source: wikipedia

text: Bærum (, tidligere uttalt Bæròm) er en kommune i Osloregionen i Norge som fra 2020 er en del av Viken fylke, og ligger i Akershus valgdistrikt. Bærum var del av Akershus len, Akershus stiftamt, Akershus amt og Akershus fylke fra middelalderen til 2020. Bærum er Norges femte største kommune etter innbyggertall og er et forstadsområde vest for Oslo der de tettbebyggede delene av kommunen inngår i det sammenhengende byområdet Oslo. I tillegg til Oslo grenser Bærum i sørvest til Asker og Lier, i nordvest til Hole og Ringerike, og har i sørøst kystlinje til Indre Oslofjord med grense til Nesodden. Administrasjonssenteret er Sandvika, som i dag har status som by. Bærum ligger i Oslo bispedømme, Oslo lagsogn og Oslo politidistrikt. Opprinnelig lå Bærum mellom Akershus-kommunene Asker i vest og Aker i øst; Aker ble innlemmet i Oslo i 1948. Bærum var historisk del av Asker prestegjeld, men fikk etterhvert status som eget kirkesogn og dette sognet fikk status som kommune i 1837. Sammen med nabobygda Asker omtales Bærum gjerne som Asker og Bærum, som etter overføringen av Aker til Oslo i 1948 manglet landgrense til resten av Akershus. Bærum har landets høyeste gjennomsnittlige inntekts- og utdannelsesnivå. Ifølge skattelistene har Bærum landets høyeste prosentvise andel av millionærer med 20,03 % av innbyggerne. Etymologi Navnet Bærum kommer av det norrøne Bergeimr som er satt sammen av ordene berg og heim. Naturgeografi Geologi I Bærum finnes også en steintype som er karakteristisk for osloområdet – rombeporfyr (en lavastein som ble skapt da Oslofeltet var vulkansk aktivt i permtiden og en supervulkan hadde sitt utbrudd). Vann og vassdrag Sandvikselva er en elv som dannes der Lomma og Isielva møtes. Disse tre elvene utgjør Sandviksvassdraget. Sandvikselva munner ut i Oslofjorden ved Kadettangen. Innsjøer Østernvann Dælivannet Bogstadvannet ligger og i Oslo Engervannet Stovivannet Burudvann Aurevann Bærum Vann AS og Asker og Bærum Vannverk IKS har en årlig vannproduksjon på om lag 20 millioner kubikkmeter. Det interkommunale selskapet Asker og Bærum Vannverk IKS henter vann fra Holsfjorden, mens Bærum Vann AS eies av Bærum kommune og henter vann fra Trehørningen og Heggelivassdraget. Bærum kommune eier også et lite vannverk på Sollihøgda som forsyner rundt 500 mennesker. Avløpsnettet i Bærum er koblet til VEAS der kommunen eier 50 %, mens den andre halvparten eies av kommunene Asker og Oslo. Røyken er tilkoblet anlegget. Fjell Bærums høyeste punkt er Vidvangshøgda (552 moh.) nordøst i Krokskogen, men den beste utsikten får man fra toppen av søndre Kolsås (349 moh.), hvor det er adkomst via turtråkk og stier. Herfra kan man se ut over nesten hele kommunen, inn til Oslo, over til Nesodden og det aller meste av indre Oslofjord. Klima Det ble utført meteorologiske målinger i regi av met.no i Bærum i perioden 1940 − 2003. Høyeste og laveste registrerte temperaturer i perioden var henholdsvis 35,2 grader 27. juni 1988 og −29,7 grader 9. februar 1966, begge rekorder satt på Fornebu målestasjon. Førstnevnte er også varmerekorden for Akershus fylke. Flora og fauna Gulveis er Bærums kommuneblomst, vedtatt av LA21- forumet i Bærum i 2003. Det er en gul blomst som ofte blir funnet på store gressletter. Øyer De viktigste øyene i kommunen er: Snarøya Borøya Grimsøya Gåsøya Kalvøya Ostøya (også kjent som Oustøen) Som ellers i Oslofjorden er det mange mindre holmer og skjær rundt disse øyene. Demografi Bærum er Vikens mest folkerike kommune, men kun den trettiniende største målt i areal. Som i Oslo er store deler av kommunen fortsatt avsatt som utmark hvor det ikke er tettbebyggelse. Kommunens tettsteder dekker 37 % av arealet. Befolkningen er ganske jevnt spredt utover tettstedene, men de store arbeidsplassene er langs fjorden fra Slependen-Sandvika i vest til Lysaker i øst. I tillegg har det vært utbygging oppover i Lommedalen nordøst i kommunen. På 1970- og 1980-tallet flyttet mange barnefamilier til Lommedalen. Historie Etter Andre verdenskrig økte befolkningen i Bærum med nesten på mindre enn en generasjon. I 1950-60 kom den store flyttesjauen, og Bærum var en av de største mottakerne . På grunn av den store tilflytningen skjedde det store endringer i Bærum når det kom til utbygging og fokuset på å skape forskjellige sentra i Bærum ble viktig. Bærum ble fortsatt sett på som en bygd , men det ville man gjøre noe med. Det ble satt i gang mange byggeprosjekter som skulle gjøre plass til de nye innbyggerne. Arbeidet med utbyggingen og oppbyggingen var en offentlig og kollektiv sak. I perioden før 1950 hadde Bærum kommune arbeidet aktivt med å få boliger til alle. Størrelse og pris var derfor styrt av kommunen. I tillegg til dette skulle alle få muligheter til å bo der over lengre tid. På 1950-tallet ble dette noe annerledes. Det førte til at forholdsvis pengesterke personer bosatte seg i Bærum. Etterhvert ble det blokkbygging som møtte motstand. Mange unge ektepar med små barn flyttet til Bærum på denne tiden. I 1950-årene ble det utarebeidet reguleringsplaner om hvilke områder som det skulle bygges ut. Noen skulle bevares som mark, mens andre steder skulle de starte byggingen. Det ble som følge av at flere flyttet til Bærum nødvendig med flere sentra, ettersom Bærum var et bondeland på denne tiden. I 1957 la reguleringssjefen frem et forslag om å bygge ut Sandvika til å bli et sentrum for handel og industri. Også at flere sentra ble opprettet. Det skulle bygges ut på Dæli, Grini og Fossum, mens store Stabekk og Ballerud skulle bevares som mark. Strøkene sørvest for Tanum gikk fri. Industri skulle spre seg videre langs Sandvikselva og på Nadderud. Drammensveien, «landets mest trafikkerte landevei», fikk en utviklingsplan som ble satt i gang særlig på 60-tallet. Fiske og jordbruk hold seg oppe til 1960-tallet. Andelen av bæringer sysselsatt i industri og håndverk nådde et høydepunkt på denne tiden. På grunn av baby-boomen og det store antallet mennesker som flyttet til Bærum på 1950-tallet ble skoler og idretts- og fritidsordninger for barn organisert og bygget. Denne ordningen ble kalt byskoleordningen og ble innført i 1950. Det var ikke faste grenser mellom skolekretsene, da dette ville skape problemer på grunn av stadig nybygging. Gutter og jenter gikk sammen på skolen. Det var en kino på Stabekk som var godt besøkt, og ungdom hadde også andre tilbud som for eksempel Speideren og kirkerelaterte aktiviteter. Politikk og administrasjon Administrativ inndeling Bærum er inndelt i 22 delområder og 413 grunnkretser. Politikk Se også utfyllende artikkel: Kommunestyrevalg i Bærum. Bærum har vært styrt av Høyre siden partipolitikken startet, med unntak av fire år mellom 1952 og 1956, og har alltid vært en politisk høyreorientert kommune. Kommunestyrevalget 2023 Ordfører og vara Ved grunnleggelsen av Bærum ble Elias Smith kommunens første ordfører og var så frem til 1845. Bærum har nærmest utelukkende hatt politikere fra partiet Høyre i posisjon som ordfører og varaordfører siden etter annen verdenskrig. Unntaket var i perioden fra 1946 til 1951 da det var Leif Andreas Larsen som var ordfører (Arbeiderpartiet). Willy Greiner satt som ordfører fra 1968 til 1979, da med Victor Hellern, Helge Sigvard Lie og Halvor Stenstadvold som varaordførere. Sistnevnte tok over som ordfører på slutten av 1970-tallet. De ti neste årene var Gunnar Gravdahl ordfører frem til 1991, da med Odd Reinsfelt som vara. Reinsfelt ble deretter ordfører og satt i over 19 år med denne posisjonen inntil Lisbeth Hammer Krog tok over som ordfører etter kommunestyrevalget i 2011. Under Reinsfelt satt Aud Voss Eriksen, Helge Høva, Kari Johanne Langeland og Krog selv som varaordførere etter tur. Med unntak av Høva (FrP) har de alle representert partiet Høyre. Ved valget i 2011 fikk Høyre over halvparten av alle stemmer i Bærum, en partioppslutning kun slått av nabokommunen Asker ved samme valg. Dagens ordfører og vara Ordfører: 2011–d.d. Lisbeth Hammer Krog (1961–) (H) Varaordfører: 2019-d.d. Siw Wikan (1968–) (H) Næringsliv Næringslivet i Bærum gir arbeid til 35 000 mennesker hvorav de fleste arbeider på Lysaker og Fornebu. Innen en radius på 800 meter fra Lysaker stasjon ligger det hele 25 000 arbeidsplasser, men dette inkludere også en del på Lilleaker på Oslosiden. De største selskapene er IT-bedrifter som Telenor og Cisco Systems (tidligere Tandberg). I området er det også en rekke bedrifter innenfor energibranjsen som kraftbørsen Nordpool, Statkraft, Lundin og kraftomsetningsselskapene Telinet Energi og Agva Kraft. På Fornebu ligger hovedkvarterene til Telenor, Ventelo, Aker Solutions, Norwegian Air Shuttle, EVRY og Norske Skog. Her har også Equinor bygget et nytt, regionalt hovedkvarter for Østlandet (2013). Naturressurser I flere hundre år var kalkbrenning en hovednæring i Bærum , og kommunevåpenet er en stilisert kalkovn. På Slependen og Brønnøya finnes kalkovner som dannet grunnlaget for næringslivet i Bærum da Bærums Værk var i drift. Samferdsel E 18 og E 16 møtes i Sandvika. I tillegg til motorveiene er Bærumsveien av de lengste og mest trafikkerte veiene i kommunen. Snøbrøyting er satt bort til kontraktører, og en snørik vinter belaster veibudsjettet med 19 millioner kroner. Jernbane ved Drammensbanen og Askerbanen, Flytoget, Lilleakerbanen, Røabanen og Kolsåsbanen er viktigste kollektivtilbud i tillegg til buss. Handel Samfunn Ifølge en kommuneundersøkelse utført av Dagbladet er Bærum blant landets beste bykommune å bo i med tanke på styring og tilbud til innbyggere i henhold til en måling og også en av de beste stedene for unge å vokse opp. Renovasjon organiseres fra Isi avfallspark som driftes av Bærum kommune. Avfallsparken er organisert i ulike aksjeselskaper for å betjene ulike typer av sortert avfall. Kirker i Bærum Østerås kirke Eiksmarka kirke Haslum kirke Jar kirke Høvik kirke Snarøya kirke Kilentunet kapell Tanum kirke Bryn kirke Haslumseter kapell Helgerud kirke Lommedalen kirke Utdanning Det finnes en rekke skoler i Bærum, både offentlige og private. Det er i alt 43 offentlige grunnskoler (barneskole og/eller ungdomsskole) og noen private, deriblant Bærum Montessoriskole, Steinerskolen, NRG-U. og NTG-U Det finnes åtte offentlige videregående skoler i Bærum; Dønski, Eikeli, Nadderud, Rosenvilde, Rud, Sandvika, Stabekk og Valler. I tillegg finnes Norges Realfagsgymnas, Norges Toppidrettsgymnas og