte over millioner av år. Evolusjonær tidsskala går ofte over titusener av år. Historiske tidsskalaer kan være fra flere hundre år ned til dager eller timer. Se også æra, epoke, årtusen, århundre, tiår, år, måned, uke, døgn, time, minutt og sekund. Tid


text: Et tiår, også kjent som et desennium er en periode på ti år. Se på følgende sider for tiårstrender: 2000-årene, 2010-årene 1900-årene, 1910-årene, 1920-årene, 1930-årene, 1940-årene, 1950-årene, 1960-årene, 1970-årene, 1980-årene, 1990-årene 1800-årene, 1810-årene, 1820-årene, 1830-årene, 1840-årene, 1850-årene, 1860-årene, 1870-årene, 1880-årene, 1890-årene 1700-årene, 1710-årene, 1720-årene, 1730-årene, 1740-årene, 1750-årene, 1760-årene, 1770-årene, 1780-årene, 1790-årene 1600-årene, 1610-årene, 1620-årene, 1630-årene, 1640-årene, 1650-årene, 1660-årene, 1670-årene, 1680-årene, 1690-årene 1500-årene, 1510-årene, 1520-årene, 1530-årene, 1540-årene, 1550-årene, 1560-årene, 1570-årene, 1580-årene, 1590-årene 1400-årene, 1410-årene, 1420-årene, 1430-årene, 1440-årene, 1450-årene, 1460-årene, 1470-årene, 1480-årene, 1490-årene 1300-årene, 1310-årene, 1320-årene, 1330-årene, 1340-årene, 1350-årene, 1360-årene, 1370-årene, 1380-årene, 1390-årene 1200-årene, 1210-årene, 1220-årene, 1230-årene, 1240-årene, 1250-årene, 1260-årene, 1270-årene, 1280-årene, 1290-årene 1100-årene, 1110-årene, 1120-årene, 1130-årene, 1140-årene, 1150-årene, 1160-årene, 1170-årene, 1180-årene, 1190-årene 1000-årene, 1010-årene, 1020-årene, 1030-årene, 1040-årene, 1050-årene, 1060-årene, 1070-årene, 1080-årene, 1090-årene 900-årene, 910-årene, 920-årene, 930-årene, 940-årene, 950-årene, 960-årene, 970-årene, 980-årene, 990-årene 800-årene, 810-årene, 820-årene, 830-årene, 840-årene, 850-årene, 860-årene, 870-årene, 880-årene, 890-årene 700-årene, 710-årene, 720-årene, 730-årene, 740-årene, 750-årene, 760-årene, 770-årene, 780-årene, 790-årene 600-årene, 610-årene, 620-årene, 630-årene, 640-årene, 650-årene, 660-årene, 670-årene, 680-årene, 690-årene 500-årene, 510-årene, 520-årene, 530-årene, 540-årene, 550-årene, 560-årene, 570-årene, 580-årene, 590-årene 400-årene, 410-årene, 420-årene, 430-årene, 440-årene, 450-årene, 460-årene, 470-årene, 480-årene, 490-årene 300-årene, 310-årene, 320-årene, 330-årene, 340-årene, 350-årene, 360-årene, 370-årene, 380-årene, 390-årene 200-årene, 210-årene, 220-årene, 230-årene, 240-årene, 250-årene, 260-årene, 270-årene, 280-årene, 290-årene 100-årene, 110-årene, 120-årene, 130-årene, 140-årene, 150-årene, 160-årene, 170-årene, 180-årene, 190-årene 10-årene, 20-årene, 30-årene, 40-årene, 50-årene, 60-årene, 70-årene, 80-årene, 90-årene Se også 0-årene, som var en niårsperiode som startet vår tidsregning. Tidsenheter


text: Tom Rüsz Jacobsen (født 20. februar 1953 i Tjølling) er en norsk tidligere fotballspiller. Han var målvakt, og spilte 26 landskamper for . På klubbnivå representerte han Fram Larvik, Bryne Fotballklubb og Vålerenga Fotball. Karriere Tidlig på 70-tallet spilte han på Halsen før han gikk til Fram i 1972. I 1978-79 spilte han for Bryne. I 1979 spilte han en fantastisk kamp mot Rosenborg på Lerkendal da Bryne vant 3-1. Jacobsen gikk til Vålerenga i 1980 for rekordsummen 100 000 kr og spilte der frem til 84. Deretter spilte han for Fram fra 1985 til 1987. Etter dette var han spillende trener for Langesund I.F på slutten av 80-tallet og rykket opp med klubben fra 4. til 3. divisjon i 1988. I 1983 ble han kåret til 1.divisjons nestbeste spiller etter Svein Fjælberg. Var redningen hans på Sten Glenn Håbergs kanonlobb på Kristiansand stadion i 1983 århundrets beste? Eller hva med stupredningen på 5-meteren mot Kongsvinger på Bislett samme år? Jacobsen spilte forøvrig en kjempekamp mot LSK på Åråsen i nest-siste serierunde i 83' (0-0) som sikret seriegullet den sesongen. Tidlig i sesongen reddet han et straffespark i 0-0 kampen borte mot Viking. For V.I.F. spilte han 100 seriekamper og slapp inn 92 mål. I seriekamp nummer 99 ble han skadet etter 65 minutter og måtte byttes ut. For å få sin hundrede kamp, spilte han bare de siste to minuttene av den neste kampen med brukket arm. Jacobsen var også tapende cup-finalist mot Moss i 1983 (0-2). I semifinalen mot Steinkjer på Bislett (som VIF vant 1-0) reddet Jacobsen to skudd med retning mot vinkelen i løpet av noen få sekunder og hjalp dermed klubben til sin andre cupfinale på tre år. Under sin tid i Vålerenga holdt Jacobsen nullen i 42 av de 99 seriekampene han startet og ble kåret til banens beste spiller på VG-børsen i 10 av disse. Jacobsen ble seriemester tre ganger med klubben, i 1981, 1983 og 1984 og cupmester i 1980 da VIF slo Lillestrøm 4–1 i finalen. Landslagskarrieren Tom R. Jacobsen debuterte på A-landslaget mot i 1975, mens han spilte for 3.-divisjonsklubben Fram Larvik i en kamp Norge tapte 4–0. I sine syv første opptredener på A-landslaget opplevde han at Norge ikke skåret et eneste mål. I 1978 berget han 0-0 mot Irland på Ullevål, med et panter-sprang i sluttminuttene. I Lokeren samme år var han fullt på høyde med Jean-Marie Pfaff i Belgias mål, i en kamp som endte uavgjort 1-1. Jacobsen spilte sin antatt beste landskamp mot i Bern i 1980 da Norge vant 2–1 og han ble belønnet med 10 poeng på VG-børsen. Jacobsen spilte på A-landslaget i perioden 1975–1983, og fikk gullklokka etter sin 25 A-landskamp mot Bulgaria sommeren 1983. Han fikk tilsammen 26 landskamper. Jacobsen var også ubenyttet reserve 18 ganger på A-landslaget. Meritter Seriemester i Norge: 1981, 1983 og 1984 Cupmester i Norge: 1980 Referanser Eksterne lenker Norske landslagsspillere i fotball for herrer Norske fotballspillere Norgesmestere i fotball Fotballspillere for Bryne FK Fotballspillere for Vålerenga Fotball Fotballspillere for IF Fram Personer fra Larvik kommune Fødsler i 1953


text: Togo (også Togoland), offisielt Republikken Togo (fransk: République Togolaise) er en afrikansk republikk, som i vest grenser mot Ghana, i øst mot Benin og i nord mot Burkina Faso. Mot sør har landet en 56 km lang kyststripe mot Beninbukta, en del av Guineabukta. Landet er smalt og avlangt og har både savanner og sletter. Området som Togo nå besetter har vært styrt av både Tyskland, Storbritannia og Frankrike. Sistnevnte gjorde landet seg uavhengig fra offisielt i 1960, og fransk er Togos offisielle språk. Togo er medlem av blant annet Den vestafrikanske økonomiske og monetære union, Den islamske konferanse og Verdens handelsorganisasjon. Naturgeografi Togo er et langt og smalt land, om lag 600 km langt og mellom 50 og 150 km bredt. De nordligste delene av Togo karakteriseres av savanner. De midtre delene av Togo er kupert terreng. De sørlige delene ved kysten er dominert av marskområder, sletter og laguner. Større elver er Oti, Mono og Kara. Demografi Ved folketellingen i 2010 hadde Togo innbyggere. Største byer Lomé ( innbyggere) Sokodé () Kara () Kpalimé () Atakpamé () Historie Portugiserne var de første europeerne som kom til Togo på 1400-tallet. Landet hadde sammen med Benin en sentral plass i slavehandelen i flere hundre år, men ble ikke kolonialisert av europeere før på slutten av 1800-tallet. I 1884 ble deler av dagens Togo et tysk protektorat. Flere overenskomster forhandlet frem de neste årene med Frankrike og Storbritannia definerte det eksakte grenseforløpet i den eneste tyske kolonien i Nordvest-Afrika. Kolonien omfattet også et større område som i dag ligger i Ghana. I begynnelsen av første verdenskrig (1914) invaderte britiske tropper landet fra vest, franske tropper fra øst. Den delen som ble holdt av britene ble til British Togoland og ble en del av Ghana etter en folkeavstemning i 1954. Den østlige delen, holdt av franskmennene, ble i 1918 et fransk mandatområde (fransk: Togoland français) og til dagens Togo. Etter annen verdenskrig skiftet mandatet for de to områdene fra Folkeforbundsmandat til FN-mandat, men Frankrike og Storbritannia forble mandatholdere. Togo oppnådde sin selvstendighet gradvis fra 1955 og til full uavhengighet 27. april 1960. Sylvanus Olympio vant presidentvalget i 1958 og ble landets første president. Olympio prøvde etter hvert å undertrykke sine politiske motstandere og forby konkurrerende partier. Det førte til et kupp 13. januar 1963 der Olympio ble drept. Opposisjonspolitikeren Nicolas Grunitzky returnerte fra sitt eksil og overtok regjeringsansvaret som statsminister (et verv som han hadde også fra 1956 til 1958); han ble valgt til president i mai 1963. Han støttet seg på militæret, men hans maktbasis ble svakere etter hvert, og et nytt kupp 13. januar 1967 førte til at oberstløytnant Étienne Eyadéma (senere Gen. Gnassingbé Eyadéma) ble president. Han etablerte et militærdiktatur og forble president de neste 38 år. I en periode mellom 1990 og 1993 måtte Eyadéma gå med på at en «nasjonalkonferanse» skulle lage en overgangsgrunnlov som kunne ha ført til en demokratisk stat. I maktspillet som foregikk i denne perioden greide Eyadéma etter hvert å få overtaket. I de neste årene måtte han gi opposisjonen noen rettigheter, men klarte å holde makten til sin død 5. februar 2005. Militæret utnevnte hans sønn Faure Gnassingbé til ny president. Dette ble bekreftet i et svært omstridt valg i april 2005. Politikk og administrasjon Administrativ inndeling Togo er oppdelt i fem regioner, fra nord til sør: Savanes, Kara, Centrale, Plateaux og Maritime. Menneskerettigheter Togo har fengselsstraff inntil tre år for homofili. Næringsliv Oppføring på UNESCOs liste Verdensarvsteder Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder. Koutammakou, Batammaribaenes land – kulturlandskap, byggeskikk Se også Liste over Togos presidenter Liste over tidligere tyske kolonier Referanser Litteratur Eksterne lenker Den afrikanske unions medlemsland Stater og territorier etablert i 1960


