text: Vest-Agder er et landskap og tidligere fylke i Norge og nåværende valgkrets til Stortingsvalg som utgjør den vestlige delen av Agder fylke fra 1. januar 2020. Det grenser mot Rogaland i vest, Aust-Agder i øst og nord og mot Skagerrak i sør. Kystlinja er 709 km lang, mens folkemengden var 174 324 (1. januar 2012). Fylkesadministrasjonen var lokalisert til Kristiansand. Vest-Agder fylke tilsvarte i all hovedsak området som til og med 1918 hadde navnet Lister og Mandals amt samt Kristiansand som sto utenfor amtet. Navnet Agder har grunnbetydningen «utstikker», altså stedet hvor landet stikker ut i havet. Det er trolig Lindesneshalvøya eller Listalandet som har skapt denne forestillingen. I 2017 vedtok Stortinget at fylkene Aust- og Vest-Agder skulle slås sammen til den nye regionen Agder, med virkning fra 1. januar 2020. Natur og geografi Vest-Agder har et variert, men jevnt over skrint jordsmonn og livsgrunnlag, særlig i indre strøk. Områder egnet for jordbruk finnes først og fremst på kysten og i dalførene. Halvøya Lista sørvest i fylket er et av landets beste jordbruksområder, og her er jordbruket fremdeles en hovednæring. Liknende fruktbare områder med eik og andre varmekjære løvtrær finner vi i fjordene og i istidens moreneavsetninger helt ute ved kysten, i praksis i et belte langs kysten. Utover dette er fylket preget av sure jordsmonn med mye barskog dominert av furu og einer, og mange steder når barskogen helt ut mot havet. De fruktbare, kalkrike områdene er sjeldne, og dette er årsaken til at fylket hadde en relativt lav befolkning i jordbrukssamfunnet. Fylket består nesten utelukkende av grunnfjell, den kaledonske fjellkjedefoldingens skyvedekker nådde ikke så langt sørøst. Vanlige bergarter er gneis, granitt og marmor. Hele fylket er den del av det svekonorvegiske grunnfjellsskjold, som er 1 milliard år gammelt eller noe mer. Grunnfjellet har sprekke- og svakhets-soner som strekker seg som rutenett nordøst-sørvest, og mange av de store innsjøene i Setesdalsheiene ligger orientert etter disse sonene. Det er også noen nord-sørgående sprekksoner som gjennom nyere tid har blitt gravd ut av istider og smeltevann, og disse sprekksonene har gitt opphav til Sirdalen og de andre større elvedalene i fylket. I Knaben gruver nord i Kvinesdal har det vært brutt molybden. For rundt 600 millioner år siden sank grunnfjellet i havet og ble gjennom millioner av år dekket av noen tusen meter tykke sedimenter hvor det nederst ble dannet fyllitt. Under den kaledonske fjellkjedefolding 200 millioner år senere ble dette sedimentære dekket hevet opp, og noen steder førte fjellfoldingen til at eldre gneis ble lagt som en kappe over de nå hevede sedimentmassene. I kvartær-tiden ble sediment- og fyllitt-dekket slitt bort, og man finner i dag bare de nederste (eldste) lagene av dette fyllitt-dekket nord og vest for Blåsjø, og på enkelte topper helt nord i fylket. Siste istid avsatte både flyttblokker og bunnmorene, og noen steder finner man dødisgroper. Det er også noen steder avsatt eskere, fra Setesdalsheiene i nord til Lista i sør. Det store norske raet går over land helt ytterst på Listalandet ved Lista fyr, over bare noen hundre meter. Elver Vest-Agder hadde opprinnelig ni store lakseelver: Tovdalselva, Otra, Songdalselva (Søgneelva), Mandalselva, Audna (Audnedalselva), Lygna, Kvina, Fedaelva og Sira. Den stedegne laksen er utdødd i alle vassdragene. Flora og fauna Mange steder i fylket er fjellet svært blankskurt, med noe flyttblokker og beskjedent jorddekke med en sparsom vegetasjon. Den sure grunnfjellsbunnen gir mest grobunn for hardføre arter av gress og lyng i nord, og mye furu over hele fylket. Men rundt Kristiansandsfjorden er det lune viker og sletter med mer varmekjær løvskog med innslag av parklandskap, delvis plantet og forvillet samt et betydelig innslag av ballastplanter. Gimle gård har fylkets eneste arboret. Dyrelivet omfatter blant annet elg, rådyr, rødrev, hare, lemen, fjellrype, villrein og gaupe. I Setesdalsheiene i nord finnes en villreinstamme, men kraftutbyggingen har redusert beitemarkene og presset denne reinstammen. Sur nedbør har også redusert mange ørretstammer i området. De kalkrike fyllitt-områdene i nord og vest har noe ørret, mens bekkerøye er satt ut i de surere vannene som dominerer i Vest-Agder. Langs Vest-Agders kyst går en utløper av Golfstrømmen før den avbøyes ved å blande seg med strømmer fra øst for å gå sørover mot Danmark. Dette gir en havtemperatur som er en medvirkende årsak til at fylket har landets varmeste og mest solrike klima. Etymologi Navnet Agder (Agðir på norrønt) har grunnbetydningen «utstikker», altså stedet hvor landet stikker ut i havet. Det er trolig Lindesneshalvøya eller Listalandet som har skapt denne forestillingen. Det finnes andre stedsnavn i Europa som trolig har samme opphav – for eksempel i Cap d'Agde (Kapp Agder) på Frankrikes middelhavskyst. Dette skyldes at dette er felles, nedarvet indoeuropeisk ordstoff. Grekerne oppfattet navnet som Agathe, og fra Hecataeus' geografiske beskrivelser fra 500-tallet før vår tidsregning, vet vi at den greske kolonien ved Cap d'Agde het nettopp Agathe. Kultur og samfunn Kulturgeografisk sett er Vest-Agder et overgangsområde mellom Østlandet og Vestlandet. I forhistorisk tid er det nettopp i denne regionen at kulturspesifikke trekk som er knyttet til henholdsvis øst og vest i landet, møtes. Dette gjelder ikke minst religionsforhold, fylket ble en viktig arena for lavkirkelig lekmannsbevegelse og avholdskultur. Forbindelsene til Danmark, spesielt til Jylland, har vært særlig tette i Vest-Agder. I byggeskikk og arkitektur er det mange eksempler på fylkets posisjon som overgangsområde i nyere tid. Vest-Agders kultur er – som Aust-Agders – tydelig delt i en innlandskultur i nord og en kystkultur i sør. I eldre tider var kystkulturen barsk og preget av skipsfarten, med høy kriminalitet. Men en kristen vekkelse på 1900-tallet endret mye av kystmentaliteten. Innlandskulturen har vært svært lite preget av religion, og har røtter i Setesdalens og de andre dalførenes førkristne tradisjoner. Tradisjonelt har innlandet i sterke grad vært republikansk (1905) og sognet til Arbeiderpartiet, mens dette partiet står svakt langs kysten. Kyststrøkene er kjent for sine sterke tradisjoner knyttet til kristendom, med en stor andel av befolkningen som kaller seg kristne. Etter krigen har det politiske partiet KrF tidvis hatt opptil 20 prosent oppslutning og vært fylkets største parti, i konkurranse med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre. Mange i Vest-Agder er medlemmer av uavhengige kristne menigheter, hvorav Sarons Dal i Kvinesdal utgjør et nav i lavkirkelige menigheter utgått av pinsevennene. Fylket kalles ofte spennen i det norske bibelbeltet. I Norge deltar i gjennomsnitt 5 prosent av befolkningen ukentlig på gudstjenester, mens i Vest-Agder deltar 12 prosent. En tredje, sterk kulturimpuls vest i fylket oppstår fra båndene til USA, hvor mange vestegder utvandret. Vest i fylket endte mange utvandrere med å «pendle» mellom USA og Vest-Agder, og brakte med seg amerikansk populærkultur til områder som Lista, Lyngdal og Kvinesdal. Disse kulturimpulsene er fortsatt godt synlige. Fylket har et variert kulturtilbud med en rekke lokale festivaler, hvor Quartfestivalen har stått i en særstilling. Det er variert kulturliv særlig i Kristiansand, hvor Agder teater har regionsfunksjoner. Det er en rik teatertradisjon i byen, fra Det Dramatiske Selskab som ble etablert i 1787 og frem til Villa Rose Teater, Idun Teater og Samsen kulturhus som drivende miljøer i dag. Kristiansand symfoniorkester har lokaler i Kilden teater- og konserthus, som ble åpnet i 2012 på Odderøya i Kristiansand. Kommuner Vest-Agder var inndelt i 15 kommuner, fem bykommuner og ti landkommuner. De opprinnelige bykommunene er Kristiansand, Mandal, Farsund og Flekkefjord. Før de omfattende kommunesammenslåingene i 1964, var det hele 40 herreder og bykommuner i fylket. Fylkets største kommuner etter folketall var da Kristiansand kommune og Oddernes kommune. Sistnevnte utgjorde forstedene rundt Kristiansand og ble innlemmet i bykommunen fra 1965 sammen med kommunene Randesund og Tveit. Mandal ble på samme måte sammenslått med kommunene Halse og Harkmark og Holum. Tettsteder i Vest-Agder Fra og med 2013 endret Statistisk sentralbyrå på sin definisjon av tettsteder. Under er en oversikt over de 20 største tettstedene i Vest-Agder, basert på byråets definisjon. Fylket hadde 15 tettsteder med mer enn 1000 innbyggere, hvorav fire i Kristiansand kommune. Per 2016 var ett øvrig tettsted med mer enn 700 innbyggere (Tonstad), og 15 mindre tettsteder med over 300 innbyggere. Nesten alle tettstedene ligger langs kysten, og alle bykommunene gjør det. Den viktigste faktoren bak tettstedsvekst i innlandet har vært Sørlandsbanen – alle større tettsteder i innlandet av Vest-Agder, unntatt Vennesla og Tonstad, er opprettet som stasjonsbyer langs jernbanen, som ble ført frem til Kristiansand i 1938, og videre vestover fra Kristiansand i krigsårene 1943–1944. Vennesla vokste opp både som stasjonsby med Setesdalsbanen fra 1896, og som industristed rundt Hunsfossen og Vigelandsfossen som ga opphav til Hunsfos fabrikker og Vigeland Brug. Administrative inndelinger Regionråd: Sørlandet regionråd: Kristiansand, Songdalen, Søgne, Vennesla. Dessuten Birkenes, Iveland og Lillesand kommuner i Aust-Agder fylke. Lindesnes regionråd: Audnedal, Lindesnes, Mandal, Marnardal, Åseral. Lister regionråd: Farsund, Flekkefjord, Hægebostad, Kvinesdal, Lyngdal, Sirdal. Prostier, under Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke: Kristiansand domprosti: Kristiansand. Otredal prosti: Vennesla. Dessuten Bygland, Bykle, Evje og Hornnes, Iveland og Valle kommuner i Aust-Agder fylke. Mandal prosti: Audnedal, Lindesnes, Mandal, Marnardal, Songdalen, Søgne, Åseral. Lister prosti: Farsund, Flekkefjord, Hægebostad, Kvinesdal, Lyngdal, Sirdal. Tingretter, under Agder lagdømme: Kristiansand tingrett: Audnedal, Kristiansand, Lindesnes, Mandal, Marnardal, Songdalen, Søgne, Vennesla, Åseral. Dessuten Birkenes, Bygland, Bykle, Evje og Hornnes, Iveland, Lillesand og Valle kommuner i Aust-Agder fylke. Lister tingrett: Farsund, Flekkefjord, Hægebostad, Kvinesdal, Lyngdal. Dalane tingrett, under Gulating lagdømme: Sirdal. Dessuten Bjerkreim, Egersund, Lund og Sokndal kommuner i Rogaland fylke. Politidistrikter: Agder politidistrikt: hele fylket unntatt Sirdal kommune. Dessuten samtlige kommuner i Aust-Agder fylke. Helsedistrikter, under Helseregion Sørøst: Helse Sørlandet: hele fylket, samt hele Aust-Agder fylke. Veidistrikter, under Veiregion Sør: Vest-Agder veidistrikt: hele fylket. Tidligere fogderier: Mandal fogderi: Audnedal, Kristiansand, Lindesnes, Mandal, Marnardal, Songdalen, Søgne, Vennesla, Åseral. Lister fogderi: Farsund, Flekkefjord, Hægebostad, Kvinesdal, Lyngdal, Sirdal. Politikk Fylkestinget 2015–2019 Fylkeskommunen styres etter formannskapsmodellen. Fylkestinget har 35 representanter. Terje Damman (H) er fylkesordfører, og Tore Askildsen (KrF) er fylkesvaraordfører. Representasjon på Stortinget Fra de første partidannelsene i Norge var Venstre det dominerende, politiske partiet i fylket. Partiet – inkludert Moderate Venstre og Frisinnede Venstre – var sammenhengende representert på Stortinget gjennom 90 år, fra 1883 til 1973. Det var også det eneste partiet i 30 år, fra 1883 til 1913. Venstre hadde igjen alle representantene i perioden fra 1916 til 1918 da Høyre igjen ble representert. I perioden fra 1922 til 1936 hadde Venstre to representanter fra fylket. Høyre fikk sin første stortingsrepresentant fra Lister og Mandals amt i 1913, men falt ut ved neste valg. Høyre ble igjen representert i 1919 og var så representert sammenhengende frem til 1927, fra 1931 til 1933 og fra 1937 til 1945. I 1954 ble partiet representert igjen og hadde stortingsrepresentasjon frem til 1961, men falt så ut. Fra 1965 og frem til i dag har partiet vært sammenhengende representert fra Vest-Agder, og med to representanter i periodene fra 1981 til 1989 og fra 2001 til 2005. Bondepartiet ble for første gang representert fra Vest-Agder i 1922 og beholdt representasjonen frem til 1953. Etterfølgeren Senterpartiet fikk valgt inn én representant i 1961, falt ut ved neste valg, men ble så representert i to perioder, fra 1973 til 1981. Arbeiderpartiet fikk én representant fra fylket i perioden fra 1928 til 1930. Fra 1937 har Arbeiderpartiet så hatt minst én representant frem til i dag, men to representanter i gjennom 35 år, fra 1954 til 1989. Kristelig Folkeparti ble første gang representert fra fylket i 1954, falt ut ved neste valg, men kom så inn igjen i 1961 og har beholdt mandatet frem til i dag. I to perioder hadde partiet to av fem representanter, nemlig 1997–2005. Fremskrittspartiet fikk sin første stortingsrepresentant fra Vest-Agder i 1989, var urepresentert i følgende periode, for så å ha representasjon fra 1997 til 2001. Partiet falt deretter ut igjen. De to siste valgperiodene har partiet kommet sterkt tilbake og oppnådde to mandater både for perioden 2005–2009 og 2009–2013. SV fikk sitt første mandat fra Vest-Agder ved valget i 2009, et utjevningsmandat som partiet mistet etter fire år. Historisk representasjon på Stortinget fra Vest-Agder siden 1973: Stortingsrepresentanter Vest-Agder har seks stortingsrepresentanter i perioden perioden 2017–2021: Se også Stortingsvalget 2017 i Vest-Agder. Partioppslutning Historisk prosentvis partioppslutning ved stortingsvalg i Vest-Agder siden 1973: Fet skrift markerer blokkene (Venstresiden: Ap+SV. Sentrum: KrF+V+Sp. Høyresiden: H+Frp). M = Antall mandater innvalgt på Stortinget. Fyr Vest-Agder har noen av de mest berømte og viktigste norske fyr gjennom tidene. Grønningen fyr Hatholmen fyr Lindesnes fyr Lista fyr Markøy fyr Oksøy fyr Ryvingen fyr Songvår fyr Søndre Kattland fyr Dialekt Se også Distrikter i Norge Sørlandet Agder Lister Lindesnesregionen Kristiansandregionen Referanser Tidligere fylker i Norge Valgdistrikter ved Stortingsvalg


