text: Richard Matthew Stallman (født 16. mars 1953) er en amerikansk programvareutvikler og fri programvare-forkjemper. Han er best kjent som grunnleggeren av GNU-prosjektet og Free Software Foundation, som mannen bak programvarelisenser som GNU General Public License og som opphavsmannen til teksteditoren Emacs, GNU C Compiler (GCC) og GNU Debugger (GDB). Oppvekst Stallman vokste opp i den vestre delen av New York, hvor hans far jobbet innen trykkeribransjen og moren som lærer. I et intervju med forfatteren Michael Gross i 1999 beskrev Stallman selv sin barndom og oppvekst som en turbulent periode fylt med motsetninger mellom ham selv, lærerne og de andre elevene. Tross sine holdninger, både introvert og til tider narsissistisk i forhold til menneskene rundt ham, var han en intelligent gutt, noe også privatlæreren hans merket seg. Det var spesielt på fagområdene fysikk og matematikk han utmerket seg (til tross for at han fikk toppkarakterer også i flere andre fag). Det er også verdt å merke seg at Stallman skrev programkode på papir før han fikk tilgang til en datamaskin. I 1965, tolv år gammel, fikk han utlevert en kopi av manualen til datamaskinen IBM 7094 og skrev sitt første program; en preprosessor for IBM 7094-maskinen i programmeringsspråket PL/I. Studietid og MIT I 1970 påbegynte han sine studier ved Harvard, hvor han konsentrerte seg om matematikk og fysikk, til tross for sine programmeringskunnskaper. Forkjærligheten for programmering var allikevel en sterk drivkraft i Stallmans liv. Nettopp denne drivkraften førte ham til AI-laboratoriet ved Massachusetts Institute of Technology sommeren 1971. Det hele begynte med en henvendelse fra Stallman om å få se på dokumentasjonen til datamaskinen PDP-10, noe som førte til at han ble tilbudt sommerjobb ved laben. Senere ble Stallman permanent knyttet til MIT, et arbeidsforhold som skulle vare i ti år. AI-laben ved MIT ble et sted der Stallman kunne være med likemenn, der de kontinuerlig jobbet med å forbedre operativsystemet ITS (Incompatible Timesharing System). I denne perioden kom han til han at det å kunne dele, da spesielt kildekode og datarelatert kunnskap, var en urokkelig kilde til utvikling. Tidlig på 1980-tallet førte en rekke hendelser at Stallman kom til å velge sin egen vei. Det begynte med at datamaskinene som ble brukt på AI-laben ikke lenger brukte Incompatible Timesharing System, men heller en proprietær versjon, som hindret innsyn i kildekoden. Dette gjorde at Stallman og andre startet et eget selskap, LMI (Lisp Machine Inc), som de beskrev som et «hacker company». LMI skulle arbeide med datamaskiner som hovedsakelig skulle kjøre programmeringsspråket LISP, men prosjektet mislyktes blant annet fordi det konkurrerende selskapet Symbolics ansatte alle de beste hodene fra MIT-miljøet slik at miljøet gikk i oppløsning. Samtidig gikk PDP-10-maskinene ut av produksjon, noe som gjorde at Incompatible Timesharing System ble overflødig. Dette førte ifølge Stallman til at 15 års arbeid gikk opp i røyk. GNU-prosjektet og GNU/Linux Som et svar på de proprietære operativsystemene, og på grunn av det Stallman selv omtaler som Symbolics' «destruksjon av hackermiljøet» ved MIT, startet han fri programvare-bevegelsen i 1983. Da ble GNU-prosjektet født, som et åpent operativsystem som skulle gi brukerne full frihet til å bruke, modifisere og distribuere systemet som de ønsket. GNU – et akronym for «GNU is Not Unix» (GNU er ikke Unix) – var som navnet antyder inspirert av det proprietære operativsystemet Unix, selv om Stallman selv hadde liten erfaring med dette systemet. Stallman innså også at GNU måtte ledsages av en rekke verktøy som blant annet en teksteditor og en kompilator om systemet skulle bli en suksess. I januar 1984 sa han derfor opp stillingen ved MIT, men fikk likevel beholde tilgangen til MITs maskiner og andre fasiliteter. Stallman begynte nå å arbeide for fullt med GNU, og den første komponenten som ble klar var GNU Emacs. I 1984 påbegynte han utviklingen av kompilatorsamlingen GCC. GCC oversetter programkode fra programmeringsspråket C til maskinkode, noe som var en nødvendighet for å utvikle frie programmer til det nye operativsystemet. GCC ble raskt populær, og ble av mange ansett som en av de bedre kompilatorene. De neste årene ble flere andre GNU-komponenter klare, og snart manglet bare den såkalte kjernen i GNU-systemet. Denne biten var nødvendig for at GNU skulle bli et fullverdig operativsystem, og Stallman og resten av GNU-hackerne begynte arbeidet med GNU Hurd. Samtidig hadde den finske dataingeniøren Linus Torvalds begynt utviklingen av en operativsystemkjerne. Denne kjernen, kalt Linux, kom på starten av 1990-tallet, og ble utgitt som fri programvare. Dette gjorde at Linux kunne kombineres med GNU-verktøyene til det frie operativsystemet GNU/Linux (i dagligtalen ofte omtalt bare som «Linux»), noe som langt på vei oppfylte Stallmans visjon. Free Software Foundation Free Software Foundation (FSF) ble opprettet i 1984 av Stallman som et styringsorgan for finansiering og utvikling av fri programvare. I 1989 kom FSF med GNU General Public License, en programvarelisens som skulle sørge for utbredelsen og beskyttelsen av fri programvare. Stallman og FSF definerer fri programvare gjennom «de fire friheter»: Friheten til å kjøre programmet, uansett hensikt (frihet 0). Friheten til å studere hvordan programmet virker, og tilpasse det til dine behov (frihet 1). Friheten til å redistribuere kopier så du kan hjelpe din neste (frihet 2). Friheten til å forbedre programmet, og gi det ut med dine forbedringer til offentlig eie, slik at hele samfunnet kan få utbytte (frihet 3). Disse fire frihetene er essensielle for Stallman. I boken Free Software Free Society utdyper han hva fri programvare er: «'Fri programvare' handler om frihet, ikke om pris. For å forstå konseptet må du tenke på 'frihet' som i 'ytringsfrihet', ikke på frihet som i 'gratis øl' (engelsk: free beer). Fri programvare handler om brukernes frihet til å kjøre, distribuere, studere, endre og forbedre programvaren. Mer presist handler det om de fire frihetene [...].». I september 2019 trakk Stallman seg fra stillingene ved MITs laboratorium for vitenskap og kunstig intelligens CSAIL (Computer Science and Artificial Intelligence Laboratory) og Free Software Foundation på grunn av kritikk han ble utsatt for blant annet på grunn av kommentarer han kom med om Jeffrey Epstein-saken. Foredragsvirksomhet Stallman har de senere årene trappet ned på selve programvareutviklingen, og reiser nå verden rundt for å utbre budskapet om fri programvare. Han besøkte Norge i november 1998 og september 2004, og holdt en rekke foredrag rundt om i landet. 17. februar 2005 holdt han et foredrag på NTNU i Trondheim. Også i februar 2009 var han i Norge, og holdt foredrag i Bergen og Oslo. Se også Copyleft Referanser Eksterne lenker GNU Free Software Foundation Personer i databransjen Fri programvare Personer fra New York City Alumni fra Harvard University Alumni fra MIT Hackere


source: wikipedia

text: Rune Olijnyk (født 27. desember 1968 i Lørenskog) er en norsk tidligere skihopper som tok sølv i stor bakke under VM i Val di Fiemme i 1991, i tillegg til en fjerdeplass i laghopp sammen med Espen Bredesen, Kent Johanssen og Jon Inge Kjørum. I OL 1992 fikk han en 7.-plass i laghopp. Han vant NM-gull i laghopp i 1992, og sølv i 1991. Dessuten fikk han tredjeplass i liten bakke i 1990, 1991 og 1992. Etter endt karriere som skihopper, har Olijnyk jobbet i Oslo Sporveier som T-banefører og instruktør. Referanser Eksterne lenker Norske skihoppere Deltakere under Ski-VM 1991 Deltakere for Norge under Vinter-OL 1992 Skihoppere under Vinter-OL 1992 Fødsler i 1968


text: Rød Valgallianse (RV) var et norsk politisk parti 1973–2007. Den 11. mars 2007 ble RV nedlagt, da de sammen med AKP, Rød Ungdom og partiløse omdannet seg til partiet Rødt. Rødt måtte likevel stille under RV-navnet ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2007, da stiftelsen av det nye partiet skjedde for seint til at valgloven tillot navneendring eller registrering av et nytt parti før valget. Historie Rød Valgallianse (RV) ble grunnlagt i 1973 som valgfronten til Arbeidernes kommunistparti (marxist-leninistene), etter at AKP(m-l) ble nektet å stille til valg som del av Sosialistisk Valgforbund og også nektet å stille under navnet AKP av kommunaldepartementet. En del av de aktive i RV var ikke medlemmer av AKP(m-l), men det var AKP(m-l) som drev all regulær partivirksomhet, mens RV bare fungerte i forbindelse med valgkamp. AKPs leder var automatisk RVs leder. I 1975 fikk RV sine første kommunestyrerepresentanter i Tromsø, Oslo, Trondheim og Odda. Ved valget i 1979 opplevde RV betydelig framgang, og det oppsto et behov for større grad av lokal organisering rundt kommune- og fylkestingsrepresentantene. Mange RV-ere, både i og utenfor AKP(m-l), ønsket nå et klarere skille mellom de to organisasjonene, samt egen medlemsorganisering i RV. Samme året, i 1979, fikk også RV sin første egne leder, Hilde Haugsgjerd. Det ble også etablert en landsledelse i RV, bestående av kommunestyrerepresentantene. Ved landsmøtet i 1987 skjedde det en viktig forandring i RV. Etter mye diskusjon, ble alle AKPs formelle rettigheter i RV, forutenom eiendomsretten til navnet, fjernet. Allikevel tiltok uenightene innad i den revolusjonære bevegelsen. Dette hadde sin årsak både i interne organisatoriske problemer, men også ytre faktorer som Berlinmurens fall og kinesiske myndigheters knusing av demonstrantene på Den himmelske freds plass i Beijing. Dette til tross for at det var lenge siden AKP og RV hadde hyllet Kina som foregangsland og partiene aldri hadde støttet Sovjetunionen eller østblokk-satellittene. På landsmøtet i 1990 gikk AKP inn for at RV skulle være et selvstendig parti uten formell tilknytning til AKP. I 1991 strøk RV alle formuleringene i vedtektene som omhandlet forholdet til AKP, og ble et fullt ut selvstendig parti med vanlig medlemsorganisering. Ved stortingsvalget 1989 hadde RV samarbeidet med NKP under navnet Fylkeslistene for miljø og solidaritet, uten særlig suksess. Men på begynnelsen av 90-tallet opplevde RV framgang, og ved valget i 1993 kom Erling Folkvord inn på Stortinget fra Oslo. Ved valget i 1997 opplevde RV markant framgang nasjonalt, men mistet Oslo-mandatet med en margin på 600 stemmer. Til tross for optimisme før valget i 2001 klarte RV heller ikke da å komme inn på Stortinget, enda partiet hadde gode sjanser i Oslo og Hordaland. Selv om RV fra 1991 var basert på individuelt medlemskap, var det et særtrekk ved RV at partiet tillot medlemmer av andre partier og grupperinger å delta i partiarbeidet. Blant partiene og grupperingene som støttet opp om RV kan nevnes AKP, Arbeidermaktgruppa, Revolusjonært Forbund, ML-gruppa Revolusjon og Forbundet Internasjonalen. Ved stortingsvalget 2005 argumenterte RV for at det trengtes en opposisjon fra venstre på Stortinget når de rød-grønne partiene kom til makta. RV klarte allikevel ikke å oppnå representasjon på Stortinget eller noen framgang i oppslutning av betydning. I 2005 sendte RVs landsmøte en henvendelse til AKP med henblikk på sammenslåing av de to partiene. Ønsket om sammenslåing ble begrunnet med at de politiske forskjellene var små, og at den politiske situasjonen krevde samling rundt et nytt og mer slagkraftig parti. AKPs landsmøte i 2006 ønsket initiativet fra RV velkommen, og den 11. mars 2007 ble RV og AKP nedlagt, og partiet Rødt stiftet. De fleste medlemmene ble med i det nye partiet, men en gruppe utbrytere startet organisasjonen Kommunistisk Plattform. Denne hadde som mål å danne et nytt kommunistparti, og initiativtakerne hadde bakgrunn fra ML-gruppa Revolusjon, Noregs Kommunistiske Studentforbund og et lite mindretall i AKP. Partiledere Parlamentarisk leder Valghistorikk Referanser Eksterne lenker Rødt Tidligere politiske partier i Norge Politiske partier etablert i 1973 Politiske partier nedlagt i 2007 1973 i Norge Kommunisme i Norge