text: Thorbjørn Jagland (født 5. november 1950 i Drammen) er en norsk politiker (Ap) og tidligere statsminister, stortingspresident og utenriksminister. Han var Norges statsminister fra 1996 til 1997, utenriksminister fra 2000 til 2001, leder for Arbeiderpartiet fra 1992 til 2002, og stortingspresident fra 2005 til 2009. Jagland ble første gang valgt inn på Stortinget i 1993 som representant for Buskerud, og han satt på Stortinget til han ikke tok gjenvalg i 2009. Fra 1. oktober 2009 til 18. september 2019 var han Europarådets generalsekretær. Biografi Jagland vokste opp i en arbeiderklassefamilie i Lier i Buskerud. Han har en tvillingbror, Helge, som også har vært aktiv i politikken, blant annet som kommunerepresentant i Lier. Faren, Helge Thorbjørn Jagland (1919–2009), var sveiser og fagforeningsmann. Moren, Ingrid født Bjerknes (1922-2006), var kokk. Farfar Hansten Oskar Johansen (1897–1966) kom fra Øvre Rendal i Hedmark og endret etternavn til Jagland da han flyttet familien til Lier i 1950-årene. I 1969 påbegynte Jagland det sosialøkonomiske embetsstudiet ved Universitetet i Oslo, men han avla ikke avsluttende embetseksamen. Han giftet seg med journalist Hanne Grotjord i 1975 og de har to sønner. Forfatter Jagland har utgitt flere bøker, deriblant Min europeiske drøm i 1990, Brev i 1995, Vår sårbare verden i 2001 og Ti teser om EU og Norge i 2003. Karriere i norsk politikk Jagland meldte seg inn i Arbeidernes ungdomsfylking (AUF) i Buskerud som 13-åring, og var dens leder i perioden 1973–1976. I perioden 1975–1983 var han dessuten medlem av fylkestinget i Buskerud. Han ble observatør ved FNs hovedforsamling høsten 1976, hvoretter han i 1977 ble leder for AUF sentralt, en stilling han hadde til 1981. Det var i denne perioden at AUF forlot sin NATO-motstand for godt. I 1981 ble han utredningssekretær i Det norske Arbeiderparti. Han ble konstituert partisekretær i 1986–1987 og valgt partisekretær fra 28. mars 1987 til 8. november 1992. Han var sekretær i komitéarbeidet som la grunnen for partiets politikk i stortingsperioden 1986–1989. Deretter tok han over som leder i Arbeiderpartiet i 1992 etter Gro Harlem Brundtland, et verv han beholdt frem til 10. november 2002 da det ble overtatt av Jens Stoltenberg. På Stortinget har han vært Arbeiderpartiets førsterepresentant i tre stortingsperioder (1993–1997, 1997–2001 og 2001–2005), og han var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1993–1996 og 1997–2000. Jagland var medlem av Stortingets Utenrikskomité fra 1993 og ledet komitéen fra 2001 til 2005. Dessuten var han medlem av Lagtinget, Den utvidede utenrikskomiteen samt Forsvarskomiteen. Jagland har også vært leder av Stortingets valgkomité. Statsminister Etter at Gro Harlem Brundtland valgte å avslutte sin karrière som politiker 25. oktober 1996 ble Jagland hennes etterfølger som statsminister, ett år før stortingsvalget i 1997. Da Jagland leverte sin tiltredelseserklæring 29. oktober ble uttrykket «Det norske hus» lansert som et bilde på verdifellesskapet i det norske samfunnet. Uttrykket fenget, men ble også gjenstand for harselas i mediene. Politikken som var blitt etablert av Brundtland, ble ikke endret i perioden med Jagland. Året som statsminister ble allikevel preget av mye uro, særlig som følge av utskiftninger av statsråder. Terje Rød-Larsen valgte å gå av som planleggingsminister etter 35 dager, før Grete Faremo trakk seg som følge av Berge Furre-saken. Også Anne Holt valgte å gå av som justisminister etter kort tid. Under valgkampen gav Jagland velgerne et ultimatum som gikk ut på at han og Arbeiderpartiet ville gi fra seg regjeringsposisjonen dersom partiet ikke fikk like god oppslutning som ved forrige stortingsvalg. Arbeiderpartiet hadde da fått 36,9 % av stemmene. Arbeiderpartiet fikk kun 35 prosent av stemmene ved valget i 1997, og Jagland fulgte dermed opp med å gå av som statsminister. Jaglands regjering ble etterfulgt av Kjell Magne Bondeviks første regjering. Utenriksminister Han var utenriksminister i Jens Stoltenbergs første regjering fra 17. mars 2000 til 19. oktober 2001. Deretter ble han leder i Utenrikskomiteen på Stortinget. Stortingspresident Etter stortingsvalget i 2005 ble Jagland valgt til stortingspresident og ble dermed den fjerde (etter Jørgen Løvland, Johan Ludwig Mowinckel og Ivar Lykke) som har innehatt posisjonene som statsminister, utenriksminister og stortingspresident. I sin periode som stortingspresident spilte Jagland en aktiv rolle i samfunnsdebatten, men engasjerte seg ikke i den partipolitiske debatten. Jagland har engasjert seg mye i norsk Europa-politikk og er en varm tilhenger av norsk medlemskap i EU. I 2002 fikk han prisen «Årets europeer» av Europeisk Ungdom. Stortingskomiteer 1993–1996: Medlem av utenrikskomitéen 1997–2000: Medlem av utenrikskomitéen og den utvidede utenrikskomitéen 2000–2000: Leder av utenrikskomitéen 2001–2005: Leder av utenrikskomitéen og den utvidede utenrikskomitéen 2005–2009: Medlem av forsvarskomitéen og den utvidede utenrikskomitéen I perioden 1993 til 2000 var Jagland parlamentarisk leder, med unntak av året som statsminister mellom 1996 og 1997. Den 23. februar 2000 blir Jagland ny leder av utenrikskomiteen, mens Aps nestleder Jens Stoltenberg tar over som parlamentarisk leder. Under en måned senere danner Stoltenberg regjering med Jagland som utenriksminister, mens Hill-Marta Solberg tar over som parlamentarisk leder. Internasjonal politikk og andre verv Generalsekretær i Europarådet Jagland annonserte 23. september 2008 at han ikke stilte til gjenvalg som stortingsrepresentant høsten 2009 da han i stedet stilte som kandidat til generalsekretær i Europarådet da denne skulle velges i 2009. Den 29. september 2009 ble han valgt av Parlamentarikerforsamlingen, og han tiltrådte 1. oktober 2009. Han har gjennomført en omfattende endring av Europarådet og har styrket organisasjonens samarbeid med EU. Den 24. juni 2014 ble han gjenvalgt for fem nye år., og satt til 18. september 2019 da han ble etterfulgt av Marija Pejčinović Burić. Leder for Den Norske Nobelkomite I perioden 2009–2015 var Jagland leder for Den Norske Nobelkomite. Den første prisen under hans lederskap ble gitt til USAs president Barack Obama. Jagland uttalte ved sin tiltreden at han ønsket at EU skulle få fredsprisen, og organisasjon ble tildelt prisen i 2012, mens Jagland var generalsekretær for Europarådet. Den 3. mars 2015 ble det klart at Kaci Kullmann Five overtok ledervervet i nobelkomiteen. Thorbjørn Jagland har vært styreleder i Oslosenteret for fred og menneskerettigheter. Utmerkelser Jagland ble i 2013 gjort til kommandør av Æreslegionen. I 2016 ble han tildelt Kong Harald Vs jubileumsmedalje 1991–2016. Bibliografi Thorbjørn Jagland: Du skal eie det selv. Memoarer fra et politisk liv, Cappelen Damm 2020 Thorbjørn Jagland: Hardtslående humanisme, i Menneskeverd. Festskrift til Inge Lønning, Oslo: Forlaget Press, 2008, s. 25–34. Thorbjørn Jagland: Ti teser om EU og Norge, Oslo: Aschehoug, 2003. Thorbjørn Jagland: Vår sårbare verden, Oslo: Aschehoug, 2002. Thorbjørn Jagland: «Willy Brandt, die norwegische Arbeiterpartei und die Aussenpolitik Norwegens», i Thomas Sirges og Birgit Mühlhaus (red.): Willy Brandt: Ein deutsch-norwegisches Politikerleben im 20. Jahrhundert, Frankfurt am Main: Peter Lang, 2002, s. 49–58. Thorbjørn Jagland: Brev, Oslo: Tiden, 1995. Thorbjørn Jagland: Min europeiske drøm, Oslo: Tiden, 1990. Thorbjørn Jagland og Sverre Bergh Johansen (red.): Før det blir for sent. Atomkrig eller nedrustning, Oslo: Tiden, 1982. Thorbjørn Jagland (red.): Atomvåpen og usikkerhetspolitikk. Bidrag fra 27 forfattere, Oslo: Tiden, 1980. Se også Thorbjørn Jaglands regjering (25. oktober 1996–17. oktober 1997) Det Norske Hus Referanser Eksterne lenker Stortingspresidenter Norske statsministre Norske utenriksministre Æreslegionen Kong Harald Vs jubileumsmedalje 1991–2016 Ap-statsråder Statsråder i Regjeringen Stoltenberg I Stortingsrepresentanter for Buskerud Stortingsrepresentanter fra Ap Stortingsrepresentanter 1993–1997 Stortingsrepresentanter 1997–2001 Stortingsrepresentanter 2001–2005 Stortingsrepresentanter 2005–2009 Arbeiderpartiets ledere Sekretærer i Arbeiderpartiet AUFs ledelse Ap-politikere i Buskerud Nobelkomiteens medlemmer og varamedlemmer Generalsekretærer Norske sakprosaforfattere Norske tvillinger Personer fra Drammen kommune Nobelkomiteens ledere