source: wikipedia

text: Vestby er en kommune i Follo i Akershus som fra 2020 er en del av Viken fylke. Den ligger ved Oslofjorden og grenser til Ås, Frogn, Moss, Indre Østfold og Våler. De fleste innbyggerne bor i Vestby (tettsted) og Son, der førstnevnte er administrasjonssentrum. Øvrige steder i kommunen er Hølen, Hvitsten og Garder. Europavei 6 går gjennom kommunen, og Østfoldbanen har stasjoner i Vestby og Son. Klima Demografi Vestby kommune har 18.730 innbyggere pr. 1. kvartal 2022. Kommunen har 140 innbyggere pr km2, mot 103,5 innbyggere pr km2 i Akershus fylke. 84% av kommunens befolkning bor i tettbygde strøk, mot 89% på fylkesbasis. Andel barn og unge i kommunen (0-17 år) er 25,4%, som er likt som landsgjennomsnittet. 2,7% er over 80 år. Omkring 10% har innvandrerbakgrunn. Kommunen har en sterk folketilvekst og var med 2,7% blant landets 15 kommuner med størst prosentvis folkevekst mellom 2016 og 2017. Historie Arkeologiske utgravinger har avdekket at bosettingen i Vestby stammer fra Nøstvedtperioden, dvs. fra ca. 6000 – 4000 år f.Kr. Mot slutten av steinalderen, et par tusen år f. Kr., begynner det å vokse frem en bondekultur i Vestby, og en gang under bronsealderen, mellom 1800 og 500 år f.Kr., vokser det opp en urgård nord i bygda, en byr – samling av mange hus. Den ble så i sin tid delt opp i fire nye gårder; Vestby gård, Sundby gård, Nordby gård og Østby gård. På alle gårdene ligger store gravhauger fra jernalderen. Jernaldergravfeltet på Nordby Gård ligger rett øst for Vestby sentrum, et steinkast fra Rådhuset. Da jernbanen ble bygd i 1879, vokste det opp en stasjonsby der jernbanen krysser Den Fredrikhaldske Kongevei. Det ble anlagt mølle, bank, kjøpmannsgårder og skole. I 1897 ble Grøstad Dampsag og Høvleri anlagt. Litt sør for sentrum ligger Sundby Gård. Her var det gjestgiveri fra 1700-tallet til 1870. Bondehøvdingen og politikeren Jon Sundby eide i sin tid gården. Hølen ble innlemmet i kommunen i 1943. Dette vedtaket ble bekreftet etter andre verdenskrigs slutt, ettersom slike vedtak fattet i krigsårene i utgangspunktet var ugyldige. Son ble innlemmet i 1965. Politikk Se også utfyllende artikkel: Kommunestyrevalg i Vestby. Kommunestyrevalget 2023 Vestby sentrum Vestby sentrum er et lite område med rådhuset i sentrum. I sentrum finnes i tillegg til administrasjonssenteret, Vestby stasjon og kjøpesenteret "Vestby Storsenter" med litt over 40 butikker. I tilegg finner en bibliotek, legekontor, bank, Vestby Avis, Vestby Tverrfaglige klinikk og Vestby Yogastudio, Vestby dyreklinikk, Family sports club treningssenter, Godset brukthandel, Montér (tidligere Grøstad Sag) og Støkken, Norgesfór (tidligere Vestby Mølle) etc. Samferdsel Tog Vestby kommune har to stasjoner; Vestby stasjon ligger i Vestby sentrum, og Sonsveien stasjon ligger rett øst for E6 og syd for Hølen. Stasjonene betjenes av Vys linje R21 mellom Moss og Oslo S, som har halvtimesavganger. Vestby stasjon ble åpnet i 1879 da Østfoldbanens vestre linje ble tatt i bruk. Vestby stasjon ble ombygd og modernisert i 1996 i forbindelse med ferdig utbygd dobbeltspor mellom Ski og Sandbukta. Sonsveien stasjon ble åpnet samme år. Sonsveien stasjon erstattet de tidligere stasjonene i Hølen og Såner. I forbindelse med utbygging til dobbeltspor mellom Ski og Sandbukta ble jernbanetrasseen mellom Kjenn og Såner lagt om og ligger idag parallelt med E6. Den gamle jernbanetraseen er ombygget til gang- og sykkelvei fra Hølen og sydover til Sonsveien stasjon, og har fått navnet Smålensbanen. Den gamle Hølensviadukten hvor jernbanen gikk tidligere er bevart. Buss Vestby har flere bussruter som forbinder kommunen: Fylkeskommunal trafikk 530 Vestby stasjon - Krusebyen - Pepperstad - Vestby stasjon: Avganger hvert 30. minutt mandag-lørdag, og hvert 60. minutt søndag. 531 Teigen - Garder kirke - Bjerkeskog - Vestby skole - Vestby stasjon: Bestillingslinje. 532 Vestby stasjon - Krusebyen - Vestbyhallen - Berg - Hvitsten - Grønberg - Vestby stasjon: Bestillingslinje. 533 Vestby stasjon - Randem - Svarthagsveien - Høgda - Vestby stasjon: Avganger hvert 30. minutt mandag-lørdag, og hvert 60. minutt søndag. 540 Moss - Verket - Kambo stasjon - Sjøhagen - Store Brevik - Hølen - Vestby stasjon: Avganger hvert 60. minutt mandag-søndag ordinært. I rushtidene kjører linja hver halvtime mellom Hølen og Vestby stasjon. I skoletidene går bussen via Steinerskolen i Moss. 540N Oslo - Ski - Ås - Svarthagsveien - Høgda - Vestby bru - Krusebyen - Pepperstad - Strømbråtenveien (i Son): Nattbuss. Avgang 03:25 natt til lørdag og søndag fra Oslo bussterminal plattform B7. 545A / 545B Sonsveien stasjon - Store Brevik - Brevikbukta - Son havn - Deør - Sonsveien stasjon / Sonsveien stasjon - Deør - Son havn - Brevikbukta - Store Brevik - Sonsveien: Ringrute. Avgang hvert 30. minutt mandag-søndag. Annenhver avgang går med og mot klokka. I rushtidene kjøres tilleggsavganger mot enten Brevikbukta via Store Brevik, eller mot Son havn via Deør. 1132 Vestby stasjon - Garder kirke - Hølen: Skolebuss. 1171 Vestby stasjon - Dyrløkke (i Drøbak): Skolebuss. Kommersiell trafikk FB11 Fredrikstad - Råde - Moss - Sonsveien stasjon - Vestby bru - Korsegården - Oslo lufthavn: Flybuss. Vei Firefelts E6 går tvers igjennom kommunen fra nord til sør og forbinder kommunen nordover mot Oslo og resten av det sentrale innlandet og sydover mot Østfold og resten av kontinentet. Helt nord i kommunen er det avkjøring ved det som heter Vestby nord. Ca. 1 km syd for denne ligger avkjøring til Vestby syd, som ligger nærmest Vestby sentrum. Syd i kommunen er det avkjøring til Son. Dagens E6 stod ferdig i 1999 og har syd for avkjøringen ved Vestby syd en annen trasé enn den gamle E6, som også gikk tvers igjennom kommunen. Dagens E6 går parallelt med jernbanen mellom avkjøringen ved Vestby syd og avkjøringen til Son. Den gamle E6 som ligger lenger øst i kommunen er beholdt og har stor betydning som adkomst- og transportvei for næringsområdene på Deli Skog. Båtforbindelse Mellom mars og oktober går normalt linje B21 på strekningen Son - Aker brygge. Båten stopper ved flere stoppesteder, blant annet Drøbak, Oscarsborg og Nesoddtangen, og byr på en unik reise langs Oslofjorden. Per 2023 og inntil videre betjener B21 imidlertid ikke Son. Næringsliv Kommunen har et rikt næringsliv med spesielt Deli Skog Nærings- og Industriområde og Verpet som sentrale områder. På Deli Skog finner vi blant annet hovedlager for Asko, Skeidarliving Group AS, DHL Supply Chain, Rajapack, Lindberg & Lund, Haugen - gruppen og Gerflor scandinavia. På Verpet finnes blant annet Norwegian Outlet, Bauhaus, Maxbo, Plantasjen, Extra Leker, Holdbart.no og Style Auto. Natur og nærhet til kysten Kommunen har en fantastisk kyststripe med flere strender. De mest kjente er Hvitsten, Emmerstad, Kroken, Hulvik, Kjøvangen og Son. Kommunen har også kyststi som går igjennom hele kommunen og mye natur, stier og sykkelstier. Kommunevåpen Vestbys kommunevåpen viser tre gullfargede kors på rød bakgrunn. Disse representerer de tre sognene i kommunen: Vestby, Såner og Garder. Kultur I 2019 åpnet Ramme gaard i Hvitsten med blant annet kro, hotell, lokalt produsert mat og et bredt kulturtilbud med kunstutstillinger, hagevandring, teater, konserter, kurs og foredrag. TV-serien "Neste sommer" ble spilt inn i Hvitsten. Kjente Vestby-band er The Dirty Callahans, Oslo Ess,og Lame Ducks. Kjente vestbysokninger Johan Herman Wessel (1742–1785), forfatter, oppvokst i Wesselstuen Caspar Wessel (1745–1818), matematiker, oppvokst i Wesselstuen Jon Sundby (18801972), stortingsrepresentant (Bondepartiet) 1922-1945. statsråd Rudolf Olsen (1882-1951), skipsreder Helen Bøsterud (1940-), stortingsrepresentant (Ap) 1977-1993, justisminister 1986-1989 Eli Anne Linnestad (1944–), skuespiller Svend Wam (1946–2017), filmregissør Petter Olsen (f. 1948), investor Lise Gaudernack (1949-), keramiker Trond André Bolle (1968–2010), norsk offiser og spesialsoldat Siren Sundby (1982–), seiler Tettsteder i Vestby kommune Hølen Delen av Moss (tettsted) innenfor Vestby kommune, det vil si Son Vestby (tettsted), inkludert Pepperstad Skog, Randem, Sole skog, Hvitsten og Garder Skolene i Vestby Vestby skole Hølen skole Bjørlien skole Brevik skole Son skole Vestby ungdomsskole Grevlingen ungdomsskole Vestby videregående skole Follo Folkehøgskole Referanser Eksterne lenker Kommunefakta Vestby - Statistisk sentralbyrå Visit Son - Oslofjorden Ramme gaard Lokalmagasinet.no Vestby Avis Vestby Nytt


text: Vibeke Løkkeberg (født Kleivdal; 22. januar 1945 i Bergen) er en norsk skuespiller, filmregissør og forfatter. Hun debuterte som skuespiller i 1967 med spillefilmen Liv, som var regissert av hennes daværende ektemann Pål Løkkeberg. Hun har senere hatt roller i filmene Formynderne og Høvdingen. I tillegg har hun hatt roller i egne filmer. Hun spillefilmdebuterte i 1977 med filmen Åpenbaringen. I Løperjenten fra 1981 skildres en jentes oppvekst i Bergen i etterkrigstiden. Incest eller blodskam var temaet i Hud (1985). Løkkeberg har også utgitt romanene Leoparden, Jordens skygge, Purpur, Brev til hilmmelen og Allierte. Bakgrunn Hun er datter av Hans Ludvig Kleivdal (1912–1961) og Johanne Beate Kismul (1912–1993). Familien, som eide Kleivdal lærfabrikk, ble hardt rammet under bombingen av Laksevåg 4. oktober 1944. Løkkebergs bestefar Sjur Hansen Kleivdal, opprinnelig fra Alversund (1878–1944), hans datter Borghild Remme (1908–1944) og hennes datter Wenche (f. 1944) mistet livet i angrepet sammen med flere andre slektninger. Vibeke Løkkeberg var gift med filmskaperen Pål Løkkeberg. Senere var hun gift med filmskaperen og skuespilleren Terje Kristiansen til hans død i 2021. Sammen fikk de døtrene Tonje Kleivdal Kristiansen (f. 1975) og Marie Kleivdal Kristiansen (f. 1982). Hun ble i 2006 utnevnt til ridder av Ordenen den italienske solidaritets stjerne («Ordine della Stella della Solidarietà Italiana»). I 2015 ble hun tildelt Amanda-komiteens ærespris for sitt virke som filmskaper. I januar 2020 utkom en biografi om Vibeke Løkkeberg skrevet av Johanne Kielland Servoll under tittelen Vibeke Løkkeberg. En kunstnerbiografi. Vibeke Løkkeberg og hennes filmer var tema for sangen «Vibeke Løkkeberg» av Ole Paus fra 1978. Regissør Gazas tårer (2010) Der gudene er døde (1993) Måker (1991) Hud (1986) Løperjenten (1981) Åpenbaringen (film) (1977) Regn (1976) Prostitusjon (1974) Abort (1971) Skuespiller Måker (film) (1991) Høvdingen (1984) Løperjenten (1981) Formynderne (1978) Åpenbaringen (film) (1977) Vinterferie (Fleksnes) (1972) Utfordringen (1972, novellefilm for TV, også med-manusforfatter) Georgia, Georgia (1972) Love is war (1970) Exit (1970) To må man være (1970) Bezeten, Het Gat in de Muur (1969) Liv (1967) Bøker Leoparden (1989) Jordens Skygge (1995) Purpur (2002) Brev til Himmelen (2004) Allierte (2007) Referanser Eksterne lenker Vibeke Løkkeberg i NRK Forfatter Norske filmregissører Norske romanforfattere Norske skuespillere Norske modeller Personer fra Bergen kommune Amandakomiteens Ærespris