Steinerskolen. Folkeuniversitetet har en avdeling i Sandvika. Media Lokalavisen Budstikka bidrar også aktivt til å støtte opp under kulturlivet. Avisen hadde et opplagstall på 30 915 i 2004 og har flere ganger blitt kåret til «Norges beste lokalavis». Kjente bæringer Sortert etter fødselsår Peder Ringeneie (1820–1847), henrettet hustrumorder Kitty Kielland (1843–1914), maler Harriet Backer (1845–1932), maler Fridtjof Nansen (1861–1930), zoolog, polarforsker, humanist Halvdan Koht (1873–1965), professor i historie, formann i Noregs Mållag 1921-1925, utenriksminister 1935-1940 Dagfin Werenskiold (1892 –1977), maler og billedhugger Finn Thorsager (1917–2000), jagerflyver og SAS kaptein Ivo Caprino (1920–2001), filmprodusent og regissør Arnold Haukeland (1920–1983), skulptør Jo Benkow (1924–2013), politiker (H), stortingspresident 1985-1993 Finn Alnæs (1932–1991), forfatter Kjell Hallbing (1934–2004), forfatter Gro Harlem Brundtland (1939-), politiker (Ap), statsminister Anita Skorgan (1958–), artist Anne Jahren (1963-), skiløper Jan Tore Sanner (1965–), politiker (H), statsråd Harald Eia (1966–), komiker, tekstforfatter og skuespiller Nikolaj Frobenius (1965 -) forfatter, manusforfatter Finn Christian Jagge, (1966–2020), alpinist Vebjørn Sand (1966–), kunstner Aune Sand (1966–), kunstner og filmregissør Jon Almaas (1967-), programleder (NRK) og komiker Jono El Grande (1973–), komponist og orkesterleder Hans Petter Buraas (1975–), alpinist Jorunn Hancke Øgstad (1979-), billedkunstner Bjørn Einar Romøren (1981–), skihopper Ine Marie Willmann (1985-), skuespiller Henning Hauger (1985–), fotballspiller Marius Thorp (1988–), golfspiller Magnus Carlsen (1990–), sjakkspiller Andreas Haukeland (1993-), artist Rune Velta (1989–), verdensmester i skihopping. Kultur Kulturlivet preges av aktivitet innenfor organisasjoner og frivillige grupper. En del av disse drives profesjonelt. I Sandvika ligger kulturhuset som kan gjeste 500 mennesker. De to eldste bygningene i Bærum er middelalderkirkene Tanum kirke og Haslum kirke som begge er i bruk. Fra kirkene kan en følge pilegrimsleden. Musikk, dans og drama Kulturhuset benyttes som oftest til danseforestillinger og konserter. Sandvika teater, tidligere Sandvika kino, brukes i dag til barneteater. I Bærum arrangeres flere festivaler som eksempelvis Kadetten, Great Vibes, Fornebu Music and Arts Festival (FOMA) og Sandvikafestivalen. Fornebu Music and Arts Festival ble arrangert for første gang 17. juni 2022 med artister som blant annet Highasakite, Bigbang, OnklP og de fjerne slektningen og Ikona Pop. I 2023 arrangeres den over to dager den 15. og 16. juni, og har så langt lansert artister som Ellie Goulding, Klovner i Kamp, Miss Li, Stig Brenner og Matoma. Kunst På Høvikodden like utenfor Sandvika finnes Henie-Onstad kunstsenter med en samling av malerier og annen kunst. Dette er kommunens tusenårssted. Film Sandvika har en kino med åtte saler. Severdigheter i Bærum Lommedalsbanen Henie-Onstad kunstsenter Bærums Verk (sted) Ovnsmuseet på Bærums verk Slependen kalkovn Grini-museet Samvirkemuseet Idrett Lagidretten i Bærum fikk et realt oppsving mot slutten av 1990-tallet, da fotballaget Stabæk rykket opp til eliteserien. Stabæk vant cupfinalen i 1998 og Tippeligaen i 2008. Av kjente fotballag huser Bærum også en av Norges beste klubber for ungdom, Bærum SK, som spilte i 1. divisjon senest i 2003. Bandy har alltid vært en stor sport i kommunen, og kombinasjonen fotball som sommersport og bandy som vintersport er ganske vanlig blant unge idrettsutøvere. Stabæk har 18 norgesmesterskap i bandy, og kommunen har også Høvik som eliteserielag. I tillegg har kommunen håndballag på høyt nivå både for kvinner (Stabæk Håndball), og menn (i 2011s seriemestre Haslum HK). I Bærum finnes et stort idrettstilbud og kommunen har flere store idrettsanlegg og -haller. Blant de mest kjente er fleridrettsanlegget Bærum idrettspark (på Hauger, ishockey, bandy, fotball, baseball og mulighet for golf, siden 2013 også friidrett, turn og volleyball), Nadderudhallen (svømming, hallidretter og bowling), Gjønneshallen (fotball, håndball, basket og klatring), Nadderud stadion (fotball og friidrett) med tilstøtende kunstgressbane, samt Telenor Arena (fotball og hallidretter). Alpinanlegg finnes i Kirkerudbakken, Krydsbybakken og Kolsåsbakken. Videre tilbyr terrenget i kommunen gode muligheter for langrenn, med flere lysløyper, i både Vestmarka og Bærumsmarka. Kommunen har også fostret mange suksessrike individuelle utøvere. Blant disse: Christian Ruud og Casper Ruud, tennis, Norges høyest rangerte tennisspillere gjennom alle tider Berit Berthelsen, norgesrekordholder i lengdehopp i førti år, bedrev friidrett for Tyrving fra Sandvika Anne Jahren, langrennsløpere, verdensmester på 10 km fri-teknikk i Oberstdorf i 1987 (sølv stafett 4x5 km OL Calgary 1988 og bronse 20 km, Sarajevo 1984) Harald Stenvaag, evigung skytter fra Vestre Bærum Salongsskytterlag som vant sølv på 50 m liggende i OL i Barcelona 1992 Knut Holmann, padler med til sammen tre OL-gull, to fra Sydney 2000 og ett fra Atlanta 1996, Finn Christian Jagge, alpinist, OL-gull 1992 Hans Petter Buraas, alpinist, OL-gull 1998 Bjørn Einar Romøren, skihopper, verdensrekordholder skiflyging. En av Norges største sykkelklubber, BOC (Bærum og Omegn Cycleklubb) holder til i Bærum. Laget har hatt stor oppsving av landeveissykling de siste årene og juniorlaget i landevei har dobbelt så mange medlemmer som neste klubb. Noter Referanser Videre lesning Eksterne lenker Bærum - Store norske leksikon Kommunefakta Bærum - Statistisk sentralbyrå Historiske turtips og kunstvandringer i Bærum


text: Bueskyting er skyting med pil og bue. Bueskyting som idrett Skyting med pil og bue er delt inn i fem klasser som konkurrerer i ulike konkurranseformer. Det internasjonale bueskytterforbundet og Norges Bueskytterforbund har definert regler for: Innendørs skiveskyting Utendørs skiveskyting Feltskyting på skiver Jaktskyting på skiver 3D-jakt ute på feltløype på 3D-figurer I bueskyting som idrett skilles det mellom fem buetyper, og det er buetypen som avgjør hvilken divisjon man skyter i Langbue er en tradisjonell bue som gjenkjennes med at strengen kun er i kontakt med buen ved lemnock i enden av lem. I langbue divisjon er det ikke tillat med sikte, stabilisator eller andre mekaniske hjelpemiddel. Tradisjonell bue gjenkjennes med at den har ett midtstykke / riser i tre. Den kan være hel eller tredelt og lem kan ha recurve utforming. I tradisjonell divisjon er det ikke tillat med sikte, stabilisator eller andre mekaniske hjelpemiddel. Barebow har nesten samme krav til bue som Recurve divisjonen, men buens midtstykke og lemmer skal kunne passere gjennom en 12,2cm ring og det er ikke lov med sikte eller trekk indikator. Recurvebue Bue av enhver type kan brukes forutsatt at den tilsvarer det aksepterte prinsipp og betydningen av ordet bue. Det er tillatt med sikte, stabilisator og mekaniske hjelpemidler så lenge de er innenfor spesifikasjonene til regelverket definert av NBF Norges Bueskytterforbund. Compoundbue (Trinsebue) med siktemidler I de Olympiske leker er bueskyting på programmet, men kun med én konkurranse: utendørs skiveskyting i divisjonen for recurvebuer. Også i Paralympiske leker er bueskyting en av øvelsene. Norske utøvere Per I. Pahlm fra Hordaland ble i 2015 verdensmester og tok gull i VM i 3D-bueskyting i Italia.. Se også Norsk Langbuelag Norges Bueskytterforbund Norges Buejegerforbund Referanser Eksterne lenker Norges Bueskytterforbund Bueskyting


text: Bjørg Eva Jensen (født 15. februar 1960 i Larvik) er en norsk skøyteløper, olympisk mester og medlem av Idrettsforeningen Fram i Larvik. Hun er også flere ganger norsk mester i sykling og er tildelt Egebergs ærespris. Hun er cand.mag. med idrettsutdannelse og spesialpedagogikk. Karriere Hun vant 3000 meter i vinter-OL i Lake Placid i 1980, og hun ble med det Norges eneste olympiske mester under lekene. For prestasjonen ble hun tidelt Fearnleys olympiske ærespris. Uken etter OL ble hun juniorverdensmester på skøyter i Assen. Tidligere i 1980 vant hun bronse under senior VM all round som ble hennes beste plasseringer i EM- og VM-sammenheng. Året etter ble hun nummer 4 i både EM og VM allround. Jensen var gjennom en lang periode på 1980-tallet Norges beste, kvinnelige skøyteløper, og hun har til sammen 24 senior- og junior-NM-titler. Som syklist vant hun NM i temporitt og lagtempo i 1979. Tok sølv i temposykling i 2009 og 2011. Hun har også en rekke NM-gull i sykling fra før, blant annet i banesykling, gateritt og lagtempo. Jensen ble tildelt Morgenbladets gullmedalje og Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris i 1980, og i 1981 mottok hun Egebergs ærespris. I august 2007 vant hun NM-gull både på 500 meter og 3000 meter i banesykling, 28 år etter sitt første NM-gull i 1979. I 2008 vant hun gull i lagtempo med Kirsti Ruud og Anny Hauglid. Det ble også NM-gull i gateritt 2008. I 2009 vant Jensen sykkelrittet U6 Cycle Tour i Sverige med etappeseier i prologen og tempoetappen. Hun har også et uoffisielt NM gull i cyclocross fra 2012. I 2015 ble det seier i Birkebeinerrittet terrengsykkel. Hun fikk topp 5-plassering i tempo-NM i Brumunddal samme året. Jensen var i norgestoppen på landeveissykling fra 2007 til 2015. Jensen var norsk flaggbærer i vinter-OL 1984 i Sarajevo. Jensen er også forfatter av biografien Mitt liv Bjørg Eva Jensen fra 2020, som blant annet omhandler hennes idrettskarriere samt privatliv, aldersdiskriminering og innsatsen for fair play innenfor idretten. I 2010 kom det frem at hennes sterkeste konkurrenter fra daværende Øst-Tyskland benyttet stimulerende midler for å fremme sine prestasjoner. Jensen la opp som 24 åring, fordi hennes idrettslige grunnleggende verdier ikke sto i samsvar med idrettens etiske og moralske prinsipper. Personlige rekorder i hurtigløp på skøyter Meritter Hurtigløp på skøyter 24 NM titler totalt (16 senior / 8 junior). 78 distanseseire. 16 junior VM-distansemedaljer: 3 gull, 8 sølv og 5 bronse. VM allround 1980: Gull meter, sølv meter og bronse meter. Juniorverdensmester allround 1980 Har satt 8 juniorverdensrekorder 1978–1979. Referanse :biografi , Tittel : Mitt liv Bjørg Eva Jensen Uoffisiell verdensrekord på meter, Savalen 1985. Distansen var ikke på programmet for damer. Rekorden ble satt under offisielt løp på Savalen Kunstisbane. OL-gull i 1980, meter. 