text: Tommy Wiggen Ingebrigtsen (født 8. august 1977 i Trondheim) er en norsk tidligere skihopper fra Trondheim som representerte Byåsen IL/ Trønderhopp. Han ble verdensmester i storbakken i Thunder Bay i 1995, bare 17 år gammel. Han fikk kallenavnet «Tigern» av presse og fans. Han ble tildelt Olavstatuetten og Stiftelsen Morgenbladets gullmedalje i 1995. Idrettskarriere Ingebrigtsen fikk mange gode resultater fra skiflyging. Han satte verdensrekord i skiflyging med 219,5 meter i Planica 1999. Han ble nr. 4 i VM i skiflyging i Vikersund i 2000 og nr 5 i Planica i 2004. Etter en tung periode kom han tilbake i VM 2003 i Val di Fiemme hvor han tok sølv i normalbakke. Han var nummer seks etter 1. omgang, men med et kjempehopp på 105 meter i den siste omgangen klatret han opp på sølvplass. Adam Małysz ble verdensmester etter bakkerekordhopp på 107,5 meter i andre omgang. Tommy Ingebrigtsen avsluttet også verdenscupsesongen 2004 godt, og var blant de ti beste i alle rennene. Han har tatt både gull, sølv og bronse i skiflyging opp gjennom årene, senest i Kulm 2006. I OL 2006 i Torino fikk han bronse i laghopp, til tross for et uheldig hopp på 116 meter. Her var det Lars Bystøl og Roar Ljøkelsøy som imponerte stort, mens Bjørn Einar Romøren hoppet middels. Ingebrigtsen ble vraket fra hopplandslaget ved sesongslutt hoppsesongen 2006/07 etter å ha levert dårlige resultater i kontinentalcupen (26.-plass som beste plassering) og valgte derfor å legge opp som skihopper. Han var inntil 2011 den nordmannen som har hoppet nest lengst med sine 231 meter fra Planica i 2005. Samme helgen falt han på 236 meter. Sammenlagtplasseringer i verdenscupen Musikk Tommy Ingebrigtsen er sønn av artisten Dag Ingebrigtsen og spilte tidligere gitar i progrock-bandet Arabs in Aspic. Han startet som gitarist i folkrock-bandet Draugmyr i 2008. Fra sommeren 2019 reinkarnerte Tommy gitarkarrieren sin i bandet The Flying Norsemen. Diskografi Arabs in Aspic Album Progeria (2003) Far Out In Aradabia (2004) Progeria/Far Out In Aradabia (2009) Referanser Eksterne lenker Personer fra Trondheim kommune Norske skihoppere Norske gitarister Verdensmestere i skihopping Verdensmestere i skiflyging Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge Juniorverdensmestere i skihopping Kongepokalvinnere i skiidrett Norgesmestere i skihopp Deltakere for Norge under Ski-VM 1995 Deltakere for Norge under Ski-VM 1997 Deltakere for Norge under Ski-VM 1999 Deltakere for Norge under Ski-VM 2001 Deltakere for Norge under Vinter-OL 2002 Skihoppere under Vinter-OL 2002 Deltakere for Norge under Ski-VM 2003 Medaljevinnere under Vinter-OL 2006 Deltakere for Norge under Vinter-OL 2006 Skihoppere under Vinter-OL 2006


text: Tenochtitlan var en aztekisk by, grunnlagt 13. mars 1325. Grunnleggelsesmyte Ifølge aztekiske legender skulle deres lange vandring fra urhjemmet Aztlán avsluttes når de fant en ørn som spiste en slange på en kaktus. Dette så de på en øy i Texcocosjøen, og det ble tatt som et tegn på at man hadde kommet frem. Denne scenen kan gjenfinnes i Mexicos flagg og riksvåpen. Historie Altepetl Tenochtitlán ble grunnlagt i 1325 av mexicaene Tlatoani (Tenoch) som etterhvert betød formidler eller talsmann (fra tlatoa for «å tale»). Fra en sped begynnelse utviklet byen seg raskt på grunn av chinampajordbruket. Chinampaer var kunstige øyer som det ble dyrket grønnsaker på, og byen grodde utover i sjøen. Etter hvert kontrollerte også aztekerne store deler av Mesoamerika, og byens betydning steg. I 1428 dannet Tenochtitlan den aztekiske trippelalliansen sammen med Texcoco og Tlacopan, og ble raskt den dominerende parten i alliansen. Utover på 1400-tallet utviklet Tenochtitlan seg til å bli Amerikas største by, og anslagene for innbyggertall i 1519 er på mellom 500 000 og 1 000 000, som var langt mer enn de største byene i Europa hadde på denne tiden. Tar man med overslag fra Østens store byer burde Tenochtitlan da ha vært i det minste verdens åttende største by. Store dikeanlegg beskyttet byen mot oversvømmelser i sjøen, og moloer knyttet byen til fastlandet i nordvest, vest og sør. Markedet lå i bydelen Tlatelolco, som tidligere hadde vært en egen by, men som grodde sammen med Tenochtitlan. Templo Mayor, den store tempelpyramiden, sto midt i Tenochtitlan. Byen ble angrepet av spanske tropper under Hernán Cortés og deres allierte fra forskjellige undertvungne nasjoner i april 1521, og i august samme år opphørte kampene i bydelen Tlatelolco. Da lå hele byen i ruiner. Byen heter nå Mexico by, og er Mexicos hovedstad. Ruinene av aztekernes majestetiske byggverk kan ses blant annet i byens historiske sentrum og i Tlatelolco. Se også Liste over tlatoanier Tekster på norsk Diego Durans tekster «Reisen fra Aztlán og grunnleggelsen av Tenochtitlan» og «Reisen tilbake til Aztlán» er utgitt på norsk i antologien Myter fra Meso-Amerika, 2007. Litteratur Townsend, Camilla. Malintzin's Choices: An Indian Woman in the Conquest of Mexico. Albuquerque: University of New Mexico Press, 2006. Print. Calnek, Edward. "Settlement Pattern and Chinampa Agriculture at Tenochtitlan." American Antiquity 37.1. (1973) 190–95. Calnek, Edward. "El sistema de mercado en Tenochtitlan." In Economía política e ideología en el México prehispánico. Eds. Pedro Carrasco and Johanna Broda, pp. 97–114. Mexico City: Centro de Investigaciones Superiores del Instituto de Antropología e Historia, 1978. Calnek, Edward. "Tenochtitlan in the Early Colonial Period." Acts of the XLII International Congress of Americanists 8, 1976 (1979) 35–40. Calnek, Edward. "Tenochtitlan-Tlatelolco: the Natural History of a City." In El Urbanismo en Mesoamérica/Urbanism in Mesoamerica, vol. 1. edited by W.T. Sanders et al., 149–202. Mexico City: Instituto Nacional de Antropología e Historia; University Park: Pennsylvania State University 2003. Gibson, Charles. The Aztecs Under Spanish Rule. Stanford: Stanford University Press 1964. Mundy, Barbara E. "Mapping the Aztec Capital: the 1524 Nuremberg Map of Tenochtitlan, Its Sources and Meanings." Imago Mundi 50 (1998), 1–22. Mundy, Barbara E. "Place-Names in Mexico-Tenochtitlan." Ethnohistory 61 (2) Spring 2014. 329–355. Mundy, Barbara E. The Death of Aztec Tenochtitlan, the Life of Mexico City. Austin: University of Texas Press 2015. Toussaint, Manuel, Federico Gómez de Orozco, and Justino Fernández, Planos de la Ciudad de México. XVI Congreso Internacional de Planificación y de la Habitación. Mexico City: Instituto de Investigaciones Estéticas de la Universidad Nacional Autónoma de México 1938. Townsend, Richard F. State and Cosmos in the Art of Tenochtitlan. Studies in Pre-Columbian Art and Archeology 20. Washington D.C., Dumbarton Oaks 1979. Referanser Historiske steder i Mexico Arkeologiske steder i Mexico Aztekiske bosetninger Stater og territorier etablert i 1325 Stater og territorier opphørt i 1428 Opphør i 1521 Kunstige øyer