text: Visual Basic er et programmeringsspråk utgitt av Microsoft. Syntaksen er avledet fra programmeringsspråket BASIC. Microsoft kjøpte rettighetene til idéen (Q-Basic), av Alan Cooper i 1988 og videreutviklet den med Coopers hjelp til Visual Basic 1.0, som kom på markedet 20. mai 1991. Språket er beregnet på å utvikle applikasjoner som kjøres under operativsystemet Windows og benyttes også i Microsoft Office som makrospråk, da med benevnelsen VBA (Visual Basic for Applications). Den nyeste generasjonen kom sammen med Microsoft sitt .NET-rammeverk i 2001 og blir kalt Visual Basic .NET. Visual Basic .NET skiller seg veldig fra tradisjonell BASIC, ved at det er 100% objektorientert. Dermed kan man si at disse er to forskjellige språk. Visual Basic .NET støtter fremdeles flere av funksjonene som var tilgjengelig i Visual Basic 6.0 gjennom Microsoft.VisualBasic. Men det er kjent at det er ofte veldig vanskelig å konvertere et Visual Basic 6.0 prosjekt til .NET, og som oftest er den raskeste og enkleste måten å flytte et gammelt Visual Basic 6.0 prosjekt til Visual Basic .NET å skrive hele programmet på nytt. Enkelte funksjoner er derimot de samme og Visual Basic .NET inneholder en funksjon for å konvertere gamle Visual Basic 6-prosjekter til .NET. Et tillegg til Visual Basic 6 som forteller hva en må passe på før prosjektet konverteres er også tilgjengelig. Noen forskjeller man kan nevne, er at Visual Basic i utgangspunktet var et 16-bits programmeringsspråk, men fra og med versjon 4 har vært et 32-bits programmeringsspråk. Det er likevel spor av 16-bitstiden i 32-bitsversjonene. Dette ser man ved at Integer-datatypen er 16-bit i klassisk Visual Basic, i Visual Basic .NET er den 32-bit. Samtidig støtter Visual Basic .NET en funksjon som kalles interfaces, dette ble kun støttet av Visual Basic 6.0 ved import fra COM+/ActiveX DLL-er, og kunne ikke defineres i Visual Basic. Visual Basic 4.0 og fram til 6.0 støttet også klasser, men på en forholdsvis primitiv måte og det var en rekke begrensninger. Blant annet kunne ikke klasser arve, noe som gjør begrepet klasser relativt upassende. .NET 2.0 I 2005 kom versjon 2.0 av .NET rammeverket. Det gir mange nye muligheter. Hvis noen har lyst til å begynne å programmere Visual Basic .NET gir Microsoft nå bort en express edition av Visual Basic .NET. http://msdn.microsoft.com/vstudio/express/vb/ Det er noen få begrensninger på denne versjonen i forhold til betalversjonen med hensyn til databaser o.s.v. Men det er ikke noe du merker noe til hvis du skal lære deg språket. Historie 1991 : Visual Basic 1.0 for Windows 1992 : Visual Basic 1.0 for MS-DOS 1992 : Visual Basic 2.0 for Windows 1993 : Visual Basic 3.0 for Windows, siste versjon som bare støttet 16-bits 1995 : Visual Basic 4.0 for Windows, nå med mulighet for å skrive klasser 1997 : Visual Basic 5.0 for Windows, første versjon som droppet støtte for 16-bits 1998 : Visual Basic 6.0 for Windows, blant annet med Web-støtte 2001 : Visual Basic .NET 2003 : Visual Basic .NET 2003 2005 : Visual Basic .NET 2005 2007 : Visual Basic .NET 2008 2009 : Visual Basic 2010 Beta 2 Hello World MsgBox("Hello world!") Hello World .NET Messagebox.Show("Hello world!") Hello World - Avansert framstilling MessageBox.Show("Hello World", "Tittel", MessageBoxButtons.OK, MessageBoxIcon.Information) Eksterne lenker Programmeringsspråk


text: Vømmøl Spellmannslag var en venstreradikal visegruppe fra Trøndelag stiftet i 1973 av Hans Rotmo. Bandet gav ut platene Vømmøl'n (1974), Vømlingen (1975) og Vømmølåret (1984) – samt samleplata Vømmølmusikken (1996) som inneholdt utdrag fra alle tre foregående platene, utdrag fra musikk av Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken samt to nyskrevne sanger for anledningen. Historie Alle tekstene i Vømmøl Spellmannslags sanger ble skrevet av Kristian Schravlevold (Hans Rotmo). Platene Vømmøl'n og Vømlingen var kombinert med en trykksak som fulgte med som et bilag. Trykksakene inneholdt tekster, introduksjoner og bakgrunnsstoff til sangene. Med den første plata Vømmøl'n fulgte et 24-siders hefte i A4-format med tekst, bilder, tegninger og kart. Vedlegget til Vømlingen var utformet som en avis, Porcelen Tidende (hvori opptatt Vømlingen). Dette var en firesiders lokalavis med nyheter, kunngjøringer osv. I avisas kulturspalte var tekstene fra plata trykket. De to første Vømmølplatene ble en kommersiell suksess og solgte henholdsvis 50- og eksemplarer. Visetekstene skildret livet og ulike problemer folk i Utkant-Norge måtte stri med. Folket flyttet fra Vømmøldalen og ned til nabokommunen i sør: Porselen (utpekt som vekstsenter med Europavei og industri), og kommersielle krefter truer stadig med å utrydde vømmølkulturen. Vømmølplatene kan ses på som et tegn på utviklingen på venstresida i Norge fra slutten av 60-åra og utover det tidlige 70-tallet. Bandet ga ut platene på plateselskapet MAI, der overskuddet gikk til finansiering av andres plateutgivelser som ikke solgte så godt. Påvirkning fra AKP(m-l) Vømmøl Spellemannslag hadde tilknytning til AKP(m-l), og dette skinner gjennom i noen av deres mest kjente sanger. I «Det e itjnå som kjæm tå sæ sjøl» fra platen Vømlingen (1975) lyder teksten: «da e det opp te dæ og mæ, ka lei allting ska ta og hus på det som Lenin og Marx og Mao sa: De e itnjå som kjem tå sæ sjøl». Et annet eksempel på hvor influert Vømmøl Spellemannslag var av AKP(m-l)s syn på historie og politikk er den stevlignende sangen «Tyskern» fra platen Vømmølåret (1984) der det stalinistiske Sovjet fremstilles som den eneste makten som faktisk sloss mot det nazistiske Tyskland. «Og storkapitalen var så sjalu på russern og ville tukte han, de planla en krig i niogtju men så kom krisa og slukten.... Men han Hitler han starta på ega hand og ført den germanske eliten, men for så støgt ått engelskmann at han trakk sæ i siste liten». Her fremstilles England og det nazistiske Tyskland nærmest som allierte, mens Sovjet under Stalin, som faktisk en stund hadde en pakt (Molotov–Ribbentrop-pakten) med Nazi-Tyskland, sees på som en folkestyrt stat som stod i mot undertrykkelsen. Vømmøl Spellemannslag var på linje med AKP(m-l) i synet på Sovjetunionen. Det gamle Stalin-styrte Sovjet holdes frem som noe positivt mens det post-stalinistiske Sovjet kritiseres. Dette gjelder både Vømmøl Spellemannslag og Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken. I sangen «Velge du en klasse å kjemp for» (gitt ut av Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken på platen Grovarbeid (1976) heter det «Og pampan i Kreml og Pentagon dæm krige førr profitt...» Her fremstilles det post-stalinistiske Sovjetunionen som en imperialistisk supermakt, helt i tråd med AKP(m-l)s syn. Tiden etter Vømmøl I 1994 oppsto Vømlingan, som besto av fire personer og ble dannet i miljøet rundt Ole Vig videregående i Stjørdal. De bygget videre på de gamle vømmøltradisjonene og hadde spilt på fester rundt i Stjørdalsdistriktet i noen år da de kom ut med en singel i 1994. Singelen ble godt mottatt. Vømlingan hadde fått med seg Rotmo som låtskriver. Singelen inneholdt tre sanger og ble etter noen år etterfulgt av en CD med egenprodusert materiale. Vømlingan med Hans Rotmo som låtskriver kom også i 2014 med albumet Vømmølminner på 40-årsjubileet til det første albumet til Vømmøl Spellemannslag. Hans Rotmo har også vært virksom som låtskriver andre steder. I 1994 var det premiere på stykket «Gammelpotetas Venner», et stykke som ble spesialskrevet for 4H-klubber. 4H-klubben i Elvran sto for urpremieren på stykket, som for øvrig fikk gode kritikker. I 2019 gav Rotmo ut albumet Vømmølbuen under navnet Vømmølbasen og Porcelen Band. Foruten Rotmo består bandet av Berit Lillevold på trekkspill, Arild Moe på gitar, Lars Erik Fisknes på bass og Tony Waade på trommer og lurk. Medlemmer Kristian Schravlevold, vokalist, lurk, fiolin, komponist og låtskriver Konrad Vømmølbakken, arrangement, kor, mandolin og saksofon Peder Storvømmølvold, koring, gitarist Birger Skruddusvingen, bassist, koring Diskografi Singler: Høvlerivisa/Peder og Hammarforsens brus – (1974) Telefonsentralmontørene – (1975) Album: Vömmöl'n – (1974) Vömlingen – (1975) Vömmölåret – (1984) Samlealbum: Vømmøl Special – (1985) Vømmøltoppen – (1989) Vømmølmusikken – (1996) Filmmusikk Hvem eier Tyssedal? – (1975) Relaterte artiker Hans Rotmo Referanser Eksterne lenker Rotmomusikkens artikkel om Vømmøl Spellmannslag Omtale i Norsk pop- og rockleksikon fra 2005 Vømmelfestivalen i Verdal Vømmølband


text: Vålerenga Fotball er allianseidrettslaget Vålerengens Idrettsforenings (VIF) elitesatsing på fotball for menn, etablert i 1989. Fotball har vært med i VIF siden klubben ble stiftet 29. juli 1913. Med økt økonomisk satsing på fotball kom behovet for å etablere egen avdeling for denne satsingen. Dette er for å beskytte moderlagets arbeid med barne- og ungdomsidrett som i stor grad er basert på frivillighet, og skille dette fra den profesjonelle delen av idrettslaget som kan være utsatt for økonomisk underskudd. Klubben har sin opprinnelse i bydelen Vålerenga på Oslos østkant, og har siden oppstarten vunnet fem norske seriemesterskap og fire cupmesterskap. Vålerengas fotballsatsing har hatt to storhetsperioder, først på 1960-tallet og siden på 1980-tallet. På 1960-tallet var Vålerenga kjent for sine mange fargerike spillertyper og offensive spillestil, og fikk dermed kallenavnet «Bohemene». I neste storhetsperiode på åttitallet var imidlertid Vålerenga kjent for sin stramme defensive organisering, under ledelse av svensken Gunder Bengtsson. Vålerengas supportergruppering heter Klanen og talte i 2016 rundt betalende medlemmer. Vålerenga Fotball spiller hjemmekampene på Intility Arena. Klubben har tidligere hatt Ullevaal Stadion og Bislett stadion som hjemmebaner. Eliteserien 2023 Historie Historien til Vålerenga går tilbake til fotballgruppa Spark, som var underlagt Vaalerengens Ynglingeforening (speider ́n), og ble dannet i 1898. Dette var forløperen til Vålerengens Idrettsforening som ble stiftet 29. juli 1913. Det første året het klubben Idrætsforeningen Spring. Vålerengen (klubbens tidligere navn) vant kretsserien i Oslo fire ganger før en nasjonal serie (Norgesserien) kom i 1937. I 1946 ble den karismatiske Helmuth Steffens klubbens oppmann, og i løpet av de neste 20 årene bygget han opp klubbens image som «bohemer». I Hovedseriens debutår 1948/49-sesongen endte Vålerengen på 2.-plass, og i 1965 ble Vålerengen seriemester for første gang. Bohemlaget gikk i oppløsning etter at Vålerengen rykket ned i 1968. Etter noen magre magre år på 1970-tallet kom Vålerenga tilbake i norsk toppfotball i 1977, og 1980-årene ble en ny storhetstid for klubben. Under Leif Eriksens ledelse ble det cupmesterskap i 1980 og seriegull i 1981, og under svensken Gunder Bengtsson vant VIF seriegull i 1983 og i 1984. 1990-tallet I 1990 rykket VIF Fotball ned til 1. divisjon etter 14 sesonger i toppdivisjonen. Klubben var også nær ved å rykke ned til 2. divisjon i 1992-sesongen, men klarte å holde seg i den nest øverste divisjonen, etter en kamp mot Eik-Tønsberg på bortebane som endte 3-0. I 1994 returnerte VIF til toppdivisjonen, men rykket ned igjen fra 1996, takket være Stabæk i siste serierunde. I 1997 vant Vålerenga cupen og 1. divisjon og ble igjen forfremmet til Tippeligaen. I løpet av 90-tallet var Vålerenga bare noen få sesonger i den øverste divisjonen. 2000-tallet I 2000 tapte Vålerenga kvalifiseringskampene (én hjemmekamp og én bortekamp hvor resultatene, totalt, avgjør) mot Sogndal og rykket ned til 1. divisjon. I 2002 var Vålerenga tilbake i Tippeligaen. 2003-sesongen var dårlig for Vålerenga, og de endte på 12.