4. plass meter OL 1980. Sammenlagt VM og EM: Bronse og fjerdeplass sammenlagt i VM allround To fjerdeplasser I EM allround Distansemedaljer VM og EM: To bronse i sprint-VM Ett gull, to sølv og en bronse på 3000m VM . Sølv på meter, VM Bronse på meter, VM Bronse på meter, EM Bronse på meter, EM Bronse på meter, EM Sammenlagt i Verdenscupen på skøyter – = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong. 0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt. Verdensrekorder Liste over verdensrekordnoteringer satt av Bjørg Eva Jensen. Sykling - medaljer i norske mesterskap Referanser Litteratur Eksterne lenker Hurtigløp på skøyter Bjørg Eva Jensen på ISU sine nettsider. Bjørg Eva Jensen på The-Sports.org (noen resultater) Bjørg Eva Jensen på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt) Sykling Profil som Bjørg Eva Jensen og som Bjørg Eva Jenssen på Merida Rittranking (ikke fullstendige) Bjørg Eva Jensen på The-Sports.org (ikke fullstendig) Norske skøyteløpere Norske syklister Olympiske mestere for Norge Olympiske mestere i hurtigløp på skøyter Juniorverdensmestere i hurtigløp på skøyter – Allround Norgesmestere i hurtigløp på skøyter – Allround Norgesmestere i hurtigløp på skøyter – Sprint Norgesmestere i hurtigløp på skøyter – Enkeltdistanse Norgesmestere i hurtigløp på skøyter – Stafett Norgesmestere i gateritt Medaljevinnere under Vinter-OL 1980 Deltakere for Norge under Vinter-OL 1980 Skøyteløpere under Vinter-OL 1980 Deltakere for Norge under Vinter-OL 1984 Skøyteløpere under Vinter-OL 1984 Deltakere for Norge i allround-VM på skøyter Deltakere for Norge i sprint-VM på skøyter Kongepokalvinnere i hurtigløp på skøyter Vinnere av Egebergs Ærespris Vinnere av Fearnleys olympiske ærespris Mesternes Mester-deltakere Skøyteløpere for Idrettsforeningen Fram Skøyteløpere for Geithus Idrettslag Personer fra Larvik kommune Artikler i skøytesportprosjektet


text: Liste over norske byer omfatter Norges 105 byer. Disse er blitt til i en urbaniseringsprosess som tok til for mer enn tusen år siden. 64 av disse er enten blitt til i middelalderen, eller de er tildelt bystatus av konge eller statsmakt. De 41 yngste kalles «byer» etter vedtak i egen kommune. Det har skjedd etter endring av lov om kommuner og fylkeskommuner i 1996. For å kalle seg by i dagens Norge, må en kommune ha bystatus fra før 1996 eller ha minst 5 000 innbyggere (i kommunen) og et bymessig tettsted med handels- og servicefunksjoner og konsentrert bebyggelse. Fra 1996 kan kommunestyret selv vedta at kommunen kan kalle seg by. Dette forutsetter at kriteriene i regelverket er innfridd, men gir ingen rettigheter ut over det å kalle seg by. Byer i Norge Følgende ladesteder og bergsteder fikk senere oppgradert sin status til kjøpstad: Holmestrand (1752), Kongsberg (1802), Grimstad (1816), Porsgrunn (1842), Ålesund (1848), Haugesund (1866), Horten (1906), og Mandal (1921). I 1952 fikk kjøpsteder og ladesteder lik status, nå som bykommuner. Følgende bykommuner mistet etter dette sin bystatus gjennom sammenslåinger med omliggende landkommuner: Kragerø (1960), Tvedestrand (1960), Drøbak (1962), Levanger (1962), Mosjøen (1962), Langesund (1964), Stathelle (1964), Svelvik (1964), Lillesand (1964), Brønnøysund (1964), Mo i Rana (1964), Svolvær (1964), Son (1964), Kopervik (1965), Skudeneshavn (1965) og Åsgårdstrand (1965). Brevik mistet sin selvstendige bystatus ved å bli innlemmet i bykommunen Porsgrunn (1964), og Stavern sin ved å bli innlemmet i bykommunen Larvik (1988). Alle disse byene har med unntak av Son gjenvunnet sin bystatus gjennom kommunestyrevedtak basert på nye regler for bystatus etter 1996. Diskusjonen rundt å gjenopprette Son sin bystatus er imidlertid fremdeles tilstedeværende, i og med at Vestby, kommunen Son ligger i, har nærmere 20.000 innbyggere, som er over minstekravet for å søke om bystatus (5.000). I tillegg antas det å bo ca. 7.000 personer i Son. Byer i Norge sortert på høyde over havet Alle Norges byer sortert på meter over havet. Historie Før 1952 hadde byene i Norge status som ladested, kjøpstad eller bergstad, en status som ga spesifiserte rettigheter og privilegier. Ladestedene var byer med underordnet status, de var underlagt kjøpsteder som hadde større fullmakter og flere rettigheter. Noen av byene i Norge endret kategori etter hvert ved at de begynte som ladesteder og fikk senere utvidet status og rettigheter gjennom oppgradering til kjøpstad. Den første permanent bosatte byen i Norge antas å være Kaupangen i Skiringssal, anlagt på 800-tallet av den danske kongemakten (trolig kong Godfred av Jylland). Byen hadde et handelsnettverk med Jylland og byer som Ribe og Hedeby, og videre sørover mot dagens Tyskland (Rhin-området). Handelsforbindelsene strakte seg også vestover til De britiske øyer, og østover i Baltikum med Birka i Sverige og videre sørover mot Svartehavet og Vest-Afrika. Kaupangen ble imidlertid nedlagt i første halvdel av 900-tallet, trolig på grunn av endringer i de politiske maktforholdene, men årsaken er ukjent. Middelalderen Den eldste nåværende norske byen er Trondheim, som skal være grunnlagt av Olav Tryggvason i 997. Så følger Borg, grunnlagt av Olav den hellige i 1016, Oslo, grunnlagt av Harald Hardråde i 1048, og Bergen grunnlagt av Olav Kyrre i 1070. I denne perioden (1000-tallet) skal også Hamar og Tønsberg være grunnlagt, men årstall og grunnlegger er ukjent. Stavanger ble grunnlagt da byen ble bispesete ca. 1125. Skien fikk kjøpstadsrettigheter i 1358 av Håkon VI Magnusson, det hadde da vært et tettsted her allerede siden 1000-tallet. Det ble også etablert tre byer i Båhuslen som da var norsk område: Konghelle og Marstrand som ble kjøpsteder i 1442, og Oddevald som ble kjøpstad i 1498. Borg, Hamar, Konghelle, Oddevald, Skien, Stavanger og Tønsberg hadde alle under 500 innbyggere ved folketelling så sent som i 1560, mens bare Bergen (8000) hadde over 2000. Marstrand, Oslo og Trondheim hadde da mellom 500 og 2000 innbyggere. Dansketiden Hamar og Borg ble nedlagt som byer etter å ha blitt brent ned i andre halvdel av 1500-tallet. Borg ble beordret flyttet til Fredrikstad, som ble kjøpstad i 1567. På Kongsberg ble det etablert bergstad i 1624, og på Røros i 1646. Kristiansand ble kjøpstad i 1641, og Halden i 1665. Båhuslen, med kjøpstedene Konghelle, Oddevald og Marstrand, ble avstått til Sverige ved freden i Roskilde i 1658. I 1665 hadde Norge 20 reelle byer, herav ni kjøpsteder (Bergen, Oslo, Trondheim, Tønsberg, Stavanger, Skien, Fredrikstad, Halden, Kristiansand), to bergsteder (Kongsberg, Røros) og ni ladesteder (Larvik, Moss, Porsgrunn, Molde, Kragerø, Risør, Holmestrand, Mandal, Drammen (Bragernes og Strømsø), som alle senere ble oppgradert til kjøpsteder). Av disse byene var det bare Bergen (15 000) og kanskje Oslo (3000) som hadde over 3000 innbyggere. Trondheim, Tønsberg, Stavanger, Skien, Drammen og Kristiansand hadde alle mellom 1000 og 3000 innbyggere, mens de øvrige byene hadde under 900 innbyggere. Kragerø ble kjøpstad i 1666, Larvik i 1671, Bragernes og Strømsø i 1715 (slått sammen til Drammen fra 1811), Moss i 1720, Arendal og Risør i 1723, Kristiansund og Molde i 1742, Holmestrand i 1752, Hammerfest og Vardø i 1789, Tromsø i 1794. Farsund ble ladested i 1795 og Egersund i 1798. Urbanisering etter 1800 1800-tallet var året urbaniseringen virkelig begynte, samtidig som befolkningen økte. I bygdene stagnerte veksten fra 1860-årene. Alle byer hadde fødselsoverskudd, men den sterke veksten skyldtes først og fremst tilflytting fra bygdene. I mange byer utgjorde innflyttere over halvparten av befolkningen rundt 1900. Fra 1800-tallet ble det etablert en rekke nye kjøpsteder og ladesteder i Norge. Her følger en oversikt over byer som ble grunnlagt, årstall for bystatusen, typen av bystatus, og innbyggertall da bystatusen ble innvilget. I 1923 fikk Brønnøysund og Mo i Rana status som ladesteder. Mandal ble kjøpstad i 1921 (var ladested fra 1779), og Stavern ble kjøpstad i 1942. Lovendring i 1952 I 1952 ble alle ladesteder og kjøpsteder likestilt og innvilget offisiell status som bykommune, mens kommuner uten byer fikk status som landkommune. (Holmsbu og Hvitsten var aldri egne kommuner, Hølen hadde mistet sin bystatus i 1943 og Sogndalstrand sin i 1944). I 1958 hadde Norge følgende byer Lovendring i 1996 I 1996 ble kommuneloven endret ved at skillet mellom bykommuner og landkommuner ble opphevet, slik at alle fikk samme status som kommune. Om et sted skal ha status som by eller ikke er dermed et spørsmål om at det må være en urban bebyggelse av en viss størrelse og innhold for å innfri kriteriene i begrepet by. Lovens formulering er uklar. Det sies ikke om hva kommunen kan ta i bruk benevnelsen by. Den ene muligheten er om kommunen, den andre muligheten er om et (eller flere) tettsteder i kommunen. Kommunene har tolket formuleringen på ulike måter. Kommuner med bystatus før 1996 beholdt denne. Etter disse regelendringene er det 58 tettsteder som har fått bystatus etter vedtak i kommunestyrer. Blant disse inngår de fem tidligere kjøpstedene som hadde mistet sin bystatus (Brevik, Drøbak, Kragerø, Levanger, Stavern), tolv tidligere ladesteder (Brønnøysund, Kopervik, Langesund, Lillesand, Mo i Rana, Mosjøen, Skudeneshavn, Stathelle, Svelvik, Svolvær, Tvedestrand, Åsgårdstrand) og 41 tettsteder som aldri tidligere har hatt bystatus (Alta, Askim, Brekstad, Brumunddal, Bryne, Elverum, Fagernes, Fauske, Finnsnes, Fosnavåg, Førde, Hokksund, Honningsvåg, Jessheim, Jørpeland, Kirkenes, Kolvereid, Leknes, Lillestrøm, Lyngdal, Moelv, Mysen, Måløy, Odda, Orkanger, Otta, Rjukan, Rørvik, Sandnessjøen, Sandvika, Sauda, Ski, Sortland, Stjørdalshalsen, Stokmarknes, Stord, Ulsteinvik, Verdal, Vinstra, Åkrehamn, Åndalsnes). Norge har åtte byer med over femti tusen innbyggere (Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger, Drammen, Fredrikstad, Kristiansand, Sandnes), 17 byer med mellom tjue og femti tusen, 24 byer med mellom ti og tjue tusen, 26 byer med mellom fem og ti tusen, og 30 byer med under fem tusen innbyggere, inkludert bergstaden Røros. Av disse har Brekstad, Vardø, Fagernes, Otta og Kolvereid under to tusen innbyggere. Historiske folketall Tabellen angir de nåværende bykommunenes historiske folketall, basert på kommunegrensene fra 2002. Tallene gjelder for hele kommunen. Se også Urbaniseringen av Norge Liste over norske byer regnet etter grunnleggelse Liste over Norges største tettsteder Referanser Eksterne lenker Byer i Norge hos kommunal-rapport.no Norske byer Byer