text: Den forente republikken Tanzania er et land på østkysten av Afrika. Det grenser til Kenya og Uganda i nord, Rwanda, Burundi og Den demokratiske republikken Kongo i vest og Zambia, Malawi og Mosambik i sør. I øst ligger Indiahavet. Landet har vært medlem av Samveldet siden det fikk uavhengighet i 1961. I 1964 ble Tanganyika forent med Zanzibar og dannet den forente republikken av Tanganyika og Zanzibar, senere omdøpt til dagens navn. Tanzanias hovedstad ble offisielt flyttet fra Dar-es-Salaam til Dodoma i 1996, men mange av styresmaktens kontorer ligger fortsatt i den gamle hovedstaden. Naturgeografi Tanzanias geografi er variert – landet strekker seg høydemessig fra havnivå i sørøst til fjellrike områder i nordøst – hvor man kan finne Afrikas høyeste punkt, Kilimanjaro ( moh.). I nord, vest og sør er landet avgrenset av Victoriasjøen, Afrikas største innsjø, Tanganyikasjøen, Afrikas dypeste innsjø – som på sitt dypeste er meter under havnivå, og Malawisjøen. Tanzania har mange fjellrike områder, hvorav de høyeste ligger i nordøst. Her finnes blant annet fjellene Kilimanjaro og Meru, som begge er utdødde vulkaner. Her befinner også Eastern Arc Mountains seg, en rekke noe lavere fjell som i stor grad er dekket av fjellskog. Nord i landet ligger Serengeti nasjonalpark, kjent for sin årlige migrasjon av millioner av gnuer, i tillegg til mengder med løver, leoparder, elefanter, neshorn og afrikanske bøfler. Nær parken ligger Olduvai-ravinen hvor mange av de eldste hominid–fossilene og gjenstander er blitt funnet. Andre arkeologisk viktige funn er det eldste beviset på hominidenes bruk av tre ved Kalambo-fallene på grensen til Zambia. Videre vestover ligger Victoriasjøen på den kenyansk–ugandisk-tanzanianske grensen. Dette er den største innsjøen i Afrika og er tradisjonelt utpekt som Nilens kilde. Sørvest for denne skiller Tanganyikasjøen Tanzania fra Den demokratiske republikken Kongo. Denne innsjøen regnes som den nest eldste og nest dypeste innsjøen i verden etter Bajkalsjøen i Sibir. Det sentrale området i Tanzania er et stort platå med savanne og nasjonalparker i sør og jordbruksland lengre nord. Den nye hovedstaden, Dodoma, ligger her, selv om mye av styresmakten fremdeles befinner seg i Dar-es-Salaam. Klima Den østlige kystlinjen av Tanzania er varm og fuktig. Her ligger Tanzanias største by og tidligere hovedstad, Dar-es-Salaam. Rett nord for byen ligger øya Zanzibar, et semiautonomt territorium som er kjent for sitt krydder. Øyas mindre kjente søsken, Pemba, ligger lengre nord. Klimaet i Tanzania varierer fra varmt og fuktig på kysten til mer temperert klima i det høyereliggende sentrumet av landet. Tanzania har to regntider, en lang og tung fra mars til mai, og en kortere, lettere fra november til januar. Hele landet har i prinsippet tropisk klima, bortsett fra i de høyeste fjellene hvor temperaturen er lavere spesielt om natten. Normal årsnedbør er de aller fleste steder over mm ved kysten, og opp til mm på de våteste områdene. I det indre av landet er normal årlig nedbørmengde mellom 500 og mm, men her er nedbøren imidlertid veldig sporadisk både med hensyn på tid og sted. Kun de høyeste fjellene får mer nedbør enn kystområdene. Demografi Befolkningsfordelingen i Tanzania er svært ujevn. Befolkningstettheten varierer fra én person pr. km2 i tørre regioner til 51 pr. km2 i fastlandets fuktigere høyland til 134 pr. km2 i Zanzibar. Mer enn 80 % av befolkningen bor på landsbygda. Dar-es-Salaam er den største byen, Dodoma i innlandet av Tanzania er den nye hovedstaden. Den afrikanske befolkningen består av mer enn 120 etniske grupper, og av disse har sukuma, haya, nyakyusa, nyamwezi og chaga mer enn én million medlemmer. Blant andre stammer kan pare, shambala og ngoni nevnes. Flertallet av tanzanianerne, inkludert store stammer som sukuma og nyamwezi, er bantuer. Grupper av nilotere eller av lignende opphav inkluderer de nomadiske masaiene og luoene, begge finnes i større antall i nabolandet Kenya. To mindre grupper snakker khoisan-lignende språk. Kushitisk-språklige folkeslag, opprinnelig fra de etiopiske høylandene, bor i noen få områder av Tanzania. Andre bantustammer var flyktninger fra Mosambik. Selv om mye av Zanzibars afrikanske befolkning kom fra fastlandet, hevder en gruppe kjent som shiraziere sin opprinnelse fra den antatte øyas tidlige persiske bosettere. Ikke-afrikanske innbyggere på fastlandet og Zanzibar utgjør 1 % av befolkningen. Det asiatiske samfunnet, inkludert hinduer, sikher, sjia- og sunni–muslimer og goanere, har gått ned med 50 % i det siste tiåret til på fastlandet og i Zanzibar. Det er antatt at arabere og europeere bor i Tanzania. Hver etnisk gruppe har sitt eget språk, men nasjonalspråket er swahili, et språk som tilhører bantu-språkene. Det andre offisielle språket er engelsk. Andre språk som blir snakket er indiske språk og portugisisk, begge snakkes av mosambikiske svarte og goanere. Historie Kystlinjen til Tanzania har vært preget av mye stridigheter, først fra portugisere og arabere, og senere mellom ulike europeiske makter. Tanzania var tidligere en del av Tysk Øst-Afrika. I 1891 koloniserte tyskerne fastlandet og styrte det direkte fra de tyske styresmaktene. Landet Tanzania er et resultat av den politiske unionen mellom fastlandet Tanganyika og øyene Zanzibar og Pemba etter Zanzibar-revolusjonen. De to delene hadde fått uavhengighet fra Storbritannia hver for seg, fastlandet i 1961 og øyene i 1963. Julius Nyerere ble landets første president i 1962. Tanzania erklærte krig mot Uganda etter at Uganda hadde invadert og forsøkt å annektere den nordlige tanzanianske provinsen Kagera i 1979. Tanzania kastet ikke bare ut de ugandiske styrkene, men invaderte selve Uganda etter å ha innrullert landets eksilugandere. 11. april 1979 ble Idi Amin tvunget til å oppgi hovedstaden Kampala. Den tanzanianske hæren tok byen med hjelp fra ugandisk og rwandisk gerilja. Amin flyktet i eksil . Nyerere gav fra seg makten til Ali Hassan Mwinyi i 1985, men beholdt kontrollen over det styrende partiet, Chama cha Mapinduzi (CCM), som formann frem til 1990, da han gav ansvaret til Mwinyi. Ett-partistyret tok slutt i oktober 1995 da Tanzania holdt sitt aller første flerpartivalg. CCM vant valget med stor margin og dets kandidat Benjamin Mkapa ble etterpå tatt i ed som den nye presidenten i Tanzania 23. november 1995. I desember 2005 ble Jakaya Mrisho Kikwete valgt til landets fjerde president for fem år. Han ble i november 2015 etterfulgt av John Magufuli, som også ble gjenvalgt til en ny femårsperiode i 2020. Magufuli døde imidlertid 17. mars 2021, og ble dermed etterfulgt av sin visepresident Samia Suluhu, som med det ble Tanzanias første kvinnelige president – hun var også den første kvinnelige visepresidenten da hun ble valgt med Magufuli i 2015. Et av de dødeligste bombeattentatene mot amerikanske ambassader skjedde i byen Dar-es-Salaam i 1998, det andre var i Nairobi, Kenya. Undersjøiske jordskjelv i 2004 på den andre siden av Indiahavet førte til en tsunami som traff Tanzanias kystlinje og drepte 11 mennesker. En oljetanker gikk også midlertidig på grunn i Dar-es-Salaam og skadet en oljeledning. Politikk og administrasjon Tanzanias president og nasjonalforsamling er valgt gjennom direktevalg for en femårsperiode. Presidenten utnevner en statsminister som tjener som regjeringens leder i nasjonalforsamlingen, samt velger sitt kabinett fra nasjonalforsamlingens medlemmer. Grunnloven gir også presidenten makt til å nominere ti ikke-valgte medlemmer av parlamentet, disse kan også bli kabinettsmedlemmer. Nasjonalforsamlingen har kun ett kammer. Lover som blir vedtatt av nasjonalforsamlingen er gyldige for Zanzibar kun i spesifikke unionssaker. Zanzibars representantenes hus har bestemmelsesrett over alle saker som ikke har med unionen å gjøre. Forsamlingen kan innføre lover for Zanzibar uten godkjennelse fra unionssregjeringen så lenge den ikke involverer unionssaker. Lengden på embetet til presidenten i Zanzibars representantenes hus er også fem år. Det semiautonome forholdet mellom Zanzibar og unionen er relativt unikt som styreform. Tanzania har et femdelt rettssystem som kombinerer rettssystemene til stammenes, islamske og britiske lov. Appellene er fra de primære domstolene gjennom distriktsdomstolene, borgerlig magistratsrett til høyesterett og appelldomstolen. Dommerne er utnevnt av justisministeren med unntak av appelldomstolen og høyesterett som er utnevnt av presidenten. Zanzibars rettssystem er parallelt med unionens, og alle saker som er oppe i domstolene i Zanzibar, med unntak av dem som inneholder grunnlovsmessige og islamsk lov, kan appelleres til appelldomstolen til unionen. En kommersiell domstol ble etablert i september 1999 som en avdeling av høyesterett. Administrativ inndeling Administrativt er Tanzania delt inn i 31 regioner, 26 på fastlandet, 3 på Unguja og 2 på Pemba, Unguja og Pemba utgjør Zanzibar. 99 distriktsråd har blitt opprettet for å øke lokal autoritet. Disse distriktene er også nå referert til som lokal styresmakt. For tiden er der 114 råd som opererer i 99 distrikter, 22 er urbane og 92 er på landsbygda. Menneskerettigheter Tanzania har straffen livstid i fengsel for homofili. Næringsliv Økonomien er svært avhengig av landbruket som står for halve landets BNP, gir 85 % av eksporten og sysselsetter 90 % av arbeidsstyrken. Topografien og de klimatiske forholdene derimot, begrenser kultiverte avlinger til bare 4 % av landets areal. Industrien er hovedsakelig begrenset til foredling av landbruksprodukter og lette konsumentvarer. Verdensbanken, det internasjonale pengefondet og bilaterale donorer har skaffet midler til å rehabilitere Tanzanias nedadgående infrastruktur. Norge har hatt Tanzania som en av sine prioriterte samarbeidspartnere siden 1966. Tanzania er det landet som gjennom årene har fått mest bistand fra Norge . Tanzania har store naturressurser som gullforekomster og flotte nasjonalparker som forblir underutviklet. Veksten fra 1991 til 1999 førte til en oppgang i industriproduksjonen og en betydelig økning i utvinningen av mineraler, ført an av gull. Leting etter naturgass i Rufiji-deltaet ser lovende ut og produksjonen har allerede startet . Nylige bankreformer har hjulpet økende vekst og investeringer i den private sektoren. Kortsiktig økonomisk fremgang er også avhengig av å begrense korrupsjon og nedskjæring av unødvendige offentlige utgifter . Forlenget tørke i de tidlige årene av det 21. århundre reduserte kraftig kapasiteten i elektrisitetsproduksjonen. Rundt 60 % av Tanzanias elektrisitetsforsyninger blir generert gjennom vannkraftverk . Det vil antagelig ta noen år å gjennomføre planene om å øke produksjonskapasiteten gjennom gass og kull. I mellomtiden blir utsiktene for økonomisk vekst svekket . 