text: Gnist (tidligere Røde Fane og Rødt!) er et norsk marxistisk tidsskrift, utgitt av Forlaget Rødt. Det utkommer med fire ordinære nummer i året. Redaktøren velges av landsstyret i Rødt, men er ikke underlagt politisk styring utover dette. Fra 1993 til 2016 var Erik Ness redaktør. Ingrid Baltzersen overtok redaktørvervet fra og med nummer 1, 2017. Forlaget Rødt Forlaget Rødt er organisert som en forening, registrert i Brønnøysundregisteret. Forlaget har siden 1994 fungert som først AKPs, senere Rødts, forlag. Det har fokusert på marxistisk teori og aktuelle politiske saker og står bak både originalverk, nyutgivelser og oversettelser. Blant annet Erling Folkvord, Kjersti Ericsson og Torstein Dahle har gitt ut bøker på Forlaget Rødt, og blant de oversatte bøkene finnes titler av Michael Lebowitz, John Bellamy Foster, Ben Fine og kollektivet Research Unit for Political Economy. Forlaget har gitt ut en egen oversettelse av Det kommunistiske manifest av Karl Marx og Friedrich Engels. I januar 2018 kommer en nyoversettelse av andre bok av Marx' Kapitalen. Forlaget har liksom tidsskriftet et autonomt forhold til partiet. Historie Bladet ble opprinnelig etablert i mars 1969, under navnet Røde Fane. Det ble startet av medlemmer av Norges Kommunistiske Parti (NKP) som var i opposisjon til partiledelsen, og utgiver for første nummer var «NKPs opplysningsutvalg for Oslo og Akershus». For nummer 2 var utgiver «Østkanten, Lambertseter og Manglerud lag av NKP, og Kristiansand Kommunistiske Ungdomslag». Fra nr 1 1970 hadde man også «støtte fra Lillehammer Kommunistisk Ungdom». Utgave nr. 3 1970 ble utgitt av «Marxist-Leninistene i NKP», mens bladet fra nr. 4 1970 var organ for Marxist-Leninistisk Front (MLF), en fraksjon som ble ekskludert fra NKP. MLF samarbeidet i en kort periode med Marxist-leninistiske grupper (MLG) om å stifte et nytt kommunistparti, men samarbeidet havarerte i 1972. Et mindretall i MLF, ledet av Georg Vaagen og Svein Johnsen, valgte da å støtte MLG, og organisasjonen ble splittet. Begge MLF-grupperingene ga deretter ut «sitt» Røde Fane, slik at det i mange år kom ut to ulike blader med samme navn. Flertallets utgave ble fra nummer 1, 1973 organ for det nystiftede Kommunistisk Arbeiderforbund (KA), som hadde utspring i MLF. KAs Røde Fane fortsatte å eksistere gjennom hele 1970-tallet, men med lavt opplag og etter hvert stadig mindre betydning. Mindretallets utgave vokste og utviklet seg til et teoretisk tidsskrift for ml-bevegelsen: Det ble fra AKP(m-l)s stiftelse partiets blad. AKPs Røde Fane ble utgitt seks ganger årlig i A5-format fram til 1979. Da gikk det over til et større format, tilnærmet A4. I 2005 skiftet AKP(m-l)s utgave navn til Rødt!. I 2006 ble bladet medlem av Norsk Tidsskriftforening. Da AKP og Rød Valgallianse slo seg sammen og stiftet det nye partiet Rødt i 2007, ble tidsskriftet overført til det nye partiet. I 2017 endret bladet igjen navn, denne gang til Gnist. Srebrenica-massakren I 2009 oversatte Rødt! et hefte med tittelen «Oppstykkinga av Jugoslavia». Det ble av redaksjonen omtalt som «et grundig oppgjør med den massive vestlige propagandaen». I heftet, tidligere utgitt av det amerikanske tidsskriftet Monthly Review, antyder forfatterne David S. Herman og David Peterson blant annet at omfanget av Srebrenica-massakren har vært kraftig overdrevet, samtidig som omfanget av den kroatiske massakren i Krajina ble nedtonet. Dette avfødte anklager om at tidsskriftet, og i sin tur også partiet Rødt, sto for en benektelse av massakrene, noe Rødts leder Torstein Dahle avviste. På lederplass i neste nummer hevdet Rødt! at artikkelen var skrevet for å nyansere bildet av Bosnia-krigen, og for å problematisere USAs rolle som «oppdeler og regissør av oppgjørene i domstolene etterpå». Heftet ble også anklaget for å latterliggjøre dommen mot den serbiske generalen Radislav Krstic, som i 2001 ble dømt for medvirkning til folkemord for sin rolle i Srebrenica. Dommen ble i heftet omtalt som «denne forskrudde avgjerda, politisk til kjerna». Videre stilte artikkelen spørsmålstegn ved hvorvidt serberne brukte voldtekt som krigsvåpen, og konsentrasjonsleiren Trnopolje ble omtalt som en «transittleir». Peder Martin Lysestøl, som skrev forordet til den norske oversettelsen, forsvarte publiseringen og mente det var «på høy tid at noen av de vedtatte sannhetene om krigene på Balkan ble etterprøvd». Redaktører 1969: Esther Bergerud 1969 – 1970: Hans Jebsen 1970 – 1972: Randi Heddeland Referanser Eksterne lenker Arkiv over tidligere utgaver av AKP-tidsskriftet Røde Fane Pr januar 2010 strekker det seg tilbake til 1991. Røde Fane før 1991 i PDF-format Publikasjoner etablert i 1969 Rødt Norske tidsskrifter Norske forlag Sosialisme Kommunisme i Norge Forlag etablert i 1994


text: For den indiske organisasjonen, se Rashtriya Swayamsevak Sangh. RSS (vanligvis skrevet ut som Really Simple Syndication), også kalt «levende bokmerker» eller «nyhetsmating», er en ordning der en nettleser på en datamaskin henter nyheter eller annet materiale fra Internett fortløpende og automatisk. RSS er en XML-dialekt basert på RDF (Resource Description Framework) som brukes for å videreformidle utdrag av innhold fra en nettside som oppdateres jevnlig (ofte en weblogg). Vanlig bruk RSS er et enkelt XML-basert filformat som ofte brukes for å abonnere på nyhetsbaserte nettsteder. Ved å tilby RSS gir nettstedet brukerne et standardisert format som kan brukes i mange forskjellige RSS-lesere. En RSS-leser, eller aggregator, kan sjekke brukerens abonnementsliste og vise de kildene som har nye eller oppdaterte artikler. Det er i dag vanlig å finne RSS-støtte både på små og store nettsteder. Noen nettsteder lar deg velge mellom RSS og Atom-formatet, andre tilbyr bare ett format. Det finnes RSS-lesere for de fleste plattformer, og i tillegg finnes det nettbaserte RSS-lesere, som Bloglines. Flere moderne nettlesere som Internet Explorer 7 fra Microsoft, Opera fra Opera Software og Firefox fra Mozilla Foundation har innebygget støtte for RSS. I tillegg finnes det diverse programmer som oversetter RSS til e-post eller NNTP (news-format). Det finnes også flere søkemotorer som indekserer RSS. Man kan også abonnere på søk. På mange websider er nyhetsmatinger (RSS/Atom) typisk indikert med «Subscribe», en oransje firkant med XML i, , eller med bokstavene XML eller RSS. Mange nyhetsaggregatorer tilbyr knapper man kan legge til i nettleseren for å abonnere på nye kilder på en enkel måte. Forskjellige versjoner RSS sto opprinnelig for Rich Site Summary, en teknologi utviklet av Netscape i 1999 for å håndtere det de kalte «kanaler» . Dette var mens .com-bølgen var på høyden og Netscape så for seg å benytte RSS for at brukerne skulle kunne abonnere på innhold i stedet for selv å klikke seg frem på weben. Push-teknologi var et annet navn på fenomenet, en løsning som ikke var noen suksess for Netscape. Det var imidlertid ikke selve definisjonen av RSS det var noe galt med, men selve ideen om å «dytte» innhold på brukerne. Fart i sakene ble det først da Dave Winer og det amerikanske firmaet UserLand grep fatt i standarden og knyttet RSS til sin blogg-programvare. Winer omdøpte RSS til Really Simple Syndication. W3C kom inn i bildet og RSS ble omsider til RDF Site Summary. «RDF» står for Resource Description Framework. RSS har med andre ord en broket fortid og de lærde strides om hvordan utviklingen av formatet faktisk har foregått. Dave Winer har sin versjon, Dan Libby som jobbet for Netscape har en annen. Dan Brickley, som jobber med den semantiske weben i regi av W3C har en tredje versjon. Grunnet alle de forskjellige versjonene av RSS, og inkompatibiliteten dette skaper, jobber IETF med en ny standard kalt Atom, som er tenkt som en erstatter for RSS. Eksterne lenker Spesifikasjonen av RSS 2.0 Alternative bruksområder RSS ble opprinnelig mest brukt for å syndikere tekst-innhold, men har etter hvert også blitt tatt i bruk for å distribuere andre medietyper. Eksempler på dette er podkasting (audio-filer) og broadcatching (BitTorrent-filer). Internettstandarder XML


text: Rettsvitenskap, også kalt juss eller jura, er læren om rettsregler og juridisk metode. De som utdanner seg innen rettsvitenskap vil etter fullført studium kalle seg jurist. I Norge er dette en beskyttet tittel. Jurister besitter mange viktige stillinger i samfunnet, blant annet som dommere, advokater og offentlige tjenestemenn på en rekke forskjellige områder. Juridisk arbeid handler om å tolke grunnloven, lover, forskrifter og stortingsvedtak. Stortinget er lovgiver og regjeringen vedtar utfyllende forskrifter hvis loven gir rom for det. Det er ikke anledning til å gi lover tilbakevirkende kraft. Unntaket er hvis tilbakevirkningen er til fordel for den som uten tilbakevirkningen ville blitt berørt av loven på en negativ måte. Rett og samfunn Menneskelige samfunn med godt utviklede rettssystemer betegnes gjerne som rettsstater. Her har man tatt i bruk et rettssystem med dets tilhørende rettsregler, for å organisere samfunnets lovgivning og beskytte menneskers lovgitte rettigheter. I tillegg til regler som sier hvordan borgerne skal oppføre seg, såkalt pliktregler, er det dessuten nødvendig med et maktapparat som sørger for at de blir etterlevet, og som sanksjonerer overtredelser. Slike sanksjoner kan være straff, men også sivile midler slik som erstatningsansvar og lignende. Mange regler kan anses universelle, ved at de gjelder i alle eller de aller fleste rettssamfunn. Dette omfatter blant annet slikt som at avtaler skal holdes, og at drap og tyveri er straffbart. Ser man lenger utover vil man imidlertid se at reglene vil være nokså forskjellige fra sted til sted; det finnes således ikke noen universalrett. Dette kommer som følge av at reglene i første rekke blir til som et resultat av en lovgivningsprosess, samt praksis og lignende som vil være forskjellig fra sted til sted. Denne deskriptive synsvinkelen atskiller seg i vesentlig grad fra naturrettstenkningen, som var populær på 1700-tallet. Tenkerne som forfektet denne teorien mente at rettsreglene var naturgitte og kom som et resultat av menneskelig fornuft. Dette kan nok være en vakker tanke, men i dag er de fleste samfunn kommet frem til at virkeligheten ikke kan oppfattes på denne måten. Ulike rettsområder Tradisjonelt har den nasjonale rett vært delt inn i privatrett og offentlig rett. I privatretten behandles rettsspørsmål som oppstår borgerne imellom, mens den offentlige retten angår rettsforholdet mellom borgerne og det offentlige, samt mellom de ulike organene i statsapparatet. Dette skillet var nok klarere tidligere, men etter hvert som samfunnet har blitt stadig mer rettsliggjort har det blitt mer uklart. Flere rettsområder har f.eks. innslag av både privatrett og offentlig rett, slik at det er vanskelig å skille klart mellom kategoriene. Områder som arbeidsrett og selskapsrett som tradisjonelt har vært privatrettslige, har f.eks. fått større og større preg av offentligrettslig regulering, slik at man kan bli usikker på hvordan de bør klassifiseres. I det hele har offentligrettslig regulering bredt mer og mer om seg i de senere år, noe som har gjort retten mer volumiøs og uoversiktlig for den vanlige borger. I tillegg til skillet privatrett og offentlig rett skiller man gjerne ut internasjonal rett, rett som har betydning over landegrensene. Det de fleste forbinder med dette begrepet er folkerett, rettsforholdene mellom stater. Internasjonal handel med