text: Brunei (offisielt Brunei Darussalam; malayisk: Negara Brunei Darussalam) er en selvstendig stat og sultanat på nordkysten av øya Borneo i Sørøst-Asia. Landet grenser til Sørkinahavet i nord og er omsluttet av Sarawak tilhørende Malaysia i sør. Brunei er delt i to deler på hver sin side av Limbang, som tilhører Malaysia, og landet har derfor eksklaven Temburong i øst og det resterende landet i vest. Landet ble selvstendig den 1. januar 1984, etter å ha vært et protektorat under Storbritannia siden 1888. Geografi Naturforhold Brunei deles i to deler av Limbang-dalen, som tilhører Malaysia. Den vestlige delen er den største, og den østlige er mye mindre. Landskapet er preget av lave åser og sumper, og i øst er det flere høydedrag. Over 80 % av landet er dekket av skog. Den lengste elven er Belait som starter like nord for byen Sukang i innlandet og munner ut ved Kuala Belait ved kysten. Landets kystlinje er omtrent 161 km lang. Det høyeste fjellet er Bukit Pagon med en høyde på 1850 meter over havet. Dyreliv Brunei har et rikt dyreliv og det finnes blant annet aper og mange fuglearter i landet. Klima Klimaet er tropisk og det er varmt og fuktig hele året. Gjennomsnittstemperaturen er omtrent 27 C° og den årlige nedbørsmengden er omtrent 2500 mm langs kysten og opp mot 3500 mm i innlandet. Enkelte innlandsstrøk har over 7000 mm årlig nedbør. Demografi Befolkning og bosetning Brunei hadde 379 444 innbyggere i 2006. Den årlige befolkningsveksten er omtrent 1,785 %, mens på 1970-tallet var befolkningsveksten på over 4 % i året. En av grunnene til denne enorme veksten skyldes innvandring av arbeidere fra andre land i Asia. Omtrent 3/4 av befolkningen bor langs kysten og 97 % bor i den vestlige halvdelen av landet. Over halvparten av folket bor i byer. Landets største by er hovedstaden Bandar Seri Begawan, men det finnes også andre store byer som Muara, Seria og Kuala Belait. Folket i Brunei er blant de som har lengst forventet levealder i Asia. Nesten 90 % av landets befolkning kan lese og skrive. Språk, folkegrupper og religion Omtrent 2/3 av landets befolkning er muslimer, og islam er landets offisielle religion. Det offisielle språket i landet er malaysisk. Andre viktige språk er kinesisk og engelsk. I tillegg snakks også austronesiske språk av en liten minoritet. Malayer er den største folkegruppen i landet, og utgjør omtrent 64 % av befolkningen. Den nest største gruppen er kinesere som utgjør rundt 20 % av folket, og resten er en blanding av folk fra andre land, hovedsakelig i Asia. Omtrent 2/3 av befolkningen er muslimer, 14 % er buddhister, omtrent 8 % er kristne og resten er tilhengere av naturreligioner og andre religioner. Historie Sultanatet Brunei var svært mektig fra det 14. til og med det 16. århundre. Dets utstrekning omfattet da de sydlige Filippinene, Sarawak og Sabah. Europeisk påvirkning medbrakte likevel gradvis en slutt på denne makten. Senere var det en kort krig med Spania der Brunei vant, takket være hjelp utenfra. I løpet av det 19. århundre mistet Brunei mye av området sitt til rajaen av Sarawak. På 1960-tallet var det et opprør mot monarkiet, som ble forhindret av Storbritannia. Denne hendingen påvirket Bruneis valg om ikke å bli med i Den malaysiske føderasjon. Brunei var et britisk protektorat fra 1888 til 1984. Politikk Stat og styresett Brunei er et sultanat og et eneveldig monarki med en sultan som leder. I 1965 ble det etablert et lovgivende råd med 20 medlemmer og en formann som er valgt av sultanen. Landets sultan siden 1967 er Hassanal Bolkiah. Det er ikke noe valgt parlament, og politisk opposisjon er forbudt. Landet har ikke inntektsskatt, og medisinsk behandling er gratis. Landets viktigste handelspartnere er Japan og Indonesia. Brunei er medlem av blant annet FN, Samveldet av nasjoner, APEC, Sammenslutningen av sørøstasiatiske nasjoner og Organisasjonen for islamsk samarbeid. Administrativ inndeling Brunei deles i fire distrikter: Belait Brunei-Muara Temburong Tutong Pressefrihet Brunei ble gitt statusen "Not Free" av Freedom House i 2006; den statlige styringen av pressen er kraftig, og kritikk av staten er sjelden. Menneskerettigheter Brunei har mulighet for dødsstraff for homofili. Territoriale tvister Brunei gjør krav på områder i Sarawak, f.eks. Limbang, og er et av flere land som gjør krav på de omstridte Spratlyøyene i Sør-Kina-havet. Flere mindre øyer mellom Brunei og Labuan, inkludert Kuramanøya, er omtvistet av Brunei og Malaysia. Eierskapet til Limbang er under forhandlinger mellom Brunei og Malaysia. Rettsvesen Domstolsvesenet består av magistratretter på laveste nivå, videre domstoler på et mellomnivå, en høyesterett på øverste nivå og egne islamske domstoler for religiøse formål, med det religiøse råd som appellinstans. Forsvar Bruneis forsvar baserer seg på frivillig militærtjeneste. I 2006 hadde hæren en personellstyrke på , marinen og flyvåpenet . I tillegg blir forsvaret suppelert med en halvmilitær reservestyrke på og en britisk gurkha-infanteribataljon på . Hæren er utstyrt med lette stridsvogner. Marinen har et mindre antall missil- og patruljebåter. Flyvåpenet har et fåtall fly og helikoptre. Økonomi Industri og naturressurser Økonomien er helt avhengig av inntektene fra olje og gass. Det ble oppdaget olje ved byen Seria i 1929, men under andre verdenskrig ble mange av oljeinstallasjonene ødelagt. Etter krigen ble de bygget opp igjen og da Brunei ble selvstendig i 1984 var landet et av de landene i verden med høyest HDI. Dette skyldes hovedsakelig oljeinntektene. Det meste av oljen eksporteres direkte, men en liten del raffineres ved et oljeraffineri i Seria. Råoljen eksporteres til blant annet USA, Japan, Sør-Korea og Taiwan. Det er organisasjonen Brunei Shell Petroleum som står for olje- og gassutvinningen, og staten eier omtrent halvparten av firmaet. Naturgassen blir produsert på et av verdens største anlegg i Lumut i Malaysia. Det meste av naturgassen selges til Japan. Landbruk Omtrent 80 % av landets matvarer blir importert, men det finnes små gårder som dyrker ris, frukt og grønnsaker. Landbruk spiller en ganske liten rolle i økonomien, men hogging av skog har laget flere nye næringsveier som for eksempel møbelproduksjon. Rågummi var tidligere en viktig inntektskilde, men nå er gummiutvinning ubetydelig for økonomien. Referanser Eksterne lenker Det norske Utenriksdepartementets reiseråd for Brunei. Besøkt 9. mai 2021. Samveldet av nasjoner Konstitusjonelle monarkier Stater og territorier etablert i 1984 1984 i Asia


text: Bibliotekvitenskap (engelsk: library science), også kalt bibliotek- og informasjonsvitenskap, er et tverrfaglig fag, utdanning og forskningsfelt som omfatter kunnskapsorganisasjon og gjenfinning, litteraturvitenskap- og historie og litteratur- og kulturformidling. Mange, men ikke alle, bibliotekarer har utdanning i bibliotekvitenskap. Faget er også det teoretiske grunnlaget for organiseringen og utviklingen av bibliotekene. En person med høyere utdanning i bibliotekvitenskap eller som arbeider som forsker i feltet kan også omtales som bibliotekviter (engelsk: library scientist) for å vektlegge den teoretiske kompetansen innen bibliotekvitenskap, og skille fra det praktiske yrket bibliotekar. Skillene er likevel ikke skarpe, og tittelen bibliotekar kan også brukes om personer som arbeider med bibliotekvitenskapelig utviklingsarbeid. Oversikt over faget Biblioteker og praksisen knyttet til organisering av dem kan spores tilbake til oldtidens Mesopotamia der arkeologer har gravd fram flere biblioteker bestående av leirtavler med kileskrift. Det eldste biblioteket man vet om er biblioteket ved Ebla som var i drift mellom 2600 f.Kr.–2300 f.Kr. Oldtidens kanskje mest berømte bibliotek var den nyassyriske kongen Ashurbanipals bibliotek. Historisk handler faget om organisering av dokumenter på en måte som gjør dem lette å gjenfinne. Når en dokumentsamling vokser i størrelse vokser også behovet for å systematisere samlingen. Dette gjøres ofte ved å klassifisere dokumentene etter tematisk innhold slik at dokumenter av lignende tema er nært hverandre i den fysiske samlingen. Opprinnelig var også arkivvitenskap en del av bibliotekvitenskap, men ble senere utskilt som eget fag. Den første skolen i bibliotekvitenskap i USA ble stiftet av (1851–1931) ved Columbia University i 1887. I Norge tilbys utdanning og studier i bibliotekvitenskap ved flere utdanningsinstitusjoner. Oslomet – storbyuniversitetet tilbyr per 2019 bibliotek- og informasjonsvitenskap som årsstudium, bachelor, master og på doktorgradsnivå. Ved Oslomet – storbyuniversitetet er utdanningen underlagt Institutt for arkiv-, bibliotek- og informasjonsfag (ABI), som er en del av universitetets samfunnsvitenskapelige fakultet (SAM). Universitetet i Agder tilbyr bachelorprogram i skolebibliotekkunnskap. Universitetet i Tromsø tilbyr bachelor- og masterprogram i medie- og dokumentasjonsvitenskap samt årsstudium i bibliotek- og dokumentasjonsvitenskap. Norges teknisk naturvitenskapelige universitet (NTNU) tilbyr flere informasjonsvitenskapelige emner, blant annet informasjonsgjenfinning. Tidligere ble denne utdanningen drevet av Statens bibliotek- og informasjonshøgskole, til denne høgskolen i 1994 ble fusjonert med daværende Høgskolen i Oslo. Historie Melwil Dewey lanserte i 1876 et klassifikasjonssystem for dokumenter som har fått stor utbredelse, spesielt i den vestlige verden. Deweys desimalklassifikasjon (DDK) er standard skjema for klassifikasjon i de aller fleste norske folke- og fagbiblioteker, med unntak av noen fagbiblioteker og spesielle samlinger der alternative klassifikasjonssystem er mer hensiktsfullt. DDK er basert på en inndeling av emner i ti overordnede kategorier som spesifiseres i et tallsystem der man bruker tre tall til å angi dokumentets emne. Dette tresifrede tallet kalles en notasjon, og hvis dokumentet krever ytterligere beskrivelse kan det legges til flere tall som suffikser til emnet er tilstrekkelig beskrevet. Dette klassifikasjonssystemet viste seg å være anvendelig og overførbart til mange samlinger og det er også grunnen til dens store utbredelse. I Norge ble denne metoden for å klassifisere en samling introdusert av Haakon Nyhuus som hadde fått sin bibliotekarutdanning i USA. DDK ble i sin tid laget av Dewey på biblioteket han selv jobbet på, og klassifikasjonssystemet bærer preg av det også i dag. DDK reflekterer i stor grad hvilke emner og fag som var etablerte og godt representerte i den samlingen den baserte seg på. Eldre fag eller vitenskaper har en uforholdsmessig stor plass i dette systemet i motsetning til nye fag og vitenskaper som da DDK ble lansert ikke engang eksisterte. Som eksempel har emnet etikk nummerspekteret mellom 170-179, mens emnet informatikk, et utpreget moderne fag kun har nummerspekteret mellom 000-001. Tilsvarende kan sies om religionsfag, der kristendommen har nummerrekkevidden fra 200-290, men der alle andre religioner er blitt klemt inn mellom 290-299. DDK er derfor blitt kritisert for å være eurosentrisk og umoderne Belgiske Paul Otlet og Henri La Fontaine publiserte på slutten av 1800-tallet sitt eget klassifikasjonssystem kalt universell desimalklassifikasjon (UDK). Dette systemet er grunnlagt på den samme overordnede inndelingen som Deweys desimalklassifikasjon, men regnes som et mer moderne og tilpasningsdyktig klassifikasjonssystem. I bibliotekfaglige termer regnes UDK for å være et analytisk-syntetisk og fasettert klassifikasjonssystem. Katalog Katalogisering Indeks Klassifikasjon Bibliometri Dewey Referanser Anvendt vitenskap Informasjonsvitenskap