-plass i ligaen, den såkalte kvalifiseringsplassen. I kvalifiseringskampene måtte Vålerenga slå Sandefjord for å beholde plassen. Resultatet var 0-0 i Sandefjord og 5-3-seier til Vålerenga i en dramatisk kamp i Vallhall i Oslo. Vålerenga gjorde det bra i 2004-sesongen og var en seriøs utfordrer til Rosenborg i kampen om seriegullet. Etter en nervepirrende finalerunde vant Vålerenga 3-0 over Stabæk i siste serierunde og fikk revansjert nedrykket i 1996, men de tapte ligatittelen til Rosenborg som vant 4-1 over Lyn. Vålerenga tok sølv etter å ha endt på samme poengsum og målforskjell som Rosenborg, men Vålerenga hadde scoret 12 færre mål i løpet av ligaen og Rosenborg vant serien. På starten av 2005-sesongen så det ut som det skulle gå dårlig for Rosenborg, og at Vålerenga skulle vinne serien. Etter en sterk sesongåpning skulle det vise seg at «sensasjonen» Start, som nettopp hadde rykket opp til Tippeligaen, kunne gi Vålerenga kamp helt til siste spark på ballen i siste serierunde. De to klubbene byttet også på å lede serien underveis, helt til siste runde. 29. oktober så ut til å bli en thriller som året før, siden Vålerenga og Start hadde akkurat samme poengsum, men Start hadde en mye bedre målforskjell. Start skulle møte Fredrikstad hjemme mens Vålerenga skulle møte Odd Grenland borte. Da dommerne blåste kampene i gang, var det duket for noen nervepirrende minutter rundt om i Fotball-Norge. Fredrikstad ville rykke ned hvis de ikke vant over Start. De vant 3-1 mens Vålerenga klarte 2-2 mot Odd Grenland. Vålerenga vant serien med ett poeng. Det var det første seriegullet på hele 21 år, og klarte dermed å dytte Rosenborg ned fra tronen i norsk fotball. De hadde sittet der i 13 år. Starten av 2006-sesongen var ikke så bra av de regjerende mestrene. De lå helt sist på tabellen etter sju serierunder med bare fem poeng. Da sesongen var halvspilt hadde de kommet seg opp på sjetteplass. I slutten av juli kom et av de pinlige tapene mot byrival Lyn og exit fra Mesterligakvalifiseringen mot tsjekkiske FK Mladá Boleslav 5-3 i andre runde. Vålerenga hadde røket ut av Mesterligaen året før også i tredje runde i kvalifiseringen mot belgiske Club Brugge etter straffesparkkonkurranse. Etter å ha tapt fem av sju kamper fra 22. juli til 19. august bestemte hovedtreneren Kjetil Rekdal seg for å forlate klubben. Assistenttrener Petter Myhre tok over og som en konsekvens av dette, etter å ha ledet laget til 25 av 31 mulige poeng, endte de til slutt på 3.-plass og tok sin tredje medalje på like mange sesonger. Vålerenga kvalifiserte seg også til Royal League, den skandinaviske turneringen hvor de fire beste lagene fra Norge, Sverige og Danmark får delta. Der røk de ut i kvartfinalen mot svenske Helsingborgs IF. Sesongen 2007 startet også på verst tenkelige måte for blåtrøyene fra Oslo Øst. Etter 14 serierunder hadde klubben sanket begredelige 14 poeng og scoret bare 11 mål. Det toppet seg med cuptap 3-1 mot 2.-divisjonslaget Nybergsund IL-Trysil. Dagen etter – som konsekvens av det pinlige tapet – trakk hovedtrener Petter Myhre seg med umiddelbar virkning, og assistenttrener Harald Aabrekk tok midlertidig over jobben som hovedtrener. Etter det ble poenghøsten blitt bedre og laget kvalifiserte seg til 1. runde i UEFA-cupen hvor de til slutt tapte 2-4, totalt, mot østerrikske Austria Wien. I søken etter ny trener ble både Nils Arne Eggen og hans sønn, Knut Torbjørn Eggen, gitt tilbud om å ta trenerjobben i Vålerenga, men begge sa nei. Mot slutten av sesongen ansatte klubben Martin Andresen, daværende kaptein i SK Brann, som spillende manager. Mellom sesongene 2007 og 2008 ble det lagt store fremtidsplaner for Vålerenga som fotballklubb, som blant annet involverte en stor utvidelse av staben i klubben; totalt syv personer ble ansvarlige for sitt eget felt: Tor Ole Skullerud som hovedtrener, Mike Speight som offensiv trener, David Brocken som defensiv trener, Andrea Loberto som toppspillerutvikler, Truls Hallen som fysisk trener og fysioterapeut, Johan Kaggestad som overordnet mental og fysisk ansvarlig, mens Gjermund Østby fortsatte som keepertrener. I lys av finanskrisa ble trenerstaben ansett som for tung økonomisk sett, noe som førte til at kontraktene til Brocken, Speight og Hallen ikke ble fornyet i november 2008. Kaggestad sluttet deretter i desember 2009. 2008-sesongen ga supporterne troen på et gryende Vålerenga som Martin Andresen hadde sagt lovord om før sesongen, med 4-1 seier i finalen i cupen mot Stabæk Fotball. I ligaen endte de derimot opp på en 10.-plass, noe som var spesielt skuffende i sammenligning med tidligere år. Dette var også året vi fikk se gjennombruddet til Moa med sine to første scoringer mot LSK på Åråsen. Han ble også toppscorer for Vålerenga dette året. Martin Andresen gikk fra å bli spillende manager til å bli spillende hovedtrener i august 2009 etter at den daværende hovedtreneren Tor Ole Skullerud trakk seg. 2010-tallet Andresen valgte å legge opp som spiller fra og med 2010 og gikk dermed over til en rolle som kun hovedtrener. Oktober 2012 kom nyheten om at han valgte å trekke seg som manager. Jakten på ny trener startet umiddelbart etter nyheten om Andresens avgang og varte helt til januar 2013. Etter flere lekkasjer og spekulasjoner, endte Vålerenga opp med å ansette Kjetil Rekdal, som også var trener for Vålerenga i perioden mellom 2001 og halve 2006-sesongen. Da fikk han ikke bare klubben opp fra Adeccoligaen til Tippeligaen, men vant også sølv-, gull- og bronse-medalje. Tidligere navn og skrivemåter 1903–1912: Vaalerengens Ynglingeforenings fotballparti Spark (forløper til VIF) 1912–1913: Vaalerengens Fotboldklub (forløper til VIF) 1913–1914: Idrætsforeningen Spring 1914–1989: Vaalerengens Idrætsforening, Vaalerengens Idrettsforening, Vålerengens Idrettsforening. 1989–1995: VIF Fotball 1995-d.d: Vålerenga Fotball Draktfarger I 1913 var draktene mosegrønne. Vålerengen byttet drakt i 1914. Norges Statsbaner hadde et billig draktsett i blått og rødt som Vålerengen kjøpte. Siden da har Vålerengas offisielle drakter vært blå og røde. I 2006-, 2007- og 2008-sesongen hadde Vålerenga en liten anelse mosegrønt i sine hvite bortedrakter. Nytt av 2007 var også en tredjedrakt som ble introdusert for å unngå såkalte «bastard-drakter». Denne drakten er hel-turkis og erstattet den hvite bortedrakten i 2009-sesongen. Hjemmebane Ullevaal Stadion var den tidligere hjemmebanen til Vålerenga. Den eies av Norges Fotballforbund. Fra Vålerenga ble opptatt i NFF i 1917 ble kretskampene i Oslo spilt på banene til Kristiania/Oslo fotballkrets. Fram til den landsomfattende Norgesserien begynte i 1937 ble derfor kretsens kamper spilt på Dæhlenengen, Frogner, Bislett, Ullevaal, Gressbanen (Holmen) og Jordal uavhengig av hvem som spilte mot hverandre. Fra 60-tallet til 80-tallet og litt på slutten av 90-tallet var hjemmebanen Bislett Stadion. Dårlige forhold og vedlikehold gjorde at Vålerenga flyttet til Ullevaal Stadion og delte hjemmebane med . Planer om å bygge et nytt stadion sirkulerte i mange år, men ble ikke konkrete før Vålerenga fikk kjøpe en tomt hjemme på Valle Hovin for én krone. I 2014 ble planene for et stadion med tilskuerkapasitet på 18 000 godkjent av bystyret. Den tiende juni 2015 ble avtalen godkjent av ESA. Byggestart var sommeren 2015, og stadionet åpnet i 2017. Meritter Eliteserien Seriemesterskap (5): 1965, 1981, 1983, 1984 og 2005. Seriesølv (3): 1948/49, 2004 og 2010. Seriebronse (5): 1960/61, 1974, 1985, 2006 og 2020. Cupen Cupmesterskap (4): 1980, 1997, 2002 og 2008. NM-sølv (2): 1983 og 1985. Annet Oslomester i fotball (4): 1927, 1932, 1933 og 1934 Finalister i superfinalen: 2009. La Manga Cup: 2007, 2012 Akademi NM G19 : 1967, 1968 NM G16 : 2012 NTFU19 : 2006, 2009, 2012, 2013, 2014 NTFU16 : 2014 Vålerenga i Europacup En oversikt over alle Vålerengas kamper i Europacupen 1964-2005. 1964 Messebycupen: Everton FC H 2-5 E. Larsen, Eriksen Everton B 2-4 Eriksen, Olsen 1965 Messebycupen: Hearts B 0-1 Hearts H 1-3 Knudsen 1966 Serievinnercupen: Linfield FC H 1-4 E. Larsen Linfield FC B 1-1 T. Larsen 1975 UEFA-cupen: Athlone Town B 1-3 Olsen Athlone Town H 1-1 Olavson 1981 Cupvinnercupen: Legia Warszawa H 2-2 Jacobsen 2 Legia Warszawa B 1-4 Moen 1982 Serievinnercupen Kval D. București (Rom) B 1-3 Gran D. București (Rom) H 2-1 Davidsen, Jacobsen 1984 Serievinnercupen 1. Sparta Praha (Tsj) H 3-3 Jacobsen 2, Bergsvand Sparta Praha (Tsj) B 0-2 – 1985 Serievinnercupen 1. Z. Leningrad (Sov) B 0-2 – Z. Leningrad (Sov) H 0-2 – 1986 UEFA-cupen 1. SK Beveren (Bel) B 0-1 – SK Beveren (Bel) H 0-0 – 1998 Cupvinnercupen 1. R. București (Rom) B 2-2 Carew 2 R. București (Rom) H 0-0 2. Beşiktaş (Tyr) H 1-0 Levernes Beşiktaş (Tyr) B 3-3 Haraldsen, Kaasa, Carew 1999 Kvartfinale Chelsea FC (Eng) B 0-3 – Chelsea (Eng) H 2-3 Kjølner, Carew 2003 UEFA-cupen 1. Grazer AK (Øst) H 0-0 – Grazer AK (Øst) B 1-1 Berre 2. Wisła Kraków (Pol) H 0-0 – Wisła Kraków (Pol) B 0-0 2004 3. Newcastle (Eng) H 1-1 Normann Newcastle (Eng) B 1-3 Hagen 2005 Mesterligaen Kval 2 FC Haka (Fin) H 1-0 Dos Santos FC Haka (Fin) B 4-1 Flo 2, Wæhler, Iversen Kval 3 Club Brugge (Bel) H 1-0 Iversen Club Brugge (Bel) B 0-1 – UEFA-cupen 1. S. București (Rom) H 0-3 – S. București (Rom) B 1-3 Hulsker Deltatt: 12 ganger Kamper: 36 Vunnet: 6 Uavgjort: 12 Tapt: 18 Målforskjell: 36-66 (uten straffesparkmål) Toppscorere i Europacupen: 5 Pål Jacobsen, 4 John Carew, 2 Einar Bruno Larsen, Leif Eriksen, Steffen Iversen og Tore André Flo, 1 Terje Olsen, Knut Henry Haraldsen, Dag Olavson, Kjell Roar Kaasa, Arnfinn Moen, Fredrik Kjølner, Stein Gran, Morten Berre, Egil R. Olsen, Vidar Davidsen, Rune Normann, Per Knudsen, Jo Bergsvand, Erik Hagen, Thorvald Larsen, Bjørn Arild Levernes, Kjetil Wæhler, Freddy dos Santos og Bernt Hulsker. Spillerstall Oppdatert 30. august 2023. Utlånte spillere Spillere og trenere Nåværende støtteapparat Sportslig leder: Joacim Jonsson Hovedtrener: Geir Bakke Assistenttrener: Jan Frode Nornes Assistenttrener: David Ribeiro Toppspillerutvikler: Trond Fredriksen Keepertrener: Gjermund Østby Analysesjef: Lars-Erik Samuelsen Medisinsk ansvarlig: Erik Rosenlund Medisinsk koordinator: Carl Fredrik Birkemo Fysisk trener: Aaron Horne Fysioterapeut: Martin Flesland Materialforvalter: Egil Larsen Utviklingsleder: Thomas Hafstad Hovedtrener, rekruttlag: Øystein Sanden Spillerutvikler, akademiet: Bryant Lazaro Trenerutvikler: Jovi Carrascosa Keepertrener, utviklingsavdelingen: Łukasz Jarosiński Hovedtrenere i Vålerenga 1944– Hovedtrenere i Vålerenga Fotball siden 1944: Fremtredende spillere Mohammed «Moa» Abdellaoue Kjetil Rekdal Erik «Panzer» Hagen Ronny Johnsen Steffen Iversen Jørn Andersen Egil «Drillo» Olsen Nils Arne Eggen Paal Fredheim Odd Iversen Tom Henning Hovi John Carew Tor Brevik Pål Jacobsen Harmeet Singh Vidar Davidsen Egil «Snapper'n» Johansen Einar Bruno Larsen Henry «Tippen» Johansen Terje «Henger'n» Hellerud Leif Eriksen Erik Foss Viggo Johansen Petter Belsvik Henning Berg Lasse Eriksen Arnfinn Moen Aasmund Bjørkan Lars Bohinen Knut Henry Haraldsen Espen Haug Pål Jacobsen Tom Jacobsen Trond Sollied Jon Eirik Ødegaard Knut Arild Løberg Daniel Fredheim Holm Freddy dos Santos Morten Berre Árni Gautur Arason Kristofer Hæstad Stian Ohr Vidar Örn Kjartansson For oversikt over Vålerenga-spillere omtalt på Wikipedia, se også :Kategori:Fotballspillere for Vålerenga Fotball. Tidligere sesonger Klubbrekorder Største seier i en obligatorisk kamp: 12-1 borte mot i 1. runde i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 2011. Største seier uansett kamp: 13-1 mot Fredensborg i 1935 i en privatkamp. Største tap i en obligatorisk kamp: 0-9 borte mot Kvik/Halden F.K. 17. august 1930 i 2. runde i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1930. Største tap uansett kamp: 0-12 borte mot Fredrikstad 29. oktober 1933 i 6. seriekamp i Odds private pokalserie. Høyeste tilskuertall noensinne: Borte mot Dinamo Bucureşti, Romania (1-3) i Europacupen i 1982. 65 000 tilskuere. Høyeste tilskuertall på en hjemmekamp: Mot Rosenborg Ballklub (0-2) i 25. serierunde i 2005 på Ullevaal Stadion. tilskuere. Laveste tilskuertall: Borte mot Moss Fotballklubb (1-5) 7. oktober 1990. 443 tilskuere. Laveste tilskuertall hjemme: Mot Fyllingen (2-0) på Bislett Stadion 30. september 1990. 550 tilskuere. Flest obligatoriske kamper: Morten Berre med 348 kamper (2003–2014) Flest sesonger: Henry «Tippen» Johansen 1923–1946. 