varer og tjenester har dessuten blitt mer og mer omfattende, slik at det er behov for retningslinjer for hvilket lands regler som skal anvendes, se nærmere internasjonal privatrett. Endelig har organisasjoner som EU og EØS medført overnasjonal lovgivning av en helt ny karakter. Mye tyder på at betydningen av alle disse sidene ved internasjonal rett vil få større og større betydning i årene som kommer. Hvordan skapes retten? I det moderne samfunn skapes de aller fleste rettsregler ved lovgivning, altså bestemmelser utarbeidet av offentlige myndigheter. I et demokrati er dette folkets valgte representanter i parlamentet. Situasjonen har her forandret seg i ganske stor grad over de siste 50-100 årene; rundt år 1900 fantes det generelt sparsomt med lovverk, slik at reglene i stor grad måtte utledes av sedvanerett, fast praksis rettssubjektene i mellom. Slik sedvanerett har fortsatt en viss betydning i nasjonal rett, men i langt mindre grad enn tidligere. Derimot har den fortsatt stor betydning innen folkeretten, som mangler alminnelige lovgivende organer. Praksis statene i mellom har derfor blitt retningsgivende på mange områder. En del grunnleggende rettsregler hevdes også å være utledet av naturretten. I tillegg til lovgivning og sedvane spiller rettspraksis en vesentlig rolle, både i nasjonal og internasjonal rett. Dette fordi egalitetsprinsippet, likhet for loven, regnes som en av grunnpilarene i demokratiet. Domstolene vil med sin virksomhet kunne klargjøre de eksisterende rettsreglene, men det finnes også eksempler på at de har skapt helt ny rett der det fantes behov for dette. Med dagens aktivitet på lovgivningsområdet er det nok mindre rom for det sistnevnte, men i klargjøring og presisering av retten spiller domstolene fortsatt en vesentlig rolle. På internasjonalt nivå spiller rettspraksis en særlig stor rolle, blant annet i menneskerettsspørsmål der den kan være retningsgivende for innholdet av den nasjonale lovgivning. Se også Liste over rettsområder Rettskildelære Rettsstat Jurist Hjelpevitenskaper Rettsfilosofi Rettshistorie Kriminologi Rettssosiologi Rettsøkonomi Rettsmedisin Rettspsykiatri Referanser Litteratur Francis Hagerup: «Til retsvidenskabens metode», i Udvalgte mindre juridiske afhandlinger. Kristiania: Aschehoug, 1901 Eksterne lenker Om rettsvitenskap, fra Universitetet i Oslo 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha Akademiske disipliner


text: «Sport» og «sporten» har flere betydninger Sport og idrett er nær synonyme begrep som brukes om alle former for fysisk aktivitet som gjennom uformell eller organisert deltakelse, tar sikte på å uttrykke eller bedre fysisk kondisjon og mental velvære, danner sosiale relasjoner eller oppnå resultater i konkurranse på alle nivåer. Enkelte ikke-fysiske aktiviteter har også status som sport. Den internasjonale olympiske komité anerkjenner for eksempel både bridge og sjakk som sport. Det eksisterer hundrevis av forskjellige sporter og idretter. SportAccord, en sammenslutning av internasjonale sportsføderasjoner, kategoriserer sport i fem hovedgrupper. Disse er primært fysiske sporter, primært tankesporter, primært motoriserte sporter, primært koordinative sporter og primært dyresporter. Sports- og idrettskonkurranser er styrt av et sett med regler. Reglene brukes til å sikre en rettferdig konkurranse og til å avgjøre hvem som vinner. Hvem som vinner kan bestemmes av fysiske hendelser, som å krysse en mållinje først eller score flest mål, eller ved dommeravgjørelser. Dommere kan for eksempel vurdere en prestasjon opp mot kriterier for teknisk ytelse eller kunstnerisk uttrykk. Etymologi Idrett er et særnordisk begrep, opprinnelig sammensatt av substantivene «ið» og «þrôtt». Førsteleddet «ið» betyr syssel eller gjerning og finnes i dag igjen i det beslektede begrepet gidde (orke). Andreleddet «þrôtt» betyr kraft eller utholdenhet og finnes i dag igjen i det beslektede begrepet trøtt (trett, sliten, dvs. mangel på kraft eller utholdenhet). Det gammelnorske «îþrôtt» ble brukt om både åndelige og legemlige ferdigheter. Kong Harald Hardråde (1015-1066) ramser i en av sine gamanvísur opp åtte idretter han behersker (Íþróttir kannk átta). Disse er diktning, ridning, svømming, skiløping, bueskyting, roing, harpespill og å fremføre dikt. Orknøyjarlen Ragnvald Kale Kolsson (1100-1158) ramser i en av sine lausavísur opp ni idretter han behersker (Tafl emk ǫrr at efla). Disse er «tafl» (hnefatafl eller sjakk), runeskrift, lesing og/eller skriving, smedkunst, skiløping, skyting, roing, harpespill og diktning. Det norrøne idrettsbegrepet inkluderer dermed aktiviteter som ligger i grensen av det moderne idrettsbegrepet, slik som brettspill som f.eks. sjakk. Det norrøne idrettsbegrepet inkluderer i tillegg aktiviteter som i dag vil falle inn under «kunst og kultur», slik som diktning og musikk. Idrettsbegrepet er senere blitt snevret inn til å i all hovedsak legge vekt på fysiske kroppsøvinger. I moderne språkbruk legges det derfor gjerne til grunn at det må være et minimum av fysiske kroppsøvinger før en aktivitet kan defineres som idrett. Hvor stort innslag av fysiske kroppsøvinger som må til før en aktivitet kan defineres som idrett, er det imidlertid ingen enighet om. Sport er et låneord fra engelsk og betyr opprinnelig spill eller fornøyelse. Sport er en forkortelse av «disport» som igjen kommer fra gammelfransk «desporter». Dette begrepet betyr egentlig bære bort og er beslektet med det moderne deportere. Sport betyr dermed opprinnelig det som får en bort fra arbeidet, altså fritidsbeskjeftigelse eller adspredelse. I sport legges det stor vekt på konkurranseelementet, jf. uttrykket «å la det gå sport i noe». På slutten av 1800-tallet var det et motsetningsforhold mellom «idrett» og «sport». Med idrett forsto man fysisk fostring mens sport ble brukt om konkurranser mot andre og jakten etter rekorder. En skitur i marka ville derfor bli regnet som idrett, mens å konkurrerer med andre om å gå 50 km på ski så fort som mulig (gjerne i korte sløyfer som blir gått mange ganger) ville bli regnet som sport. Fridtjof Nansen var en av dem som sto for dette synet. Utover på 1900-tallet har idrett og sport vært nær synonyme begrep. Begrepet sport har imidlertid gjerne også omfattet aktiviteter hvor et hjelpemiddel er helt sentralt i aktiviteten, slik som motorsport og hestesport. Definisjon Det finnes ingen allment akseptert definisjon av hva som skiller sport fra andre fritidsaktiviteter. Mange ordbøker og leksika referere til sport som en fysisk aktivitet, som ofte inneholder et element av konkurranse. Andre kilder inkluderer også tankesport og motorsport hvor fysisk aktivitet er mindre dominerende. Sport kan også grense opp mot kunst, særlig gjelder dette aktiviteter hvor dommere bedømmer utøverens prestasjon opp mot kriterier for god stil. Dans kan for eksempel både være sport i form av sportsdans og kunst i form av ballett. De forente nasjoners (FN) Inter-Agency Task Force on Sport for Development and Peace definerte i 2003 sport i utviklingssammenheng som «alle former for fysisk aktivitet som bidrar til fysisk form, mental trivsel og sosialt samspill, for eksempel lek, rekreasjon, organisert eller konkurranseidrett, og urfolks sport og spill.» Europarådet definerer sport som «alle former for fysisk aktivitet som gjennom uformell eller organisert deltakelse, tar sikte på å uttrykke eller bedre fysisk kondisjon og mental velvære, danner sosiale relasjoner eller oppnå resultater i konkurranse på alle nivåer.» SportAccord, en sammenslutning av internasjonale sportsføderasjoner, har utarbeidet et sett med kriterier som en aktivitet må tilfredsstille, før den kan bli ansett som sport og bli tatt opp som medlem av organisasjonen. Målet er ikke å ha en generell, vitenskapelig eller statisk definisjon, men heller å ha en klar og pragmatisk beskrivelse av aktiviteter som kan anses som sport. De fem kriteriene er: 1. En sport skal inneholde et element av konkurranse. 2. En sport skal ikke ha noe element av flaks integrert i sporten. 3. En sport skal ikke utgjøre noen unødig risiko for helsen og sikkerheten til sine utøvere eller deltagere. 4. En sport skal på ingen måte være skadelig for noen levende skapning. 5. En sport skal ikke være avhengig av utstyr levert av en bestemt aktør. Dette innebærer at rene mosjonsaktiviteter uten konkurranse faller utenfor sports-begrepet til SportAccord (kriterium 1). Kortspill og terningspill vil også falle utenfor fordi spillene inneholder et element av flaks (2). Enkelte kampsporter vil også kunne falle utenfor sports-begrepet til SportAccord fordi helsen til utøverne settes i unødig fare (3). Enkelte sporter med dyr (f.eks. hester og hunder) kan også kunne falle utenfor fordi dyrenes liv og helse settes i fare (4). SportAccord kategoriserer sport i fem hovedgrupper: primært fysiske sporter (f.eks. friidrett og svømming) primært tankesporter (f.eks. sjakk og go) primært motoriserte sporter (f.eks. bilsport) primært koordinative sporter (f.eks. biljard) primært dyresporter (f.eks. hestesport) Det kommer stadig nye aktiviteter som omtales som sport. Et eksempel er E-sport (elektronisk sport), det vil si konkurranser i videospill. Det finnes ingen allment akseptert definisjon av hva som skiller idrett fra andre fritidsaktiviteter. Mange ordbøker og leksika referere til idrett som en fysisk aktivitet, som ofte inneholder et element av konkurranse. Konkurranseaktiviteter hvor fysisk aktivitet er mindre dominerende, slik som tankesport og motorsport faller ofte utenfor idrettsbegrepet. Idrett kan også grense opp mot kunst, særlig gjelder dette aktiviteter hvor dommere bedømmer utøverens prestasjon opp mot kriterier for god stil. Dans kan for eksempel både være idrett i form av sportsdans og kunst i form av ballett. Norges idrettsforbund definerer idrett som aktiviteter som oppfyller følgende tre vilkår: 1. Det er fysisk aktivitet av konkurranse-, trenings- og/eller mosjonskarakter. 2. Aktiviteten er som konkurranseaktivitet målbar etter godkjent regelverk. 3. Aktiviteten tilfredsstiller de etiske normer idretten i Norge bygger sin aktivitet på. Det avgjørende for om en aktivitet kan defineres som idrett eller ikke er ikke hvilke muskler som blir brukt eller hvordan de blir brukt. Det avgjørende er meningen med muskelbruken. Når vi løper for å rekke bussen, bruker vi de samme musklene og de samme senene som når vi løper for å konkurrere på en 60-meter. De fleste vil imidlertid mene at å løpe etter bussen ikke er idrett, men å løpe en 60-meter er idrett. Historie Idrettens historie strekker seg tusener av år bakover i tid, og trolig drev kineserne med idrettslige aktiviteter så tidlig som 4000 år f.Kr. Gymnastikk ser ut til å ha vært populært i det gamle Kina. Statuer og monumenter fra faraoene vitner om at også de gamle egypterne drev med idrett som svømming og fisking. Den egyptiske idretten inneholdt trolig også spydkast, høydehopp og bryting. Det gamle persiske riket drev med tradisjonell Iransk kampsport kalt Zourkhaneh. Idretter med opphav i Persia er blant annet polo. 776 f.Kr - antikkens olympiske leker For utdypende artikkel, se: Olympiske leker Selv om mange idretter allerede var etablert før antikkens Hellas var det den greske militære kulturen som tok grep om utviklingen av idrett og konkurranser. Idrett ble så sentralt i den greske kulturen at de olympiske lekene ble etablert, og arrangert hvert fjerde år i den lille byen Peloponnesus kalt Olympia. Fra år 776 f.Kr. var lekene tett knyttet til religiøse ritualer og større folkefester. Sentrale konkurranseøvelser var løp, hopp og kast, men også boksing, bryting, og konkurranser til hest. 1500-tallet Den første bruken av begrepet sport kom til i beskrivelsen av den britiske overklassens fritidsaktiviteter. Aktivitet for fornøyelsens skyld var et resultat av overklassens behov for adspredelse. 