text: Berit Kristine Aunli (født Kvello, 9. juni 1956 på Stjørdal) er en norsk tidligere langrennsløper. Hennes første internasjonale mesterskapsmedalje kom i OL i 1980, da Norge tok bronse på stafett. Hun vokste opp på Hundhammeren i Malvik og representerte Strindheim IL. Hun er gift med Ove Aunli, som også er tidligere langrennsløper. Berit Aunlis far, Kristen Kvello, var også langrennsløper. Hennes internasjonale gjennombrudd kom under VM 1982 i Oslo med tre gullmedaljer (5 km, 10 km og stafetten) pluss sølvmedalje på 20 km. I OL 1984 i Sarajevo var hun med på stafettlaget som tok gull, og tok i tillegg sølv på 5 km bak Marja-Liisa Kirvesniemi, som vant alle de tre individuelle distansene. Aunli vant verdenscupen sammenlagt i sesongen 1981/1982. Hun har i alt 15 NM-titler. I 1981 ble hun tildelt Sør-Trøndelag fylkes kulturpris, i 1982 Olavstatuetten og Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris, i 1983 Holmenkollmedaljen, og i 1985 ble hun tildelt Morgenbladets gullmedalje. Hun deltok i første sesong av Mesternes Mester, som ble sendt i 2009, sammen med sin mann. En statue av de to, utformet av Arne Mæland, ble avduket på Kyrksæterøra 10. juni 2023. Mesterskapsmedaljer Verdenscupseire Referanser Litteratur Eksterne lenker Personer fra Malvik kommune Personer fra Stjørdal kommune Norske langrennsløpere Olympiske mestere for Norge Olympiske sølvmedaljevinnere for Norge Olympiske bronsemedaljevinnere for Norge Olympiske medaljevinnere i langrenn Verdensmestere i langrenn Norgesmestere i langrenn Kongepokalvinnere i skiidrett Vinnere av Holmenkollmedaljen Deltakere for Norge under Vinter-OL 1976 Langrennsløpere under Vinter-OL 1976 Deltakere for Norge under Ski-VM 1978 Medaljevinnere under Vinter-OL 1980 Deltakere for Norge under Vinter-OL 1980 Langrennsløpere under Vinter-OL 1980 Deltakere for Norge under Ski-VM 1980 Deltakere for Norge under Ski-VM 1982 Medaljevinnere under Vinter-OL 1984 Deltakere for Norge under Vinter-OL 1984 Langrennsløpere under Vinter-OL 1984 Deltakere for Norge under Ski-VM 1985 Mesternes Mester-deltakere


text: «Brunen» er en sang fra visesangeren Ivar Simastuens første album, grammofonplaten Prestekrager og timotei, fra 1972. Albumet nådde andreplassen på VG-lista. Sangen er blitt spilt flere ganger i Ønskekonserten. Sangen handler om gårdshesten Brunen. De siste strofene er Du har gjort din jobb og bygd din del av landet du er borte – men en liten drøm jeg har at en dag en liten fola står ved grinda og tar arven opp i dine fotefar Simastuen tar i sangen opp følelser fra sin barndom, der han vandret rundt på gården. Brunen er senere spilt inn av kjente artister som for eksempel Country Raymond. Brunen er sist utgitt med Torino på CD-en På tide fra Tylden forlag. LP-en Prestekrager og timotei lå 32 uker på VG-lista topp 40 med andreplass som beste plassering. Referanser Norske sanger Sanger fra 1972


text: Folkerepublikken Bangladesh (bangla: Gôno Projātontrī Bānglādesh (গনপ্রজাতন্ত্রী বাংলাদেশ)) er en republikk i det sørlige Asia. Landet dekker den østlige delen av den historiske regionen Bengal. Bangladesh ligger nord for Bengalbukta, og grenser til India og Myanmar (Burma). Naturgeografi Mesteparten av Bangladesh ligger i elvedeltaet der elvene Ganges og Brahmaputra renner ut i Bengalbukta og Indiahavet. Dette deltaet er verdens største. Elvedeltaet gjør at jordsmonnet i Bangladesh er svært fruktbart, men fører også til store årlige oversvømmelser. Bangladesh er også et veldig flatt land, det er bare i områdene rundt Chittagong i sørøst og ved Sylhet i nordøst at landskapet er mer variert. Bangladeshs høyeste punkt kalles Keokradong, og ligger i nærheten av Chittagong. Demografi Av verdens land med en viss størrelse er Bangladesh det med høyest befolkningstetthet, med 1002 personer pr. km2. Befolkningen er etnisk homogen, bengalere utgjør 98 %. En stor majoritet av disse snakker bengali. Bengali er statens offisielle språk, men engelsk er også utbredt i offentlig sektor og i utdanningssystemet. 83 % av landets innbyggere er muslimer, med en stor minoritet (16 %) hinduer. Befolkningen i Bangladesh vokser raskt. I løpet av de siste 40 årene har innbyggertallet doblet seg to ganger (se figur). En tredel av befolkningen er under 16 år, og medianalderen er 21,87 år. Spedbarnsdødeligheten i Bangladesh er på 63 døde pr tusen fødte. Forventet levealder er 62 år for begge kjønn. Analfabetismen i landet er samlet sett på 57 %, for menn er tallet 46 % og for kvinner 68 %. Historie Frem til like etter andre verdenskrig var Bangladesh en del av Britisk India. Dagens Bangladesh overlapper med det som den gang var den indiske provinsen Øst-Bengal. Ved Indias deling i 1947 ble India delt i den sekulære staten India og den islamske staten Pakistan. Bengal ble delt i to, den vestre delen ble værende i India mens den østre delen ble med i Pakistan. Denne delen fikk navnet Øst-Pakistan, men lå 1 500 km unna resten av landet (Vest-Pakistan, det nåværende Pakistan). Vest-Pakistan dominerte den nye staten fullstendig, både politisk og kulturelt. Dette opprørte mange i Øst-Pakistan, da denne delen av landet hadde sterkest økonomi, samt et eget språk som ikke er nærmere beslektet med urdu, Pakistans offisielle språk. Etter at politiske partier som gikk inn for uavhengighet for Øst-Pakistan vant valget i 1970 med en overveldende majoritet, begynte prosessen med å skille seg fra Vest-Pakistan. Dette ble gjort under ledelse av Sheikh Mujibur Rahman. Den Pakistanske hæren var fullstendig dominert av Vest-Pakistan, og gikk inn for å stoppe opprøret. Den 25. mars 1971 begynte blodbadet, i løpet av tre dager ble 50 000 sivile bengalere drept av hæren. Ti millioner mennesker måtte flykte til India, og Rahman ble arrestert. Før han ble arrestert kom han med en formell uavhengighetserklæring den 26. mars. India grep etter hvert inn til fordel for Bangladesh, og invaderte Pakistan den 4. desember. I løpet av to uker var den pakistanske motstanden knust, og Rahman kunne vende tilbake som det uavhengige Bangladeshs første statsminister. Sheikh Mujibur Rahman ble drept i et attentat den 15. august 1975. Den 3. november gjennomførte de militære et kupp, men allerede den 7. november ble lederen, generalmajor Khaled Mosharraf, kastet i et motkupp. General Ziaur Rahman ble nå landets sterke mann. Han ble senere også valgt til president ved valget i 1978. Rahman ble myrdet i mai 1981, og Bangladesh ble styrt av de militære frem til 1991, da Bangladesh ble demokratisk. Begum Khaleda Zia, enken etter Ziaur Rahman, vant nå valget og ble statsminister. Hun ble gjenvalgt i 1996, men ble senere samme år felt. Fra 2001 kom hun tilbake i posisjon, som leder av en koalisjonsregjering. Etter frigjøringen i 1971 etablerte Norge diplomati med det nye landet med den norske ambassadør sideakkreditert fra Norges ambassade i New Delhi, og fra 1996 med egen stedlig ambassadør, stasjonert ved Norges ambassade i Dhaka. Se også: Liste over kriger Bangladesh har deltatt i Politikk og administrasjon Bangladesh er en demokratisk republikk. Landets president har begrenset makt og har i hovedsak en seremoniell funksjon. Det er statsministeren som er regjeringssjef. Presidenten velges for fem år av gangen. Det er presidentens oppgave å utpeke statsministeren, denne må velges blant parlamentsmedlemmene. Regjeringsmedlemmene velges så av statsministeren, men må godkjennes av presidenten. Parlamentet i Bangladesh kalles Jatiya Sangsad, og består av 300 representanter. Representantene velges for fem år av gangen. Landets høyeste dømmende makt er høyesterett, der lederen og de andre dommerne utnevnes av presidenten. Det er to dominerende politiske partier i Bangladesh, Bangladesh Jatiyatabadi Dal (Nasjonalistpartiet) og Awamiforbundet. Administrativ inndeling Bangladesh er inndelt i seks provinser, kalt divisjoner. Disse har navn etter sine respektive provinshovedsteder: Barisal (বরিশাল) Chittagong (চট্টগ্রাম) Dhaka (ঢাকা) Khulna (খুলনা) Rajshahi (রাজশাহী) Sylhet (সিলেট) Disse divisjonene er igjen inndelt i underenheter kalt distrikter. Det er 64 distrikter i Bangladesh. Menneskerettigheter Bangladesh har straffen livstid i fengsel for homofili. Næringsliv Bangladesh er et svært fattig og underutviklet land. BNP pr. innbygger er bare 1 400 USD. To tredeler av landets befolkning er sysselsatt innenfor landbrukssektoren, der ris, bomull og jute er de viktigste produktene. Bangladesh er verdens største produsent av jute. Mesteparten av landets industriproduksjon består av tekstiler. Tekstilindustrien i Bangladesh ekspanderte sterkt i løpet av 1980-årene, da det lave lønnsnivået tiltrakk seg utenlandsk kapital. 