20 sesonger. Flest kamper i øverste divisjon: Freddy dos Santos 185 eliteseriekamper. Raskeste scoring i eliteserien: Kjell Roar Kaasa borte mot Lillestrøm Sportsklubb (2-3) 27. april 1998. Scoring etter 13 sekunder. Raskeste hat-trick: Vidar Örn Kjartansson, 8 minutter 45 sekunder, (14' 16' 23') hjemme mot Brann SK (5-1) Flest landskamper som Vålerenga-spiller: Henry «Tippen» Johansen, 48 kamper (1926–1938) Flest scoringer i eliteserien for Vålerenga 1948– Spillere med minst 25 mål på øverste nivå for Vålerenga siden Hovedserien ble innført i 1948: Morten Berre 62 Leif Eriksen 58 Per Knudsen 58 Einar Bruno Larsen 56 Vidar Örn Kjartansson 43 Mohammed «Moa» Abdellaoue 39 Vidar Davidsen 37 Pål Jacobsen 37 Odd «Ivers» Iversen 35 Daniel Fredheim Holm 32 Freddy dos Santos 31 Bård Finne 30 Ghayas Zahid 29 Yngve Andersen 29 Egil «Snapper'n» Johansen 29 Leif Olsen 26 Bojan Zajić 26 Eivind Arnevåg 25 Erik Foss 25 oppdatert 1. januar 2023 Flest eliteseriekamper for Vålerenga 1948– Spillere med minst 100 kamper på øverste nivå for Vålerenga siden Hovedserien ble innført i 1948: Morten Berre 298 Daniel Fredheim Holm 240 Freddy dos Santos 223 André Muri 205 Christian Grindheim 204 Tom Henning Hovi 178 Per Knudsen 175 Jonatan Tollås Nation 174 Kjetil Wæhler 170 Åge Sørensen 162 Bjarne Hansen 158 Helge O. Sørlie 158 Lasse Eriksen 157 Einar Bruno Larsen 155 Erik Foss 149 Kristofer Hæstad 147 Thorleif «Toffa» Olsen 146 Vidar Davidsen 144 Bojan Zajić 143 Leif Eriksen 142 Ivan Näsberg 137 Bjørn Arild Levernes 136 Arne Jakobsen 132 Mohammed Fellah 128 Egil «Snapper'n» Johansen 124 Fredrik Kjølner 121 Yngve Andersen 119 Simon Larsen 119 Henning Bjarnøy 116 Petter Morstad 115 Magnus Lekven 114 Erik «Panzer» Hagen 111 Ghayas Zahid 111 Knut Arild Løberg 106 Bård Finne 104 Jo Bergsvand 102 Terje Olsen 102 Harmeet Singh 101 Tom R. Jacobsen 100 oppdatert 1. januar 2023 Supportere Vålerengas supporterklubb Klanen ble stiftet 5. mai 1991, og med sine 10 000 medlemmer er det den største supporterklubben i Norge. Klanen blir sett på som en av de beste supporterklubbene i Norge, og er kjent for sin fremførelse av sangen «Vålerenga kjerke» før hver hjemmekamp. Klanen har et stort repertoar av sanger og kamprop, og kan handle om alt fra erkerival Lyn, samt «bønder» (folk som ikke støtter Vålerenga), til sanger og rop som handler om klubben. Draktnummeret «12» er reservert for Klanen. I 2009 hadde Vålerenga i gjennomsnitt 10 788 tilskuere på hjemmebane. Vålerenga mot rasisme Slagordet «Vålerenga mot rasisme» har siden starten i 1996 vært en sterk merkevare i norsk fotball. Vålerenga mot rasisme er en organisasjon innad i Vålerenga Fotball som kjemper imot vold og rasisme på og rundt Vålerengas fotballkamper. VMR ble startet i 1996 med et samarbeid mellom klubben og Klanen. På denne tiden hadde Vålerenga et problem med rasisme, etter noen uheldige episoder som senere fulgte klubben i lang tid. Etter dette bestemte Vålerenga Fotball seg for å gå tydelig ut og vise at klubben tok sterk avstand til vold og rasisme. Vålerenga Fotball spiller med slagordet "mot rasisme" på sine drakter, og dette begrepet blir ofte tatt i bruk under VIFs hjemmekamper. Alle trenere og spillere i klubben må undertegne en holdningskontrakt som binder dem til å ta avstand fra vold og rasisme. Vålerenga Fotballs tydelige nei til rasisme er bare noe av det som har gjort klubben til det den er i dag. Mange vil assosiere seg med holdningene klubben har vist, og dette har vært med på å gjøre klubben sterkere og enda mer populær blant publikum. Referanser Litteratur Eksterne lenker Vålerenga på nett (VPN) Klanen – supporterklubben Vålerengasjappa på nett Statistikk og historikk VIF-TV Fotballag i Oslo Fotballag etablert i 1913 Bydel Gamle Oslo Kongepokalvinnere i fotball


text: Verdal (sørsamisk: Vïeredaelie) er en kommune i Trøndelag. Verdalsøra er administrasjonssenteret for kommunen, som består av kirkesognene Vinne, Stiklestad, Vuku og Vera. Kommunen grenser til Steinkjer, Inderøy og Snåsa i nord og Meråker og Levanger i sør. I øst grenser kommunen til Åre, Jämtland i Sverige. Verdal er kjent for slaget på Stiklestad som utspant seg her i 1030, og friluftsteatret Spelet om Heilag Olav som vises hvert år under olsok. Bygden er også kjent for Verdalsraset, den største naturkatastrofen i Fastlands-Norge i nyere tid. Verdal er angivelig det eneste prestegjeldet i Norge som har beholdt grenser og navn uendret så langt tilbake som det kjennes kilder. Verdal er tradisjonelt et jordbrukssamfunn, men har etter etableringen av Aker Solutions Verdal også blitt et industrityngdepunkt i landsdelen og industriparken i kommunen er landets tredje største. Geografi Verdal er dominert av Verdalsvassdraget, bestående av blant annet elvene Inna med utspring i Innsvatnet og Helgåa med utspring i Veressjøen, også kalt Veresvatnet, som renner sammen og danner Verdalselva ved Vuku. Inna renner gjennom den største sidedalen til Verdalen, Inndalen som strekker seg fra Vuku til svenskegrensen ved Sandvika. Høyeste fjell i Verdal kommune er Løysmundhatten, 1090 moh. Se også Innsvatnet E6 og Nordlandsbanen går gjennom Verdal kommune fra nord til sør. Fylkesvei 72, også kalt Jämtlandsveien, og Mellomriksveien, går fra E6 ved Vinne og ender på riksgrensa til Sverige ved Åbo. Grenser Verdal har en av Norges mest bevarte grenser, med kun 3 mindre endringer gjennom den kjente historien. Først ved overføringen av Rinnan til Frol (Skøynafylke) på 1300/1400-tallet da grenseelven, Rinnelva, gjorde gjennombrudd og endret løp. Rinnan soknet til Halle kirke i Verdal selv etter reformasjonen. Andre gang ved at gården Tuset ble overført fra Henning (Sparbyggjafylke) i 1432. Dette ble gjort fordi gårdene langs Leksdalsvatnet, øst i Henning, ble lagt øde av svartedøden. Beboerne på Tuset var de eneste overlevende i denne delen av gamle Sparbu. Dermed fikk de tilhørighet med gårdene i Leksdal, som ikke hadde ødetid etter pesten, forutenom gårdene i Markaområdet. Tredje gang var i 1917 da Feren Søndre (gnr 236 bnr 2-7) ble overført til Meråker ved kongelig resolusjon. Dette er den største grenseendringen i areal som har blitt gjort i Verdal. Dette ble gjort fordi bosettingen rundt Sulåmoen i Meråker hadde blitt stor nok til at det var behov for en skole der. Området på Verdalsk side var fullstendig ubebodd og hadde kun verdi som utmarksbeite. Politikerne i Verdal så ikke nytten av et folketomt areal på grensen til ei voskende fjellbygd, og gav det bort til Meråker som så seg råd for å bygge skole og drive området. Selv etter overføringen av Feren Søndre tok ungdommer fra Verdal seg jobb som gjetere i Fersdalen. Ifølge Verdal jordstyre skulle det i 1938 være 3 sætrer i drift i området. Navn i området viser også til at dette har tilhørt Verdal, blant andre finner vi: Minsåsen, Guddingselv og Indalsbekken. Politikk Kommunestyrevalget 2019 Næringsliv Verdal er tradisjonelt et jordbrukssamfunn, men har spesielt etter etableringen av Aker Kværner Verdal også blitt et industrisamfunn. Ørin industriområde ved Verdalsøra rommer i dag industri innenfor en rekke næringer. I Tromsdalen driver Verdalskalk et kalksteinsbrudd. Største grunneier i kommunen er Værdalsbruket med 900 tusen dekar, om lag 58 % av kommunens areal, det ble i 2021 solgt av Storebrand til et selskap kontrollert av Bjørn Rune Gjelsten. Historie Spor etter mennesker tilbake til steinalderen er å finne så langt inn i landet som Vera ved svenskegrensen. Gjenstander fra yngre steinalder forteller om tidlig jordbruk i de nedre delene av dalen. Dette jordbruket har trolig blitt stedfast omkring overgangen til eldre jernalder, og det er fra denne perioden at vi kan spore en noenlunde stedfast kontinuitet fram til dagens gårdslandskap. Vitnesbyrd om dette er de tallrike gravene som finnes på gårdene, samt gårdsnavn, og i det siste har det blitt gjennomført et økende antall arkeologiske undersøkelser som kaster lys over jernalderen i Verdal. Bronsealderen er mest kjent gjennom gravrøyser og kokegroper. Middelalderens gårder er belagt i skriftlige kilder helt tilbake til 1100-tallet, og forteller om adel og storgårder i begynnelsen av middelalderen. Verdal har en rik historie med mange kjente begivenheter. Mest kjent er uten tvil slaget på Stiklestad i 1030, der helgenkongen Olav den hellige ble drept. Senere, under den store nordiske krig 1699–1721 gjorde general Carl Gustaf Armfeldt et innfall gjennom Verdal i 1718 for å innta Trondheim. Angrepet på byen kom aldri, og felttoget ble senere kjent for sin sørgelige utgang under tilbaketoget over Tydal til Sverige. I 1893 rammet Verdalsraset dalføret og er den største naturkatastrofen på land i Norge i nyere tid, der 112 mennesker omkom og 105 gårder ble lagt øde. Tinglag Verdal var inndelt i to tinglag: Haug tinglag: omfattet de nedre deler av bygden, på begge sider av Verdalselva opptil Leksdalsvatnet. På sydsiden av elven inngikk Vinne og gårdene til og med Ness og Skjørdalen, på nordsiden Sjøbygda, Volhaugen med gårdene på vestsiden av Leksdalsvatnet. Andre gårder i dette tinglaget var Hallem, Øgstad, Auglen, Mo og Haga. Fåren tinglag: omfattet de øvre deler av bygden, inkludert Leksdal, Helgådal og Inndalen, til riksgrensen mot Sverige. På nordsiden av elven inngikk gårdene Lyngåsen, Follo, Jermstad, Kråg og Eklo i dette tinglaget, på sydsiden Bjørken, Sundby, Østgård og Melby. I perioden 2004–2017 var Verdal sammen med Levanger i Innherred samkommune. Kultur Verdal har et aktivt kulturliv, spesielt kjent for sitt amatørteatermiljø. Olsoktradisjonen knyttet til Stiklestad og Olav den hellige står også sentralt i kulturlivet i kommunen. Hvert år i månedsskiftet mai/juni arrangeres Vømmølfestivalen. Verdal teaterlag har i mange år satt opp romjulsforestillinger. Blant annet Gosse Nånstans danseband, Jukebox, Grease og Bør Børson. Skole og utdanning Verdal kommune har 8 skoler/oppvekstsentre, hvorav to er ungdomsskoler, Vuku og Verdalsøra. Helgådal montessoriskole Leksdal skole Stiklestad skole Verdalsøra barneskole Verdalsøra ungdomsskole Vinne skole Vuku oppvekstsenter Ørmelen oppvekstsenter I tillegg ligger Verdal videregående skole og Bakketun Folkehøgskole i Verdal. Den tidligere Høgskolen i Nord-Trøndelag er fra 2016 innlemmet i Nord universitet. På studiestedet i Levanger tilbys et bachelorprogram i teaterproduksjon og skuespillerfag som tidligere var lokalisert i Verdal. Referanser Eksterne lenker Verdals historie Gamle og nye bilder fra Verdal Lokale historier/Lokalhistorie fra Verdal


text: Vannkraft som begrep omfatter all bruk av strømmende vann, fortrinnsvis i elver og fosser, til mekanisk arbeid på stedet eller oftest omformet til elektrisitet. I begge tilfelle innebærer det at man utnytter det energipotensiale som vann innehar i en høyde over havet på grunn av jordklodens gravitasjonskraft. Vannkraft forutsetter at strømmende vann ledes mot et vannhjul eller en vannturbin. Ofte blir vannet i en elv eller et vassdrag samlet opp og magasinert ved oppdemming, dermed kan produksjonen gjøres uavhengig av vannstrømningen i øyeblikket. Anlegg som omsetter vannfall til energi, kalles vannkraftverk. Energiproduksjon ved vannkraft utnytter den del av vannets kretsløp som har å gjøre med vann på landjorden (som innsjøer, breer, grunnvann, elver), og er dermed en evigvarende energikilde. Vannkraft har det laveste klimagassutslippet, den høyeste virkningsgraden og den lengste levetiden av alle teknikker for kraftproduksjon. Fallenergi transformeres til roterende kinetisk energi via et hjul med skovler, enten det er en kvernkall, et vannhjul eller en moderne vannturbin. Den roterende akslingen kan koples til tekniske innretninger som kverner, møller, sager (opprinnelig oppgangssag og senere sirkelsag), stampemøller med mere. Moderne bruk omfatter praktisk talt kun tilknyting til en elektrisk generator. Mekanisk utnyttelse av vannkraft innebærer at energien må utnyttes på stedet eller innen umiddelbar nærhet av vannfallet, mens elektrisk energi kan transporteres via kraftlinjer over store avstander. Før denne muligheten for transmisjon av energi over lange avstander kom, ble vannkraft i enkelte tilfeller overført over større avstander via trykkluft eller trykkrørledninger der såkalte vannmotorer ble benyttet. Verdens totale elektriske energiproduksjon fra vannkraft utgjorde i 2014 ca 16,6 %, eller 3875 TWh, og i tiden 1965-2010 var den årlige økningen på 2,5 %. I Norge er en meget stor del av den elektriske kraftproduksjonen fra vannkraft (98 %), men det finnes land i verden med inntil 100 % av sin elektrisitetsproduksjon fra vannkraft. Selv om vannkraft er en evigvarende energikilde som praktisk talt ikke gir forurensning, kan vannkraft føre med seg miljøulemper av forskjellig art og omfang. Bortsett fra å gi skjemmende inngrep i vassdraget (store konstruksjoner som demninger, redusert vannføring eller helt tørrlagte elver, reguleringssoner i dammer, massedeponier, veier, etc.) kan fiske, dyre- og planteliv påvirkes, landområder settes under vann og samt andre negative konsekvenser. En viss risiko er også tilknyttet brudd på dammer eller rør, og ødeleggelser som dette kan gi. Vannkraftutbygging kan også gi fordeler ved at flom kan unngås eller reduseres. Historie Den første utnyttelsen av vannkraft var ved vannhjul som ble drevet rundt av kraften i det rennende vannet, enten ved såkalt undervann eller overvann, det siste utnyttet gjerne et mindre vannfall. En aksel koblet til vannhjulet drev så en mølle eller vannhjulet løftet vann fra elven over i en irrigasjonskanal. Andre tidlige utnyttelser av vannkraft var til sagbruk og som vannpumper i gruver hvor sinnrike mekaniske innretninger kunne overføre den mekaniske energien over begrensede områder. Eksempler på tidlig industri basert på vannkraft fant man langs Akerselven i 1800-tallets Christiania og i gruvene på Kongsberg og Røros. Med oppfinnelsen av den elektromagnetiske generatoren i 1831 ble det mulig å omdanne den mekaniske energien i vannkraften til elektrisk energi som kunne overføres over noe lengre avstander. Men på grunn av store tap ved overføring over større avstander var det inntil 1950-tallet vanlig å plassere den kraftkrevende bedriften nær kraftkilden, som f.eks. i Rjukan og Sauda. Verdens vannkraftproduksjon og potensial I verden ble det i 2015 produsert rundt 3 875 TWh fra vannkraft, noe som utgjorde 16,6 % av den totale elektriske energiproduksjonen. Til sammenligning utgjorde elektrisk produksjon fra kjernekraft 12,8 %, mens produksjon fra andre fornybare energikilder (som vind, sol, geotermisk) utgjorde 3,6 %. Tabellen viser de største produksjonslandene og tall for enten 2013 eller 2014, med angivelse av både total årsproduksjon (TWh), vannkraftens produksjonsandel (%), installert anleggseffekt (GW), og endelig landets teoretiske og tekniske potensial (TWh). Følgende land med høy andel fra vannkraft er Albania, DR Kongo, Mosambik, Nepal, Paraguay, Tadsjikistan og Zambia, som alle kommer nær 100 % av elektrisk energiproduksjon fra vannkraft. Andre land med et stort bidrag er Brasil, Etiopia, Georgia, Kirgisistan og Namibia, der mer enn 80 % av elektrisk energiproduksjonen kommer fra vannkraft. Det er 35 land i verden som produserer mer enn halvparten av sin elektrisitetsproduksjon fra vannkraft. Produksjonskapasiteten (total installert effekt) for vannkraft i verden økte med gjennomsnittlig 2,5 % per år fra 1965 til slutten av 2010. Andelen av vannkraft i Norge fra elektrisitetsproduksjon, - er på godt over 95% av produsert elektrisk energi. Det fører til at Norge er blant landene i verden med størst andel av elektrisitetsproduksjon fra vannkraft. Statnett har systemansvaret for sentralnettet, som det eier en stor del av. Norge har 17 utenlandsforbindelser for kraft, inkludert fire utenlandskabler til Danmark, én til Nederland (Norned), én til Tyskland (Nordlink) og én til Storbritannia (North Sea Link). Den første større ledningsforbindelsen med det svenske sentralnettet ble satt i drift fra Sør-Trøndelag i 1960, og var basert på en spesiell avtale mellom landene. De ulike regionenes, og vassdragenes vannkraftpotensial betegner hvor mye kraftproduksjon man kunne tenkes å hente ut ved «full» utbygging. Dette kan beregnes matematisk som teoretisk potensial, det vil si største tenkelige produsert mengde vannkraft utfra vassdragenes vannmengder og fallhøyder, i tråd med fysikkens lover (se nedenfor). Mer interessant er vannkraftens tekniske potensial, det vil si den potensielle produksjonen når man også tar hensyn til ingeniørmessige begrensninger, begrensninger i plasseringen av produksjonsanleggene, begrensninger i nedbørsmengder, osv. Endelig er det mulig å beregne vannkraftens økonomiske potensial, som også tar hensyn til geologiske, miljømessige, og markedsmessige begrensninger. UNDP anslo på 2000-tallet at teoretisk potensial var 40 500 TWh, mens teknisk potensial var 14 500 TWh og økonomisk potensial minst 8 100 TWh. Total faktisk årsproduksjon i år 2000 var på 2 675 TWh elektrisk kraft på verdensbasis, mens produksjonen i 2013 var økt til 3 874 TWh. Metoder for vassdragsregulering for kraftproduksjon Utnyttelse for størst mulig kraftproduksjon Formelen for elektrisk effekt i et vannkraftverk er: der: P er effekt [W]. η virkningsgrad i turbin og generator. Denne vil typisk være 0,90 - 0,95 for turbin og for generator 0,97. ρ tettheten av vann 1000 kg/m3. Q slukeevne eller vanngjennomstrømning pr tidsenhet [m3/s]. g massens akselerasjon 9,81 m/s2. h netto fallhøyde [m]. Det vil si at trykkfallet i turbinrør eller tilløpstunnel må subtraheres. Eller årlig energiproduksjon: Der V er samlet vannvolum pr. år [m3] og de andre faktorene de samme som i uttrykket over. Av dette ser en at det blir vesentlig for en kraftregulering å både få nyttiggjort en så stor vannmengde som mulig og samtidig stor fallhøyde. Kraftutbyggeren er derfor interessert i å få tilgang til mest mulig av det aktuelle nedbørfeltet. Jo lenger ned i vassdraget inntaksmagasinet plasseres desto større vannmengde og vanngjennomstrømning (slukeevne) kan oppnås. Lavt plasserte inntaktsmagasin gir imidlertid liten fallhøyde. Motsatt vil en kraftstasjon plassert ved havnivå og inntak plassert høyt oppe i vassdraget gi stor fallhøyde, men liten vannmengde. Best mulig utnyttelse av et vassdrag til kraftproduksjon må balansere disse to størrelsene. En løsning kan være å plassere flere kraftverk etter hverandre langs vassdraget. Ofte vil det være en kompleks og komplisert teknisk/økonomisk optimalisering bak valg av plassering av damer, overføringstunnel og kraftstasjoner i et vassdrag. Vannføringen i elvene er enten målt eller beregnet flere steder, topologien kartlagt og kostnadene for hvert enkelt tiltak beregnet, og ut fra dette kan mange alternative vannkraftutbygginger beregnes. Rentenivå, fremtidig energipris og avdragstid vil også være parametre for denne analysen. Inntektene av prosjektet sier noe om samfunnsnytten, og denne skal igjen veies opp mot ulempene. Jevnest mulig energiproduksjon gir best utnyttelse av den investerte kapital. Vannføringen i et vassdrag varierer med årstidene, og vil også være avhengig av hvordan vann lagres i snø og jordsmonn. Et nedbørfelt som ligger i høyfjellet, er lite og bratt, eller inneholder mye stein og grus, vil bli en typisk flomelv. Derimot vil en elv fra et stort flatt områder med store innsjøer, myrer og dypt jordsmonn gi jevnere vannføring. En demning danner en kunstig innsjø og om det er mulig å variere vannvolumet kalles dette for et reguleringsmagasin. I et slikt magasin kan vann lagres og tappes kontrollert ned til kraftstasjonen. Typisk vil magasinene fylles opp i perioder med mye nedbør. Vanligvis fylles norske magasiner både om høsten og sent på våren ved snøsmelting. Tapping av reguleringsdammen skjer i perioder med stort energibehov, som typisk er om vinteren, samtidig er det normalt lite tilsig om vinteren. Reguleringsmagasinene er energilagre i det elektriske kraftsystemet. Det øverste tillatte vannivået kalles høyeste regulerte vannstand (HRV) og nederst nivå kalles lavest regulert vannstand (LRV). Vannkraft har svært store investeringskostnader, omtrent som for kjernekraft, men gir langvarige inntekter. For energiproduksjon i kull-, kjerne- og gasskraftverk er det løpende kostnader for energikilden, mens vannkraft ikke har noen løpende kostnader knyttet til selve energikilden. De løpende kostnadene til drift av et vannkraftverk er meget små i forhold til inntektene av energisalg. Levetiden for et vannkraftanlegg er også meget lang.. Behov for store dammer og kraftoverføringer Fordi nedbør og elektrisitetsbehov kan variere mellom regioner vil det være behov for å overføre strøm over store avstander. Dette krever kraftlinjer med stor kapasitet som kan overføre elektrisitet fra områder med overskudd (stor magasinfylling) til områder med liten magasinfylling og/eller begrensede vannkraftressurser. Kompliserte reguleringer Kraftverk er ofte plassert rett ved vassdraget som er regulert, slik at vannet strømmer tilbake i elva etter å ha gått gjennom turbinen. Mellom inntaksmagasinet og kraftverket blir det lite vann i elva (restvannføring) eller elva blir helt tørrlagt. Konsesjonen som er gitt for utbyggingen gir bestemmelser for dette. Nærliggende vann kan også bli oppdemt og vannet overført i tunneler til inntaksmagasinet. Vann fra nabovassdrag kan også overføres i lange tunneler, noen ganger ved bruk av pumper. Ved bekkeinntak renner vann fra mindre elver rett ned i en kanal for å bli overført til magasin. Slike kraftutbygginger kan være svært omfattende med tunneler på mange kilometer. Den skjematiske fremstillingen til høyre viser dette for en større kraftutbygging i Sveits. Aller enklest kraftutbygginger er det når kraftverket og inntaksdammen er i samme konstruksjon eller står svært nært hverandre, slik det er vanlig i elvekraftverk. Noen eksempler er Hooverdammen i USA og Alta kraftverk i Finnmark. Miljøkonsekvenser av vannkraftutbygging Nedbryting av organisk materiale ved første gangs oppdemming Ved første gangs oppdemning vil skog og annen biomasse bli satt under vann, om det ikke hugges vekk før vannfyllingen tar til. Biomasse vil kreve oksygen ved nedbryting og i en slik kunstig innsjø vil det bli underskudd på oksygen og kjemiske prosesser som danner dihydrogensulfid (H2S) kan starte. Et ekstremt tilfelle er Tucuruí-demningen i Brasil; her ble knapt noen av trærne som ble satt under vann fjernet før første gangs oppdemning. Før dammen ble bygget var det en skog på syv ganger Mjøsas areal, og ved fylling av magasinet ble det dannet så store mengder dihydrogensulfid at dette fikk alvorlige miljømessige følger. Det ble store luktproblemer i elva nedenfor kraftverket, korrosjon i turbiner og andre stålkonstruksjoner. Kulturlandskap settes under vann Ved oppdemning av et landområde eller en dal vil naturligvis landområder bli ubrukelige for de aktivitetene som tidligere var mulig. Et omfattende tilfelle er byggingen av i Tucuruí-demningen i Brasil der familier og over dyr ble flyttet for å forsøke å redde noe av dyrelivet. Et enda mer ekstremt eksempel er De tre kløfters demning, der mange byer ble satt under vann og over en million innbyggere måtte forlatte sine hjem, som tematisert i filmen Balzac og den lille kinesiske syersken. Se også Vannets kretsløp Innsjø Kvernkall Vannhjul Vannturbin Vannkraftverk Bølgekraft Tidevannskraft Saltkraft Småkraftverk Vannkraft i Norge Liste over vannkraftverk i Norge Liste over verdens største vannkraftverk Referanser Eksterne lenker Norsk Vasskraft- og Industristadmuseum International Hydropower Association – offisiell hjemmeside. The renewable energy center – «Hydroelectric Power». (UK) PowerFoo Sichuan – Kinas vannkraftressurser. Vannkraft Energiforsyning Energiteknologi Energiomforming