1800-tallet Gymnastikk ble innført som begrep for aktiviteter der systematiske øvelser var ment å styrke kroppens muskler for helsemessig vinnings skyld. Dette stod i kontrast til idrettens konkurranser og resultatmåling av prestasjoner. Skillet mellom gymnastikk og idrett forsvant igjen ved at konkurranseaspektet gjennom turn, kroppsgymnastikk og rytmisk gymnastikk fjernet gymnastikkens opprinnelighet. Gymnastikkens opprinnelige grunntanke ble opprettholdt gjennom militære øvelser i skolens kroppsøvelse og i mosjonsidrett. Ulike ballspill fikk i denne perioden standardiserte regler for å samordne alle de ulike lokale variantene. Dette medførte at skoler kunne konkurrere mot hverandre. Organiserte klubber og foreninger hvor utøvere kunne samles, bygge egne lag og møte andre i til konkurranse i ulike aktiviteter ble etter hvert vanlig i Storbritannia. Denne britiske modellen ble spredt til resten av Europa og til USA. Aktivitetene overtok det gamle begrepet sport. Behovet for å kåre mestere kom naturlig, og lokale, regionale, nasjonale og etterhvert internasjonale mesterskap ble etablert frem mot århundreskiftet. Den britiske gentlemansidretten ville ikke bli assosiert med den rå konkurranseidretten som fremstod blant sportsmen. Skillet mellom amatøridrett og professionell idrett ble tydeligere. Boksere og roere var gjerne yrkesutøvere, og mange mente dette ikke passet inn i et ideal om vennligsinnet kappestrid hvor man skulle vinne og tape med æren i behold. 1896 - de moderne olympiske leker Med utgangspunkt i antikkens olympiske leker fikk Baron Pierre de Coubertin ideen om å etablere moderne leker. Han kom selv fra overklassen og amatøridretten skulle bli sentral i lekene der gentlemansidealet om at det viktigste er å delta stod i sentrum. Stiftelsen av den moderne internasjonale olympiske komité var i 1894, og lekene gjenoppstod i Hellas i 1896. 1960 - de paralympiske leker Den første organiserte idrettskonkurransen for utøvere med funksjonshemning ble holdt i Stoke Mandeville, England, i 1948, og ble kalt de '1948 Internasjonale rullestol lekene'. De da nasjonale lekene ble holdt på samme tidspunkt som de olympiske lekene. Det var Dr. Ludwig Guttmann, ved Stoke Mandeville sykehus, som organiserte lekene for 2. verdenskrig veteraner med ryggmargskader. Hans målsetting var å skape en elite konkurranse for utøvere med funksjonshemning, likestilt med de olympiske lekene. De første internasjonale lekene kom i 1952, da også nederlandske veteraner deltok. De første offisielle paralympiske lekene ble holdt i Roma i 1960. De første paralympiske vinterleker ble holdt i 1976 i Örnsköldsvik, Sverige. Sport og politikk Se også: Sport og politikk og Olympiske leker og politikk Sport og politikk sies ofte å være adskilt, spesielt i olympisk sammenheng. Historien viser noe annet. Sportslig suksess blir gjerne ansett som anerkjennelse av et lands politiske styring, og dermed landets regjering. Sammenhengen mellom sportslig suksess og et lands nasjonalsfølelse og identitetsbygging er så sterk at det synes vanskelig for politikere å holde dette adskilt. Sommer-OL var på 1970-tallet og 1980-tallet ofte gjenstand for ulike former av boikott. Med slutten av den kalde krigen på 1990-tallet, ble «spenningsnivået» mellom øst og vest redusert, og det samme gjaldt behovet for politiske markeringer gjennom sport. Sikkerhetsovervåkning av større sportevenementer, særskilt i USA, ble trappet opp igjen etter terrorangrepet 11. september 2001 2001 i USA. I 2008 ble fotballkamper mellom danske og egyptiske ungdomslandslag i fotball ble avlyst etter at aviser igjen trykket kontroversielle Muhammedkarikaturer. Idrett i Norge Centralforeningen for Udbredelse af Legemsøvelser og Vaabenbrug var Norges første landsomfattende idrettsorganisasjon, stiftet i 1861. Organiseringen av idretten var motivert av en politikk for styrking av det norske forsvaret. Centralforeningen lå da også sortert under Forsvarsdepartementet, noe den gjorde helt frem til 1929. Inn mot 1880-tallet ble også norsk idrett påvirket av den etablerte britiske sporten, og nye idretter kom til med krav om spesialisering og prestasjoner. Slike idretter var friidrett og gymnastikk. Skiidretten er sagt å være den urnorske idrett. Det ble trolig konkurrert sporadisk mange år før de første organiserte løpene, men det som er kjent er at verdens første virkelige hopprenn ble arrangert i Husebybakken i 1879, en kombinert variant med både langrenn og hopprenn. Rennet ble kalt Husebyrennet og skulle bli en årlig skifestival. I 1892 ble rennene flyttet til Holmenkollen og er det vi i dag kjenner som de tradisjonelle Holmenkollrennene. De første organiserte klubbene i Norge var skytterklubber, og den første skiidretten ble ofte organisert gjennom disse. 20. mai 1861 ble Trysil Skytte- og Skiløberforening stiftet som en kominert klubb, men det ble vanlig å skille disse mot slutten av århundret. Som eksempel var skiidretten i Bærum organisert gjennom Bærum skytterlag midt på 1860-tallet, men senere ble det vanlig at skiklubbene stod for seg selv, og 19. desember 1885 gjorde Bærumidretten som mange andre, og stiftet Bærums Skiklub. Begrepet sport erstattet idrett i mellomkrigsårene, skisport, skøytesport og svømmesport ble vanligere begreper. Idrett ble mer brukt som et synonym for friidrett. Se også Toppidrett Lek Spill Doping Britisk sport Norsk sport Tilskuere i sportsturneringer Referanser Litteratur Eksterne lenker Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av idrettsutøver 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha


text: For inneværende sesong, se Idrettsklubben Start i Idrettsklubben Start er en klubb fra Kristiansand, som spilte i Eliteserien i 2020, men kom på nest siste plass, rykket ned og spiller på nivå to i 2021. Klubben ble stiftet 19. september 1905 og har Sparebanken Sør Arena som hjemmebane. Klubben er mest kjent for fotball, men har i tidligere tider også drevet med håndball, orientering, friidrett, sykling, ski og bandy. Klubbens største meritter er seriemesterskapene i og . Start har fra 2017-sesongen ingen offisiell supporterklubb, men den største per 2016 er Tigerberget. Tabellen 2023 Historie Starten Ifølge ikstart.no så var det Haakon Frøstrup, Starts første æresmedlem, som var mannen som innførte fotballsporten i Kristiansand og dermed til hele landsdelen. Han hadde sett spillet i England, og var straks klar over at det var noe å få i gang i sin hjemby. Ifølge gamle skriv ble den første fotballklubb i Kristiansand stiftet under navnet Christianssands Fotballklubb den 29. april 1891. I 1898 ble klubbens eneste ball sparket i stykker, og klubben ble oppløst. Senere fortsatte aktiviteten i Ørvarodd som begynte i 1899 eller 1900 – og som i 1902 på Gimlemoen klarte å spille 0-0 mot Odd, Skien. Så kom gutteklubben Gyldenløve. Den tok initiativet til den sammenslutning med andre gutteklubber som resulterte i FK Start, senere IK Start. Dette var på det tidspunktet den eneste fotballklubben mellom Flekkefjord og Arendal. Det er sparsomt med opplysninger som er protokollført fra de første årene. Reinholdt Samuelsen, som var med fra starten av, uttalte en gang : «- Vi var jo bare guttunger og hadde ikke sans for at selv småting kunne være viktige» Klubbnavnet Start sies det kom opp som et forslag fra Daniel Pedersen som hadde rodd fra Søgne for å være med på stiftelsesmøtet, og forslaget fikk stor oppslutning. Start spilte sin første fotballkamp utenbys i 1906 i Mandal og vant 3 – 1. Året 1912 var en liten merkepæl i Starts og norsk fotballsports historie, idet Start ble den første norske klubb som spilte på dansk jord. Motstander var Aalborg Boldspilklub og kampen endte 4-1 til Aab. Samme år deltok Start for første gang i cupen. Forskjellige kilder oppgir ulike resultater, men Start tapte i første runde mot med 2-9, 1-9 eller 1-7. I 1959/60 fikk Start for første gang prøve seg i den daværende Hovedserien. Det ble et kortvarig opphold, med 1 seier (mot ), 3 uavgjorte og 10 tap og sisteplass i gruppe A. Neste forsøk på øverste nivå kom i den landsdekkende 1. divisjon i 1969, men også denne gang ble det nedrykk etter kun én sesong – denne gang med samme poengsum og samme målforskjell som , men med færre scorede mål. Ny giv på 70-tallet Start rykket opp til den daværende 1. divisjon før sesongen og overrasket alle ved å ta bronsemedaljen samme året. Og samme år var det den legendariske trener Karsten Johannessen kom med de bevingede ord: "Halvparten deler seg i to, og resten følger meg". Start skulle vise å komme til å sette sitt preg på den øverste divisjonen i Fotball-Norge i årene fremover. Stallen besto av en blanding av unge lokale spillere som Trond Pedersen og Svein Mathisen, og spillere hentet fra andre klubber, som Roy Amundsen, Helge Skuseth og Stein Thunberg, spillere som alle skulle få landskamper i årene framover. Starts spillestil ble fra 70-tallet kalt makrellfotball. Trener Karsten Johannessens definisjon på begrepet var: "Vi angriper i stim". Samtidig utviklet laget også den såkalte "Start-vippen", der en spiller ved frispark vipper ballen opp til en annen spiller som skyter. "Start-VIP'en" er forøvrig også navnet på VIP-avdelingen på Sør Arena. Sesongen gav nok en bronsemedalje i 1. divisjon og bedriften gjentok seg i . Start nådde også sine første to semifinaler i cupen i og , men tapte mot hhv Bodø/Glimt og Lillestrøm. I vant klubben sitt første seriemesterskap. Start og Lillestrøm hadde fulgt hverandre tett gjennom hele sesongen. Før siste serierunde ledet Lillestrøm på målforskjell, og tok også ledelsen mot Vålerenga mens det sto 0-0 ved pause på Kristiansand stadion mellom Start og Bodø/Glimt. I andre omgang snudde resultatene i Start sin favør. Vålerenga scoret tre ganger på Åråsen, mens Sven Otto Birkeland scoret kampens eneste mål i Kristiansand og ga med det Start gullmedaljene med to poengs margin. 80-tallet - opp og ned I vant Start sitt andre og foreløpig siste seriemesterskap, denne gangen på en enda mer dramatisk måte enn i 1978. Start og Bryne lå likt i poeng før siste runde, men med Start foran på målforskjell. Mens Bryne tok en klar ledelse mot Moss, tok det lang tid før avgjørelsen falt i Kristiansand, bl.a. klarte Rosenborg å hente inn Starts 3-1 ledelse. Serien ble ikke avgjort før Steinar Aase ga Start ledelsen 4-3 etter 83 minutter med sitt tredje mål for dagen. Aase hadde forøvrig vært utestengt hele vårsesongen for brudd på NFFs proffreglement, men kom sterkt tilbake og scoret 11 mål på de 11 siste kampene. I takket Start for seg i den norske toppdivisjonen, etter å ha vært med kontinuerlig i 15 sesonger siden opprykket i 1972. I løpet av denne perioden oppnådde Start å vinne gullet to ganger, pluss at laget hentet hjem bronsemedaljene hele fem ganger. Klubben spilte sin tredje semifinale i cupen i , men tapte 0-5 borte mot Rosenborg. Cupinnsatsen resten av tiåret var mer begredelig, med tap allerede i 2. runde hele fire ganger – i gullsesongen , , og i . 