77 prosent av befolkningen lever under fattigdomsgrensen på én dollar om dagen (IMF) (2005). Samfunn Massemedia Daily News er den eldste avisa i Tanzania og er statseid, mens Televisheni ya Taifa er det statseide televisjonsnettverket. Radio Tanzania Dar es Salaam er Tanzanias statseide radionettverk. Tanzania har også mange privateide medier, og kringkasting fra BBC Radio, Voice of America og Deutsche Welle kan også høres i Tanzania. Kultur Tarabu-musikken er en sammenblanding av swahilisanger sunget i rytmisk stil krydret med arabisk eller, til tider, indiske melodier. Den er en ekstremt livlig kunstform som har sitt utspring i klassisk kultur, men som likevel er veldig populær blant kvinner og som hele tiden trekker fra gamle og nye kilder. Tarabu utgjør en betydelig del av det sosiale livet til swahili-folket langs kystområdene, særlig Zanzibar, Tanga og til og med lengre i Mombasa og Malindi langs kysten av Kenya. Uansett hvor de swahili-språklige menneskene dro, fulgte tarabu-kulturen med dem. Den har trengt så langt som til Uganda. I Rwanda og Burundi i Øst-Afrikas indre konkurrerer tarabu-kulturen med andre vestliginspirerte grupper i popularitet. I disse dager finner en tarabu-revolusjon sted, og mange opphetede debatter fortsetter om musikken som er blitt dramatisk endret av fenomenet East African Melody. Melody som de hengivent kalles av sine hovedsakelig kvinnelige fans, spiller moderne tarabu som for første gang er tarabu som kan danses til og har direkte lyrikk som går utover den lyriske antydningen til eldre grupper som Egyptian Musical Club og Al-Wattan Musical Club hvor betydningen i deres sanger bare var alluderende og aldri direkte uttrykt. I dag er tarabusangene eksplisitte og til og med grafiske i seksuell tilknytning. Mye av musikken i dag av grupper som Melody og Muungano er komponert og spilt på keyboard, noe som gjør at gruppene er mye mindre enn de «virkelige tarabu»-orkestrene og derfor er mer i stand til å reise og spille i regionen og utenfor regionen de hører hjemme. Mbaraka Mwinshehe var den mest populære og originale musikeren i Tanzania. Der er også en større innflytelse fra musikere fra Den demokratiske republikken Kongo som kom inn i landet som flyktninger og har slått seg ned i landet. Men i senere år, hovedsakelig fra midten av nittitallet, har en ny generasjon musikere dukket opp og kommer med populære toner og som konkurrerer med Kongo-gruppene i popularitet og publikumstekke. Tanzanianske artister har laget en ny stil som blir kalt «Bongo Flava» som blander alle typer melodier, rytmer og lyd. Trenden blant tanzaniansk musikkonsumenter har begynt å endre seg mot å favorisere produkter fra sine lokale artister som synger swahili, det nasjonale språket. Fremveksten av utallige FM-musikkstasjoner og billige produksjonsstudioer har vært en betydelig årsak til musikkindustrien i landet. Samtidige artister som Juma Nature, Lady Jaydee, Mr. Nice, Mr. II, Cool James, Dully Sykes, Ras Nas og mange andre har en stor tilhengerskare i landet og nabolandene. Oppføring på UNESCOs liste Verdensarvsteder Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder. Kilimanjaro nasjonalpark – landskapsvern, dyre- og planteliv Ngorongoro naturvernområde – landskapsvern, kulturlandskap Ruinene av Kilwa Kisiwani og ruinene av Songo Mnara – tradisjonell arabisk/koloniarkitektur Selous viltreservat – pattedyrvern Serengeti nasjonalpark – pattedyrvern Steinbyen på Zanzibar – tradisjonell arabisk/swahili-arkitektur Bergkunsten i Kondoa – bergkunst Se også Liste over byer i Tanzania Referanser Litteratur Eksterne lenker Tanzania.eu Styresmakten The United Republic of Tanzania offisiell side Nyheter Daily News IPP Media ThisDay Arusha Times AllAfrica.com – Tanzania lenker til nyhetsoverskrifter Media TVT Televisheni ya Taifa TVZ Television Zanzibar ITV Independent Television StarTV Star Television 5EATV Channel 5 RTD Radio Tanzania Dar es Salaam Radio One East Africa Radio Forretningsliv Confederation of Tanzanian Industries Tanzania Economic Forum Overblikk BBC News Country Profile – Tanzania Open Directory Project – Tanzania US State Department – Tanzania Dyreliv og beskyttede områder Tanzania National Parks – TANAPA Tanzania Wildlife Research Institute – TAWIRI Wildlife of Tanzania - bilder Samveldet av nasjoner 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha Stater og territorier etablert i 1964 Den afrikanske unions medlemsland


text: Tigerstaden er et kallenavn for Oslo som opprinnelig er brukt for å beskrive Oslo som en farlig og ubarmhjertig storby. Historie Bruken av Tigerstaden om Oslo kan føres tilbake til Bjørnstjerne Bjørnsons dikt Godt mot (først kalt Siste sang), i samlingen Digte og sange fra (1870). I diktet skildres en kamp mellom en landsens hest og en tiger (symbol på byen). I en artikkel i Morgenbladet i 1889 uttales at Bjørnson utslynger hånende ord mot Christiania, «denne kolde by, som han tidligere har kaldt 'tigerstaden'». Senere er Tigerstaden brukt av blant andre Christian Krohg, Nils Collett Vogt og Rudolf Muus. Bruk i dag og tigerskulpturer Begrepet brukes i dag som oftest av folk som bor utenbys uten nødvendigvis med den negative referansen det opprinnelig hadde. For mange folk i Oslo selv er begrepet positivt ladet og brukes med stolthet. Flere idrettslag i Oslo bruker i dag tiger som navn, logo eller maskot, inkludert Centrum tigers basketklubb, Oslo Tigers Ishockeyklubb, Tiger Karateklubb og roller derby laget Oslo Tiger City Beasts. Som en referanse til begrepet ble det også plassert en rekke skulpturer av tigre på Fridtjof Nansens plass foran Oslo rådhus i jubileumsåret 2000, og en større bronseskulptur av en tiger laget av billedhuggeren Elena Engelsen og gitt av bedriften Eiendomsspar på Jernbanetorget foran Oslo sentralstasjon og et par andre steder rundt i hovedstaden. Tigerskulpturen på Jernbanetorget Ideens opphavsmann og fremste forkjemper var arkitekt Thore Svingen (1945-2010). Thore Svingen kjente godt til Bjørnstjerne Bjørnsons uttrykk «Tigerstaden». Han kontaktet Mentz Schulerud, som støttet at tigeren burde stå på Jernbanetorget. Til Oslos tusenårs-jubileum år 2000 ønsket Eiendomsspar å gi kommunen en gave. Dermed ble Elena Engelsens tigerskulptur plassert på Jernbanetorget. Referanser Oslo sv:Tigerstaden


text: Tokyo (東京) (betyr «den østlige hovedstad») er et prefektur, hovedstad i Japan, og landets største by. Ti prosent av Japans innbyggere, ca. 14 millioner, bor i Tokyo, og danner sammen med Yokohama og Kawasaki verdens største byområde med litt over 38 millioner mennesker. Tokyo ligger på Kantō-sletten på østsiden av Honshū. Tokyo er forretnings-, handels- og industrisenteret i Japan og også i Asia. To elver renner gjennom byen. Den ene er Sumida som renner fra nord til sør og ut i Tokyobukta. Den andre er Tama som renner fra vest til øst. Tama er også grensen mellom Tokyo og nabobyen Kawasaki. Historie Byen, som tidligere het Edo (sammensatt av ordene sund og munning), var en liten by, men begynte for alvor å vokse i forbindelse med byggingen av en borg i byen i 1457. Da Tokugawashogunatet ble dannet i 1603 ble Edo dets regjeringsby, selv om keiseren fortsatt bodde i Kyoto, som fortsatte å være den formelle hovedstaden. Da shogunatet falt i 1868 beordret keiseren at byen skulle bytte navn til Tokyo, den østlige hovedstad, da Kyoto var den vestlige hovedstad. Tokyo har vært allment akseptert som Japans hovedstad siden 1869. Den 1. september 1923 ble Kantō-regionen rammet av et stort jordskjelv og av de over 140 000 mennesker som døde var 70 387 Tokyo-innbyggere. Byen ble ødelagt av branner startet som følge av dette jordskjelvet. Til tross for denne katastrofen bygde man opp byen igjen og befolkningen vokste frem mot starten på andre verdenskrig. De første bombene over Tokyo ble sluppet 18. april 1942 og frem til slutten på krigen i 1945 ble Tokyos befolkning mer enn halvert. Det mest omtalte bombeangrepet skjedde 10. mars 1945, som drepte 105 400 mennesker og gjorde 1 000 000 hjemløs. Etter