text: Varmluftsballong er et luftfartøy som flyr ved at luften inne i et ballonghylster varmes opp. En varmluftsballong får oppdrift fordi varm luft er lettere enn kald luft, mens en gassballong er fylt med en gass som er lettere en luft, for eksempel hydrogen. En ballong driver med vinden, i motsetning til luftskip som har fremdriftsmaskineri. Den består av en stor ballong, gjerne laget av nylon, polyester eller polyamid. Duken veier normalt 40–50 g/m2 og er ganske lik spinnaker eller teltduk. Selve størrelsen på ballongen er delt opp fra X1 – X7. En X5 er på rundt kubikkfot (trolig pga. konkurranseregler). Duken er av type rip-stop som gjør at duken ikke ryker så lett. Den er også behandlet for å gjøre den tett. Den nederste delen av ballongen består av et mindre brennbart materiale. Formen på ballongen kan være alt fra 8 vertikale deler (gore på engelsk) til 20 – 30 vertikale deler. Jo færre deler, jo mer «tradisjonell» ballongfasong får den. Det finnes rundt 10 – 12 ballongprodusenter i verden. Noen av de store er Cameron, Lindstrand, Aeromagic, Aerostar og Kubicek. Det finnes også flere miljøer som syr sine egne ballonger. Alt du trenger, er en industrisymaskin som bør ha to nåler. Populære symaskiner her i Europa er Pfaff, Singer eller Ruki. I tillegg trenger du ca. lengdemeter rip-stop nylon. Dette kan kjøpes fra produsenter i England, Sør-Afrika, Frankrike eller USA. For å avlaste stoffet og unngå at stoffet spjærer, bruker man vertikale «web-bånd» som går fra toppen av ballongen og ned til der wirene fra kurven er festet. På toppen av ballongen er det en fallskjerm (kalott) som kan trekkes ned for å regulere temperaturen i hylstret (stoffet i ballongen), slik at man kan regulere synkehastighet. Kalotten har en mekanisme som gjør at den folder seg ut når man har nådd ønsket synkehastighet. Det kan også være en luke midt på ballongen for kunne rotere ballongen. Under ballongen er det et hull på et par meter i diameter. Under denne henger en butangassbrenner som varmer opp lufta i ballongen. Under gassbrenneren henger det en kurv som kan løfte én eller flere personer. En varmluftsballong kan kun manøvreres opp eller ned ved hjelp av gassbrenneren. Horisontal forflytning bestemmes av vinden. Historie Brødrene Montgolfier, sønner av en papirprodusent i Annonay sør for Lyon i Frankrike, regnes som de egentlige oppfinnerne av den funksjonelle varmluftsballongen, en variant som ble kalt montgolfière etter dem. Den 4. juni 1783 viste de frem varmluftsballongen offentlig for første gang i Annonay. Ballongen steg til ca. meters høyde. Den 19. september 1783 sendte de en sau, ei and og en hane opp som dermed ble de første levende dyr i en ballong. Den 21. november 1783 fant første bemannede flyging sted da Jean-François Pilâtre de Rozier og Marquis d'Arlandes fløy en frittflyvende montgolfière over Paris. Varmluftsballonger lar seg ikke styre og har ingen betydning som transportmiddel. De brukes i stor grad til hobbyvirksomhet, noe til ervervsmessige oppdrag som reklameflyvning, hvor hele ballongen kan være formet som reklameplakat, og til fornøyelsesturer med turister. Det arrangeres også konkurranser for ballongentusiaster. Ballongflyging i Norge Den første bemannede ballongferd i Norge skjedde trolig 18. juli 1852 da Ignatz Lassé tok av fra Bygdøy og landet ved Dønski i Bærum etter cirka én times ballongferd. Det var flere oppvisningsturer samme år. Korrespondenten Aasmund Olavsson Vinje rapporterte 5. august 1852 at ballongen drev med vinden opp mot Maridalen og at det kostet 50 speciedaler å være med som passasjer. Den 25. november 1870 kom friluftsballongen «La Ville d’Orléans» fra det beleirede Paris ut av kurs og havnet på Lifjell i Telemark. Ballongen var ment å seile over den omringede by til Tours og krigsminister Léon Gambetta med bønn om å komme til unnsetning. Ballongen ble tatt av en kraftig vinterstorm og kom helt ut av kurs og endte først på det snødekte Lifjell. De to ombord hoppet ut og ballongen for videre og havnet ved Krøderen. Ballongkurven finnes i dag i Norsk Teknisk Museums samlinger. Luftballongen «Norge» hadde sin første oppstigning fra Kontraskjæret ved Akershus festning 20. februar 1910. I Norge er ballongsport organisert i Ballongseksjonen i Norges Luftsportforbund. Det finnes ca. 10 – 12 personer som flyr aktivt. Alle varmluftsballonger er underlagt kontroll av Luftfartstilsynet og skal registreres i Norges luftfartøyregister. Ballonger blir registrert LN-C[XX]. De to siste bokstaver kan eier selv velge og bruker ofte sine egne initialer så sant de er ledige. Ved flyging utenfor kontrollert luftrom er det ikke krav til flyradio. Dersom en slik ballong kommer inn i kontrollert luftrom der det er annen trafikk, vil den kunne skape problemer eller til og med stoppe flytrafikken. Se også Gassballong Referanser Litteratur Eksterne lenker Balloonsworld.com Informasjon og videoer om ballongsport World Wide Luftsport Ballonger (aeronautikk) Varme


text: Venstre (V) er et sosialliberalt politisk parti i Norge. Det er landets eldste partiorganisasjon og ble stiftet 28. januar 1884. Frem til første verdenskrig var Venstre Norges største parti og satt i regjering det meste av tiden. Partiet har gjennom sin historie gjennomført flere demokratiske reformer som parlamentarismen, religionsfrihet, juryordningen og allmenn stemmerett. Merkesaker for Venstre på 2000-tallet har vært skolepolitikk, sosialpolitikk, miljøvern og småbedrifters vilkår. Venstre står for en sosialliberal ideologi, og partiet mener lover, regler og tjenestetilbud må være tilpasset folks faktiske behov, fordi mennesker er viktigere enn systemer. I stortingsperioden 2021–2025 har partiet åtte representanter på Stortinget. Guri Melby er partileder siden høsten 2020, mens Sveinung Rotevatn og Abid Raja er nestledere. I november 2021 ble Ane Breivik valgt til leder for ungdomsorganisasjonen Unge Venstre. Venstre har kontor i Venstres Hus i Oslo. Formålsparagraf «Venstre har til formål å samle personer med et sosialt liberalt grunnsyn til innsats for fred og internasjonalt samarbeid, og for sosial, kulturell og økonomisk fremgang i vårt land og i verden som helhet, samt gjennom opplysning å øke forståelsen og interessen for samfunnsspørsmål og å virke for å få Venstrefolk valgt inn i landets representative organer.» Politisk plattform Venstres fire hovedsaker er skole, miljø, småbedrifter og velferd, og partiet beskriver hovedsakene sine slik. Sats på kunnskap: Det viktigste for en god skole er gode lærere. Da får vi en skole som satser på kunnskap og gir like muligheter til alle barn. Ta grønne valg: Venstre vil ta Norge i en ny, miljøvennlig retning. Vi vil satse på kollektivtransport og ny teknologi. Lofoten, Vesterålen og Senja må vernes. Skap verdier: Venstre vil ha en moderne næringspolitikk. Vi vil legge til rette for et næringsliv som skaper nye verdier og grønn vekst. Vis varme: De fleste har det godt i Norge. Men vi måles etter hvordan vi tar vare på de svakeste. Venstre vil ha et krafttak for å redusere antallet fattige barn. Partiet har profilert seg som et miljøparti siden begynnelsen av 1930-årene og regnes i dag som det mest progressive miljøpartiet på borgerlig side. Partiet mener at Norge må gå over fra rød til grønn skatt, det skal lønne seg å velge miljøvennlig. Venstre står for en offensiv satsing på kollektivtransporten, noe partiet har fått gjennom i Oslo, hvor tilbudet har økt og prisen satt ned. Partiet hadde samferdselsministeren fra 2001 til 2005, da regjeringen satte i gang flere dobbeltspor for jernbane og Bybanen i Bergen. Venstre profilerer seg også som småbedriftspartiet, og særlig tidligere partileder Lars Sponheim gjorde selvstendig næringsdrivende og de mindre bedriftene til en sentral del av partiets politikk. Partiet har også kunnskaps- og skolepolitikk som en av sine hovedsaker. Venstre var en sentral i utviklingen av enhetsskolen (senere fellesskolen). Venstre jobber for å prioritere etter- og videreutdanning for lærere, og det ønsker en oppmyking i privatskoleloven. Venstre har en del standpunkter som skiller seg ut fra resten av det politiske Norge innen personvern, rusomsorg og teknologi. Venstre er sterk motstander av EU-direktiv 2006/24/EF (Datalagringsdirektivet). Partiet var blant annet det første som gikk inn for fri fildeling. Venstre mener også at sterkt tyngede rusmiddelavhengige bør få heroin på resept. Organisasjon Venstres leder er Guri Melby, opprinnelig fra Orkdal. Nestledere er Sveinung Rotevatn og Abid Raja. Ledertrioen valgt under landsmøtet 26. september 2020, og Melby etterfulgte Trine Skei Grande som hadde ledet partiet siden 2010. Generalsekretær er Fredrik O. Carstens, mens Thomas Tangen er partiets kommunikasjonssjef. Partiets høyeste organ er landsmøtet, som samles hvert år på vårparten, med representanter fra fylkeslagene og sideorganisasjonene. Under landsmøtet ligger landsstyret, som består av sentralstyret, en representant fra hvert fylke, representanter fra sideorganisasjonene og seks medlemmer valgt direkte av landsmøtet. Landsstyret møtes 5–6 ganger i året. Sentralstyret ligger igjen under landsstyret og består av leder, nestledere, fire styremedlemmer (samtlige valgt av landsmøtet), ett medlem fra Unge Venstre, og ett medlem fra Norges Venstrekvinnelag. Partiet er i stortingsperioden 2021–2025 representert med åtte representanter på Stortinget, det samme antallet som det foregående Stortinget. Parlamentarisk leder er Guri Melby, med Sveinung Rotevatn som parlamentarisk nestleder. Venstre har sideorganisasjonene Unge Venstre, Liberale Studenter og Norges Venstrekvinnelag. I tillegg driver det et eget studie- og opplysningsforbund. Partiet er medlem av den Liberale Internasjonale og Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party (ALDE Party). Statsråder Venstre trådte 17. januar 2018 inn i Erna Solbergs regjering, der partiet hadde følgende fire statsråder: Kultur- og likestillingsminister Abid Raja fra Viken Kunnskaps- og integreringsminister Guri Melby fra Trøndelag Klima- og miljøminister Sveinung Rotevatn fra Sogn og Fjordane Næringsminister Iselin Nybø fra Rogaland Stortingsrepresentanter Venstre har åtte stortingsrepresentanter i perioden 2021–2025: Ordførere Etter kommunestyrevalget 2011 hadde partiet seks ordførere og 32 varaordførere. I perioden 2015–2019 hadde Venstre ordføreren i Bø, Eid, Fjaler, Granvin, Hurdal, Vanylven og Vestre Slidre kommuner, totalt 7 ordførere. I perioden 2019–2023 hadde Venstre to ordførere, i Stad og Vanylven. Etter kommunevalget i 2023 fikk Venstre én ordfører, i Oppdal. Historie Resymé Ved stortingsvalget 1885, året etter grunnleggelsen, fikk Venstre 63,4 prosent av stemmene; partiet var frem til første verdenskrig Norges største parti og satt i regjering mye av tiden. Opprinnelig utgjorde Venstre hele den parlamentariske venstresiden i norsk politikk, men med fremveksten av Arbeiderpartiet plasserte Venstre seg til høyre for dette. Fra etableringen hadde Venstre et nært forhold til Norsk Kvinnesaksforening som ble grunnlagt samme år, og partiet var sentralt i å innføre stemmerett for kvinner i samarbeid med kvinnesaksbevegelsen. Høyrefløyen i Venstre brøt ut i 1909 og dannet Frisinnede Venstre. I løpet av 1900-tallet, og spesielt i etterkrigstiden, mistet Venstre gradvis mye av oppslutningen og falt helt ut av Stortinget i 1985. Venstre var ute av Stortinget 1989–1993, da Lars Sponheim ble valgt inn som eneste Venstre-representant. Partiet var med i Kjell Magne Bondeviks første og andre regjering. Fra 2005 var partiet ikke med i regjeringen, og Sponheim gikk av som partileder i 2009 etter svakt valgresultat. Partiet har fra 1993 igjen vært representert på Stortinget og har deltatt i flere regjeringer. Samling og stiftelse Den såkalte Reformforeningen på Stortinget 1859–1860, under ledelse av Johan Sverdrup og Ole Gabriel Ueland, regnes ofte som Venstres opphav. Den var en organisert, om enn kortlivet, gruppe opposisjonelle på Stortinget, som tok til orde for Norges likestilling i unionen med Sverige, samt en rekke demokratiske reformer. Historien om Venstres fremvekst i 1860- og 1870-årene er historien om den voksende opposisjonen på Stortinget, og i folket, mot regjeringens konservative politikk. Det meste av den politiske makten i Norge på den tiden lå hos de høyere embetsmennene. Regjeringen gikk ut fra denne gruppen, og allierte seg etter hvert tett med kongen for å holde på makten. De viktigste sakene som samlet opposisjonen, var derfor av to typer. For det første var det kampen for demokratiet, der de viktigste sakene var utvidelse av stemmeretten, legdommere i rettsvesenet, økt statlig og særlig lokalt selvstyre, og fremfor alt kampen for å gi Stortinget – altså borgerne – kontroll over regjeringen og dermed også kongemakten, altså parlamentarisme. Parlamentarismen ble gradvis innført fra 1884. For det andre var mange opptatt av kulturelle spørsmål, slik som kampen for et eget norsk skriftspråk og en allmenn offentlig grunnskole for alle. De som var mot alt dette, fant etter hvert sammen i det som senere skulle bli partiet Høyre. Venstre oppsto derfor av mange forskjellige grupper, alt fra bedehusfolk på Vestlandet, avholdsfolk og målfolk, til radikale, urbane intellektuelle. Dette gjorde at partiet fra begynnelsen favnet bredt. Selv om det har ført til sterke spenninger innad i Venstre, og flere ganger til og med splittelse, har denne arven sikret at partiet, som det eneste partiet i Norge, har stått uavhengig av særinteresser. Mannen som klarte å forene alle disse kreftene til et parti, var Johan Sverdrup. Hans lederskap gjorde det mulig å skape et fast opposisjonsparti. I 1884 måtte kongen bøye av, etter at den konservative regjeringen var stilt for riksrett, og dømt. Parlamentarismen ble innført, og Sverdrup dannet Venstres første regjering. Venstres første fylkeslag, Akershus Venstre, ble stiftet på Strømmen 30. april 1880, men Venstre som landsdekkende parti ble først samlet og stiftet 28. januar 1884. Det sier mye om Sverdrups popularitet at Venstre i 1885 kunne gå til valg på «tillit til Johan Sverdrup» – og vinne et stort flertall, hele 84 av 114 mandater. Regjeringen satt til 1889, og fikk gjennomført flere store reformer som ga grunnlaget for utviklingen av det norske samfunnet i årene fremover, for eksempel likestilling mellom bokmål og nynorsk, allmenn offentlig grunnskole, juryordningen, hemmelige valg og stemmerettsutvidelse. I 1890-årene og frem til 1905 vekslet Venstre og Høyre på å inneha regjeringsmakten. Venstres flaggsaker var først og fremst oppløsing av unionen med Sverige og innføring av allmenn stemmerett. Venstre satt med regjeringsmakten alene 1891–1893 og 1898–1903. Statsministre var Johannes Steen og Otto Blehr. Mesteparten av tiden hadde Venstre rent flertall på Stortinget, og fra 1897 til 1903 til og med over 2/3 flertall. Takket være dette grunnlovsflertallet kunne Venstre oppfylle løftet sitt og innførte allmenn stemmerett for menn til valget i 1900. Noen kvinner fikk også stemmerett, men allmenn stemmerett for kvinner fikk Venstre først innført i 1913. Velferdsstaten fikk også sin spede begynnelse i denne perioden, med opprettelse av visse sosiale ytelser og arbeidervernlovgivning. Kvinnesak Venstre spilte fra begynnelsen en stor rolle som pådriver for flere progressive saker, ikke minst kvinnesaken, som på 1800-tallet særlig fokuserte på kvinners rett til høyere utdanning og stemmerett. Norsk Kvinnesaksforening (NKF) ble stiftet samme år som partiet Venstre etter initiativ fra venstrepolitikere som Hagbart Berner, Gina Krog og Cecilie Thoresen, og organisasjonen var i lang tid allment oppfattet som et «underbruk» av Venstre. Blant stifterne av NKF var med ett unntak alle partiformennene og statsministrene fra Venstre frem til 1908/1909 og andre prominente venstrepolitikere. Venstre hadde fortsatt i 1950- og 1960-årene et nært samarbeid med NKF, og mange av de sentrale lederne i NKF var også politikere for Venstre, ikke minst NKFs mest markante leder i etterkrigstiden Eva Kolstad, som senere ble Venstres første kvinnelige partileder. Venstre og NKF samarbeidet i 1950-årene om å avskaffe samskatten, som gjorde at det ikke lønte seg for gifte kvinner å være yrkesaktive. 1972: Splittelse Tidlig i syttiårene ble de interne uenighetene i Venstre omkring forholdet til EEC tydeligere. I 1972 var dette en av de viktigste årsakene til at Venstre ble splittet på landsmøtet på Røros. Landsmøtet ønsket å binde stortingsrepresentantene til et nei-standpunkt, hvilket medførte at ja-fløyen brøt ut og dannet Det Liberale Folkepartiet. Som en følge av statsminister Brattelis «kabinettsspørsmål til velgerne» ved folkeavstemningen om EF, kom Lars Korvald-regjeringen i stand. Dermed satt Venstre igjen i regjering, selv om store deler av stortingsgruppen hadde meldt overgang til Det Liberale Folkepartiet. Venstre hadde fem statsråder i Korvald-regjeringen, som satt frem til stortingsvalget 1973. I dette stortingsvalget mistet Venstre to tredjedeler av stemmene sammenliknet med valget i 1969, og sto igjen med bare to av tretten stortingsrepresentanter partiet hadde hatt. Samlet fikk Venstre og DLF 6,9 % av stemmene i 1973. Hans Hammond Rossbach ble innvalgt fra Møre og Romsdal, og tidligere handelsminister Hallvard Eika fra Telemark ble valgt inn på fellesliste med Senterpartiet. Eva Kolstad ble i 1974 valgt som Venstres leder, og ble med dette Norges første kvinnelige partileder for et stortingsparti. To år senere ble Hans Hammond Rossbach valgt til leder. Rossbach ble gjenvalgt til Stortinget i 1977, mens Odd Einar Dørum ble valgt inn på Sør-Trøndelagsbenken. Etter valget i 1981 fikk Rossbach selskap av Mons Espelid fra Hordaland. Etter å ha gått inn for borgerlige samarbeidsregjeringer i hele etterkrigstiden, åpnet Venstre før valget i 1985 for første gang for muligheten av å støtte en Arbeiderparti-regjering. Dette valget ble det første der Venstre mistet sin representasjon på Stortinget. Venstre og Det Liberale Folkepartiet ble gjenforent i 1988. Til valget i 1989 gikk Venstre, under ledelse av Arne Fjørtoft, igjen til valg med en borgerlig samlingsregjering som mål. Til tross for svært gode meningsmålinger i starten av valgkampen, fordunstet oppslutningen i løpet av fellesferien, og i argumentasjon fra andre partier om «bortkastede stemmer». Også i 1989 endte partiet uten stortingsrepresentanter. 1993: Gjenreising Ved valget i 1993 ble Lars Sponheim valgt som Venstres eneste stortingsrepresentant, og Sponheim ble i 1996 valgt til partileder etter Odd Einar Dørum. Ved valget i 1997 gikk Venstre, sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet til valg med en sentrumsregjering som mål. Ved valget fikk Venstre 4,5 % av stemmene, og ble det minste partiet i en mindretallsregjering med KrF og Senterpartiet, der Venstre fikk statsrådene for Miljøverndepartementet, Arbeids- og administrasjonsdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og Samferdselsdepartementet. I 2000 møtte regjeringen hard motstand i Stortinget i gasskraftsaken. Venstre gjorde det klart at det ikke kunne sitte i en regjering som åpnet for gasskraftverk uten rensing, og saken endte i et kabinettsspørsmål som førte til regjeringens avgang. Saken gir assosiasjoner til Thorbjörn Fälldin og Centerpartiets sterke motstand mot kjernekraftverk, som førte til at Thorbjörn Fälldins første regjering falt i 1978. Ved valget i 2001 gikk Venstre tilbake til 3,9 % og falt dermed på ny under sperregrensen, men fikk likevel to stortingsrepresentanter, og deltok nå i Bondeviks andre regjering, med tre statsråder. Venstre fikk nå eierskap av en helt spesiell rekord: De fikk flere statsråder enn stortingsrepresentanter. Stortingsvalget i 2005 ble det beste valget for Venstre siden 1969 med 5,9 % oppslutning, og partiet fikk ti stortingsrepresentanter. På tross av Venstres fremgang falt regjeringen, og Venstre havnet i opposisjon. Ved kommunestyrevalget 2007 opprettholdt partiet 2005-resultatet, og fikk 5,9 % oppslutning. Venstre og FrP har et turbulent forhold, og før valget i 2009 valgte Sponheim og Venstre å nekte å støtte eller delta i en regjering der FrP var med. De borgerlige fikk gjennom hele valgkampen problemer med å svare for seg ved spørsmål om hvordan en borgerlig regjering ville se ut. Venstre tapte mest på beskyldningene om kaos på borgerlig side, og ved stortingsvalget 2009 fikk Venstre 3,9 % oppslutning, og partiet falt på ny under sperregrensen, og fikk kun to representanter. Som følge av det dårlige valgresultatet meddelte Sponheim at han gikk av som leder av partiet. 2009–: Ny kurs Rett etter stortingsvalget høsten 2009 begynte en formidabel medlemsvekst. I løpet av de nærmeste dagene økte Venstre medlemstallet med , som var en økning på ca. 20 %. Venstres landsmøte valgte i 2010 Trine Skei Grande som ny leder. Grande var parlamentarisk leder fra 2009. Mediene tvilte på at hun ville klare å reise Venstre igjen, men hun viste ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011, hvor Venstre gjorde sitt beste valg siden 1971 med en oppslutning på 6,3 %, at hun var klar for den jobben. Landsmøtet i 2012 valgte å snu fra politikken de hadde hatt før valget i 2009, og si at om det ble borgerlig flertall etter valget i 2013, ville Venstre gå i samtaler med alle de borgerlige partiene. Trine Skei Grande sa at Venstre helst ville ha en regjering bestående av Venstre, Høyre og KrF, men at Venstre var villig til å støtte en regjering hvor FrP var med. Det var derimot usannsynlig at Venstre ville sitte i regjering med FrP. Ved valget 2013 oppnådde Venstre 5,2 % av stemmene, og gikk dermed noe tilbake fra valget 2011, men hadde fremgang fra valget i 2009, og kom dermed over sperregrensa. Dette resultatet var partiets beste siden 2005. Ved kommunestyrevalget 2011 fikk Venstre 6,3 % av stemmene. Venstre fikk 4,4 prosent av stemmene ved stortingsvalget 2017 og hadde dermed åtte representanter på Stortinget i perioden 2017–2021. Etter å ha vært støtteparti for Erna Solbergs regjering i stortingsperioden 2013–2017 gikk Venstre fra 17. januar 2018 inn i regjeringen, med tre statsrådsposter. I regjeringsforhandlingene fikk Venstre gjennomslag for blant annet å innføre forbud mot pelsdyroppdrett og for tredeling av foreldrepermisjonen. Den 24. januar 2020 gikk Fremskrittspartiet ut av regjeringen, og Venstre fikk sin fjerde statsråd. Da stortingsperioden 2017–2021 utløp i oktober hadde Venstre følgende fire statsråder: kulturminister Abid Raja, kunnskapsminister Guri Melby, miljøvernminister Sveinung Rotevatn og næringsminister Iselin Nybø. På landsmøtet 26. september 2020 ble Guri Melby valgt til ny leder. I stortingsvalget 2021 gikk Venstre frem, som det eneste av partiene som var eller hadde vært med i regjeringen Solberg. Venstre fikk 4,6 % av stemmene og kom for tredje valg på rad over sperregrensen. Erna Solberg varslet regjeringens avgang etter at valget ga rødgrønt flertall på Stortinget. Partiledelse Ledere Parlamentariske ledere Generalsekretærer Regjeringsdeltakelse Statsministre fra Venstre Johan Sverdrup 1884–1889 Johannes Steen 1891–1893 og 1898–1902 Otto Blehr 1902–1903 og 1921–1923 Christian Michelsen 1905–1907 Jørgen Løvland 1907–1908 Gunnar Knudsen 1908–1910 og 1913–1920 Johan Ludwig Mowinckel 1924–1926, 1928–1931 og 1933–1935 Venstres deltagelse i regjeringer Johan Sverdrups regjering (V) (26. juni 1884–13. juli 1889) Johannes Steens første regjering (V) (6. mars 1891–2. mai 1893) Francis Hagerups første regjering (V, H, MV) (14. oktober 1895–17. februar 1898) Johannes Steens andre regjering (V) (17. februar 1898–21. april 1902) Otto Albert Blehrs første regjering (V) (21. april 1902–22. oktober 1903) Francis Hagerups andre regjering (V, H, Saml.) (22. oktober 1903–11. mars 1905) Christian Michelsens regjering (V, H, MV, Saml.) (11. mars 1905–23. oktober 1907) Jørgen Løvlands regjering (V, MV, Uavh.) (23. oktober 1907–19. mars 1908) Gunnar Knudsens første regjering (V) (19. mars 1908–2. februar 1910) Gunnar Knudsens andre regjering (V) (31. januar 1913–21. juni 1920) Otto Albert Blehrs andre regjering (V) (22. juni 1921–6. mars 1923) Johan Ludwig Mowinckels første regjering (V) (25. juli 1924–5. mars 1926) Johan Ludwig Mowinckels andre regjering (V) (15. februar 1928–12. mai 1931) Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering (V) (3. mars 1933–20. mars 1935) Johan Nygaardsvolds regjering (V, Ap, H, Bp) (22. april 1940–24. juni 1945) (Fra 19. september 1941 også Hjemmefronten) Einar Gerhardsens første regjering (V, Ap, H, Bp, NKP, Hjemmefronten) (25. juni 1945–4. november 1945) John Lyngs regjering (V, H, KrF, Sp) (28. august–25. september 1963) Per Bortens regjering (V, H, KrF, Sp) (12. oktober 1965–17. mars 1971) Lars Korvalds regjering (V, KrF, Sp) (18. oktober 1972–16. oktober 1973) Kjell Magne Bondeviks første regjering (V, KrF, Sp) (17. oktober 1997–17. mars 2000) Kjell Magne Bondeviks andre regjering (V, H, KrF) (19. oktober 2001–17. oktober 2005) Erna Solbergs regjering (V, H, FrP) (17. januar 2018–22. januar 2019), (V, H, KrF, FrP) (22. januar 2019–24. januar 2020), (V, H, KrF) (24. januar 2020–14. oktober 2021) Valgresultater Representanter som er uthevet med fet skrift, markerer at partiet har fått et utjevningsmandat. Referanser Eksterne lenker Unge Venstre Liberale partier Politiske partier etablert i 1884 1884 i Norge Politiske partier i Norge