90-tallet - nye navn Start presterte godt på 90-tallet, mye takket være gode fotballpersonligheter: Trener Brede Skistad, Erik "Myggen" Mykland, Frode Olsen, Frank Strandli, Tore André "Totto" Dahlum, Claus Eftevaag, Pål Lydersen, Petter Belsvik, Morten Pettersen, Tore Løvland og Frank Våge Skårdal. Start tok nye bronsemedaljer i og og gjorde det godt fram til da mange støttespillere forsvant. Sesongen endte med nedrykk og laget måtte begynne på ny frisk med nye og unge spillere. Derpå fulgte noen turbulente år både økonomisk og spillemessig, men klubben red stormen av. Etter tre sesonger i 1. divisjon ble århundret avsluttet på dramatisk vis. Start ledet 1. divisjon gjennom store deler av sesongen, men mistet direkte opprykk etter kun ett poeng på de siste tre kampene, bl.a. ble det tap 0-4 mot Haugesund i siste og avgjørende runde. Strømsgodset var motstander i kvalifiseringen, og første kamp endte 2-2 i Kristiansand. I returkampen på Marienlyst dominerte Godset stort, men Espen Johnsen spilte sitt livs kamp i Starts mål. To minutter på overtid scoret Terje Leonardsen på en av lagets få sjanser i kampen, og Start kunne gå inn i det nye århundret som eliteserielag. Nytt århundre - nye muligheter Start tok sølvmedalje i , i sin comebacksesong i Tippeligaen. Med et lag bestående av mange unge talenter overrasket laget med å ligge på toppen av tabellen det meste av sesongen. Gullmedaljen glapp i siste runde, da laget tapte 1-3 for Fredrikstad. Starts suksess i serien medførte storinnrykk på , og på det meste fant Åge Hareide plass til seks Startspillere i samme landslagstropp. Klubben spilte seg også fram til semifinale i cupen i , og , men forsatt skulle det ikke lykkes å nå finalen. Kvartfinalen mot i skapte kontrovers da Start protesterte på Moldes bruk av Martin Andresen. Protesten ble tatt til følge, og til tross for at Molde vant kampen med 4-3 fikk Start plass i semifinalen. Administrasjon og eierstruktur Start Toppfotball AS opphørte i desember 2013. Fra da av drives den økonomiske delen av klubben selv. I 2003 kjøpte Erik Solér og Ernst Ravnaas alle aksjene i Start Toppfotball AS. På grunn av økonomiske problemer ble aksjeselskapet i 2008 tvunget til å foreta en emisjon. I denne perioden slet Start med store underskudd og var nær ved å gå konkurs. De to eierne måtte gi tapt da de ikke kunne tilføre Start de 38 millioner kronene som trengtes i kapital. Starts hovedsponsor, Sparebanken Sør, tok deretter over som eier. Banken solgte seg ut av aksjeselskapet i juni 2009, og Ravnaas tok på nytt over som eier av både Start og Sør Arena. Eierskapet ble kortvarig og Ravnaas solgte 12. desember 2009 sine aksjer videre. Stiftelsen Cultiva gikk inn med 6 millioner, mens tre lokale investorer – Magne Kristiansen, Vidar Robstad og Svein Erik Halvorsen – kjøpte seg inn med til sammen 67% av selskapene Start Toppfotball AS og Start Stadion AS. IK Start fikk en eierandel på 33%. I oktober 2011 solgte to av de tre investorene seg ut, og Magne Kristiansen ble sittende med 67% av Start Toppfotball AS. Meritter Eliteserien Seriemester: og Sølvmedalje: Bronsemedalje: , , , , , og Totalt 36 sesonger i eliteserien, inkludert -sesongen. Gullvinnere Roy Amundsen, Thor Einar Andersen, Sven Otto Birkeland, Reidar Flaa, Helge Haugen, Preben Jørgensen, Svein Kaalaas, Cay Ljosdal, Svein Mathisen, Audun Myhre, Trond Pedersen, Helge Skuseth, Torgny Svenssen, Stein Thunberg, Karsten Johannessen (trener) Gullvinnere Thor Einar Andersen, Helge Breilid, Jan Sigurd Ervik, Helge Haugen, Preben Jørgensen, Olav Klepp, Cay Ljosdal, Svein Mathisen, Trond Pedersen, Roald Rørheim, Rune Sagstad, Helge Skuseth, Stein Thunberg, Jarle Ødegaard, Steinar Aase, Karsten Johannessen (trener) Sølvvinnere Glenn Andersen, Tom Berhus, Bård Borgersen, Stefan Bärlin, Lars Martin Engedal, Bala Garba, Jóhannes Harðarson, Kristofer Hæstad, Atle Roar Håland, Marius Johnsen, Todi Jónsson, Jon Midttun Lie, Rune Nilssen, Alex Nyarko, Steinar Pedersen, Kai Risholt, Fredrik Strømstad, Alex Valencia, Ben Wright, Bjarte Lunde Aarsheim, Tom Nordlie (trener) Cupen Tapende semifinalist i , , , , , og Royal League Deltakelse i Royal League: 2005/06 Junior-NM Vinner: , , og Tapende finalist: , og Norway Cup Klassevinnere: Klasse A: 1981 Klasse B: og 1977 Klasse C: 1977 Klasse D: 1973 Beste klubb og Rolf Hofmos minnepokal Opprykk fra 1. divisjon Vinner: , , , Direkte opprykk: , , Opprykk via kvalik: 1958/59, , , 2019 Toppscorere Eliteserien Arve Seland 12 mål i Tore André Dahlum 20 mål i Vinnere av Kniksenprisen Tore André Dahlum, angrep Pål Lydersen, forsvar og Erik Mykland, midtbane og Bård Borgersen, forsvar Kristofer Hæstad, midtbane Tom Nordlie, trener Årets spiller på VG-børsen Svein Mathisen Erik Mykland Alex Valencia Mottakere av Gullklokka Følgende spillere har mottatt Norges Fotballforbunds gullklokke som Start-spillere: Trond Pedersen - 9. mai 1979 mot Stein Thunberg - 9. mai 1979 mot Svein Mathisen - 26. september 1984 mot Erik Mykland - 5. juni 1994 mot Deltakelser i Europacupen Spillere og trenere Nåværende trenerstab, støtteapparat og drift Sportslig leder: Magni Fannberg Hovedtrener: Sindre Tjelmeland Administrerende direktør: Terje Marcussen Keepertrener: Mats Mørch Assisterende trener: Endre Eide Fysioterapaut: Pål Erik Pedersen Utviklingsleder: Tomi Markovski Mediesjef: Markus S. Jensen Driftssjef Sør Arena: Kai Eriksen Driftskoordinator Sør Arena: Kai Eriksen Hovedtrenere siden 1954 * Fullførte ikke sesongen Karsten Johannessen har altså vært hovedtrener for klubben i ikke mindre enn ni ulike perioder, første gang i 1954, siste gang i 1996. Johannessen var også trener da Start vant sine to seriegull, i 1978 og 1980. Fremtredende spillere Roy Amundsen Thor Einar Andersen Petter Belsvik Sven Otto Birkeland Helge Bjønsaas Christian Bolaños Stefan Bärlin Tore André Dahlum Claus Eftevaag Reidar Flaa Clarence Goodson Helge Haugen Espen Hoff Bernt Hulsker Kristofer Hæstad Sten Glenn Håberg Atle Roar Håland Espen Johnsen Todi Jónsson Preben Jørgensen Olav Klepp Tommy Svindal Larsen Cay Ljosdal Andreas Lund Pål Lydersen Svein Mathisen Audun Myhre Erik Mykland Frode Olsen Kjetil Osvold Trond Pedersen Morten Pettersen Arve Seland Helge Skuseth Frank Strandli Fredrik Strømstad Stein Thunberg Ole Martin Årst Steinar Aase Se også: Kategori:Start-spillere Landslagsspillere Følgende spillere har representert Start på ved minst 10 anledninger: Kolonnen Kamper viser landskamper der spilleren har representert Start, mens kolonnen Totalt viser totalt antall kamper for spillere som også har representert andre klubber. Kolonnen Gullklokke viser motstander og dato for spillere som har mottatt klokka som Start-spillere. Kjetil Osvold, Frode Olsen og Kristofer Hæstad har også representert Start på landslaget, men mottatt klokka som spillere for en annen klubb. Mål viser antall mål som Start-spiller og totalt. À jour pr. 2015 Spillerstall Oppdatert 11. september 2023. Utlånte spillere Æresmedlemmer (1926) Einar Kristiansen (1931) (1946) (1946) (1950) (1950) (1950) Haakon Endreson (1962) (1962) (1965) (1966) (1975) (1975) (1979) (1979) (1985) Karsten Johannessen (1981) (1981) Trond Pedersen (1988) Svein Mathisen (1988) (2005) (2005) (2010) (2012) (2012) (2015) (2016) Erik Ruthford Pedersen (2016)' (2020)' Klubbrekorder Flest klubbkamper: Svein Mathisen, 663 kamper Eliteserien: Flest kamper: Svein Mathisen 327 Flest mål: Svein Mathisen 106 Første mål: Øyvind Oterholt mot Skeid 27. april 1969 Flest mål på én sesong: Petter Belsvik 22 i 1995 Flest mål i én kamp: 4 – Frank Strandli mot Sogndal i 1992, Petter Belsvik mot Strindheim i 1995, Andreas Lund mot Kongsvinger i 1995 Første hat-trick: Stein Thunberg mot Mjøndalen i 1977 Flest hat-tricks: Tore André Dahlum 4 Største seier på hjemmebane: 7-0 mot i og mot i Største seier på bortebane: 6-0 mot Bodø/Glimt i 1994 Største tap på hjemmebane: 0-7 mot i 1985 Største tap på bortebane: 1-8 mot i 2009 og mot i 2010, 0-7 mot Lillestrøm i 2002 Mest målrike kamp: 4-6 hjemme mot Strindheim i 1995 Mest målrike uavgjorte kamp: 4-4 hjemme mot Viking i 2000 Flest kamper på rad: Med seier: 6 i 1984 Med seier hjemme: 5 i 1985-86, 1994-95 og 2006 Uten seier: 39 i - Uten seier hjemme: 19 i - Uten seier borte: 24 i - Med uavgjort: 4 i 1978, 1986, 1989 og 2007 Med tap: 8 i og Med tap hjemme: 5 i 1995 og Med tap borte: 11 i 2011 Uten tap: 13 i 1978 Uten tap hjemme: 11 i 1973-74 og 2005 Med scoring: 18 i Med scoring (spiller): Petter Belsvik 8 i 1994-95 Med scoring hjemme: 22 i 2009-11 Uten scoring: 4 i 1993 Med baklengs: 23 i 1995-96 og Med baklengs hjemme: 26 i - Med baklengs borte: 25 i 2009-10 Uten baklengs: 4 i 1976 (424 minutter) og 1978 Uten baklengs hjemme: 5 i 1974 Tilskuerrekorder: Kristiansand stadion Flest: 16.563 mot i Færrest: 1.070 mot i Høyeste snitt: 10.103 i Laveste snitt: 2.493 i Sør Arena Flest: 14.448 mot i Færrest: 3.068 mot i Høyeste snitt: 11.216 i Laveste snitt: 4.466 i Bortebane Flest: 21.901 mot i Færrest: 370 mot i Høyeste snitt: 10.364 i Laveste snitt: 2.542 i Cupen: Største seier på hjemmebane: 10-0 mot Mandalskameratene i 1922 Største seier på bortebane: 10-1 mot Lyngdal i 1981 og mot Arendal i 2006 Største tap på hjemmebane: 1-9 mot Fram i 1912 Største tap på bortebane: 0-8 mot Mjøndalen i 1931 Største tap nøytral bane: 0-6 mot i 1919 (spilt i Larvik) Europacupen: Flest mål: Svein Mathisen og Helge Haugen 4 Største seier på hjemmebane: 6-0 mot Fram Reykjavík i 1977/78 Største seier på bortebane: 2-0 mot Fram Reykjavík i 1977/78 Største tap på hjemmebane: 0-5 mot Wacker Innsbruck i 1976/77 Største tap på bortebane: 0-5 mot Djurgården i 1974/75 Målscorere Målscorere i Eliteserien siden 1969 Viser alle spillere som har scoret minst 20 mål i eliteserien siden Oppdatert etter Hat-tricks i Eliteserien siden 1969 Viser alle spillere som har scoret minst 3 mål i én kamp i eliteserien siden Sesongoversikt Før 1963 Fra 1963 Klubbens resultater i serie og cup siden opprettelsen av en landsdekkende 1. divisjon i 1963: (Hvit felt - Start spilte i den øverste divisjonen - blått: nesthøyeste nivå) Seland (12 mål i 1986) og Dahlum (20 mål i 1990) ble toppscorere i Eliteserien Tilskuere Tilskuere på hjemmekamper i eliteserien: Start 2 Hvit felt: Start 2 spilte på nivå 3, blått felt: Nivå 4 Milepæler i Eliteserien siden 1969 Kamper Seire Mål Oversikten viser alle mål fra , som var klubbens første sesong i den landsdekkende 1. divisjon. Medregnet 15 mål fra 1959/60-sesongen så kom mål nr. 1000 i 1-1 kampen hjemme mot 26. august , målscorer var Kristofer Hæstad. IK Start Håndball Starts håndballavdeling dreiv også omfattende håndballaktivitet for jenter i aldersbestemte klasser fra 6 til 16 år og stiller seniorlag i håndball for kvinner i 4. divisjon (2017/18). Hjemmebane var Starthallen. I 2019 ble IK Start Håndball lat ned og erstattet av Lund Håndballklubb. IK Start Kvinner Onsdag opprettet IK Start sitt første kvinnelag ved navn "IK Start Kvinner". De hadde sin første kamp søndag . Se også Kampreferater Liste over Start-spillere Kvalifisering til Eliteserien i fotball Referanser Litteratur Start i hundre, ISBN 9788290581393 Eksterne lenker ikstart.no Sør Arena Tigerberget – Supporterklubb IK Start Håndball, hjemmeside Idrettslag i Kristiansand Idrettslag etablert i 1905 Fotballag i Kristiansand Fotballag etablert i 1905 Håndballag i Norge 1905 i Norge