40 % av kvinnene i Bangladesh jobber innenfor denne sektoren, mange under svært dårlige arbeidsforhold. Tekstiler utgjør 75 % av eksportverdien, og Bangladesh overgås bare av Kina i den internasjonale handelen med tekstiler (ready-made garments, RMG). I 2013 ble det avslørt elendige forhold i denne industrien, og en større dødsulyukke førte til at regjeringen økte minstelønnen til 5.300 Taka (68 dollar) fra desember 2013. På 1990-tallet har telekomindustrien skutt fart, etter hvert også IT-tjenester i konkurranse med indisk IT-industri. Landets største selskap og skatteyter, Grameen Phone, er 63% eid av norske Telenor, og 37% eid av Grameen Bank. GrameenPhone står for 1% av all verdiskapning i Bangladesh, og en betydelig andel av skatteinntektene. Ellers er den statlige industrisektoren betydelig. Staten er dominerende innenfor prospektering og utvinning av råolje i Bengalbukta, og i energisektoren med en rekke statlige eide varmekraftverk. Bangladesh er netto importør av olje, og subsidierer landbruksvarer og drivstoff. Amerikanske Chevron har investert i salg av bensin og drivstoff, men tildelingen av produksjonsblokker i Bengalbukta har i mange år blitt utsatt og de utenlandske investeringene i landet er små. Bangladesh har vært svært avhengig av utviklingshjelp, men denne er redusert og landet er ikke lenger hovedsamarbeidsland for Norge på dette feltet. Verdensbanken og IMF er største bistands- og lånegiver, men også Den asiatiske utviklingsbanken ADB har gitt en del kreditter i nyere tid. Oppføring på UNESCO sine lister Verdensarvsteder Oppføringer på UNESCO sin verdensarvlist (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvstede. Moskébyen Bagerhat Ruinene av buddhistklosteret i Paharpur Sundarbans Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv Oppføringer på UNESCO sin liste (Intangible Cultural Heritage), knyttet til aktivt vern av immateriell kultur. Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO. 2008 – Sangene tilhørende Baul 2013 – Tradisjonell jamdani-vevkunst 2016 – Mangal Shobhajatra, fargerikt festopptog i Dhaka, på nyttårsdagen ifølge den reformerte bengalske kalender Referanser Litteratur Eksterne lenker Nettsidene til parlamentet i Bangladesh (engelsk) Utenriksdepartementets informasjonssider om Bangladesh Samveldet av nasjoner 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha


text: Bjørn «Botta» Skaare (født 29. oktober 1958 i Oslo, død 21. juni 1989) var en norsk ishockeyspiller. Han er kjent for å være den første nordmannen som ble draftet av en klubb i National Hockey League (NHL) og den første nordmannen til å spille en NHL-kamp. Skaare omkom i en bilulykke ved Kristinehamn i 1989. Tidlig liv Bjørn Skaare vokste opp på Kalbakken i Oslo der han spilte på fotball- og ishockeylag. Som 17-åring reiste han på egen hånd til Färjestad. Treneren mente han var for ung til å debutere i svensk eliteserie, så Skaare reiste hjem. To år etter reiste han til Canada og spilte to sesonger for Ottawa 67 i juniorligaen Ontario Major League. Spillerkarriere Sommeren 1978 ble Skaare draftet av Detroit Red Wings i NHL. Her ble han spillende for farmerlaget Kansas City Red Wings men fikk også én kamp for Detroit, og ble den første nordmannen som spilte en NHL-kamp. Han begynte etter hvert å mistrives i USA. Hjemme i Norge igjen ble Skaare raskt ligaens suverent beste spiller. Han ble tildelt Gullpucken i 1981 og vant the double med Furuset IF i 1983. Landslag Skaare spilte på det norske landslaget i U19-EM pulje B i Herisau, Sveits i perioden 15. til 22. mars 1975. Død Skaare omkom den 21. juni 1989 i en bilulykke ved Kristinehamn. Han var på vei mot Oslo, og innen Kristinehamn mistet han kontrollen over bilen, kjørte i autovernet og ble kastet ut av bilen. Han ble gravlagt den 29. juni fra Alfaset kapell. Meritter Klubbstatistikker Klubbkarriere Landslagskarriere Referanser Litteratur Eriksen, Klaus, Botta – En fortelling om Bjørn Skaare. Bodoni Forlag (Bergen, 2017). ISBN 978-82-7128-929-4. Eksterne lenker Norske NHL-rekorder Norskfødte spillere draftet av NHL-lag Norske ishockeyspillere Ishockeyspillere for Detroit Red Wings Deltakere for Norge under Vinter-OL 1984 Ishockeyspillere under Vinter-OL 1984 Ishockeyspillere for Furuset Ishockeyspillere for Bergen IK Ishockeyspillere for Färjestad BK Personer fra Oslo Fødsler i 1958 Dødsfall i 1989 Utenlandske ishockeyspillere i NHL Omkomne i trafikkulykker


text: Beryllium er et grunnstoff med atomnummer 4 og kjemisk symbol Be. Historie Berylliumoksid ble oppdaget i 1798 av den franske kjemikeren Louis-Nicholas Vauquelin i mineralet beryll. Uavhengig av hverandre isolerte den tyske kjemikeren Friedrich Wöhler og den franske kjemikeren Antoine Bussy beryllium i ren metallisk form ved reduksjon av berylliumklorid med kalium i 1828. På grunn av berylliumsaltets søte smak, ble beryllium inntil 1957 kalt glucinium (med kjemisk symbol Gl) i Frankrike. Navnet kommer fra gresk βηρυλλος, beryllos, som betyr mineral. Egenskaper Beryllium er et hardt og sprøtt jordalkalimetall. Til lettmetall å være, har beryllium et bemerkelsesverdig høyt smeltepunkt på 1 287 °C. Ved romtemperatur og tørr luft er stoffet korrosjonsbestandig, det dannes et passiviserende oksidsjikt som motstår angrep av kald konsentrert salpetersyre. I fuktig luft og vann dannes et hydroksid-sjikt. Beryllium blir raskt angrepet av saltsyre, natronlut og kalilut. Beryllium stopper ikke røntgenstråler. Det er svært giftig, og beryllium og beryllium-forbindelser er klassifisert som kreftfremkallende stoff kategori 1 av IARC. Isotoper Naturlig forekommende beryllium består nesten utelukkende av den stabile isotopen 9Be. Det finnes spormengder av de ustabile isotopene 10Be og 7Be, som genereres av kosmisk stråling (Kosmogene isotoper). I tillegg finnes ytterligere 9 radioaktive isotoper. 10Be er mest stabil med en halveringstid på omtrent 1,4 millioner år, mens 7Be har halveringstid på 53,2 døgn og 11Be har halveringstid på 13,8 sekunder. De resterende isotopene har alle halveringstider kortere enn 1 sekund. CAS-nummer: 7440-41-7 Forekomst Beryllium forekommer ikke i ren form naturlig, men er bestanddel i omkring 30 forskjellige mineraler. De viktigste er bertranditt (Be4Si2O7(OH)2), beryll (Al2Be3Si6O18), krysoberyll (Al2BeO4) og fenakitt (Be2SiO4). Beryllium er også bestanddel i edelstener som smaragd, akvamarin og rød beryll. De viktigste kommersielle beryllium-mineralene er bertranditt og beryll. Beryllium i metallform ble ikke kommersielt tilgjengelig før 1957, og fremstillingen foregår hovedsakelig ved kjemisk reduksjon av berylliumfluorid med magnesium. I 2007 ble det utvunnet 130 tonn beryllium på verdensbasis. De største produsentlandene var USA (100 tonn), Kina (20) og Mosambik (6 tonn). Verdens utvinnbare beryllium-reserver er anslått til 80 000 tonn, hvorav 65 % ligger i USA. Anvendelse Beryllium absorberer ikke røntgenstrålinger og blir av den grunn brukt som "vinduer" i røntgenrør. Siden det er hardt, lett og bevarer formen over et stort temperaturområde blir beryllium brukt i supersoniske kampfly, romfart og satellitter. «Måneraketten» Saturn 5 hadde for eksempel dyser av rent beryllium. I kjernefysiske våpen blir beryllium brukt som nøytron-reflektor rundt ladningen for å redusere den kritiske massen. Tidligere ble beryllium brukt i lysstoffrør, men på grunn av helsefarene anvendes det ikke til dette formålet lenger. Beryllium brukes også i legering med kobber, såkalt berylliumkobber eller berylliumbronse. Denne legeringen er hard og motstandsdyktig mot syrer samtidig som den leder elektrisk strøm godt, og ikke slår gnister. Referanser Grunnstoffer Metaller


text: Björn Nils Olof Skifs (født 20. april 1947 i Vansbro i Dalarna i Sverige) er en svensk sanger og skuespiller. Björn Skifs ble kjent som popsanger og låtskriver i 1970-årene med sanger som «Hooked on a Feeling» (med bandet Blåblus) og «Michelangelo». Fra 1990-årene har han i større grad satset på musikaler, TV-skjetser og filmer. Han har deltatt i Melodifestivalen fire ganger, hvorav to ganger som vinner: «Det blir alltid värre framåt natten» (1978) og «Fångad i en dröm» (1981). Bidragene havnet på henholdsvis fjortende- og tiendeplass i Eurovision Song Contest. Sangen «Håll mitt hjärta» har ligget nest lengst på det populære radioprogrammet Svensktoppens hitlister. Sangen lå på lista i 142 uker, fra 2003 til 2006. Året 1984 mottok Skifs "Karamelodiktstipendiet" (innnført av Povel Ramel år 1982 og 2008 ble han tildelt Litteris et Artibus. Han blir iblant ansett som en av Sveriges beste soulsangere. Biografi Bakgrunn og Slam Creepers Björn Skifs ble født 1947 i Vansbro i Dalarna. Han er etterkommer etter skogfinner fra Savolax som bosatte seg i blant annet Dalarna, Bergslagen og Värmland på 1600-talet. Skifs gjorde sin scenedebut allerede som barn i sin pappa Anders lokalrevy, der også mamma Britta og søsteren Rosita deltok som skuespillere. Björn Skifs begynte tidlig å spille trompet som medlem av Vansbro guttemusikkorps. Ved tolv års alder satte han opp sine egne show under navnet "Rock-Nalle". År 1962 dannet han popbandet Slam Creepers, som etter hvert ble Skifs heltidsjobb. 1966 vant bandet "Sveriges Radios popbandstävling". Dette innebar at bandet også fikk muligheten til å spille inn plater og bli etablert som ett turnéband. Bandet turnerte til de øvrige nordiske landene samt i Storbritannia. Inspirasjonen kom på denna tiden fra blant annet Little Richard og Steve Winwood i The Spencer Davis Group. 1970-årene Etter nnoen år med turnering og plateinnspillinger ble Slam Creepers oppløst i 1969 og Björn Skifs søkte nye veier som artist. Sammen med Eva Rydberg og Lars Kühler utviklet Björn Skifs sitt komiske talent. Trioen Rydberg, Kühler og Skifs turnerte i folkparkene to somre, opptrådte på Berns og lagde flere egne TV-show i begynnelsen av 1970-årene. År 1972 deltok Skifs i den svenske Melodifestivalen med sangen «Andra kan väl också se». Bidraget framførtes sammen med et kor bestående av blant annet skuespilleren Margareta Sjödin og artisten Clabbe af Geijerstam. Skifs og Clabbe af Geijerstam hadde også vært aktive sammen i pop- och rockgrupper, og Skifs samarbeidet i disse projektene også med navn som Janne Schaffer og Mike Watson. I 1972 ble også rockbandet Blåblus med Skifs ved sangmikrofonen startet. Bandnavnet er hentet fra Björn Skifs første album i 1972 (produsert av Bengt Palmers). Bandets største hit var en cover av «Hooked on a Feeling» som lå som #1 på Billboard-lista i USA i april 1974. I den svenske Melodifestivalen 1975 framførte Skifs bidraget «Michelangelo», som endte på femte plass. Skifs forlot Blåblus 1976 og satset deretter på en solokarriere. Samman med Bengt Palmers skapte han hits som blant annet «Härligt härligt, men farligt farligt«», «I mörkret med dej» og «Fångad i en dröm». Han vant den svenske Melodifestivalen 1978 og 1981. 