krigens slutt plasserte de allierte sitt okkupasjonskontor i den sønderbombede byen, og oppbyggingen kom raskt i gang takket være amerikansk hjelp. På grunn av disse tragiske hendelsene, har ikke byen mange historiske kulturminner. I 1964 var Tokyo vert for de Olympiske Sommerlekene. I 1970-årene økte befolkningen drastisk da mange arbeidere forlot landsbygden for å flytte inn til byen. Dette, sammen med den raskt voksende økonomien, gjorde Tokyo til en verdensby som la grunnlaget for den økonomiske boblen som sprakk i begynnelsen av 1990-årene. Klima Demografi Per oktober 2012, var befolkningstallet 13,506 millioner i Tokyo, med 9,214 millioner som bodde i Tokyos 23 spesialdistrikter. Om dagen vokser befolkningstallet med over 2,5 millioner på grunn av ansatte og studenter som bor utenfor Tokyo. Denne effekten er enda mer synlig i de tre sentrale spesialdistriktene Chiyoda, Chūō, and Minato, hvis totale befolkningstall i 2005 var 326 000 om natten, men 2,4 millioner om dagen. I 1889 bodde det 1 375 937 mennesker i byen Tokyo og 1 694 292 mennesker i prefekturet Tokyo. Samme år var det 779 registrerte utenlandske statsborgere i Tokyo. De fleste var briter (209), amerikanere (182) og kinesere (137). Økonomi Tokyo er Japans største økonomiske senter. De fleste av Japans bank-, forsikrings-, finans-, medie- og telekommunikasjonsfirma har sine hovedkontor i byen. Til tross for at Japan fortsatt ikke har kommet seg etter at finansboblen sprakk i 1990, er Tokyo en av de ledende økonomiske motorene i Asia. Byen kan ellers skilte med å være verdens sterkeste storbysamfunnsøkonomi. I 1988 utgjorde primærnæringer 0,2 % av totalnæringen i Tokyo; sekundærnæringer utgjorde 25,5 %, mens tertiærnæringer utgjorde 74,3 %. Boliger I 2020 var størrelsen på en gjennomsnittsbolig i Tokyo 65,9 m2. Gjennomsnittsprisen for en blokkleilighet i Tokyos 23 spesialdistrikter var i 2020 72,86 millioner yen (omtrent 673 290 US dollar) og i 2018 for en enebolig 64,87 millioner yen (omtrent 603 000 US dollar). I 2018 var størrelsen på en ny enebolig 97,6 m2. Selskaper med hovedkontor i Tokyo All Nippon Airways Casio East Japan Railway Company Fujitsu Honda Japan Airlines JFE Holdings Keio Electric Railway Mitsubishi Mitsui Mitsukoshi Mizuho Financial Group Nomura Group NTT DoCoMo Odakyu Resona Ricoh SEGA Sojitz Sony Sumitomo Tokio Marine and Fire Insurance Tokyu Group Toshiba Geografi og administrative divisjoner Bydistrikter Tokyo er oppdelt i 23 spesialdistrikter (特別区 tokubetsuku), alle med sine egne borgermestre og bystyrer, som ligger under det som på engelsk heter Tokyo Metropolitan Government. Adachi Arakawa Bunkyo Chiyoda Chuo Edogawa Itabashi Katsushika Kita Koto Meguro Minato Nakano Nerima Ota Setagaya Shibuya Shinagawa Shinjuku Suginami Sumida Toshima Taito Byer Vest for de 23 spesialdistriktene består Tokyo av byer (市, shi), som har en liknende juridisk status som byer andre steder i Japan. Mens disse for det meste tjener som «sovebyer» for de som jobber i Tokyo, har også noen av disse byene en lokal kommersiell og industriell base. Samlet er disse byene ofte omtalt som Vest-Tokyo. Akiruno Akishima Chofu Fuchu Fussa Hachioji Hamura Higashikurume Higashimurayama Higashiyamato Hino Inagi Kiyose Kodaira Koganei Kokubunji Komae Kunitachi Machida Mitaka Musashimurayama Musashino Nishi-tokyo Ome Tachikawa Tama Nishi-tama Lengst vest finnes det eneste kommanderiet (郡, gun), Nishi-Tama. Store deler av dette området er fjell og ikke passende for urbanisering. Det høyeste fjellet i Tokyo, Mount Kumotori, er 2 017 m høyt, og andre fjell i Tokyo er Mount Takasu (1 737 m), Mount Odake (1 266 m) og Mount Mitake (929 m). Okutamasjøen er Tokyos største innsjø. Hinode Mizuho Okutama Hinohara, landsby Øyer Tokyos utenforliggende øyer ligger så langt bort som 1 850 km fra det sentrale Tokyo. På grunn av øyenes avstand til fastlandet, er de styrt lokalt av avdelinger av Tokyos bystyre. De fleste øyene er klassifisert som landsbyer. Izuøyene; Oshima, Miyake, Hachijo. Ogasawara-øyene. Ogasawara inkluderer, fra nord til sør, Chichi-jima, Nishinoshima, Haha-jima, Kita Iwo Jima, Iwo Jima og Minami Iwo Jima. Også inkludert er to små utenforliggende øyer: Minami Torishima, det sørligste punktet i Japan og med en avstand på 1 850 km den fjernest liggende øyen fra det sentrale Tokyo, og Okino Torishima, det sørligste punktet i Japan. Iwo-beltet og de utenforliggende øyene er for det meste ubebodd, men de tre øyene nærmere Honshu er bebodd. Templer og palasser Keiserpalasset. Palasset er bygget over ruinene av Edo-borgen. Det nåværende palasset ble ferdigbygd i 1968, etter at det forrige palasset (som ble ferdig i 1888) ble ødelagt i luftangrep i 1945. Meiji-tempelet. Tempelet er meget vakkert og ble bygget i perioden 1867–1912. Store deler av tempelet ble ødelagt under 2. verdenskrig, men er nå gjenoppbygget i sin originale stil. Asakusa Kannon-templet. Tokyos eldste buddhisttempel. Kultur Kokuritsu-gekijo (nasjonalteateret). Kabuki-teateret. I dette teateret spilles kabuki, en 400 år gammel japansk teaterform. Edo Tokyo-museum. Historisk museum fra Edoperioden. Nasjonalmuseet. Nasjonalmuseet rommer over 89 000 kunstgjenstander og ligger i Ueno-parken. Sumo-bryting. Utøves på Kokugikan Sumo stadion ved Ryogoku stasjon. Her arrangeres det seks nasjonale stevner hvert år. Tokyo Tower. Et 333 meter høyt tårn. Tokyo Skytree. Et 634 meter høyt tårn. Verdens høyeste tårn (per 2016). Fauna og flora 370 ut av de 570 fugleartene som finnes i Japan er blitt observert i Tokyo. Andre villdyr som lever i innenfor Tokyo-prefektur er Capricornis crispus (en slags geit), Nyctereutes procyonoides viverrinus (en slags mårhund), rev, pteromyini (en slags flyveekorn), harer og ekorn. Tokyos offisielle tre er tempeltreet. Andre vanlige trær i Tokyo er Prunus serrulata (en art kirsebærtre), Zelkova, Quercus dentata (en slags eik) og Quercus acutissima (en slags eik). Kjente områder Ginza. Dette området har enorme shoppingsentere, eksklusive boutiques og meget dyre restauranter. Her ligger også Kabuki-teateret (se over). Asakusa. Området er preget av smale, små gatestumper. Asakusa-templet ligger i dette området (se over). Vest-Tokyo har to nasjonalparker; Chichibu-Tama, som ligger i Nishitama og Meiji no Mori Takao, som ligger rundt Takao-fjellet sør for Hachioji. Harajuku Nasjonalparken Ogasawara tilhører administrativt Tokyo, men ligger omtrent 1 000 kilometer sør fra bykjernen. Vennskapsbyer New York, USA (siden 1960) Peking, Kina (siden 1979) Paris, Frankrike (siden 1982) New South Wales, Australia (siden 1984) Seoul, Sørkorea (siden 1988) Jakarta, Indonesia (siden 1989) São Paulo, Brasil (siden 1990) Kairo, Egypt (siden 1990) Moskva, Russland (siden 1991) Barcelona, Spania (siden 1992) Berlin, Tyskland (siden 1994) Roma, Italia (siden 1996) Greater London Authority, Storbritannia (siden 2015) Trivia Sofia Coppolas film Lost in Translation utspiller seg i Tokyo. I 2019 ble Tokyo rangert som den tryggeste by i verden for tredje år på rad av Economist Intelligence Unit. Se også Bombingen av Tokyo Referanser Eksterne lenker Typo3 Tokyo Group side Tokyo Disneyland Vertsbyer for sommer-OL 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha Hovedsteder i Asia


text: Thomas Alva Edison (født 11. februar 1847 i Milan i Ohio, død 18. oktober 1931 i West Orange i New Jersey) var en amerikansk oppfinner og forretningsmann av nederlandsk slekt. Han oppfant og utviklet mange gjenstander som påvirket verden i stor grad, inkludert fonografen og lengevarende lyspære. «Trollmannen fra Menlo Park», som han ble døpt av en avis, var en av de første oppfinnere som innførte prinsipper kjent fra masseproduksjon i sitt virke, og er derfor ofte tilkjent tilblivelsen av det første industrielle forskningslaboratorium. Edison er ansett som en av de dyktigste oppfinnere i historien, med amerikanske patenter, og mange andre i Storbritannia, Frankrike og Tyskland. Familiebakgrunn Edisons forfedre emigrerte fra Nederland til New Jersey i 1731. Da koloniene erklærte uavhengighet valgte Thomas' oldefar John Edison å forbli tro mot England, noe som førte til at han ble arrestert. Etter å ha vært nær ved å bli hengt tok han med familien og flyktet til Nova Scotia i Canada i 1784. Der slo han seg ned på land som kolonimyndighetene ga til personer som hadde vært lojale mot England. John Edisons barnebarn Samuel Ogden Edison Jr. (1804–1896) livnærte seg av forskjellige jobber hele livet, alt fra taktekking til å jobbe som skredder eller krovert. I 1828 giftet han seg med Nancy Matthews Elliott (1810–1871) fra Chenango County i New York. Samuel Edison var ikke like lojal mot britene som bestefaren hadde vært. I 1837 deltok han i MacKenzie-opprøret som krevde landreformer og selvstyre fra