text: Sportsklubben Brann (forkortet SK Brann) er en norsk fotballklubb som holder til i Bergen. Klubben ble stiftet 26. september 1908 som Ski- og Fotboldklubben Brann. Brann Stadion har vært hjemmebanen til SK Brann siden innvielsen 25. mai 1919. Sportsklubben Brann har vunnet tre seriemesterskap, sju norgesmesterskap og har deltatt i den europeiske Cupvinnercupen som kvartfinalist i 1996/97-sesongen. Klubben tok seg til 32-delsfinale i UEFA-cupen i 2007/08-sesongen. I 2014 rykket Brann ned til 1. divisjon etter å ha tilbrakt 28 sammenhengende sesonger i Eliteserien. Klubben rykket direkte opp til Tippeligaen i den påfølgende sesongen, etter å ha havnet på andreplass i 1. divisjon. Brann tok sølv i Tippeligaen 2016 og bronse i Eliteserien 2018. Bergens Tidende omtalte 2021-sesongen som «det verste året i Branns historie siden krigen». I 2023 vant Brann Norgesmesterskapet i fotball for menn 2022/23-sesongen. Det gjorde at Brann kvalifiserer seg til 3. kvalifiseringsrunde i Europa Conference League 2023–2024. Eliteserien 2023 Historie Starten Ski- og Fodboldklubben Brann ble stiftet 26. september 1908 av Christen K. Gran og Birger Gjestland. Den første kampen ble spilt mot Bergens Fotboldklub 1. januar 1909 i en kamp som endte 1–1. Allerede i august samme år skulle også den første seieren komme, da Stavanger Idrettsforening ble slått 3–2 i Stavanger. I løpet av de ti første årene hadde klubben allerede fått et navn i Fotball-Norge. Både i 1917 og 1918 nådde klubben cupfinalen, med begge endte imidlertid med tap. Sportsklubben Brann sikret seg i 1917 et 30 mål stort areal, og den 25. mai 1919 sto Brann Stadion klart på Nymark. Det nye stadionet ble innviet med kamp mot , og endte med 2–6 tap for Brann. Branns første nasjonale mesterskap kom i 1923 og et nytt fulgte to år senere. Brann vant 2–1 over Lyn i den første finaletriumfen, mens Sarpsborg ble slått 3–0 i finalen i 1925. Til tross for at Brann fortsatte å dominere den lokale fotballen, ble det etter hvert vanskeligere å hevde seg nasjonalt etter at mange av lagets støttespillere la opp. Laget kom ikke lengre enn til kvartfinale de neste årene, og etter 1931 måtte Brann vente til etter krigen før klubben igjen kom så langt. Storhetstid Sportsklubbens virkelige storhetstid kom på 1960-tallet med to seriemesterskap og to av klubbens og landets største profiler: Roald «Kniksen» Jensen og Rolf Birger «Pesen» Pedersen. Seriegullet ble innkassert både i 1962 og 1963. I 1964 forlot nøkkelspillere som blant andre «Kniksen» klubben, og det endte med nedrykk. Klubben var ikke oppe igjen i den øverste divisjon før i 1968. I 1963-sesongen samlet Brann et gjennomsnittlig tilskuertall på hele 15 486, en rekord som sto fram til Rosenborg passerte den i 2003. Brann vant Norgesmesterskapet i 1972 og i 1976 – et halvt århundre siden sist klubben vant mesterskapet. I Cupvinnercupen i 1973 nådde Brann andre runde, etter å ha slått Gzira fra Malta 9-0 sammenlagt i den første runden. I andre runde ble det Nordirske laget Glentoran for sterkt, og vant sammenlagt 4–2. I 1977 endte Branns ferd i Europa igjen i den andre runden. I første runde vant Brann 5–0 sammenlagt over islandske IA Akranes, men den nederlandske klubben FC Twente vant 4–1 sammenlagt runden etter. Heislaget 1980-tallet var preget av mye med og motgang for Brann. Det ble nedrykk i 1979, men de var oppe igjen neste år. Men de rykket opp og ned sammenhengende fra 1980-86. Brann ble kjent som «heislaget». Imidlertid holdt Brann seg i den øverste divisjonen fra 1987 frem til 2014. Selv om 1980-tallet var preget av mye motgang, var det også lyspunkt: Brann vant cupen i 1982 mot ; seiersmålet ble scoret av legenden Neil McLeod. Brann nådde cupfinalen to ganger til på 80-tallet, i 1987 og 1988. Begge endte med tap. Prestasjoner og europeisk suksess 90-tallet var preget av skandaler på styrerommet, varierende resultater på banen og høyt pengeforbruk. Fem trenere hadde i løpet av 90-tallet ansvaret for klubben, og hele styret ble avløst. Klubben oppnådde likevel gode resultater i serien, med 4.-plass i 96, 3.-plass i 1999 og 2.-plass i 1997. I Europacup-sammenheng spilte Brann i 1996/1997-sesongen av UEFAs cupvinnercup til tross for å ha tapt finalen mot Rosenborg. (RBK spilte i den mer prestisjefulle Mesterligaen i stedet). I turneringen kom Brann til kvartfinalen etter å ha slått ut det nederlandske storlaget PSV Eindhoven etter 2–1 i Bergen og 2–2 i Eindhoven, men ble til slutt slått ut av Liverpool etter 1–1 hjemme og 0–3 borte. Opptur og nedtur Brann kom med i kvalifiseringsrundene til Mesterligaen for første gang i historien, etter å ha endt på andreplass i Tippeligaen 2000. Brann trakk det bulgarske laget Levski Sofia i 2. kvalifiseringsrunde, men etter hederlige 0–0 på bortebane røk Brann ut før eventyret begynte med 1–1 på hjemmebane i returkampen. Avansement var Branns eneste reelle mulighet til å betjene den stadig økende gjelden, og i tiden som fulgte ble resultatene svakere i takt med at nøkkelspillere ble solgt. Sommeren 2002 sto Brann ribbet for profiler etter at Harri Ylönen, Svante Samuelsson, Azar Karadas, Raymond Kvisvik og Thorstein Helstad hadde forlatt klubben. Få hadde troen på medalje dette året, men svært få hadde sett for seg kvalifisering mot Sandefjord om retten til å spille i Tippeligaen 2003. Brann beholdt likevel plassen etter 0–0 borte og 2–1 hjemme. Like etter trakk trener Teitur Thordarson seg, og hans erstatter ble den gamle Brann-spilleren og daværende assistenttrener Mons Ivar Mjelde. Veien til seriegull og tap i UEFA-cupen Trenerskiftet førte til en ny giv i hele klubben, og i tiden som fulgte finansierte Bergens-bedrifter og rike velgjørere nye spillere til klubben, samtidig som Brann fikk slettet sin store gjeld hos Handelsbanken ved å selge 51 % av Brann Stadion AS til Stor-Bergen Boligbyggelag. Mjelde ledet «nye» Brann til bronse og cupmesterskap i 2004 da Brann slo Lyn 4–1 i finalen. Det var Branns første tittel på 22 år. Bengt Sæternes ble finalens store helt med tre mål. Etter en middelmådig sjetteplass i Tippeligaen 2005, var Brann tilbake i toppen i 2006. Klubben var serieleder fra 9. til 21. serierunde, men kunne ikke matche Rosenborgs sluttspurt med ti seire og to uavgjorte på de siste tolv kampene. Det ble dermed sølvmedaljer til Brann, for fjerde gang i klubbens historie. Sesongen medførte også et tap for det svenske amatørlaget Åtvidabergs FF i UEFA-cupens 2. kvalifiserende runde. Dobbeltoppgjøret endte 4-4, og svenskene avanserte på bortemål. 2007: Første seriegull siden 1963 I Tippeligaen 2007 åpnet Brann sterkt, og lå på 2.-plass etter halvspilt serie. 22. oktober 2007, da den tredje siste serierunden var ferdigspilt, var det klart at Brann hadde vunnet seriegull for første gang siden 1963. Mjelde hadde da ledet Brann til bronse, sølv og gull i serien, samt gull i cupen over de siste fire årene. Etter å ha kvalifisert seg til gruppespillet i UEFA-cupen på bekostning av belgiske Club Brugge, klarte Brann å ta seg videre derfra. Seiersrekken endte mot engelske Everton F.C. der Brann etter å ha tapt 8–1 over to kamper måtte se seg utslått. Seriegullet i 2007 sikret Brann retten til å spille kvalifisering til Mesterligaen i 2008. Brann gikk først videre på bortemålsregelen etter 2–2 mot latviske Ventspils, men ble slått ut i tredje og siste utslagsrunde etter 1–3 mot Marseille. I forsøket på å nå gruppespillet i UEFA-cupen, slo Brann først Deportivo 2–0 på hjemmebane, men ble slått ut også her etter 0–2 på bortebane og et påfølgende tap 4–5 på straffer. I oktober 2008 ble klubben og Mons Ivar Mjelde enige om å avslutte samarbeidet ved årets slutt. Mjelde er den treneren som har sittet lengst i Brann siden andre verdenskrig, totalt seks sesonger. Den 21. november meldte klubben at den var blitt enig med Steinar Nilsen, og han overtok treneransvaret fra og med 1. januar 2009 Første sesong som trener i SK Brann endte med kvartfinale i cupen og sjetteplass i serien. Han ble imidlertid enig med klubben om å avslutte samarbeidet den 22. mai 2010 etter dårlige resultater i serien, samt et utløsende 0–1 tap mot 2.-divisjonslaget og bynabo FK Fyllingsdalen i cupens andre runde. Assistenttrener Rune Skarsfjord overtok midlertidig som trener, og ble tilbudt en treårskontrakt 1. november 2010. Hans første sesong i Tippeligaen ble avsluttet med en fjerdeplass. Arbeidsforholdet varte til november 2013, da han trakk seg etter gradvis dårligere sportslige resultater i løpet sine tre sesonger som trener. Nedrykk og opprykk, etterfulgt av seriesølv Svenske Rikard Norling tok over trenerrollen i desember 2013, noe som førte til optimisme rundt klubbens fremtidige prestasjoner. Norling kom fra Malmö FF med seriegull fra sesongen før og lovet nye titler på sin første pressekonferanse. Brann endte derimot tredje sist i Tippeligaen og måtte spille kvalifisering til Tippeligaen 2015. Dette endte med nedrykk den 26. november 2014, etter å ha spilt play-off over to kamper (1–4) mot Mjøndalen. 2015 var et dramatisk år for SK Brann. Klubbens økonomi ville ikke tåle underskuddet ved å ligge i førstedivisjon lenger enn et år. Først ble Kjell Tennfjord klubbens kortest sittende styreleder da han trakk seg etter 75 minutter grunnet uenigheter på årsmøtet. Senere fikk Rikard Norling sparken etter 10. serierunde. På dette tidspunktet lå Brann få poeng fra direkte nedrykk til 2. divisjon etter 0–4-tap mot Levanger. Bare dager etterpå kom tidligere Hødd-trener Lars Arne Nilsen inn som trener og gjennomførte en snuoperasjon som medførte at Brann tapte kun 3 av de restende kampene den sesongen. To av tapene var de siste gjenstående kampene etter at opprykket var sikret. Sesongen endte med 2.-plass på tabellen bak Sogndal; direkte opprykk førte til at oppholdet i 1. divisjon varte bare et år. Påfølgende sesong var klubben levnet små sjanser om å kjempe om sølvtøy. Dette kom tydelig frem da sesongen startet med blandede resultater i serien og tap i første runde i cupen. Likevel endte sesongen svært positivt ut med seriesølv, der klubben blant annet slapp inn færre mål enn i de siste 25 årene i seriesammenheng. Skandaleåret 2021 I 2021 rykket Brann ned fra Eliteserien etter en sesong som har blitt stemplet som skandale. Det var sterkt preget av nedrykk, men også den store nachspiel-skandalen 9. august der 12 spillere drakk alkohol på Brann Stadion og hadde en ulovlig fest som var imot de daværende koronareglene. Dette førte til at Kristoffer Barmen ble løslatt fra sin kontrakt og at Mikkel Andersen terminerte kontrakten sin. Etter 14 kamper spilt hadde Brann 7 poeng og var nederst på tabellen, på nedrykksplass og 6 poeng unna trygg plass. Da ble den daværende treneren Kåre Ingebrigtsen sparket, 19. juli 2021. Når han ble ansatt som Brann-trener lovet han gullkamp i 2021, men dessverre for alle i Brann kom han ikke i nærheten av målet sitt. Assistenttreneren Eirik Horneland overtok som midlertidig trener. Brann signerte spillere som blant anet tidligere Brann-spillere Bård Finne og Sivert Heltne Nilsen i sommerovergangsvinduet. Med totalt 8 signeringene og en ny trener tok Brann opp kampen om plass i Eliteserien 2022-sesongen. Brann gjorde det merkbart bedre etter trenerbyttet og tok 19 poeng på de 16 gjenværende kampene i Eliteserien. Nedrykkrivalene Odd, Stabæk og Mjøndalen tok henholdsvis 14, 13 og 9 poeng på sine 16 kamper. Brann klarte å karre seg til tredje-sisteplass og playoff-finale om Eliteserieplass i den siste kampen. Der møtte de FK Jerv. Det endte med nedrykk etter en thriller av en kamp som endte 1-1 etter ordinær tid og 4-4 etter ekstraomganger. Selv om Brann dominerte kampen og kunne scoret 4-5 mål, var det faktisk Jerv som tok ledelsen. Brann tapte 7-8 i straffekonken. Da ble det nedrykk til OBOS-ligaen. Før den tid hadde Eirik Horneland allerede fått jobben som hovedtrener i Brann på permanent basis. Men nedturen ble kortvarig. Året etter rykket Brann opp igjen etter å ha satt poengrekord i OBOS ligaen. 20 mai 2023 vant Brann også cupen etter en 2-0 seier over Lillestrøm i finalen. Europaturne 2023 Brann startet Eliteseriesesongen 2023 med gode resultater og var på 3. plass etter 10 spilte kamper. Men etter salgene av David Møller Wolfe til AZ Alkmaar og Mathias Rasmussen til Union Saint-Gilliose ble laget svekket og tapte flere kamper, bl.a to kamper mot vestlandsrivalen Viking. Men etter å ha signert nye spillere begynte Brann å spille bedre igjen. Så var det klart for 3. kvalikrunde i UEFA Europa Conference League. Mange var spente. Brann hadde blitt trukket mot det portugisiske laget FC Arouca. Etter et 2-1 tap i Arouca var ikke forventningene altfor høye blant ekspertene. Den portugisiske toppdivisjonen er sett på som betraktelig sterkere enn Eliteserien. Likevel klarte Brann å overraske FC Arouca og gikk videre 4-3 sammenlagt etter å ha ledet 3-0 til pause hjemme på Brann Stadion. Stadion Historie SK Brann sin første fotballkamp ble spilt på en fotballbane på Møhlenpris, 1. nyttårsdag 1909, med et tilskuertall på 200 mennesker. I 1917 sikret klubben seg arealer i Fridalen. Klubben kjøpte opp 30 mål i første omgang, med en prislapp på 4500 kroner per mål. 25. mai 1919 åpnet Brann Stadion. Det norske herrelandslaget var motstander i den første kampen på Brann sin nye arena. I 1927 var den økonomiske situasjon svært vanskelig for klubben og en redningsaksjon fra private investorer var nødvendig for å beholde eierskapet av Brann Stadion. Gjelden for anlegget var på 275 000 kroner før redningsaksjonen. På grunn av lite aktivitet under andre verdenskrig visnet standarden på både gressbanen, løpebanen og tribunene på Stadion. Bergen kommune hadde på dette tidspunkt overtatt arenaen, men med sine 800 betalende medlemmer tok SK Brann tilbake eierskapet i 1946. Etter cupmesterskapet i 1972 var behovet for en oppgradering av arenaen stor. For å finansiere en oppgradering solgte klubben deler av områdene rundt stadionet til Bergen kommune. I 1973 var nye flomlys på plass til en verdi av 826 000 kroner. Den totale publikumskapasiteten på Brann Stadion er i dag 16 750 tilskuere. Tribuner Sparebanken Vest-tribunen Sparebanken Vest-tribunen er hovedtribunen på Stadion, og har en kapasitet på 4354 sitteplasser. I tillegg er det flere fasiliteter som konferansesenter, messehall, pressehall, arrangementssal og VIP-losjer. Andre fasiliteter inkluderer spillergarderobe og mediefasiliteter. Fjordkraft-tribunen Tvers over SPV-tribunen står Fjordkraft-tribunen, som er den største tribunen på Stadion. Tribunen har en kapasitet på 4553 sitteplasser i tillegg til fem plasser for funksjonshemmede. Etter byggingen på 1930-tallet er tribunen den eldste gjenstående delen av Brann Stadion. Den ble bygget på ved to ulike anledninger, på 1970-tallet og senest i 1997. På grunn av de stadige endringene av Stadion, ligger nå tribunen flere meter fra spilleflaten i forhold til de tre andre tribunene. Per 2016 utarbeides det planer om å rive denne seksjonen og bygge ny tribune med 300 nye studenthybler faset inn i bygget i samarbeid med Studentsamskipnaden i Bergen. Frydenbø-tribunen Frydenbø-tribunen ble bygget i 1999 og har en kapasitet på 3381 sitteplasser i tillegg til lokaler for en kommunal barnehage, fysikalsk institutt og Idrettens Hus. Ståtribunen midt på nedre del av tribunen ble etablert før 2014-sesongen og har en kapasitet på 1000. Klubbens offisielle supporterklubb Bataljonen samles her. BOB-tribunen Kortsiden mot øst sto ferdig i 2006 og har en kapasitet på 3898 sitteplasser i tillegg til 12 plasser for funksjonshemmede. Klubbens supporterbutikk ligger plassert på utsiden av tribunen og både administrasjonen og en medisinsk klinikk har lokaler i bygget. Historisk kjent som "klokkesvingen". På baksiden av tribunen ble det i 1995 reist en statue av den kjente fotballspilleren Roald «Kniksen» Jensen. Tidligere sponset, og navngitt av lokalavisen Bergens Tidende til og med 2016. Byttet navn og sponsor før 2017-sesongen til BOB-tribunen for ny sponsor, BOB BBL (Bergen og Omegn Boligbyggelag). Supportere Brann er blant de norske fotballklubbene med høyest publikumssnitt på sine hjemmekamper. I 2015 slo klubben ny publikumsrekord i 1. divisjon med 10 124 tilskuere i snitt, noe som også var det tredje høyeste i norsk fotball. Supporterne er representert gjennom ulike grupperinger, men Bataljonen er klubbens offisielle supporterklubb. Bataljonen ble stiftet etter at den tidligere supporterklubben Bergen Supporter Team gikk konkurs i 2003. Som eneste norske fotballklubb har Brann en supporterklubb i USA, kalt Brann.US. Den amerikanske supporterklubben bruker Legends Bar på Manhattan som sin faste møteplass for kamper. Rivalisering SK Brann har en sterk rivalisering med Rosenborg, Vålerenga, Viking og Lillestrøm. I tillegg var den lokale klubben Fyllingen (i dag FK Fyllingsdalen) i samme divisjon som Brann i 1990, 1991 og i 1993, noe som førte til en sterkere lokal rivalisering mellom de to klubbene. På grunn av få lokale klubber som har konkurrert i samme divisjon som Brann, er klubbens største rivaler fra andre større byer. Spillerstall Oppdatert 31. august 2023. Utlånte spillere Rekorder Flest obligatoriske kamper Kun obligatoriske liga- og cupkamper. Royal League og kvalifiseringskamper for opp- og nedrykk nevnes som "Andre". Oppdatert 23. juli 2023. Flest mål Kun mål i obligatoriske liga- og cupkamper. Royal League og kvalifiseringskamper for opp- og nedrykk nevnes som "Andre". Oppdatert 23. juli 2023. Se også: Årets Brann-spiller Spillere med flest landskamper Oversikten inkluderer kun spillere som har spilt A-landskamper som medlem av SK Brann. Totalt antall landslagskamper- og mål i parentes.Administrasjon og sportslig ledelse Styreledelse Per januar 2022 har klubbstyret følgende sammensetning: Leder: Siv Skard Nestleder: Madeleine Giske Medlem: Krister Hoaas Medlem: Per Arne Flatberg Medlem: Espen Brochmann Administrasjon Per 2016 hadde klubbens administrasjon følgende ansatte: Daglig leder: Christian Kalvenes Økonomisjef: Bjarte Eikeland Kommunikasjonssjef : Thomas Brakstad Sikkerhetsjef: Knut Iversen organisasjons- og anleggsmedarbeider: Steinar Aase Sportslig ledelse Per 2023 har klubben følgende sportslige ledelse Sportssjef: Jimmi Nagel Jacobsen Hovedtrener:Eirik Horneland Assistenttrener: Erik Huseklepp Toppspillerutvikler: Hassan El Fakiri Keepertrener: Dan Riisnes Fysisk trener: Helge Haugen Analytiker: Daniel Nordheim Pedersen Speider: Ole Nielsen Materialforvalter: Raymond Sanden Faglig leder Brann-Akademiet: Aksel Bergo Hovedtrener Brann 2: Adolfo Rodriguez Duarte Hovedtrener Brann G16: Roy Wassberg Assistenttrener G16: Roger Helland Hovedtrenere Kronologisk oversikt over klubbens hovedtrenere etter andre verdenskrig: Meritter Norge Serie Vunnet Hovedserien/Eliteserien 3 ganger: i 1961/1962, 1963 og 2007 Cup 7 Norgesmesterskap: i 1923, 1925, 1972, 1976, 1982, 2004 og 2022–23. Europa UEFA-cupen 2007/2008: 16-delsfinale Mesterligaen 2008/2009: 3. kvalifiseringsrunde Cupvinnercupen 1996/1997: kvartfinale UEFA Intertoto Cup 1999: 1. runde Royal League 2006/2007: kvartfinale Rekorder Kamper Første obligatoriske kamp: SK Brann 1–1 Bergens Fotboldklub Første cupkamp: Stavanger IF 6–4 SK Brann Første kamp på Brann Stadion: SK Brann 2–6 Norge Første kamp i Cupvinnercupen: Gzira United 0–2 SK Brann Første kamp i UEFA-cupen: Queens Park Rangers 4–0 Brann Seire Største seier: Hovding 0–14 Brann – i NM; kampen fant sted den 17. april 2013, samt Aalesund 0–14 Brann – i NM; kampen fant sted den 26. august 1917 Største hjemmeseier: Brann 11–0 Vard – NM; kampen fant sted den 25. april 1997 Største borteseier: Hovding 0–14 Brann, NM; kampen fant sted den 17. april 2013, samt Aalesund 0-14 Brann i NM; kampen fant sted den 26. august 1917 Største seier i UEFA-cupen: Carmarthen Town 0-8 Brann – kampen fant sted den 19. juli 2007 Mål Flest ligamål på en sesong: 95, OBOS-ligaen 2022 Færrest ligamål på en sesong: 14, 1. divisjon 1971 Poeng Flest poeng på en sesong: To poeng for en seier: 24 på 18 kamper, 1. divisjon 1963 Tre poeng for en seier: 39 på 22 kamper, Tippeligaen 1990 54 på 26 kamper, Tippeligaen 2007 81 på 30 kamper, OBOS-ligaen 2022 Færrest poeng på en sesong: To poeng for en seier: 11 på 18 kamper, 1. divisjon 1971 10 på 22 kamper, 1. divisjon 1979 Tre poeng for en seier: 27 på 26 kamper, Tippeligaen 2002 26 på 30 kamper, Eliteserien 2021 Publikum Tilskuerrekord hjemme: 24 800 – i en kamp mellom Brann–Fredrikstad; kampen fant sted den 1. oktober 1961 Høyeste tilskuersnitt: 17 225 – i Tippeligaen 2007 Hjemmekamper på rad med over 15 000 tilskuere: 54 kamper – fra 30. april 2006 til 13. mars 2010 Referanser Litteratur om Brann Larsen, Jan-Erik: Fra mål til ytterste fortvilelse (1988) Kalvik, Kjell Vidar: Hele Bergens stolthet (2005) Natlandsmyr, Gorm: Branns offisielle årbok – utgitt flere år fra 2001 Larsen, Jan-Erik: Et århundre i bilder – lagbilder fra Sportsklubben Brann fra 1909 og oppover Soltvedt, Thor: Flammene på Stadion (dikt om Brann) Brundtland, Hans: 2007 – Året da gullet kom hem (2007) Nielsen, Atle: Hem te Bergen. Branns store jubelsesong (2007) Nielsen, Atle: Sportsklubben Brann, 100 år med tro, håp og kjærlighet (2008) Hartvedt, Gunnar Hagen og Hetland, Audun: Gje meg en B! Boken om Brann'' (1985) Eksterne lenker Bataljonen – Offisiell supporterklubb Fotballag i Bergen Fotballag etablert i 1908 Kongepokalvinnere i fotball


text: Sør-Trøndelag var et norsk fylke som eksisterte fra 1804 til 1. januar 2018 da det ble slått sammen med Nord-Trøndelag til Trøndelag fylke. Sør-Trøndelag er en nåværende valgkrets til Stortingsvalg. Fra 1804 til 1918 gikk fylket under navnet Søndre Trondhjems amt. Sør-Trøndelag grenset i nord mot Nord-Trøndelag, i sør mot Hedmark og Oppland, i vest mot Møre og Romsdal og i øst til Jämtlands län i Sverige. Administrasjonssenter og største by var Trondheim. Sør-Trøndelag utgjorde sammen med Nord-Trøndelag Nidaros bispedømme. Helse Midt-Norge og Frostating lagmannsrett omfatter Trøndelag og Møre og Romsdal. Geografi Sør-Trøndelag fylke bestod av 25 kommuner og hadde et samlet areal på km2. Lengste elv er Orkla med sine 179 km. Fylket hadde tre steder som etter politiske vedtak betegnes som byer: Trondheim, Brekstad og Orkanger. Røros er ikke en by, men en bergstad. Trondheim var fylkets administrasjonssentrum. 59 % av fylkets innbyggere bodde i Trondheim. Sør-Trøndelags høyeste fjell er Storskrymten med sine moh., og ligger i fylkesgrensen mellom Møre og Romsdal, Oppland og Trøndelag. Malvik kommune i Sør-Trøndelag har to små eksklaver (Jøsåsgårdene) omsluttet av Stjørdal kommune i Nord-Trøndelag. Største tettsteder Innbyggertall (): Samferdsel I Sør-Trøndelag finner du to flyplasser med sivil rutetrafikk: Røros lufthavn og Ørland lufthavn. Trondheims flyplass, Trondheim lufthavn, Værnes ligger i Stjørdal i Nord-Trøndelag. Sør-Trøndelag fylkeskommune Fylkeskommunen er det tredje administrative forvaltningsnivået, og supplerer kommuner og stat som forvaltningsmyndighet. Sør-Trøndelag fylkeskommune hadde omtrent ansatte fordelt på 21 videregående skoler, 32 tannklinikker og sentraladministrasjonen. Fylkeskommunen er politisk styrt gjennom Fylkestinget og de utvalg det oppnevner. Fylkestinget er et folkevalgt organ som oppnevnes for fire år i gangen ved lokalvalg. Fylkesordføreren er folkevalgt og leder det politiske arbeidet i fylkeskommunen. Sør-Trøndelags siste fylkesordfører var Tore O. Sandvik som representerer Arbeiderpartiet. Fylkeskommunen har fire ulike roller; tjenesteyter, forvaltningsorgan, regional utviklingsaktør og regionalt folkevalgt organ. De viktigste arbeidsområdene til fylkeskommunen er: Videregående opplæring Tannhelse Samferdsel Regional utvikling Kultur Næringsutvikling Kommuner Sør-Trøndelag var inndelt i 25 kommuner: Administrative inndelinger Regionråd: Fosen regionråd: Bjugn, Osen, Rissa, Roan, Ørland, Åfjord. Dessuten Leksvik og Mosvik i Nord-Trøndelag fylke. Orkdal regionråd: Agdenes, Hemne, Hitra, Frøya, Meldal, Orkdal, Skaun, Snillfjord, Rennebu. Trondheim regionråd: Klæbu, Malvik, Melhus, Midtre Gauldal, Skaun, Trondheim. Dessuten Stjørdal kommune i Nord-Trøndelag fylke. Værnes regionråd: Malvik, Selbu, Tydal. Dessuten Frosta, Meråker og Stjørdal kommuner i Nord-Trøndelag fylke. Fjellregionen regionråd: Røros. Dessuten Alvdal, Folldal, Os, Rendalen, Tolga og Tynset kommuner i Hedmark fylke. Oppdal og Holtålen kommuner deltar ikke i noe regionråd. Næringsregioner: Fosen næringsregion: Bjugn, Osen, Rissa, Roan, Ørland, Åfjord. Dessuten Leksvik og Mosvik i Nord-Trøndelag fylke. Hitra og Frøya næringsregion: Frøya, Hitra. Orkdal næringsregion: Agdenes, Hemne, Meldal, Orkdal, Skaun, Snillfjord. Oppdal næringsregion: Midtre Gauldal, Oppdal, Rennebu. Trondheim næringsregion: Klæbu, Malvik, Melhus, Selbu, Trondheim. Fjellregionen næringsregion: Holtålen, Røros, Tydal. Prostier, under Nidaros bispedømme i Den norske kirke: Fosen prosti: Bjugn, Osen, Rissa, Roan, Ørland, Åfjord. Dessuten Leksvik i Nord-Trøndelag fylke. Orkdal prosti: Agdenes, Hemne, Hitra, Frøya, Meldal, Orkdal, Skaun, Snillfjord. Gauldal prosti: Holtålen, Melhus, Midtre Gauldal, Oppdal, Rennebu, Røros, Byåsen prosti, Heimdal prosti, Nidaros domprosti, Strinda prosti: Trondheim. Heimdal prosti omfatter også Klæbu kommune. Stjørdal prosti: Malvik, Selbu, Tydal. Dessuten Meråker og Stjørdal kommuner i Nord-Trøndelag fylke. Tingretter, under Frostating lagdømme: Fosen tingrett: Bjugn, Frøya, Hitra, Osen, Rissa, Roan, Ørland, Åfjord. Sør-Trøndelag tingrett: Agdenes, Hemne, Holtålen, Klæbu, Malvik, Meldal, Melhus, Midtre Gauldal, Oppdal, Orkdal, Rennebu, Røros, Selbu, Skaun, Snillfjord, Trondheim, Tydal. Politidistrikter: Nord-Trøndelag politidistrikt: Osen, Roan. Dessuten Bindal kommune i Nordland fylke og samtlige kommuner i Nord-Trøndelag fylke. Sør-Trøndelag politidistrikt: Agdenes, Bjugn, Frøya, Hemne, Hitra, Holtålen, Klæbu, Malvik, Meldal, Melhus, Midtre Gauldal, Oppdal, Orkdal, Rennebu, Rissa, Røros, Selbu, Skaun, Snillfjord, Trondheim, Tydal, Ørland, Åfjord. Helsedistrikter, under Helseregion Midt-Norge: Helse Sør-Trøndelag: hele fylket. Veidistrikter, under Veiregion Midt-Norge: Sør-Trøndelag veidistrikt: hele fylket. Tidligere Fogderier: Fosen fogderi: Agdenes, Bjugn, Frøya, Hemne, Hitra, Osen, Rissa, Roan, Snillfjord, Ørland, Åfjord. Orkedalen fogderi: Meldal, Orkdal, Oppdal, Rennebu. Guldalen fogderi: Holtålen, Melhus, Midtre Gauldal, Røros. Strinden og Selbu fogderi: Klæbu, Malvik, Selbu, Skaun, Trondheim, Tydal. Politikk Fylkestinget 2015–2017 Fylkeskommunen var styrt etter formannskapsmodellen. Fylkestinget hadde 43 representanter.Tore O. Sandvik (Ap) var fylkesordfører og Gunn Iversen Stokke (Sp) var fylkesvaraordfører. Stortingsrepresentanter Sør-Trøndelag har ti stortingsrepresentanter i perioden 2017–2021: Se også Stortingsvalget 2017 i Sør-Trøndelag. Historisk representasjon på Stortinget fra Sør-Trøndelag siden 1973: Partioppslutning Historisk prosentvis partioppslutning ved stortingsvalg i Sør-Trøndelag siden 1973: Fet skrift markerer blokkene (Venstresiden Ap+SV. Sentrum KrF+V+Sp. Høyresiden H+Frp). M = Antall mandater innvalgt på Stortinget. Næringsliv Fylkets største bedrifter De største virksomhetene i fylket, og noen store fra andre kommuner enn Trondheim ''Kilde for opplysningene: Adresseavisen, 13. november 2006 og 15. november 2006. Se også norgesstorstebedrifter.no. Historie Sør-Trøndelag fikk sin nåværende utstrekning i 1804 da det tidligere Trondhjems amt ble delt i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag amt. Liste over Sør-Trøndelags fylkesmenn Kultur Fylkesvåpenet har sitt utspring i seglet til erkebiskop Gaute Ivarsson av Nidaros. Motivet er to økser og en korsstav. Dette er egentlig rent kirkelige motiver; Korsstaven er erkebiskopens verdighetstegn og øksene er Olav den helliges eget merke, ettersom kongen ble drept med et øksehugg. Fylkesvåpen ble tegnet av Arne E. Holm. Fylkeskommunen har siden 1976 delt ut Sør-Trøndelag fylkes kulturpris. Kåringen av Årtusenets trønderbok i 2000 gjenspeiler høydepunktene i trøndersk litteratur. Se også Distrikter i Norge Trøndelag Referanser Eksterne lenker Opphør i 2018 2018 i Norge Tidligere fylker i Norge Valgdistrikter ved Stortingsvalg


text: Skiskyting er en vinteridrettsgren der man kombinerer to helt ulike idretter, langrenn og skyting. Utøverne går runder i en skiløype, før de skyter mot fem blinker. Hvis utøveren bommer på en eller flere blinker, straffes utøveren med strafferunde(r) eller tidsstraff. Skiskyting har blitt en svært populær TV-idrett, spesielt i Tyskland, Russland og Norge. Skiskyting var opprinnelig en militær disiplin, men på 1950-tallet ble den utviklet til en vanlig idrett. Historikk Denne idretten har sin opprinnelse fra en øvelse for norske soldater. Den første kjente konkurransen fant sted i 1767, da grensepatrulje-kompanier konkurrerte mot hverandre. I 1767 foregikk det premieskirenn hvor en premie på 20 riksdaler gikk til den som «i fullt Løp kan afskyde sit Gevær og bedst træffe noget visst Maal paa 40 a 50 Skridts distance». Etter hvert fikk sporten utbredelse i de nordiske landene som alternativ trening for militæret. Under navnet militært patruljeløp var kombinasjonen langrenn/skyting demonstrasjonsgren under Vinter-OL i 1924, 1928, 1936 og 1948, men ble ikke godkjent offisiell gren på grunn av få deltakende nasjoner og uenighet omkring reglene. Det første verdensmesterskapet (for herrer) ble arrangert i 1958 i Østerrike, og i 1960 kom skiskyting med på OL-programmet. 20 km normaldistanse har vært med hele veien, stafett 4 * 7,5 km offisielt fra 1966 (i OL fra 1968), og sprint 10 km fra 1974 (OL-gren først 1980). En revolusjon innen skiskyttersporten var overgangen fra grovkalibergevær (t.o.m 1977) med 150 meters avstand til blinkene, til finkaliber (.22 Long Rifle) i 1978 med kun 50 m avstand. Andre viktige forandringer var kvinnenes inntreden (VM 1984, OL først fra 1992), og overgangen fra klassisk stil til friteknikk (snøskøyting) i 1985. På 1990-tallet var det innføring av jaktstarten (VM97) og fellesstarten (VM99) som fikk enda flere publikummere (spesielt tv-tittere) til å få øynene opp for idretten. Styringsorgan I 1948 ble Union Internationale de Pentathlon Moderne et Biathlon (UIPMB) stiftet, for å standardisere reglene for skiskyting og moderne femkamp. Skiskytterdelen av UIPMB opprettet i 1993 International Biathlon Union (IBU), som offisielt gikk ut av UIPMB i 1998. Presidenter for UIPMB/IBU : Tom Wiborn, Sverige 1948–1949 Gustaf Dyrssen, Sverige, 1949–1960 Sven Thofelt, Sverige, 1960–1988 Igor Novikov, Sovjetunionen/Russland, 1988–1992 Anders Besseberg, Norge, 1992–2018 Olle Dahlin, Sverige, 2018– I Norge er skiskytteridretten organisert av Norges Skiskytterforbund. Mesterskap Artiklene nedenfor inneholder informasjon om internasjonale mesterskap og navnet på medaljevinnerne. I motsetning til OL og VM går verdenscupen over en hel sesong med renn fra desember til mars (de siste årene er VM/OL inkludert), der det gjelder å samle flest verdenscuppoeng i løpet av en hel sesong. OL-medaljører i skiskyting VM i skiskyting Verdenscupen i skiskyting Reglene i skiskyting De fullstendige reglene finnes på IBUs regelbok. Reglene som er gjengitt under er likevel nok til at en tilskuer vil forstå hva som skjer på en skiskytterarena, enten man faktisk er til stede eller sitter hjemme og følger konkurransen på TV. Langrenn Alle langrennsteknikker er tillatt i skiskyting, men det eneste tillatte utstyret er ski og skistaver. Skienes minimumslengde er skiløperens høyde minus fire centimeter. Skyting Skiskytteren bærer en rifle som veier minimum 3,5 kg, pluss ammunisjon i magasiner på ryggen under løpet. Skiskyttergeværene som brukes i moderne skiskyting er i kaliber .22LR, og må lades manuelt. Som regel brukes rettrekkermekanisme, mens sylinderlås også fremdeles brukes av noen. Skiskytterammunisjonen som brukes er vanligvis subsonisk, og det er vanlig å ikke bruke hørselvern og vernebriller under skytingen. Avstanden fra skytter til blink er 50 m. Ved liggende skyting er blinkenes diameter 45 mm, ved stående 115 mm, hvilket tilsvarer vinkelstørrelser på cirka 1 og 2,5 mrad. De fem blinkene har automatisk anvisning ved at de veksler fra svart til hvitt når de blir truffet, slik at både skiskytteren og publikum får umiddelbar tilbakemelding på om et skudd resulterte i treff eller bom. Konkurranseformat Sprint I sprintøvelsen over 10 km (7,5 km for kvinner) skyter deltakerne to ganger (à 5 skudd), en gang liggende og en gang stående. For hver bom må deltakeren gå en strafferunde på 150 m. Det brukes intervallstart (vanligvis 30 sekunder). Jaktstart I jaktstart starter skiskytterne med en tidsforskjell fra et tidligere løp, vanligvis en sprintøvelse. Den utøveren som krysser mållinjen først, er vinneren. Distansen er 12,5 km (10 km for kvinner), man skyter fire ganger (2 ganger liggende og 2 stående), og hver bom gir en strafferunde på 150 m. Fellesstart I fellesstart starter alle skiskytterne samtidig, noe som begrenser det maksimale antallet deltakere. I løpet av 15 kilometer (12,5 kilometer for kvinner) skytes det fire ganger, to ganger liggende og to ganger stående. Man må gå en strafferunde for hver blink man bommer på. Distansen ble introdusert i verdenscupen i sesongen 1998/99. Normalprogram 20-kilometeren (10km/15km for kvinner) er den eldste øvelsen i skiskyting. Arrangert første gang i VM i 1958 for menn, 1984 for damer. Det er fire skytinger, i rekkefølgen liggende, stående, liggende, stående, totalt 20 blinker. For hver bom blir langrennstiden påplusset med et tidstillegg, vanligvis ett minutt. Intervallstart som i sprint. Stafett Lagene består av fire deltakere som går 7,5 km for menn og 6 km for kvinner, med to skytinger (en liggende og en stående). For hver serie på fem blinker har man åtte skudd til rådighet, men de tre siste patronene må lades enkeltvis. Hvis man ikke har fått ned alle blinkene etter de åtte skuddene, må man gå en strafferunde på 150 meter for hver blink som gjenstår. Lagene starter samtidig på første etappe, og som i langrennsstafetter må deltakeren berøre løperen på neste etappe for at vekslingen skal være gyldig. Mix-stafett / Blandet stafett Lagene består av fire deltakere, 2 kvinner og 2 menn, som går i rekkefølgen: K-K-M-M. Distansen er 6 km for kvinner og 7,5 km for menn, med to skytinger (en liggende og en stående). For hver serie på fem blinker har man åtte skudd til rådighet, men de tre siste patronene må lades enkeltvis. Hvis man ikke har fått ned alle blinkene etter de åtte skuddene, må man gå en strafferunde på 150 meter for hver blink som gjenstår. Lagene starter samtidig på første etappe, og som i langrennsstafetter må deltakeren berøre løperen på neste etappe for at vekslingen skal være gyldig. Singel mix-stafett / Parstafett Lagene består av to deltakere, 1 kvinne og 1 mann, som går 2 etapper hver, der IBU bestemmer rekkefølgen under mesterskap. Distansen er 6 km (3 km + 3 km) for kvinner og 7,5 km (3 km + 4,5 km) for menn, med to skytinger (en liggende og en stående) per etappe. For hver serie på fem blinker har man åtte skudd til rådighet, men de tre siste patronene må lades enkeltvis. Hvis man ikke har fått ned alle blinkene etter de åtte skuddene, må man gå en strafferunde på 75 meter (halvparten av lengden på de andre distansene) for hver blink som gjenstår. Lagene starter samtidig på første etappe, og som i langrennsstafetter må deltakeren berøre løperen på neste etappe for at vekslingen skal være gyldig. Sommerskiskyting En vanlig variant av skiskyting er sommerskiskyting eller rulleskiskyting som det også kalles, der ski erstattes med rulleski. Det arrangeres årlige norgesmesterskap i denne disiplinen. Noen kjente skiskyttere Se også Skifeltskyting, skiskyting med grovkalibret rifle på ukjente avstand Elgskiskyting, skiskyting med grovkalibret rifle på 100 meter Referanser Eksterne lenker IBUs offisielle hjemmeside(i samarbeid med EBU; med løpsstatistikker, TV-tider osv.) Norges skiskytterforbund Langrenn.com - Norsk side om langrenn, også med stoff om skiskyting www.strafferunden.no - Norsk side om idretten. Oppdatert sist i 2011 www.skiskyting.com - Norsk side om idretten. Oppdatert sist i 2013 Tysk om idretten Langrenn Mangekamp Rifleskyting