1979 etablerte Björn Skifs igjen et fast band som han opptrådte med. Dette bandet, med navnet Zkiffz, hadde medlemmer som Mike Watson, Lasse Wellander, Chino Mariano og Roger Palm/Peter Milefors. Parallelt innledet Björn Skifs en karriere som skuespiller og underholder. Han hadde hovedrollen i 1978 års SVTs Julekalender. 1980-årene I 1980-årene hadde Skifs store fremganger med egne show på Hamburger Börs i Stockholm. Han spilte hovedrollen i musikalen Spök som gikk på Maximteatern 1981–1983. Skifs og Lill Lindfors hadde hovedrollene i humorprogrammet Handväskan 1982, som ble internasjonalt prisbelønt. 1985 medvirket han i TV-underholdningen Nöjesmassakern. I 1986 samlet han for første gang sine venner og kolleger til showet Badrock på Öland. Badrock ble en tradition som pågikk hver sommer i sju år. År 1987 fikk Björn Skifs og Bengt Palmers et oppdrag fra Svensk Filmindustri om å skrive et filmmanus. Resultatet ble actionkomedien Strul i 1988 med Björn Skifs i hovedrollen. Strul ble sett av 789 000 kinogjengere, hvilket gjør den til en av de mest sette svenske filmene. 1990-årene Palmers og Skifs lagde ytterligere to langfilmer, Joker i 1991 og Drömkåken i 1993. Disse filmene var også framgangsrike med 549 000 respektive 573 000 tilskuere på kinoene. Andra populære prosjekt i 1990-årene var musikalene I hetaste laget på Cirkus i Stockholm og Guys and Dolls på Oscarsteatern. 1995 ga Skifs ut boken Min första skrivbok der han blant annet fortalte om turnéminner og barndomsopplevelser. 2000-årene Sommeren 2000 var det tid for showet Speldosa – ett musikaliskt Vasalopp på Olnispagården i Sälen. Showet ble en suksess og spilt i ytterligere tre sommere. År 2004 ble evenemanget avsluttet, etter at Skifs og hans kone isteden satset tid og resurser på Björn Skifs Show. Etter en velbesøkt høstsesong på Cirkus i Stockholm fortsatte showet en ytterligere vårsåsong 2005 på Eriksbergsteatern i Göteborg. I 2000-årene hadde Skifs mer og mer vendt tilbake til sangkarrieren. Han gjorde comeback med albumet Back on Track år 2000 og havnet på Svensktoppen med låten «Håll mitt hjärta» som lå på hitlistene i 142 uker. En annen stor suksess var albumet Decennier – sånger från en annan tid i 2004 der Skifs spilte inn covers på gamle slagere fra 1940-årene. Han sang også den svenske versjonen av Disney-filmen Min bror bjørnen. Den 6. juni 2008 det offentliggjort at Skifs hadde fått medaljen "Litteris et Artibus", som utdeles for kunstnerlige innsatser innen fremst musikk, scenisk oppsetning og litteratur. 2010-årene Den 3. februar 2010 ga Skifs ut albumet Da Capo med nytolkninger av sine gamle hits. Det var også med en nyskrevet låt på albumet. Våren 2010 satte Skifs opp et nytt show på Cirkus i Stockholm. Den 19. juni 2010 sang Skifs sammen med Agnes Carlsson på kronprinsesse Victorias bryllup Jörgen Elofssons sang «When You Tell the World You're Mine». Den ble framført også i andre sammenheng og lå på Svensktoppen i 41 uker. Høsten 2011 entret Björn Skifs igjen topplistene med det kritikerroste albumet Break the Spell, der han ble spesielt hyllet for sin innsats som soulsanger. Albumet nådde i november samme år første plass på den svenske albumlisten. Skifs gjennomførte sommeren 2014 den først turnéen på 15 år. I november 2020 gav han ut sin selvbiografi Mitt liv som scengångare som handler om hans lange karriere, fra barndommen fram til nåtiden. Priser og utmerkelser 1984 – Karamelodiktstipendiet 1995 – Guldmasken som "Bästa manliga musikalartist" i I hetaste laget 2007 – Thore Ehrling-stipendiet 2008 – Hans Majestät Konungens medalj (av "av 8:e storleken") Bibliografi 1995 – Skifs, Björn. Min första skrivbok. Bromma: Karusell. Libris 7796066. ISBN 9197206458 2020 – Skifs, Björn; Karlsson Petter. Mitt liv som scengångare. Stockholm: Forum. Libris t5bz64mzr3txv8rp. ISBN 9789137151465 Kjente låter «Never My Love» (1973) «Hooked on a Feeling» (med bandet Blue Swede, #1 på amerikanske Billboard-listen) (1974) «Michelangelo» (1975) «Krama dej» (1975) «Härligt, härligt men farligt, farligt» (1977) «Det blir alltid värre framåt natten» (1978) «Fångad i en dröm» (1981) «Vild och vacker» (1985)* «Akta dig» (1987) «Vill du inte ha mina kyssar» (1988) «To Touch You» (1988) «Håll mitt hjärta» (2002) Diskografi Album 1967 – Bubbles (med gruppen Slam Creepers) 1968 – Sweet Ruth (med gruppen Slam Creepers) 1969 – Every bit of my life 1970 – From both sides now 1971 – Opopoppa 1972 – Blåblus 1973 – Pinewood rally (Björn Skifs & Blåblus) 1973 – Hooked on a Feeling (med gruppen Blue Swede) 1974 – Out of the blue (med gruppen Blåbus / Blue Swede) 1975 – Schiffz 1977 – Watch out! 1978 – When the Night Comes 1979 – Split vision 1980 – Zkiffz 1981 – SPÖK! 1983 – If...Then... 1984 – Paris – Dakar – Köpenhamn 1984 – Chess 1985 – Vild honung 1987 – Zick Zack 2001 – Back on track 2002 – Ingen annan 2005 – Decennier...Sånger från en annan tid 2006 – Andra decennier 2007 – Eye to Eye 2010 – Da Capo 2011 – Break the spell 2021 – It's Christmas EP/Singler 1973 – Sally var en reko brud 1973 – Hooked on a Feeling 1973 – Never my love 1973 – Silly Milly 1975 – Michaelangelo 1976 – Firefly 1977 – Lady 1977 – Tarantula 1978 – Det blir alltid värre framåt natten 1978 – Rococo rendez-vous 1981 – Fångad i en dröm 1985 – Vild och vacker 1991 – Om igen Samlinger 1972 – Björns ballader 1978 – Björns bästa 1989 – Collection 1990 – Björn Skifs 1991 – Songs for you 1997 – Björn Skifs 50/50 2004 – Skifs Hits! Kjente låter «Never My Love» (1973) «Hooked on a Feeling» (med gruppen Blue Swede, #1 på den amerikanske Billboard-listen) (1974) «Michelangelo» (1975) «Krama dej» (1975) «Härligt, härligt, men farligt, farligt» (1977) «Det blir alltid värre framåt natten» (1978) «Fångad i en dröm» (1981) «Vild och vacker» (1985) «Akta dig» (1987) «Vill du inte ha mina kyssar» (1988) «To Touch You» (1988) «Håll mitt hjärta» (2002) Filmer (utvalg) Smugglarkungen (1985) Strul (1988) Joker (1991) Drömkåken (1993) Toy Story (stemme) (1995) Toy Story 2 (stemme) (1999) ''Björnbröder (2003) Referanser Eksterne lenker Björn Skifs hjemmesider Svenske sangere Svenske låtskrivere Deltakere i Melodifestivalen Deltakere i Eurovision Song Contest Personer fra Vansbro kommun


text: Biologi er læren om den levende naturen og dens organismer (av gresk βιολογία, dvs. bios [βίος] = liv, og logos [λόγος] = lære). En faglært tituleres i et samlebegrep som biolog. Biologer er naturvitere. Fagets inndeling Biologi hører til naturvitenskapene og kan i sin tur inndeles i forskjellige fagområder. Dette gjøres på ulike måter: Ved å ta utgangspunkt i om organismene som studeres er nålevende eller utdødde, oppnår man en todeling i neontologi og paleontologi. Deler man biologien inn etter hvilke organismegrupper som studeres, får man en grovinndeling i: Botanikk Mikrobiologi Marinbiologi Toksikologi Entomologi Zoologi Deler man etter hva som studeres ved disse organismene, ender man opp med en liste over biologiens deldisipliner: Atferdsbiologi Evolusjonsbiologi Fysiologi Genetikk Økotoksikologi Humantoksikologi Morfologi Systematikk Utviklingsbiologi Økologi Dessuten eksisterer flere fagområder i skjæringspunktet med «nabovitenskapene»: biokjemi og molekylærbiologi mellom biologi og kjemi, biofysikk mellom biologi og fysikk, stratigrafi mellom biologi og geologi, biogeografi mellom biologi og geografi, og astrobiologi mellom biologi og astronomi. I de senere årene har utviklingene i evolusjonsbiologien også ført til flere berøringspunkt med samfunnsvitenskapene (antropologi, medisin, filosofi, psykologi, sosiologi), bl.a. evolusjonspsykologi, evolusjonær erkjennelsesteori og evolusjonær etikk. Historie Biologiens røtter kan føres tilbake til det gamle Hellas. Spesielt Aristoteles (384 f.Kr.–322 f.Kr.) gjorde mange iakttakelser av dyrs og planters levevis, og organiserte disse iakttakelsene i teorier. Teoriene forble mer eller mindre uforandret helt til 1400- og 1500-tallet. På 1600-tallet ble mikroskopet oppfunnet og banet dermed vei for en mindre revolusjon innenfor faget. For eksempel så man for første gang små encellede dyr, bakterier og sædceller. Mikroskopet spilte en viktig rolle i diskusjonene rundt livets opprinnelse, og om hvorvidt liv kunne oppsto spontant. Diskusjonen fortsatte helt opp til Louis Pasteurs forsøk på 1800-tallet og Charles Darwins utgivelse av Artenes opprinnelse (The Origin of Species by Means of Natural Selection) i 1859. Evolusjonsteorien ble utviklet av Charles Darwin og var drivkraften i fremskrittene som ble gjort innen biologi de påfølgende årene. Wilhelm Johannsen brukte for første gang navnet «gen» i begynnelsen av det 20. århundre og dette sammen med oppdagelsen av at arveegenskapene ligger gjemt i kromosomene gjorde at der ble gjort store fremskritt innenfor arvelighetslæren gjennom den første delen av det 20. århundre. I 1953 fant man ut av at kromosomene er en dobbeltspiral, som nå omtales som DNA. Genetikk Gener er de primære enheter av arv i alle organismer. Et gen er en enhet av arv og tilsvarende av DNA som påvirker form eller funksjon for en organisme på bestemte måter. Alle organismer, fra bakterier til dyr, deler de samme grunnleggende maskiner som kopierer og oversetter DNA til proteiner. Celler transkriberer et DNA gen til en RNA versjon av genet, og et ribosom oversetter deretter RNA til et protein. Et protein er en sekvens av aminosyrer. Oversettelsen koder fra RNA kodon til aminosyrer, som er den samme for de fleste organismer. For eksempel vil en sekvens av DNA som koder for insulin hos mennesker også kode for insulin når de settes inn i andre organismer. DNA oppstår vanligvis som lineære kromosomer hos eukaryote celler og sirkulære kromosomer i prokaryote celler. Et kromosom er en organisert struktur bestående av DNA og histoner. Settet med kromosomer i en celle, og i all annen arvelig informasjon som finnes i mitokondriene, kloroplaster, eller andre steder, er kollektivt kjent som genom. I eukaryoter er genomisk DNA lokalisert i cellekjernen, sammen med små mengder mitokondrier og kloroplaster. I prokaryote celler, er DNA holdt innenfor en irregulær skapt form i cytoplasma kalt nucleiod. Den genetiske informasjon i et genom er holdt innenfor gener og den komplette samling av denne informasjonen kalles genotype. Se også Se liv for organismenes grovinndeling Biologiens filosofi Referanser Eksterne lenker Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av biolog Klipp fra naturens verden på NRK 1000 artikler enhver Wikipedia bør ha