Storbritannia. Opprøret mislyktes. Som bestefaren hadde gjort før ham, måtte Samuel Edison flykte for å redde livet. Men i motsetning til hva bestefaren hadde gjort dro Sam sørover. Han krysset grensen til USA og slo seg først ned i Port Huron i Michigan mens han inntil videre lot kona Nancy og barna være igjen. Etterhvert flyttet han og familien til Milan i Ohio. Der fikk de tre barn til, med Thomas Edison som den syvende og siste i barneflokken. Barndomsår og ungdomstid Thomas Edison ble født i Milan i Ohio den 11. februar 1847. Foreldrene var Samuel Ogden Edison jr. (1804–1896) og Nancy Matthews Elliott (1810–1871). Edison begynte på skolen da han var sju år gammel. Men etter 12 uker på skolen mistet læreren tålmodigheten med den hyperaktive og masete Edison som hele tiden stilte spørsmål og etter lærerens mening oppførte seg temmelig selvsentrert. Læreren hadde også lagt merke til at Edisons hode var betydelig større enn normalt for en sjuåring, og han konkluderte med at Edison var dum eller «surrete i hodet». Etter dette tok moren, som tidligere hadde vært lærer, Edison ut av skolen og ga ham hjemmeundervisning. I tillegg til foreldrenes hjemmeundervisning leste Edison praktisk talt alle bøkene på det lokale biblioteket. Han var særlig interessert i bøkene om vitenskap. Som tolvåring begynte Edison å selge sukkertøy og aviser på toget mellom Port Huron og Detroit, og noen år senere skulle en dramatisk hendelse få stor innvirkning på livet hans. Da han var 15 reddet han Jimmie MacKenzie fra å bli overkjørt av et løpsk tog, og faren til Jimmie, som var stasjonsbetjent på Mount Clemens stasjon i Michigan, var så takknemlig at han lærte Thomas hvordan han skulle bruke telegrafen. Edison fikk jobben som telegrafoperatør da en telegrafist skulle gå ut i borgerkrigen. Han fikk jobben til tross for sine hørselsvansker, men Thomas' tunghørthet hadde også sine fordeler. Den gjorde at han lettere klarte å koble ut støyen rundt seg. Da han var 19 flyttet Edison i 1866 til Louisville i Kentucky, der han som ansatt i Western Union opererte Associated Press' nyhetstelegraf. Edison ba om nattskift slik at han fikk god tid til å holde på med sine to favorittsysler - lesing og eksperimentering. Til slutt kostet det sistnevnte ham jobben. En natt i 1867 arbeidet han med et blysyrebatteri da han sølte svovelsyre på gulvet. Det rant mellom gulvbordene og ned på sjefens skrivebord i etasjen under. Den neste morgenen fikk Edison sparken. En av hans mentorer i de første årene var en telegrafoperatør og oppfinner ved navn Franklin Leonard Pope, som lot den fattige unggutten bo og arbeide i kjelleren i sitt hjem i New Jersey. Noen av de første oppfinnelsene Thomas Edison gjorde var relatert til telegrafen, blant annet en telegrafskriver som skrev aksjemeldinger på en papirstrimmel. Edison søkte patent for første gang den 28. oktober 1868, det var søknad om patent på en elektrisk stemmeteller (U.S. Patent 90,646), som ble innvilget 1. juni 1869. Egen familie Edison giftet seg med Mary Stilwell den 25. desember 1871. De fikk tre barn, Marion Estelle Edison, Thomas Alva Edison Jr. og William Leslie Edison. Mary døde i 1884. Da han var 39 år gammel giftet Edison seg for annen gang, denne gangen med nitten år gamle Mina Miller. De giftet seg den 24. februar 1886. Med henne fikk han tre barn til, Madeleine Edison, Charles Edison, og Theodore Edison. Charles Edison tok over firmaet etter farens død. Oppfinneren Thomas Edison startet sin oppfinnerkarriere i Newark i New Jersey med å finne opp en automatisk reléstasjon og annet utstyr som forbedret telegrafen. Men den oppfinnelsen som gjorde Edison berømt var fonografen, som han fant opp i 1877. Edison ble kjent som «Magikeren fra Menlo Park, New Jersey», hvor han bodde. Den første lydopptakeren var konstruert med en sylinder av tinnfolie. Den hadde dårlig lydkvalitet, og sporet ble ødelagt når den ble avspilt, så den kunne bare spilles av én gang. I 1880-årene videreutviklet Alexander Graham Bell, Chichester Bell og Charles Tainter fonografen da de laget en sylinder av voksbelagt kartong. Konkurransen med Bell var en av grunnene til at Thomas Edison fortsatte å videreutvikle sin egen «fullkomne fonograf». Menlo Park (1876–1881) Edisons første store oppfinnelse var det første industrielle forskningslaboratorium, bygd i Menlo Park, New Jersey. Det var den første institusjonen bygd kun for å produsere konstante teknologiske innovasjoner og forbedringer. Edison fikk patentene for mesteparten av oppfinnelsene som ble til der, selv om mange ansatte gjorde mye forskningsarbeide og utvikling under hans ledelse. Staben hans ble generelt gitt beskjeder om hva den skulle gjøre, og han drev dem hardt. Den store forskningsgruppen som inkluderte ingeniører og andre arbeidere baserte mye av sin forskning på det andre der hadde gjort før dem. Nær alle Edisons patenter var såkalte utility patents, som var beskyttet i 17 år. Disse var hovedsakelig av elektrisk, mekanisk eller kjemisk art. Omtrent et dusin patenter var design patents, beskyttet opp til 14 år. Som de fleste patenter var også de fleste av Edisons oppfinnelser forbedringer av tidligere oppfinnelser. Fonografen derimot, var den aller første maskin som kunne ta opp og avspille lyder. Edison oppfant ikke den første elektriske lyspæren, i stedet utviklet han den første praktisk brukbare glødelampen. Flere tidligere typer hadde vært lagd, blant annet en type Edison kjøpte rettighetene til av oppfinnerne Henry Woodward og Mathew Evans.Andre oppfinnere av lyspærer var Moses G. Farmer, Joseph Swan, James Bowman Lindsay, William E. Sawyer, Humphry Davy, og Heinrich Göbel. Noen av disse lyspærene hadde ekstremt kort levetid, høye produksjonskostnader og høyt strømforbruk. Disse egenskapene gjorde dem vanskelige å produsere på en lønnsom måte. Edison tok de beste egenskapene fra disse tidlige modellene og satte folkene sine i sving med å lage mer varige pærer. I 1879 hadde han skapt et nytt konsept: en høy-ohmig lampe i vakuum, som kunne brenne i hundrevis av timer. Mens de tidligere oppfinnerne hadde skapt elektrisk lys i laboratorier helt siden en demonstrasjon av en glødende tråd gjort av Alessandro Volta i 1800, hadde Edison konsentrert seg om kommersiell anvendelse og var i stand til å selge konseptet til hjem og bedrifter ved å masseprodusere relativt lengelevende lyspærer og skape et komplett system for generering og distribusjon av elektrisitet. Laboratoriet i Menlo Park ble gjort mulig med salget av kvadrupel-telegrafen som Edison fant opp i 1874. Denne kunne sende fire signaler over telegraflinja samtidig. Da Edison spurte Western Union om et tilbud, ble han sjokkert over det uventet høye beløpet de tilbød; de kjøpte patentrettighetene for $10,000. Kvadrupeltelegrafen var Edisons første store finansielle suksess. På litt over et tiår hadde Edisons Menlo Park-laboratorium utvidet seg til å dekke to kvartaler. Edison sa at han ønsket å ha «et lager av nesten hvert eneste tenkelige materiale». Et avisartikkel trykket i 1887 avslører seriøsiteten i denne påstanden, de skrev at laboratoriet inneholdt «åtte tusen typer kjemikalier, hver type skrue laget, hver størrelse nål, hver type ledning eller wire, hår fra mennesker, hester, griser, kyr, kaniner, geiter, katter, kameler...silke av alle typer, kokonger, forskjellige typer hover, haitenner, rådyrhorn, skilpaddeskjell...kork, harpiks, lakk og olje, strutsefjær, påfuglhale, rav, gummi, alle mineraler...». Over pulten sin hadde Edison en plakett med Joshua Reynolds sitat: Sitatet var etter sigende også plassert flere steder rundt om på anlegget. Kullkornmikrofonen I 1877-1878 oppfant og utviklet Edison kullkornmikrofonen som sammen med Bell-mottakeren ble brukt i telefoner fram til ca. 1960-årene. Etter lange patentforhandlinger avgjorde en føderal domstol i 1892 at Edison – ikke Emile Berliner – var oppfinneren av kullkornmikrofonen. Kullkornmikrofonen ble også brukt til radiosendinger og offentlige taler. Elektrisk lys Etter mange eksperimenter med platina og andre metaller, kom Edison tilbake til en glødetråd av karbon. Den første suksessfulle testen var på 22. oktober 1879; og varte i 13,5 timer. Edison fortsatte å forbedre denne typen og leverte 4. november 1879 patent nr.223,898 (innvilget 27. januar 1880) på en elektrisk lampe med «en glødetråd eller spiral av karbon...koblet til platinakontakter.» Selv om patentet beskrev flere måter å lage glødetråden av karbon på, inkludert »bomull- og lintråd, tresplinter, papirer brettet på forskjellige måter,» var det ikke før flere måneder etter at patentet var innvilget at Edison og hans medarbeidere oppdaget at en karbonisert bambus-glødetråd kunne vare over . Edison kjøpte et lyspærepatent, nr. utstedt 29. august 1876, av Henry Woodward og fikk en eksklusiv rett på Woodwards kanadiske patent. Disse patentene dekte en karbontråd i en luftfattig pære. I 1878 stiftet Edison Edison Electric Light Company i New York med flere investorer på laget, inkludert J. P. Morgan og flere medlemmer av Vanderbilt-familien. Firmaet ble i 1892 slått sammen med konkurrenten Thomson-Houston og fikk etter sammenslåingen navnet General Electric. Edison arrangerte den første offentlige demonstrasjonen av lyspæren sin 31. desember 1879 i Menlo Park. Det var på den tiden han sa «Vi vil gjøre elektrisitet så billig at bare de rike vil bruke stearinlys.» Firmaet til George Westinghouse kjøpte rettighetene til Philip Diehls konkurrerende induksjonslampe i 1882 for $25,000, og tvang på den måten rettighetshaverne til Edisonpatenten til å ta seg mindre betalt, og til å gjøre lyspærene rimeligere. 