text: Botswana, offisielt Republikken Botswana (setswana: Lefatshe la Botswana), er en innlandsrepublikk i det sørlige Afrika. Under britisk styre (1885–1966) ble de nåværende landegrenser etablert. Britene ga landet navnet The Bechuanaland Protectorate. Den selvstendige nasjonen fikk navnet Botswana som sitt nye navn, etter uavhengigheten fra britene 30. september 1966. Landet grenser mot Sør-Afrika i sør og sørøst, Namibia i vest og nord, Zambia i nord (150 m grense) og Zimbabwe i nordøst. Botswana har siden uavhengigheten blitt regnet som et av Afrikas vellykkede demokratier. Botswana har en av Afrikas sterkeste og mest stabile økonomier. Den er tett bundet opp til Sør-Afrika og er dominert av gruvedrift, særlig diamanter. Kvegdrift og turisme er også viktig for økonomien. San-folket, eller Buskmennene, må flytte fra Kalahariørkenen hvor de bor på grunn av bygging av diamantgruver. Derfor er det en pågående uenighet i landet mellom regjeringen og buskmennene. Landet er oppkalt etter sin største etniske gruppe, tswanaene. Hovedstaden heter Gaborone. Naturgeografi Med et areal på omkring km2 er Botswana litt større enn Frankrike, samtidig med at landet er et av de tynnest befolkede i verden. Den sørlige delen av Botswana er dominert av halvørkenen Kalahari som dekker opp mot 70 % av landet. Verdens største innlandsdelta, Okavango-deltaet, ligger i den nordvestlige delen av landet. Det store saltbassenget Makgadikgadi-bassenget ligger mot nord. Tsodilo Hills er landets høyeste punkt med sine 1489 moh. Klimaet er halvtørt med varme vintre, men ofte med minusgrader om natten, og hete somre. Iblant forekommer lengre tørkeperioder. I august blåser en vestlig vind som fører med seg sand i mengder som gjør at sikten blir dårlig. Noen store miljøproblem er begrenset tilgang til ferskvann og ørkenspredning. All elektrisitet blir produsert av fossilt brensel i tillegg til importert elektrisitet. Demografi Botswana har omkring 1,9 millioner innbyggere. Den etniske sammensetning er: Tswana: 75,5 % Shona: 12,4 % San («buskmenn»): 3,4 % Khoikhoi («hottentotter»): 2,5 % Matabele: 1,3 % Andre: 4,9 % (av disse er rundt 2 % europeere) Siden uavhengigheten har innbyggertallet steget kraftig, men stigningen er gått ned på grunn av høy aids-dødelighet, og i år 2005 var det et fall i befolkningstallet på en prosent, noe som også skyldtes utvandring. Befolkningens gjennomsnittsalder: 19,1 år (2002) Spedbarnsdødelighet: 6,7 % (2003) Forventet levealder: 32,3 år (2003) Analfabetisme: rundt 20 % av den voksne befolkningen (2003) Språk Det offisielle språket er engelsk. Parlamentet forhandler på engelsk, og alle større aviser gis ut på engelsk. Fra andre klasse blir det undervist i engelsk i skolen. Blant befolkningen snakkes på tilsvarende måte setswana, et bantuspråk som de fleste innbyggerne forstår. I grunnskolen er det et undervisningsspråk. I tillegg finnes det flere minoritetsspråk i Botswana, for eksempel snakker san eller buskmann-folkene et eget språk. Religion Lokale tradisjonelle trosretninger: 49,2 % Protestanter: 29,0 % Afrikanske kristne: 11,8 % Katolikker: 9,4 % Andre: 0,6 % Historie Batswana (flertall av «Motswana») er et begrep som betegner alle innbyggere i Botswana og henviser til landets etniske gruppe (kalt «tswana» i Sør-Afrika). Før europeisk kontakt, levde tswanaene som gjetere og jordbrukere under stammestyre. Sent i det 19. århundre brøt det ut fiendtligheter mellom shonaene i Botswana og ndebelestammene som migrerte inn i territoriet fra Kalahariørkenen. Spenningene eskalerte også med boere fra Transvaal. Etter appell fra tswana-lederne Khama III, Bathoen og Sebele om assistanse, satte den britiske styresmakten «Bechuanaland» under sin beskyttelse den 31. mars 1885. Det nordlige territoriet forble under direkte administrasjon som Protektoratet Bechuanaland og er dagens Botswana, mens det sørlige territoriet ble del av Kapp-kolonien og er nå del av den nordvestre provinsen i Sør-Afrika. Majoriteten av setswana-språklige mennesker lever i dag i Sør-Afrika. Da unionen Sør-Afrika ble dannet i 1910 ut av de største britiske koloniene i regionen, ble ikke protektoratet Bechualand, Basutoland (nå Lesotho) og Swaziland inkludert, men provisjoner ble lagt for at de senere kunne innlemmes. Men et vagt forsøk ble gjort for å konsultere deres innbyggere, og selv om etterfølgende sørafrikanske regjeringer forsøkte å få områdene overført, Storbritannia utsatte stadig saken og det ble aldri noe av. Valget av regjeringen fra nasjonalistpartiet i 1948 som innførte apartheid og Sør-Afrikas utmelding fra Samveldet i 1961, gjorde slutt på muligheten for å innlemme territoriene i Sør-Afrika. En ekspansjon av britisk sentral autoritet, og evolusjonen av stammestyret resulterte i etableringen i 1920 av to råd som representerte afrikanere og europeere. Proklamasjoner i 1934 regulerte stammestyret og makten. Et europeisk-afrikansk råd ble dannet i 1951, og grunnloven fra 1961 etablerte et konsulterende lovgivende råd. Storbritannia aksepterte i juni 1964 forslag for demokratisk selvstyre i Botswana. Regjeringssetet ble flyttet fra Mafeking i Sør-Afrika til nylig etablerte Gaborone i 1965. Grunnloven av 1965 førte til det første valget og til uavhengighet 30. september 1966. Seretse Khama, en leder i uavhengighetsbevegelsen og som hadde legitimt krav på høvdingskapet til Ngwato, ble valgt til den første president, gjenvalgt to ganger og døde i embetet i 1980. Politikk og administrasjon Botswana er en demokratisk republikk med en president som både er statsoverhode og regjeringssjef. Den utøvende makten ligger hos regjeringen sammen med presidenten. Presidenten velges av parlamentet. Den første presidenten var Seretse Khama som satt i 14 år til sin død i 1980. Presidentskapet gikk videre til den sittende visepresidenten, Quett Ketumile Masire, som ble valgt på nytt i det ordinære valget i 1984 og gjenvalgt både i 1989 og 1994. Masire trakk seg fra embetet i 1998. Presidentskapet gikk nok en gang videre til den sittende visepresidenten, Festus Mogae. Han ble valgt i 1999 og gjenvalgt i 2004. Seretse Khama Ian Khama, sønn av den første presidenten, ledet landet fra 1. april 2008 til 1. april 2018, da Mokgweetsi Masisi overtok. Lovgivende makt ligger hos både regjeringen og parlamentet i Botswana. Valget til parlamentet finner sted hvert femte år. Parlamentet har to kammer der folkeforsamlingen utgjør det ene og femten ledende høvdinger, House of Chiefs, utgjør det andre, men har primært en rådgivende funksjon. Landets grunnlov stammer fra 1965. Domstolene er uavhengige av den utøvende og lovgivende grenen. Landet har et flerpartisystem. Siden uavhengigheten har partisystemet blitt dominert av Botswana Democratic Party (BDP) som hele tiden har hatt regjeringsmakten. Opposisjonspartier er Botswana People's Party (BPP) og i den seneste tid i urbane områder i stigende grad også Botswana National Front (BNF), men med begrenset påvirkning. Ved valget i oktober 2004 vant BDP igjen med overveldende flertall, mens de splittede opposisjonspartiene kun fikk i alt fem plasser i parlamentet. Valgene anses for å være frie og rettferdige. Transparency Internationals korrupsjonsindeks har for Botswana til nå vært gunstig. I 2005 lå landet på 32.-plass, Norge ligger på 8.-plass, EU-landet Italia på 40.-plass og nabolandet Sør-Afrika på 46.-plass. Administrativ inndeling Botswana er delt inn i ni distrikter og 28 underdistrikter. Distriktene i Botswana er: Central Ghanzi Kgalagadi Kgatleng Kweneng North-East North-West South-East Southern Næringsliv Botswanas økonomiske vekst har siden uavhengigheten i 1966 vært en av verdens største. Den økonomiske veksten var i gjennomsnitt 9 % i året fra 1966 til 1999. I løpet av denne tiden har landet blitt forvandlet fra ett av verdens fattigste land til et middelinntektsland. Diamant-utvinningen er en av de største grunnene til utviklingen, og for tiden står diamantene for en tredjedel av BNP og 90 % av eksportinntektene. Andre viktige næringsveier er turisme og landbruk. Negativt i Botswanas økonomi er en høy arbeidsledighet og at halvparten av befolkningen er svært fattig. Stor illegal innvandring fra Zimbabwe gjør at man måtte bygge et stengsel mellom landene. Det er også mulig at diamantressursene er i ferd med å ta slutt. Samfunn Helse 38,8 % av den voksne befolkningen var i 2002 smittet av hiv. I 2003 startet regjeringen et omfattende program som involverte gratis eller billige medisiner i tillegg til en informasjonskampanje for å stoppe spredningen av viruset. Største byer Innbyggertallene er beregnet per 2005. Gaborone () Francistown () Molepolole () Selebi-Phikwe () Maun () Serowe () Kanye () Mahalapye () Mochudi () Mogoditshane () Oppføring på UNESCO sine lister Verdensarvsteder Oppføringer på UNESCO sin verdensarvlist (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvstede. Tsodilo – bergkunst Okavangodeltæt Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv Oppføringer på UNESCO sin liste (Intangible Cultural Heritage), knyttet til aktivt vern av immateriell kultur. Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO. 2021 – Dikopelo folkemusikk fra Bakgatla ba Kgafela i Kgatleng-distriktet Referanser Kilder Thomas Tlou & Alec Campbell, History of Botswana (Gaborone: Macmillan, 2nd edn. 1997) ISBN 0-333-36531-3 Eksterne lenker Oversikt BBC News – Country Profile: Botswana Utenriksdepartementets informasjonssider om Botswana Botswana; Encyclopaedia Britannica Botswana; Afrika.no; Fellesrådet for Afrika Historie Botswanas historie; Neil Parsons Rulers.org —Botswana Liste over Botswanas herskere Bibliografi om Botswanas historie Historieavdelingen ved Universitetet i Botswana – forskjellige ressurser Nyheter The Botswana Gazette uavhengig ukentlig avis Mmegi uavhengig ukentlig avis The Botswana Guardian uavhengig uketlig avis The Voice uavhengig ukentlig avis Midweek sun uavhengig uketlig avis The Ngami Times Ngamilands ukentlige avis Turisme Air Botswana Botswana Tourism Botswana Tourism Organisation Diverse Stanford University – Africa South of the Sahara: Botswana directory category University of Pennsylvania – African Studies Center: Botswana directory category Samveldet av nasjoner Stater og territorier etablert i 1966 Den afrikanske unions medlemsland