8. oktober 1883 avgjorde det amerikanske patentkontoret at Edisons patent var basert på arbeidet til William Sawyer, og derfor ugyldig. Konflikten vedvarte i nesten seks år, til 6. oktober 1889, da en dommer bestemte at Edisons krav for forbedring av lyspæren basert på «en høy-ohmsk karbon-glødetråd» var gyldig. For å unngå en mulig rettstvist med Joseph Swan, som holdt et britisk patent utstedt et år før Edisons, dannet Edison et firma sammen med Swan (Ediswan), som markedsførte oppfinnelsen i Storbritannia. Nasjonalteateret i Brno i det som i dag er Tsjekkia, var den første offentlige bygning i verden som brukte Edisons elektriske lamper. Installasjonen av anlegget ble foretatt under oppsyn av Edisons assistent Francis Jehl. Elektrisk kraftdistribusjon Edison tok patent på et system for distribusjon av elektrisk energi i 1880, noe som var essensielt for å kunne dra fordel av oppfinnelsen av lyspæren. 17. desember 1880 grunnla han Edison Electric Illuminating Company, som var selskapet som etablerte verdens første investor-eide kraftstasjon i 1882 på Pearl Street Station i New York. 4. september 1882 skrudde Edison på stasjonens generator, og forsynte 59 strømkunder på nedre Manhattan med 110 V likespenning. I januar tidligere samme år hadde Edison startet det første dampdrevne kraftverket på Holoborn Viaduct i London. Likespenningsanlegget forsynte gatebelysning og flere private boliger i nærheten av stasjonen. Strømkrigen Edisons fremste egenskap delte han med sin venn Henry Ford, nemlig evnen til å maksimalisere inntjeningen gjennom masseproduksjonssystemer og håndheving av intellektuelle rettigheter. På denne måten bidro han til å minimere inntektsmulighetene til andre oppfinnere som tenkte mer på langvarige og høyeffektive teknologiske nyvinninger. Edison markerte seg ofte som motstander av teknologisk innovasjon og forandring, kanskje fordi det kunne representere en trussel mot hans forretningsmodell. George Westinghouse og Edison ble motstandere på grunn av Edisons markedsføring av likestrøm for elektrisk kraftdistribusjon på bekostning av den lettere overførbare vekselstrømmen utviklet av Nikola Tesla og promotert av Westinghouse. I motsetning til likestrøm kan vekselstrøm transformeres opp til veldig høye spenninger og overføres over lange avstander gjennom tynnere og mindre kostbare ledninger for så å bli transformert ned igjen for distribusjon til sluttbrukere. I 1887 var det 121 Edison-kraftstasjoner i De forente stater som leverte likestrøm til kunder. Da likestrømmens begrensninger begynte å interessere publikum, lanserte Edison en propaganda-kampanje mot vekselstrøm med det mål å overbevise folk om at vekselstrøm var for farlig til å kunne benyttes. Problemet med likestrøm var at det bare var økonomisk lønnsomt å levere kraft i en radius på omtrent 2,5 km fra kraftstasjonen. Da George Westinghouse foreslo å bruke høyspent vekselstrøm i stedet, siden den kunne føre elektrisitet hundrevis av kilometer med minimalt tap, innledet Edison en «strømkrig» for å forhindre vekselstrøm fra å komme i bruk. Tross Edisons forakt for dødsstraff, førte krigen mot vekselstrøm til at Edison ble involvert i utvikling og promotering av den elektriske stolen som en demonstrasjon på vekselstrømmens dødelige potensial i motsetning til den «tryggere» likestrømmen. Han førte en kort, men intensiv kampanje for å forsøke å forby vekselstrøm eller begrense den øvre tillatte spenningen. Som del av denne kampanjen henrettet Edisons ansatte dyr for å demonstrere hvor farlig han mente vekselstrømmen var. En av de mer bemerkelsesverdige øyeblikk i Edisons dyreavrettinngskampanje, var i 1903 da hans arbeidere tok livet av elefanten Topsy med vekselstrøm. Elefanten hadde drept flere mennesker etter å ha slitt seg ved Luna Park i New York, og eierne ønsket elefanten avlivet. Denne avrettelsen ble filmet av Edisons folk. Til tross for Edisons anstrengelser ble likestrøm erstattet med vekselstrøm på de fleste bruksområder i produksjon og overføring av elektrisk energi, hvilket medførte en enorm utvidelse og effektivisering av kraftdistribusjonen. Etter fremveksten av moderne kraftelektronikk har likestrøm fått en renessanse som høyspent likestrømsoverføring (HVDC), spesielt der overføringen skjer via sjøkabler fordi likestrøm gir mindre kapasitivt tap i overføringen. Likestrøm hadde den fordelen at store batteribanker kunne holde spenningen oppe gjennom korte brudd i strømforsyningen. Lavvolts likestrøm var fortsatt i bruk i en del år i sentrumsnære områder, og det var fremdeles likestrømskunder i New York i 2005, og denne tjenesten ble først stoppet 14. november 2007. Undergrunnsbanen i New York drives fremdeles på likestrøm. Fluoroskopi Edison sies å ha designet og bygd det første kommersielle fluoroskopet, maskinen som tar røntgenbilder. Hans maskin forbedret teknikken med å ta slike bilder, som opprinnelig var utviklet av Wilhelm Röntgen. Maskinene som brukes i dag er essensielt like som den Edison bygde. Under utviklingen av fluoroskopet holdt Edison på å miste synet, og en assistent, Clarence Dally, var nær ved å miste livet etter en overdose røntgenstråler. Han døde senere, antagelig av senskader etter strålingen. Edison uttalte i 1903 «Ikke snakk til meg om røntgenstråler, jeg er livredd dem». West Orange og Fort Myers (1886–1931) Edison flyttet fra Menlo Park etter at Mary Stilwell døde og kjøpte i 1886 et hus som bryllupsgave til Mina i West Orange i New Jersey. I 1885 hadde han kjøpt eiendom i Fort Myers i Florida, og bygde det som senere ble kalt Seminole Lodge som et vinterferiested. Edison og hans kone Mina tilbrakt mange vintre i Fort Myers der de slappet av og Edison prøvde å finne en innenlandsk kilde for naturgummi. Henry Ford bodde senere bare noen hundre meter unna Edison på sitt vintersted i Fort Myers. Edison bidro også med teknologi som ble brukt i biler. De forble venner helt fram til Edisons død. De siste årene I 1911 ble Thomas Edisons firma omdøpt til Thomas A. Edison Inc. Firmaet ble mer strukturert, og Edison ble mindre involvert i de daglige oppgavene. Han var likevel aktiv i virksomheten helt frem til slutten. Bare måneder før han døde i 1931 satte Delaware, Lackawanna & Western Railroad (DL&W) inn elektriske tog på forstadsbanen fra Hoboken til Gladstone, Montclair og Dover i New Jersey. Overføringen foregikk ved hjelp av en overhengende kjøreledning og hele prosjektet ble gjennomført under Edisons veiledning. Til manges overraskelse, sto han ved spakene da det eller første flervognstoget forlot DL&Ws terminal i Hoboken], og han førte toget hele veien til Dover. Edison kjøpte barndomshjemmet i Milan i Ohio i 1906. Ved sitt siste besøk i 1923 ble han sjokkert over å se at det fortsatt var opplyst av oljelamper og stearinlys. Thomas Edison døde 18. oktober 1931 av diabeteskomplikasjoner i sitt hjem «Glenmont» i Llewellyn Park i New Jersey, som han kjøpte i 1886 i bryllupsgave til sin kone Mina. Mina døde i 1947. Edisons siste pust er visstnok lagret i et testrør oppbevart på Henry Ford-museet. Ford overtalte ifølge historien Charlie Edison til å forsegle et testrør med luft fra Edisons soverom kort etter hans død. En dødsmaske i gips ble også laget. Edisons patenter Edison fikk 1093 patenter i USA, og en rekke patenter i europeiske land. Alt i alt fikk han 1093 patenter. Noen av de viktigste patentene til Edison er: Fonografen Bilderøret Diktafonen Edison sørget for finansiering av Guglielmo Marconis arbeider med radioen, og fikk flere patenter ifb med dette. Tatoveringsmaskinen Lyspæra Anerkjennelser Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Referanser Eksterne lenker Familiealbum (engelsk) Biografi (engelsk) NRK Newton Oppfinnere fra USA Filmpionerer Hollywood Walk of Fame Personer fra USA av nederlandsk opphav Personer fra Erie County i Ohio Personer fra Huron County i Ohio Personer fra Port Huron 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha