text: Pariisi (, [ ) on Ranskan ja Île-de-Francen alueen pääkaupunki. Se muodostaa myös omaa nimeään kantavan departementin, johon ei Pariisin lisäksi kuulu muita kuntia. Varsinaisessa Pariisissa (Commune de Paris) asuu noin 2,2 miljoonaa ihmistä ja koko Île-de-Francen alueella noin 11,9 miljoonaa (2013). Varsinaisen Pariisin vuonna 2010 mitattu väestötiheys on neliökilometrillä. Pariisi on Euroopan unionin väkiluvultaan suurin metropolialue. Maailman metropolialueista se on 30 suurimman joukossa. Pariisi on yksi maailman suosituimmista turistikaupungeista. Suur-Pariisiin saapuu yli 45 miljoonaa turistia vuodessa, joista 27 miljoonaa on kansainvälisiä kävijöitä. Kaupunkia pidetään yhtenä maailman tärkeimmistä kulttuurin, politiikan, gastronomian ja muodin keskuksista. Luonnonolot ja ympäristön tila Pariisi sijaitsee pohjoisessa Ranskassa Seine-joen varrella niin sanotussa Pariisin altaassa, 65 metriä merenpinnan yläpuolella. Korkein maastonkohta kaupungin rajojen sisäpuolella on 130 metriä korkea Montmartren kukkula kaupungin pohjoisosassa. Kaupungin keskustassa sijaitsee kaksi saarta, Île de la Cité ja Île Saint-Louis. Seine virtaa kaupungin läpi idästä länteen. Sen vuoksi joen pohjoispuolta sanotaan tavallisesti Oikeaksi rannaksi () ja eteläpuolta Vasemmaksi rannaksi (Rive Gauche). Oikealla rannalla on vanhastaan ollut kaupungin liike-elämän keskus. Vasen ranta sen sijaan on tullut tunnetuksi ennen kaikkea kulttuurin keskuksena, jonka keskeisin osa on perinteinen yliopistokaupunginosa Quartier latin. Pariisin esikaupunkeja ovat muun muassa Boulogne-Billancourt, Argenteuil, Versailles, Montreuil, Saint-Denis, Nanterre ja Vitry-sur-Seine. Varsinaisen Pariisin kaupungin pinta-ala on 105,4 neliökilometriä, joka on alle puolet Helsingin maapinta-alasta. Jos ei lasketa mukaan kaupungin laitaman suuria Bois de Boulognen ja Bois de Vincennesin puistoja, kaupungin pinta-ala on vain 86,9 neliökilometriä. Pariisin pieni pinta-ala johtuu siitä, että sen rajoja ei ole puistoalueita lukuun ottamatta laajennettu vuoden 1860 jälkeen. Kaupungin asukkaat käyttävät ympäröiviä suuria metsiä virkistysalueina. Asukastiheys on noin neliökilometriä kohden. Vuotuinen keskilämpötila on 10,6 °C ja sademäärä 650 millimetriä. Lämpimimmät kuukaudet ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 24,4 ja 24,6 °C, ja kylmin tammikuu, keskimääräinen alin 2,5 °C. Sateisinta on toukokuussa 65 millimetriä), kuivinta helmikuussa (44 millimetriä). Eläimistö Pariisista puhuttaessa ei usein mainita eläimiä, koska niitä ei tiiviin asutuksen myötä ole merkittävästi. Koiriakaan ei sallita joka puolella Pariisia. Pariisin viranomaisten vuonna 2008 tekemän arvion mukaan kaupungin rottapopulaatio kattaa yli kahdeksan miljoonaa yksilöä. Yksittäisiä susihavaintoja raportoidaan Pariisin esikaupungeissa säännöllisin väliajoin. Metropolialueelle levinneet sudet vaeltavat kuitenkin lähinnä yksin. Susien tarkkailuun keskittyvän ryhmän, Alliance avec les loupsin, puheenjohtaja Manoël Atman ja Observatoire du loup kertoivat vuonna 2017, että sudet harhailevat vapaasti Yvelinesin ja Essonnen departementtien välillä. Ensimmäisen kerran susia havaittiin noin 320 kilometrin päässä Pariisista vuonna 2016. ”Voimme varmuudella sanoa, että siellä on kiertänyt kolme sutta viime vuoden toukokuusta lähtien. Kolmas vaeltaa yksin”, totesi Atman vuoden 2017 tammikuussa. Susien toimintaa läheltä seuraava Troy Bennett kertoi BBC:lle jo lokakuussa 2015, että sudet siirtyvät rauhoituksen myötä Ranskan pohjoisosiin, muun muassa Pariisiin. Historia Pariisi on syntynyt Île de la Citén saarella sijainneen kelttiläisen kalastajakylän paikalle. Kaupungin nimi tulee pariiseista, kelttiläisestä heimosta, joka hallitsi aluetta. Osana Gallian valloitusta roomalaisten valloittivat alueen heiltä vuonna 52 ennen ajanlaskun alkua. Aluksi roomalaiset kutsuivat kaupunkia nimellä Lutetia Parisiorum tai pelkästään Lutetia, joka tarkoittaa ’soista paikkaa’, ja sen asukkaita nimellä parisii. Viidessäkymmenessä vuodessa kaupunki laajeni joen kummallekin puolelle. Pariisin ensimmäisenä piispana pidetty Pyhä Dionysius toi kristinuskon kaupunkiin 200-luvulla. Vuonna 212 sen nimeksi tuli Paris. Roomalaisten valta oli päättynyt vuoteen 508 mennessä, kun frankkien kuningas Klodvig asettui kaupunkiin ja teki siitä Merovingi-dynastian pääkaupungin. 400-luvulla Pariisia uhkasivat Attilan johtamat hunnit, myöhemmin viikingit, joiden hyökkäykset 800-luvulla pakottivat pariisilaiset rakentamaan linnoituksen Île de la Citélle. Merovingihallintoa seurasivat karolingikuninkaat, joiden heikkous vahvisti Pariisin kreivien asemaa, ja vuodesta 987 alkaen kapetingit, jotka suojasivat kaupungin muureilla ja aloittivat sen nousukauden. 1000-luvun alkupuolella kaupunki kasvoi voimakkaasti. Se levisi joen oikealle rannalle, Notre Damen tuomiokirkko rakennettiin ja Pariisin yliopisto perustettiin. Filip II Augustin hallituskaudella alettiin rakentaa laajaa muuria levinneen asutuksen ympärille; myös Bastilji saatiin valmiiksi vuonna 1381. Satavuotisen sodan aikana (1337–1453) Pariisi oli englantilaisten miehittämä. Vuonna 1429 ranskalaiset piirittivät kaupunkia Jeanne d'Arcin johdolla, mutta englantilaisten häätäminen onnistui vasta vuonna 1436. Keskiajalla Pariisi oli kukoistava sivistyskeskus ja kaupankäynnin solmukohta. Uskonsotien aika oli verinen ja tuolloin (1562–1598) kaupunki oli katolilaisten tukikohta. Aurinkokuningas Ludvig XIV:n aikana puhkesi Fronde-kapina, jossa aateliset ja porvaristo nousivat vastustamaan kuninkaanvaltaa. Tämän vuoksi kuninkaanpalatsi siirrettiin läheiseen Versailles’n kaupunkiin. Ludvig XIV:n aikana Pariisia ympäröineet kaupunginmuurit purettiin, ja niiden paikalle rakennettiin Pariisin ensimmäiset bulevardit. Ne kiertävät Pariisin vanhimpien kaupunginosien pohjoispuolitse Place de la Concordelta Bastiljin aukioille. Jo kauan sitä ennen muurin ulkopuolelle oli muodostunut joukko esikaupunkeja, joista käytettiin nimitystä faubourg. Vuonna 1701 nämä faubourgit liitettiin virallisestikin Pariisiin. Myöhemmin Pariisin ympäri on kuitenkin vielä kaksi kertaa rakennettu uudet muurit, kummallakin kerralla useita kilometrejä entisiä ulommaksi, mutta nekin molemmat on purettu. 1780-luvulla kaupunki ympäröitiin lähinnä tullivalvontaa varten uusilla muureilla, joiden sisään jäivät myös vanhat faubourgit. Nykyisin näiden muurien paikalla on ulompi bulevardikehä, ja myös Pariisin suuri Riemukaari rakennettiin näiden muurien varrelle. Viimeiset Pariisia ympäröivät puolustusmuurit rakennettiin 1840-luvulla vielä joitakin kilometrejä edellisiä ulommaksi. Alkujaan ne sijaitsivat selvästi kaupungin rajojen ulkopuolella, mutta vuoden 1860 alueliitoksessa ne tulivat kaupungin rajaksi. Näiden muurien paikkeilla kaupunkia kiertää nykyään Périphérique-moottoritie ja hieman sen sisäpuolella uloimmat bulevardit. Ranskan vallankumous alkoi Pariisissa Bastiljin valtauksella 14. heinäkuuta 1789. Muutenkin 1800-luvulla Pariisin poliittinen merkitys korostui muun muassa Napoleon Bonaparten vallankaappauksissa ja lukuisissa vallankumouksissa. Väkiluku kasvoi voimakkaasti ja huolimatta Napoleon III:n toteuttamista laajoista uudistuksista esimerkiksi katuverkoston kehittämisessä tyytymättömyys kasvoi. Ranskan–Preussin sodan (1870–1871) aikaan perustettiin Pariisin kommuuni, joka antautui vasta nälänhädän ja taistelujen täyttämän talven jälkeen. Napoleon III:n hallituskaudella Pariisin keskeisimmät osat rakennettiin Georges Eugène Haussmannin johdolla suurelta osin uudestaan. Kaupungin läpi rakennettiin koko joukko uusia leveitä katuja ja niiden varsille entistä suurempia rakennuksia. Vuonna 1860 Pariisiin myös liitettiin joukko naapurikuntia, joiden alueelle kaavoitettiin uusia asunto- ja teollisuusalueita. Eiffel-torni rakennettiin Pariisin maailmannäyttelyä varten 1889. Sitä seuranneet lukuisat maailmannäyttelyt 1855, 1867, 1878, 1889, 1900 ja 1937 osoittivat Pariisin kasvaneen yhdeksi maailman tärkeimmistä kaupungeista. Ensimmäisessä maailmansodassa saksalaiset tykit ja zeppeliinit vaurioittivat kaupunkia. Marnen ihmeen, Marnejoella saavutetun torjuntavoiton ansiosta saksalaisten eteneminen pysähtyi aivan Pariisin lähellä. 1900-luvun kenties merkittävin käännekohta, vuoden 1919 rauhankonferenssi, toi poliittiset johtohahmot ympäri maailman kuudeksi kuukaudeksi Pariisin kaduille solmimaan traagisesti epäonnistuneet I maailmansodan rauhanehdot. Toisessa maailmansodassa Ranskan hallitus julisti Pariisin avoimeksi kaupungiksi, poistui sieltä ja jätti sen saksalaisten miehitettäväksi. Vuonna 1944, kun Yhdysvaltain joukot olivat lähestymässä, alettiin kaupungissa kapinoida saksalaisia vastaan. 26. elokuuta Charles de Gaulle otti sen haltuunsa. Vuoden 1968 opiskelijakuohunnan maineikkaimmat mielenosoitukset ja mellakat koettiin Pariisissa. 2005 syrjäytyneet siirtolaisnuoret polttivat autoja ja rakennuksia Pariisin esikaupungeissa, joista levottomuuksien aalto levisi muuallekin Ranskaan. Viime aikoina Pariisi ei juurikaan ole menettänyt merkitystään maailman epävirallisena kulttuuripääkaupunkina. Muistomerkkejä ja rakennuksia on puhdistettu ja korjattu runsaasti, mikä on vaikuttanut kaupunkikuvaan myönteisesti. Pariisi on maailman vierailluin kaupunki, jossa käy sekä turisteja että konferenssivieraita. Vaakuna Pariisin vaakuna juontaa juurensa vuoteen 1358, jolloin kuningas Kaarle V asetti sen. Tähän viittaavat vaakunakilven yläosan kultaiset vaakunaliljat sinisellä pohjalla, jotka ovat perinteisesti symboloineet Ranskan kuningasta. Vaakunakilven alaosan hopeinen alus hopeisilla aalloilla punaisella pohjalla viittaa Marchands de l'eau -ammattikuntalaitokseen, joka hallitsi keskiajalla kaupunkia. Vaakunan alapuolella nauhassa lukee kaupungin latinankielinen motto ”Fluctuat nec mergitur” ('huojuu, vaan ei huku'), joka osaltaan viittaa myös laivaan. Vaakunaan on liitetty seuraavat ansiomerkit: ”Légion d'honneur”, ”croix de Guerre 1914–1918” ja ”croix de la Libération”. Vaakunan yllä on viisisakarainen kultainen muurikruunu ja vaakunakilven vasemmalla puolella on tammen oksa ja oikealla laakeripuun oksa. Väestö Vuoden 1999 väestönlaskennassa Pariisin väkiluku oli henkeä, pois lukien esikaupungit. Suur-Pariisin asukasluku oli . Pariisin väkiluku on ollut suurimmillaan vuonna 1921, jolloin se ylitti 2,9 miljoonaa. Sen jälkeen väestö on kuitenkin siirtynyt pois keskustasta asumaan lähiöissä ja esikaupungeissa, ja keskusta-alueen vapaat tontit on rakennettu toimistoiksi eikä asuintaloiksi. Nykyinen hallinto pyrkii muuttamaan tätä suuntausta ja vuonna 2004 väkiluku oli kasvanut ensi kertaa sitten vuoden 1954. Pariisin väestötiheys on myös maailman suurin ( neliökilometrillä, 2006), joka on verrattavissa ainoastaan tiettyihin aasialaisiin suurkaupunkeihin. Esimerkiksi Pariisin 11. arrondissementissa väestötiheys nousee yli neliökilometrillä ja itäisissä kaupunginosissa jopa yli neliökilometrille. Vertailun vuoksi New Yorkin Manhattanin kaupunginosan väestötiheys on noin neliökilometrillä. Pariisi on aina ollut maahanmuuttajille houkutteleva kaupunki. Vuoden 1999 väestönlaskennassa 19,4 prosenttia asukkaista oli syntynyt Ranskan ulkopuolella ja 4,2 prosenttia väestöstä oli muuttanut maahan vuoden 1990 jälkeen. Suurin ulkomailla syntyneiden ryhmä on portugalilaiset. Nykyisin portugalilaisten tulo on kuitenkin miltei kokonaan lakannut, ja vuoden 1990 jälkeen saapuneiden joukossa suurimmat ryhmät ovat kiinalaiset ja arabit. Asukasmäärän kehitys Hallinto Pariisi jakaantuu kahteenkymmeneen hallinnolliseen alueeseen eli kaupunginosaan (arrondissements), jotka on numeroitu spiraalinmuotoisesti sisältä ulospäin, pienimmät numerot sijaitsevat siis kaupungin keskustassa. Kullakin on oma alipormestarinsa (Maire d’Arrondissement). Anne Hidalgo on ollut Pariisin määri vuodesta 2014. Järjestyksessä alueet ovat Louvre, Bourse, Temple, l’Hôtel de Ville, Panthéon, Luxembourg, Palais Bourbon, l’Élysée, l’Opéra, l’Entrepôt, Popincourt, Reuilly, Gobelins, l’Observatoire, Vaugirard, Passy, Batignolles-Monceaux, Butte-Montmartre, Buttes-Chaumont ja Ménilmontant. Jokainen arrondissement on jaettu neljään osaan (Quartiers), jotka on numeroitu yhdestä kahdeksaankymmeneen. Numerot 1–4 kuuluvat ensimmäiseen piiriin, 5–8 toiseen ja niin edelleen. Pariisin kaupunki on oma departementtinsa, osa Île-de-Francen aluetta. Vuoteen 1964 asti Pariisi kuului lähimpine esikaupunkeineen Seinen departementtiin, muu osa Pariisin lähialueesta Seine-et-Marnen ja Seine-et-Oisen departementteihin. Uudistuksessa nämä jaettiin pienempiin osiin, ja nykyään Pariisin seutu koostuu kahdeksasta departementista. Jako on pikemminkin kasvattanut kuin poistanut hallinnon ongelmia. Kolme departementtia (Hauts-de-Seine, Seine-Saint-Denis ja Val-de-Marne) muodostavat renkaan Pariisin departementin ympärille. Tätä kutsutaan usein nimellä ”pieni rengas”, kun etäisemmät esikaupungit muodostavat vastaavasti niin sanotun suuren renkaan. Luettelo Pariisin pormestareista Jean Sylvain Bailly: 15. heinäkuuta 1789 – 18. marraskuuta 1791 Jérôme Pétion: 18. marraskuuta 1791 – 15. lokakuuta 1792 Philibert Borie: 7 – 13. heinäkuuta 1792 virkaatekevä René Boucher: 15. lokakuuta – 2. joulukuuta 1792 virkaatekevä Henri Lefèvre d’Ormesson: 21. marraskuuta 1792 vetäytyi virasta Nicolas Chambon: 1. joulukuuta 1792 – 4. helmikuuta 1793 Jean-Nicolas Pache: 14. helmikuuta 1793 – 10. toukokuuta 1794 Jean-Baptiste Fleuriot-Lescot: 10. toukokuuta – 17. heinäkuuta 1794* Louis-Antoine Garnier-Pages: 24. helmikuuta – 5. maaliskuuta 1848 Armand Marrast: 9. maaliskuuta – 19. heinäkuuta 1848* Étienne Arago: 4. syyskuuta 1870 – 15. marraskuuta 1870 Jules Ferry: 15. marraskuuta 1870 – 5. kesäkuuta 1871* Jacques Chirac: 20. maaliskuuta 1977 – 16. toukokuuta 1995 Jean Tiberi: 22. toukokuuta 1995 – 24. maaliskuuta 2001 Bertrand Delanoë: 25. maaliskuuta 2001 – 5. huhtikuuta 2014 Anne Hidalgo: 5. huhtikuuta 2014 – Pariisissa ei ollut pormestaria vuosina 1794–1848, 1848–1870, 1871–1977. Talous Suur-Pariisi on Lontoon ohella Euroopan suurin talouskeskus. Pariisi on maailmankaupunki sekä merkittävä finanssikeskus ja sen bruttokansantuote on noin 572 miljardia euroa ( asukasta kohti vuonna 2010. Kaupungin talouden keskus (La Défense) on Euroopan suurin talouskeskus ja Pariisin pörssi (Euronext) on Euroopan toiseksi suurin pörssi. Ranskalaisten yhtiöiden pääkonttoreista 40 prosenttia sijaitsee Pariisissa. Työttömyysaste alueella on 8,3 prosenttia (2011). Pariisin departementin merkittävimmät toimialat ovat yrityspalvelut, kauppa ja yksityispalvelut, jotka muodostavat kaksi kolmasosaa Pariisin taloudesta. Teollisuuden osuus on vain seitsemän prosenttia. Turismi on kaupungille merkittävä tulonlähde. Pariisi on jo useamman vuoden takaa maailman suosituin turistikaupunki. Se tuo 3,1 miljardia euroa vuodessa ja luo . Liikenne Pariisi on Ranskan moottori-, rauta- ja maantieverkoston keskus. Päärautatieasemat ovat Gare du Nord, Gare Montparnasse, Gare de l’Est, Gare de Lyon, Gare d’Austerlitz ja Gare Saint-Lazare. Pariisin yhdistää Lontooseen kanaalin tunnelin kautta liikennöivä Eurostar-juna. Pariisin jokisatama on Marseillen ja Le Havren jälkeen Ranskan kolmanneksi tärkein satama. Pariisin tieliikenne on pahamaineisen hidasta ja ruuhkautunutta. Kaupunkia ympäröi kehätie Périphérique ja kaksi ulompaa moottoritiekehää A86 ja A104 Francilienne. Kaupunginjohtaja Delanoën kaudella kaupunkiin rakennettiin satoja kilometrejä bussikaistoja ja yksityisautoilun määrää vähennettiin huomattavasti. Myös Seinejoen varrella kulkevia autoteitä on yhä enemmän otettu virkistyskäyttöön, muun muassa sunnuntaisin. Kesällä rantakadulla on ollut vuodesta 2003 alkaen keinotekoinen hiekkaranta. Pyöräilyn merkitys Pariisissa on lisääntynyt viime vuosina. Keskustan alueella on satoja kilometrejä pyöräteitä, jotka osittain on yhdistetty bussikaistojen kanssa. Pyöriä on tarjolla halvalla turisteille sekä kaupunkilaisille. Pariisin pormestari Bertrand Delanoën johdosta kaupunkiin on sijoitettu useita edullisia pyöränvuokrausautomaatteja. Kaupungissa on tiheä metroverkko Métro 16 linjaa), joka avattiin maailmannäyttelyssä vuonna 1900, ja suuri määrä bussilinjoja. Metrolinjaa 14 kutsutaan nimellä méteor eli meteoriitti, se on täysin automatisoitu ja se kulkee ilman kuljettajaa. Asukkaita palvelevat myös nopeat RER-lähijunat. Raitiovaunut tulivat takaisin kaupunkikuvaan vuonna 1992, kun Pariisia ympäröivän kehän ensimmäinen vaihe valmistui. Julkista liikennettä hoitaa RATP. Suur-Pariisissa on useita lentoasemia: Charles de Gaullen lentoasema (lähellä Roissy-en-Francea) ja Orlyn lentoasema (Pariisin eteläpuolella) ovat niistä vilkkaimmat. Kolmas ja paljon pienempi kenttä sijaitsee Beauvais’n kaupungissa, 70 kilometriä Pariisista pohjoiseen. Tätä vanhinta Le Bourgetin lentoasemaa käyttävät yksityiskoneet ja ilmailunäytökset. Siellä on myös ilmailumuseo. Lisäksi Beauvais-Tillén lentoaseman liikenne on viime vuosina vilkastunut halpalentoyhtiöiden myötä. Kaupunkikuva Nähtävyydet Valon kaupungiksi nimitetty Pariisi on jo kauan ollut maailman suosituin matkailukohde. Sen asema monien kansainvälisten järjestöjen pääpaikkana sekä taloudellisen, poliittisen ja matkailullisen elämän keskuksena on tehnyt siitä yhden maailman tärkeimmistä kaupungeista. Se on tunnettu kauniista arkkitehtuuristaan, puistokaduistaan ja museoidensa runsaudesta. Monet rakennukset ovat hyvin vanhoja. Kadut ovat, leveitä puistokatuja lukuun ottamatta, yleensä kapeita ja niitä reunustavat kaupat ja pikkuliikkeet. Seinejoki kulkee kaupungin läpi muodostaen kaaren lounaasta kaakkoon ja jakaa kaupungin kahteen osaan: niin sanottuun oikeaan rantaan pohjoisessa ja vasempaan etelässä. Joen ylittää yli kolmekymmentä siltaa, joista vanhin on Pont-Neuf, joka yhdistää mantereen Île de la Citén saareen. Pariisi sisältää myös kaksi suurta viheraluetta: Bois de Boulogne, jonka pinta-ala on 846 hehtaaria, sijaitsee lännessä, Bois de Vincennes (995 hehtaaria) idässä. Muista puistoista kuuluisimmat ovat Tuileries'n puisto (Jardin des Tuileries) ja Luxembourgin puisto (Jardin du Luxembourg). Lisäksi on useita näitä pienempiä puistoja ja viheralueita. Pariisin tärkeimmät nähtävyydet keskittyvät ydinkeskustaan. Kaupungin sydämessä Île de la Citén saarella sijaitsevat Notre Damen katedraali (Notre-Dame de Paris), Pariisin vanhin sairaala Hôtel-Dieu de Paris sekä Pariisin oikeuspalatsi (Palais de Justice), jonka yhteydessä ovat keskiaikainen kappeli Sainte-Chapelle ja historiallinen vankila Conciergerie. Muista Pariisin kirkoista tärkeimpiä ovat Saint-Germain-des-Prés, Montmartren Sacré-Cœur, Saint-Sulpice, Saint-Eustache ja La Madeleine. Louvre taidekokoelmineen on itseoikeutetusti Pariisin palatseista tunnetuin. Se on toiminut taidemuseona vuodesta 1791. Muita palatseja ovat Palais-Royal, presidentin virka-asunto Palais de l'Élysée, parlamentti Palais-Bourbon, Palais du Luxembourg ja 1900 maailmannäyttelyyn rakennettu Petit Palais. Napoleonin hauta sijaitsee Invalidikirkossa Hôtel des Invalidesissa. Pääkatu Avenue des Champs-Élysées kulkee kahden aukion välillä: Place Charles de Gaullen ja Place de la Concorden, joista edellisellä kohoaa Riemukaari ja jälkimmäisellä Luxorin obeliski. Lukemattomista museoista on Louvren lisäksi mainittava taidemuseo Musée d'Orsay, nykytaiteen museo Centre Georges-Pompidou, Musée du Montparnasse, keskiaikaisen taiteen museo Musée de Cluny sekä Musée Picasso. Pariisin maamerkki on Eiffel-torni. Se rakennettiin maailmannäyttelyä varten vuonna 1889 ja sen huipulta on mahdollista nähdä jopa 80 kilometrin päähän. Taiteilijoiden alueina on perinteisesti pidetty Montparnassen ja Montmartren ohella Latinalaiskorttelia (Quartier Latin), jossa sijaitsevat suurmiesten hautapaikkana tunnettu Panthéon sekä Pariisin yliopisto päärakennus Sorbonne. Oikeastaan yliopisto on jaettu kolmeksitoista itsenäiseksi yliopistoksi, ja opiskelijoita siellä on noin . Pariisissa on myös maailman toiseksi suurin kirjasto Bibliothèque nationale de France. Monumentteja ja rakennuksia Eiffel-torni Riemukaari (Arc de Triomphe) Notre Damen katedraali Sainte-Chapelle Église de la Madeleine Hôtel de Ville, kaupungintalo Vapaudenpatsas Sacré-Cœur -basilika Palais Garnier – Pariisin ooppera Hôtel des Invalides Panthéon Sorbonne – Pariisin yliopistojen päärakennus Museoita Musee du Louvre (Louvre) Musée d’Orsay Musée du quai Branly Pompidou-keskus Musée Rodin Musée du Montparnasse Musée de Cluny Musée Picasso Ilmailumuseo Musée de l’air et de l’espace Le Bourget’n lentokentällä Merimuseo Musée National de la Marine Palais de Chaillot’n tiloissa Tiedemuseo Cité des sciences et de l’industrie Katuja, kaupunginosia ja muita paikkoja Montmartre Montparnasse Pariisin katakombit Champs-Élysées Père-Lachaisen hautausmaa Cimetière de Montmartre Cimetière du Montparnasse Cimetière de Passy Latinalaiskortteli Le Marais Pariisin metro Place de la Concorde Place de la Bastille – Bastilji Rue de Rivoli -kauppakatu La Samaritaine -tavaratalo Pigalle Moulin Rouge -kabaree Pariisin liepeillä Versailles’n palatsi, aurinkokuningas Ludvig XIV:n rakennuttama loistelias palatsi Pariisin ulkopuolella Disneyland Paris, Pariisista noin 30 kilometriä itään Parc Astérix Pariisista pohjoiseen Fontainebleau, François I:n muokkaama linna sekä eriskummalliset hiekkakivimuodostelmat ympäröivässä metsässä, Pariisista noin 60 kilometriä Barbizon, Fontainebleaun lähettyvillä sijaitseva impressionistien suosima kylä La Défense – liikekaupunginosa Koulutus École normale supérieure ESME Sudria IONIS Education Group Urheilu Pariisissa pidetään vuosittain Ranskan avoin tennisturnaus joka kestää toukokuun puolivälistä kesäkuun alkuun. Pariisi on myös Ranskan ympäriajon eli Tour de France -pyöräilykilpailun maali. Olympialaiset järjestettiin kaupungissa vuosina 1900 ja 1924. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Pariisissa vuonna 2003 ja Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1938. Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1998 järjestettiin Ranskassa ja finaali Pariisin Stade de France -stadionilla. Pariisin liepeillä sijaitsee Euroopan suurin ravirata Hippodrome de Vincennes. Tunnettuja urheiluseuroja Paris Saint-Germain, jalkapallo Stade Français, rugby Paris-Levallois Basket, koripallo Tunnettuja pariisilaisia Kansainväliset suhteet Pariisilla on vain yksi ystävyyskaupunki, Rooma. Tästä huolimatta Pariisilla on useita partnerikaupunkeja ympäri maailmaa. Tämän lisäksi kaupungissa sijaitsee useita kansainvälisten järjestöjen päämajoja, kuten ESA, Unesco ja OECD. Myös Naton päämaja sijaitsi Pariisissa ennen kuin se siirrettiin Brysseliin. Ystävyyskaupungit 1956: Rooma (Seule Paris est digne de Rome; seule Rome est digne de Paris / Solo Parigi è degna di Roma; Solo Roma è degna di Parigi / 'Vain Pariisi on Rooman arvoinen; Vain Rooma on Pariisin arvoinen') Partnerikaupungit Alla luettelo Pariisin partnerikaupungeista. Ensin vuosiluku, sen jälkeen kaupunki tai kaupungit. 1958: Kioto 1982: Tokio 1985: Kairo 1987: Amman, Berliini, Sanaa 1991: Soul 1992: Beirut, Moskova 1995: Jakarta 1996: Chicago, San Francisco 1997: Riad, Peking, Pietari, Praha, Santiago, Tbilisi 1998: Jerevan, Lissabon, Sofia, Sydney 1999: Buenos Aires, México, Varsova 2000: Ateena, Madrid, Washington 2001: Lontoo, Porto Alegre 2002: Geneve 2003: Alger, Québec 2004: Casablanca, São Paulo, Rabat, Tunis 2005: Kööpenhamina 2006: Montreal Lähteet Huomautukset Aiheesta muualla Kaupungin verkkosivusto Suomen suurlähetystö, Pariisi Seulonnan keskeiset artikkelit


source: wikipedia

text: Peelo on slangisana, jolla tarkoitetaan IRC:issä, Internetin keskustelupalstoilla, uutisryhmissä tai verkkopeleissä tahallisesti tai tahattomasti muita käyttäytymisellään ärsyttävää ihmistä. Aloittelevia internetin käyttäjiä saatetaan leimata peeloiksi, sillä he eivät aina osaa noudattaa netikettiä, vaan muun muassa käyttävät tekstissään värejä, käyttävät todella paljon isoja kirjaimia, lisäävät vahingossa ykkösiä huutomerkkien perään tai viljelevät liikaa pisteitä, huutomerkkejä, kysymysmerkkejä tai hymiöitä. Tällaisille peeloille on myös oma slangisanansa, noob tai noobi, joka juontuu englannin sanasta newbie, aloittelija. Suomalaistettu versio termistä on nyyppä. Sanan alkuperä Sanan peelo etymologiasta ei ole varmuutta. Sitä ei tiettävästi ole lainattu englannin kielestä kuten monet muut nettislangin sanat. Sanan peelo on esitetty olevan peräisin ylioppilastutkintolautakunnan jäsenen, ylitarkastaja Pekka Elon omalaatuisesta esiintymisestä IRC:ssä ja uutisryhmissä vuoden 1995 tienoilla. Hänen Freenet-käyttäjätunnuksensa ja siten myös oletusarvoinen IRC-nimimerkkinsä oli "peelo" (etunimen kaksi ensimmäistä kirjainta+sukunimi), ja sanaa olisi sen myötä alettu käyttää myös yleisenä haukkumasanana. Toisen väittämän mukaan peelo tulee vanhemmasta, tyhmää tarkoittavasta slangisanasta, joka pohjautuu romanikielen siitintä tarkoittavaan sanaan. Stadin slangissa peelo on tarkoittanut kömpelöä ja taitamatonta henkilöä: Tumpelo, peelo. Katso myös Trolli Floodaus Lähteet Aiheesta muualla Nettipeelon opas kirjoittanut Niilo Paasivirta Internet-slangi Haukkumasanat Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Sm3 eli Pendolino on VR-Yhtymän liikennöimä, Fiat Ferroviarian valmistama kallistuvakorinen suurnopeusjuna. Historia Vastatakseen linja-autoliikenteen ja lentokoneiden kilpailuun silloinen Valtionrautatiet tarvitsi 1990-luvun alussa uutta kalustoa. Yksi mahdollisuus olisi ollut ostaa uusia vetureita ja vaunuja perustuen 1980-luvun Intercity-vaunuihin. Vanhoilla radoilla oli kuitenkin liikaa mutkia, joten ilman kallistuvia telejä näiden junien nopeus olisi jäänyt pieneksi. Toisena mahdollisuutena olisivat olleet ranskalainen TGV tai saksalainen ICE, mutta nämä olisivat tarvinneet uusia ratoja. Harvasta junatiheydestä johtuen ratojen rakentaminen ei kuitenkaan olisi ollut kannattavaa. Ainoat markkinoilla olleet kallistuvateliset vaihtoehdot vuonna 1992 olivat ruotsalainen X2000, italialainen Pendolino ja espanjalaisen Talgon malli. Kallistuskulma ei silti ole näissä teleissä kovin suuri. VR päätyi valitsemaan Pendolinon siksi, että sitä oli testattu aikataulunmukaisessa liikenteessä vuodesta 1988, siinä oli matala akselipaino, riittävä teho sekä painetiivis kori, ja se oli kustannuksiltaan sopiva. Päätös Pendolinojen tilaamisesta tehtiin vuonna 1992. Ensimmäiset kolme vaunua saapuivat Suomeen 1994. Samana vuonna tällä tynkäyksiköllä aloitettiin koeajot Helsingin ja Turun välisellä rantaradalla. Yksikön loput kolme vaunua saapuivat Suomeen myöhemmin. Kaupallinen liikenne kahdella ensimmäisellä Pendolinolla aloitetiin vuonna 1995. Kaksi vuotta myöhemmin tilattiin kahdeksan Pendolinoa lisää. Loput kahdeksan tilattiin vuonna 2002, ja ne saatiin käyttöön syksyyn 2006 mennessä. VR:llä oli vuoteen 2015 asti käytössään 18 Pendolino-yksikköä, jotka liikennöivät Helsingistä Ouluun, Turkuun, Poriin, Joensuuhun ja Vaasaan sekä Jyväskylän kautta Kuopioon ja Kouvolan kautta Kajaaniin ja Ouluun. Marraskuussa 2015 uutisoitiin toisen kahdesta ensimmäisestä käyttöön otetusta yksiköstä, numeron 7002, poistamisesta suunnitellusta liikenteestä. Maaliskuussa 2021 myös toinen kahdesta ensimmäisestä yksiköistä, numero 7001, poistettiin liikenteestä huonon kunnon takia. Kaksi Pendolinoa törmäsi toisiinsa Tampereen henkilöasemalla vaihtotöissä 12.12.2021. Molemmat yksiköt vaurioituvat onnettomuudessa käyttökelvottomiksi, ja helmikuussa 2022 ne kuljetettiin Hyvinkään konepajalle odottamaan korjausta. Vuoden 2022 aikana molempien yksiköiden käyttökelpoisina säilyneet kolme vaunua yhdistettiin yhdeksi sekarunkoiseksi yksiköksi. Yksikkö on suorittanut ajotestejä Ilmalan varikolla alkuvuodesta 2023. Tekniikka Yksi Sm3-yksikkö koostuu viidestä matkustajavaunusta sekä ravintolavaunusta. Kallistuvan korin ansiosta Pendolino voidaan ajaa kaarteisiin 35 prosenttia muita junia nopeammin matkustusmukavuudesta tinkimättä. Pendolinoilla liikennöidään vilkkaimpiin matkustusaikoihin, ja se pysähtyy pääosin vain suurimmilla asemilla. Pendolino perustuu Italian valtionrautateiden junamalliin (FS) ETR 460, joka on kotimaassaan todettu luotettavaksi kulkuvälineeksi. Suomen (talvikauden) ilmasto on kuitenkin aiheuttanut käyttöä hankaloittavia ongelmia muun muassa kallistuksessa ja jarruissa, ja niitä on pyritty poistamaan vaihtelevin tuloksin. Pendolinon suurin sallittu nopeus matkustajaliikenteessä on 220 km/h, mutta Lahden oikorataa testattaessa sillä ajettiin enimmillään 242 km/h. Sm3-yksikössä on kahdeksan vaihtovirtamoottoria, jotka tuottavat tehoa yhteensä 4 000 kilowattia. Sm3 koostuu kuudesta vaunusta, jotka ovat etummaisesta alkaen tyypeiltään IM1, CM, TTC, TT, CM ja IM2. IM-vaunut junan päissä ovat moottoroituja ja niissä on ohjaamo, CM on moottoroitu matkustajavaunu, TTC on moottoroimaton ravintolavaunu jossa on virroitin ja TT-vaunu on moottoroimaton matkustajavaunu jossa on virroitin. Pendolinon vaunut ovat aina seuraavilla numeroilla: Vaunu 1 (tai 7): 1. luokan matkustajavaunu, jonka päädyssä on neuvotteluhytti Vaunu 2 (tai 8): Palveluvaunu: 2. luokan matkustajavaunu, jossa on invalideille istumapaikat sekä isokokoinen WC Vaunu 3 (tai 9): Ravintolavaunu, jossa on invalidiramppi ovissa Vaunu 4 (tai 10): 2. luokan matkustajavaunu Vaunu 5 (tai 11): 2. luokan matkustajavaunu Vaunu 6 (tai 12): 2. luokan matkustajavaunu, jonka päädyssä on lemmikkiosasto Yhden Pendolino-yksikön junissa vaunut ovat aina numeroilla 1–6, mutta junan koostuessa kahdesta yksiköstä käytetään vaununumeroita 1–12. Liikennöinti Kesällä 2022 Pendolinot liikennöivät Helsingistä Turkuun, Poriin, Vaasaan, Ouluun, niin Kuopion kuin Seinäjoen kautta, Joensuuhun, Jyväskylään sekä Kajaaniin. Pendolino merkitään yleisöaikatauluihin tunnuksella S (esim. S80). Ongelmia Suomessa Pendolino on useimmiten toiminut keskinkertaisesti, ja etenkin talvella on ilmennyt ongelmia. Pakkanen, lumi ja jää ovat aiheuttaneet vikoja kallistusyksikköön ja kytkimiin. Pendolinot olivatkin 1990-luvun puolivälissä ensimmäisinä vuosina Turun reitillä usein rikki. Sittemmin vikoja on jo suurelta osin pystytty korjaamaan. Analogisen kallistushydrauliikan ylläpito on osoittautunut tiheää huoltamista vaativaksi ja kalliiksi. Pääasialliset vikaantumiskohteet ovat olleet hydrauliikan servoventtiilit, jotka eivät ole kestäneet suomalaisia lämpötilavaihteluita ja hydrauliikkaöljyn kontaminoitumista. VR päätti tilata 2000-luvulla Tampereen teknillisen yliopiston tutkijoilta ratkaisun analogisen hydrauliikan korvaamiseksi Tampereella kehitetyllä digitaaliohjatulla hydrauliikalla. Ratkaisu perustuu portaattomasti säätyvän servoventtiilin korvaamiseen joukolla pienempiä digitaalisesti ohjattuja on–off-venttiilejä. Herkästi vikaantuvat servoventtiilit poistuvat kokonaan, ja loogisten venttilien määrä vähenee kuudesta yhteen. VR edellytti uuden hydrauliikkayksikön istuvan täydellisesti Pendolinon olemassa olevaan kontrolliteknologiaan suorana ”plug-and-play”-ratkaisuna. Sekä mekaaniset, hydrauliset että sähköiset liitynnät Pendolinoon säilyvät täysin ennallaan. Lisäetuna on järjestelmän elektroniset sensorit, jotka monitoroivat jatkuvasti hydrauliikan toimintaolosuhteita ja kulumista sekä ilmoittavat huollontarpeesta Pendolinon valvontajärjestelmään ennen vikaantumista. Yksikön valmistaja on Rexroth. Runsaan kahden vuoden koekäytön aikana normaaleissa Pendolino-junissa uudessa hydrauliikkayksikössä ei ole ilmennyt yhtään vikaa. Hyvien käyttökokemusten perusteella VR on päättänyt korvata kaikkien Pendolinojen yhteensä yli sata hydrauliikkayksikköä uusilla digitaalisilla yksiköillä. Junarunkojen yhteenkytkentäongelmat risteysasemilla aiheuttivat runsaasti myöhästymisiä, koska tarkoituksena oli pystyä kytkemään yhteen kaksi eri suunnista tulevaa junaa yhdeksi junaksi. Kun kytkentä epäonnistui, joutuivat rungot ajamaan peräkkäisinä junina pääteasemalle, mikä kulutti yhden ylimääräisen junavuorotilan junien kulkukaaviossa. Tämä taas aiheutti useiden seuraavien junavuorojen myöhästymisen ja edelleen häiriöitä jatkoyhteyksiin. Kytkentävikoja ei saatu hallintaan, mistä johtuen VR lopetti Pendolinojen yhteenkytkennän ”lennossa” risteysasemilla syksyllä 2008. Vuonna 2013 niihin alettiin asentaa uusia kytkimiä laajennettujen huoltojen yhteydessä. Uusi kytkin oli pultattu kiinni–auki-asentoon ja sille tehtiin kotelo. Kytkimestä oli poistettu sen sisäänvetämismahdollisuus. VR:n asiantuntijoiden mukaan uuden kytkimen ei pitäisi vaikuttaa junan huippunopeuteen ja aerodynamiikkaan. Marraskuussa 2004 Pendolino pysähtyi Seinäjoen lähellä tunniksi, ja lämpötila pimeissä vaunuissa laski useita asteita. Pendolinon suunniteltu käyttöikä on noin kolmekymmentä vuotta. Toistaiseksi Pendolinoista saatu hyöty on pienempi kuin niitä tilattaessa ajateltiin. Rantaradalla Helsingin ja Turun välillä ajansäästö jää vähäiseksi, sillä rata on paitsi mutkainen myös huonokuntoinen kattavasta peruskorjauksesta huolimatta. Vuodesta 2009 lähtien Pendolinojen ja InterCity-junien aikataulut ovat samat rantaradalla. Ratojen huono kunto ja tasoristeyksien määrä estävät suuret nopeudet myös useimmilla muilla reiteillä, ja Pendolinot ajavatkin usein suurin piirtein samilla nopeuksilla kuin InterCity-junat. Pendolinot voivat ajaa 200 km/h nopeudella lähinnä pääradalla Helsingistä Tampereen kautta Kokkolaan ja Lahti–Luumäki-rataosalla. Keravan ja Lahden välisellä oikoradalla ne voivat ajaa jopa 220 km/h. Toisaalta radat, joiden kunto on riittävä, on usein muutenkin modernisoitu ja niiden mutkia on oikaistu, jolloin myös InterCity-junilla voidaan ajaa 200 km/h nopeudella. Kun rata on mutkainen ja sen painokestävyys ei ole suuri, Pendolinolla voidaan sen kallistustekniikan ja pienen akselipainon ansiosta kuitenkin ajaa muita junia nopeammin. Silloinkin kun tekniikka sallii, on nopean junan ajaminen huomattavasti hitaamman liikenteen seassa aikatauluteknisesti hyvin vaikeaa ja vaatii väistöraiteita tihein välein. Lähteet Aiheesta muualla Pendolino VR:n sivuilla Kuningaskuluttaja: Miksi VR ei korvaa pendolinojen kaikkia myöhästymisiä? Pendolino-juna tulee Suomeen Ylen Elävä arkisto Suomalainen rautatiekalusto Suurnopeusjunat Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Pääministeri, aikaisemmin myös ministeripresidentti on monissa valtioissa ministeri, joka johtaa maan hallitusta, monissa maissa myös ulko- ja sisäpolitiikkaa. Saksassa ja Itävallassa pääministerin nimike on liittokansleri. Useimmat maat, joissa on pääministeri, ovat parlamentaarisia ja näin ollen pääministerin on nautittava parlamentin luottamusta. Myös ei-itsenäisellä alueella voi olla oma pääministerinsä, mm. ainakin osalla Kanadan provinsseista sekä Färsaarilla. Pääministeri monarkioissa Nykyaikaisissa parlamentaarisissa monarkioissa (kuten useimmissa Euroopan monarkioissa, Thaimaassa ja Japanissa) pääministeri on poliittisesti tärkein henkilö, eikä monarkki (yleensä kuningas tai kuningatar, Japanissa keisari) käytä laajaa valtaa, vaan hänen tehtävänsä ovat enimmäkseen edustus- ja seremoniatehtäviä. Esim. Ruotsin vuodesta 1975 voimassa olleen valtiosäännön mukaan monarkki (nykyisin kuningas) ei käytä edes muodollista toimeenpanovaltaa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa taas monarkilla (nykyisin kuningattarella) on periaatteessa erittäin laajat valtaoikeudet, mutta hän käyttää niitä niukasti ja delegoi ylimmän vallan pääministerille, jonka kanssa keskustelee säännöllisesti. Sen sijaan Afrikassa ja Aasiassa on myös parlamentaarisia monarkioita, joissa monarkki myös käyttää merkittävää poliittista valtaa. Parlamentaarisissa monarkioissa pääministerin, kuten muidenkin ministerien, on nautittava parlamentin luottamusta ja yleensä hän on parlamentin jäsen, kansanedustaja. Myös osassa Absoluuttisista monarkioista kuten Swazimaassa on pääministeri, jonka monarkki nimittää. Pääministeri tasavalloissa Tasavalloissa pääministerin valtaoikeudet vaihtelevat suuresti. Osassa parlamentaarisista tasavalloista, joissa on pääministeri, pääministerin valtaoikeudet ovat lähes tai kokonaan yhtä suuret kuin valtion virallisen päämiehen (useimmiten presidentin). Osassa tasavalloista (esim. Saksassa ja Irlannissa, nykyisin myös Suomessa) pääministeri on selvästi ylin vallankäyttäjä ja presidentin asema on ensisijaisesti edustuksellinen. Näin ollen osa tasavalloista (pääosa näistä on Euroopassa) muistuttaa Euroopan parlamentaarisia monarkioita. Toisissa parlamentaarisissa tasavalloissa pääministerin valtaoikeudet ovat presidentin oikeuksia huomattavasti pienemmät. Tällaista järjestelmää, jossa on sekä presidentillisen että parlamentaarisen järjestelmän piirteitä, kutsutaan myös semipresidentialismiksi. Semipresidentiaalisia maita ovat esimerkiksi Ranska, Venäjä ja Ukraina. Myös Suomen järjestelmän katsotaan olleen semipresidentiaalinen vanhan valtiosäännön voimassaoloaikana (1919–2000). Samoin kuin parlamentaarisissa monarkioissa, parlamentaarisissa tasavalloissa, joissa on pääministerin virka, (mukaan lukien semipresidentiaaliset maat) pääministerin on nautittava parlamentin luottamusta ja hän on yleensä samalla kansanedustaja. Useimmissa presidentillistä järjestelmää noudattavissa tasavalloissa (mm. useimmissa Amerikan maissa) ei ole erikseen pääministerin virkaa, vaan presidentti on paitsi maan myös sen hallituksen johtaja. Eräissä presidentillistä järjestelmää soveltavissa maissa (esim. Valko-Venäjällä ja osassa Afrikan maista) on myös pääministerin virka, mutta toisin kuin parlamentarismissa, pääministerin ei tarvitse nauttia parlamentin vaan vain presidentin luottamusta eikä hän voi olla samalla kansanedustaja. On myös parlamentaarisia maita, joilla ei ole pääministeriä, esim. Botswana ja Etelä-Afrikka. Näissä maissa samoin kuin useimmissa presidentillistä järjestelmää noudattavissa maissa presidentti on myös hallituksen päämies eikä pääministerin virkaa ole, mutta toisin kuin presidentillisessä järjestelmässä, presidentin valitsee yleensä omasta keskuudestaan parlamentti ja hallituksen (presidentin ja ministerien) täytyy nauttia parlamentin luottamusta. Suomen pääministeri Suomessa on yritetty hioa presidentin ja pääministerin vastuualueita, mutta edelleenkin niissä on pieniä päällekkäisyyksiä. Presidentin valtaoikeuksia on Mauno Koiviston kaudesta, 1980-luvun loppupuolelta lähtien pyritty kaventamaan, mikä on johtanut pääministerin aseman korostumiseen. Vuosien 1991, 2000 ja 2012 perustuslakiuudistuksissa pääministerin asema vahvistui. Vuoden 2000 perustuslakiuudistuksen katsotaan merkinneen Suomen siirtymistä semipresidentialismista useimmissa Euroopan maissa vallitsevaan hyvin parlamentaariseen järjestelmään, jossa valtionpäämiehen asema (useimmissa Euroopan maissa kuninkaan tai presidentin) tehtävä on lähinnä edustuksellinen, seremoniallinen ja symbolinen. Suomessakaan presidentillä ei enää juuri ole sisäpoliittista valtaa, ja hänen tehtävinään kotimaassa on lähinnä toimia valtion keulakuvana ja virallisten tapahtumien isäntänä ja ottaa julkisuudessa kantaa yhteiskunnallisiin asioihin. Silti vieläkin presidentillä on laajat nimitysoikeudet, presidentti osallistuu valtioneuvoston toimintaan ja hän johtaa Suomen ulkopolitiikkaa yhteistoiminnassa hallituksen kanssa ja on Puolustusvoimain ylipäällikkö. Lähteet Aiheesta muualla Hallitukset Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Pää pystyyn, Helena! on Aino Räsäsen kirjoittama Helena-sarjaan kuuluva romaani vuodelta 1955. Kirjasarjan on julkaissut Karisto. Elokuva Kirjasta on myös tehty elokuva Pää pystyyn Helena (1957), jonka on ohjannut Esko Töyri. Elokuva oli hänen ensimmäinen pitkä näytelmäfilmiohjauksensa. Lähteet Viitteet Suomalaiset romaanit Vuoden 1955 kirjat


text: Populaarimusiikilla tarkoitetaan yleisimmän määritelmän mukaan suosittua, suuren yleisön kuuntelemaa ja levylistoilla näkyvää musiikkia, kuten popmusiikkia, rockia tai iskelmämusiikkia. Tässä määritelmässä ei taidemusiikkia, jazzia ja etnistä musiikkia lasketa populaarimusiikkiin kuuluvaksi. Hieman marginaalisetkin rock- ja popmusiikista erkaantuneet tyylit, kuten metallimusiikki äärimmäisine muotoineen, lasketaan kuitenkin populaarimusiikiksi. Laajemman määritelmän mukaan populaarimusiikki tarkoittaa kaikkea sellaista musiikkia, joka omana aikanaan on ollut suuren yleisön suosiossa. 1800-luvun teollistumisen ja kaupungistumisen aikakaudella taidemusiikin ja kansanmusiikin väliin syntyi vähitellen oma tyylisuuntansa, joka vastasi aluksi lähinnä nykyistä viihdemusiikkia. Se levisi nopeasti aluksi nuottien ja myöhemmin äänitteiden sekä radion ja television mukana. 1950-luvulla syntyneen rock and roll -musiikin myötä populaarimusiikki kytkeytyi vahvasti nuorisokulttuuriin. Populaarimusiikin monet tärkeät muodot saivat liki nykyistä muistuttavan asunsa 1960- ja 1970-luvulla, joskin tärkeitä muutoksia on tapahtunut senkin jälkeen. Populaarimusiikilla on Suomessa nykyään myös koulujen musiikinopetuksessa usein hallitseva asema, ja sitä opetetaan harrastelijoille ja ammattilaisille omissa oppilaitoksissaan (jazz-musiikkia voidaan opettaa samassa laitoksessa). Tyylilajeja (suppean tulkinnan mukaan) Country Elektroninen populaarimusiikki Dance (EDM) House Synthpop Tekno Trance EBM Folkmusiikki Gospelmusiikki Iskelmämusiikki Laulelmamusiikki Popmusiikki Rai Reggae Rock Progressiivinen rock Punk Metallimusiikki Rhythm and blues -traditio Soul Funk Hip hop -musiikki Työväenmusiikki Viihdemusiikki Aiheesta muualla Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Polttomoottori on moottori, jossa polttoaineen polttamisesta saatava energia muutetaan mekaaniseksi liikkeeksi. Polttomoottoreita ovat mäntämoottorit ja kaasuturbiinit. Mäntämoottorissa laajeneva palamiskaasu työntää mäntää ja männän edestakainen liike muutetaan kiertokangen ja kampiakselin avulla käyttökelpoiseksi pyöriväksi liikkeeksi. Suihku- ja kaasuturbiinit perustuvat jatkuvaan palamiseen, jossa laajenevat palamiskaasut vaikuttavat turbiinisiivistön kautta pyörivään akseliin. Kemialliset rakettimoottorit ovat polttomoottoreita, joissa polttoaineen ja hapettimen palamisesta aiheutuvien palamiskaasujen virtaus luo työntövoiman. Polttomoottorin polttoaineena voidaan käyttää nesteitä ja kaasuja. Yleisiä polttoaineita ovat öljyjalosteet kuten dieselöljy, bensiini, petroli, nestekaasu ja maakaasu. Nykyisin näiden lisäksi käytetään uusiutuvista raaka-aineista tehtyjä polttoaineita kuten etanoli, biodiesel ja biokaasu. Polttomoottoreita voi muuttaa toimimaan toisella polttoaineella kuten vedyllä. Historia Polttomoottoreiden kehitykseen vaikuttivat lukuisat henkilöt ennen ensimmäistä onnistunutta ratkaisua. Ennen polttomoottoreita Nicolas-Joseph Cugnot kehitti höyrykoneella toimivan auton. John Barber patentoi ensimmäisen kaasuturbiinin vuonna 1791 "hevosetonta vaunua" varten. Kaksitahtista mäntämoottoria ehdotti Philippe LeBon vuonna 1801. François Isaac de Rivaz rakensi ensimmäisen vedyllä toimivan polttomoottorin vuonna 1806 ja oli pioneeri kipinäsytytyksen kehittämisessä. Jean-Joseph-Etienne Lenoir kehitti ensimmäisen kaupallisesti menestyksekkään kaasumoottorin 1858-1860 ja hän patentoi sytytystulpan. Lenoir rakensi moottoriaan käyttävän kulkuneuvon vuonna 1862 tai 1863. Lenoirin moottori ei käyttänyt puristusta, mutta hän teki kokeita Alfonse Beau de Rochasin vuonna 1862 patentoimalla nelitahtisella puristuksella. Nicolaus Otto näki matkoillaan Lenoirin moottorin ja yritti patentoida nestemäistä polttoainetta käyttävän kopion vuonna 1861. Otto ja Eugen Langen rakensivat oman ilmanpaineessa toimivan moottorinsa vuonna 1864, joka sai vuoden 1867 Pariisin maailmannäyttelyssä paremman vastaanoton kuin muut kaasumoottorit koska se toimi paremmalla hyötysuhteella. Vuonna 1876 Otto kehitti nelitahtisen ottomoottorin, jossa käytetty seoksen esipuristus mahdollisti merkittävän hyötysuhteen parannuksen 1880- ja 1890-luvuilla. Siegfried Marcus kehitti noin vuonna 1875 moottoriajoneuvon, joka oli mahdollisesti ensimmäinen auto, joka käytti nelitahtista bensiinimoottoria, jossa oli ensimmäinen kaasutin ja ensimmäinen magneettosytytys. Vuonna 1883 Edouard Delamare-Deboutteville ja Léon Malandin rakensivat polttomoottorin, joka perustui Nicolaus Otton kehittämään nelitahtimoottoriin. Vuodesta 1893 alkaen Rudolf Diesel rakensi prototyyppejä ja vuonna 1897 sai valmiiksi dieselmoottorin, jonka hyötysuhde oli yli kaksi kertaa parempi kuin Otton moottori. Gottlieb Daimler sai patentin ahdinjärjestelmälle vuonna 1885 ja Diesel pohti sen käyttöä omassa moottorissaan. Alfred Büchi patentoi turboahdetun moottorin vuonna 1905. EU:ssa suunniteltiin polttomoottoriautojen täyskieltoa vuodesta 2035 alkaen, jolloin vain sähköakkua tai polttokennoa käytettävät autot olisivat sallittua. EU kuitenkin muutti linjaa sallimaan synteettisiä polttoaineita, jotka ovat hiilineutraaleja myös kun niitä käytetää polttomoottoreissa. Mäntämoottori Mäntämoottoreissa polttoaineen palamisen synnyttämä paine muutetaan sylintereissä liikkuvien mäntien avulla mekaaniseksi energiaksi. Mäntämoottorit voidaan luokitella monella tavalla: Mäntämekanismi (Iskumäntä- tai Wankelmoottori) Kiertoprosessi (Ottomoottori, Dieselmoottori, Atkinsonmoottori) Työkierto (kaksitahtimoottori, nelitahtimoottori, viisitahtimoottori tai kuusitahtimoottori) Sytytys (kipinä- tai puristussytytys) Polttoaine (esim. polttoöljy, bensiini, etanoli tai nestekaasu) Polttoaineen syöttöjärjestelmä (esim. kaasutin tai polttoaineen ruiskutus) Ahtaminen (esim. vapaasti hengittävä, mekaaninen ahdin, turboahdin) Jäähdytys (ilmajäähdytteinen moottori tai nestejäähdytteinen moottori) Moottorin pyörintänopeus (isot dieselmoottorit luokitellaan nopeiksi, keskinopeiksi tai hitaiksi) Käyttökohde (paikallismoottorit eli maamoottorit, laivamoottorit, auton moottorit, lentokoneen moottorit, veturin moottorit) Voitelujärjestelmä (esim. märkäsumppu tai kuivasumppu) Sylinterien määrän mukaan (yksi tai useampi) Sylinterien sijoittelun mukaan (esim. rivi, V, tähtimoottori, vastaiskumoottori) Venttiilikoneiston mukaan (esim. kannen yläpuoliset venttiilit, kannen yläpuolinen nokka-akseli tai sivuventtiilit) Tehon säätö vaihtelevan kuorman mukaan (esim. seoksen rikastaminen dieselissä tai virtauksen lisääminen ottomoottorissa) Palotilan muodon mukaan (esim. puolipallon muotoinen) Kaksi- ja nelitahtimoottori Mäntämoottorit käyttävät yleisesti joko kahta tai neljää tahtia. Polttoaineena käytetään yleisesti bensiiniä tai dieseliä. Kaksitahtisia dieselmoottoreita käytetään esimerkiksi laivoissa ja kaksitahtisia bensiinimoottoreita käytetään nykyään muun muassa mopoissa, skoottereissa ja moottorisahoissa. Bensiini- ja dieselmoottori Kaksi nykyisin valmistettavien polttomoottorien päätyyppiä ovat kipinäsytytteinen bensiinimoottori ja puristyssytytteinen dieselmoottori. Näistä useimmat ovat nelitahtisia. Merkittävin ero moottorityypeissä on sytytysratkaisu: dieselmoottorissa polttoaineen puristus aiheuttaa sytytyksen kun taas bensiinimoottoreissa käytetään yleensä kipinäsytytystä sytytystulpan avulla. Puristussytytteinen dieselmoottori on saanut nimensä Rudolf Dieselin mukaan. Kipinäsytytteinen nelitahtinen ottomoottori sai nimensä Nikolaus Otton mukaan. Moottorin sylinteriin syötetään polttoaineen ja ilman seosta. Bensiinimoottorissa seos sytytetään kipinällä kun taas dieselmoottorissa seos syttyy puristuksen vaikutuksesta. Seoksen erittäin nopea palaminen aiheuttaa palotilaan paineen joka työntää mäntää kohti kampiakselia. Männän liike työntää kiertokankea, mikä pakottaa kampiakselin pyörimisliikkeeseen. Dieselmoottorissa nestemäinen polttoaine ruiskutetaan hieman ennen tarkoitettua syttymishetkeä kuumaa ilmaa sisältävään palotilaan, jolloin polttoaine höyrystyy ja sekoittuu kuumaan ja paineistettuun ilmaan. Ilman kuumuus ja paine sytyttävät polttoaineen ja paine sylinterissä nousee nopeasti. Tästä johtuu dieselin hieman nakuttava käyntiääni. Dieselprosessin suurimpana vahvuutena ottoprosessiin verrattuna voidaan pitää verraten pieniä pumppaushäviöitä osakuormituksilla. Dieselmoottoria voidaan ajaa ja ajetaan ilmaylimäärällä, jolloin osakuormituksilla pumppaushäviöitä aiheuttavia ja ilman määrää rajoittavia kuristuksia ei imuputkistoissa tarvita. Ottomoottorissa taas ilma/polttoaine-suhde on pidettävä hyvin lähellä stoikiometrista muutoin aiheutuvien ongelmien vuoksi. Nykyaikaisissa ottomoottoreissa pumppaushäviöitä pienennetään käyttämällä polttoaineen suoraruiskutusta. Kun sytytystulpan ympärille suihkutetaan syttymiskelpoinen seos, voi sylinterissä olla ilmaylimäärä, jolloin ilman määrää ei tarvitse rajoittaa kaasuläpän avulla, mikä pienentää pumppaushäviöitä. Muita ratkaisuja ovat muun muassa Miller-sykli ja Atkinson-sykli (Atkinsonmoottori). Otto-sykliin verrattuna Atkinson-syklissä imuventtiilit ovat auki pidempään, jolloin osa polttoaineseoksesta syötetään takaisin imusarjaan ja puristustahdin alku muuttuu. Tällöin työtahti on pidempi ja seoksesta saadaan hyödynnettyä enemmän energiaa. Lisäksi puristuksessa ei menetetä yhtä paljoa energiaa. Miller-sykli toimii Atkinson-syklin tavoin, mutta vaatii ahtimen käyttöä seoksen tiheyden nostamiseen ja kompensoi tällä Atkinson-syklin pienempää tehoa. Polttoaineen mukaan Eri polttoaineilla on valta-asema tietyissä käyttökohteissa. Autojen polttomoottoreissa käytetään usein dieseliä tai bensiiniä, mopot ja skootterit käyttävät pääasiassa bensiiniä ja traktorit käyttävät polttoöljyä. Laivat ja voimalaitokset voivat käyttää esimerkiksi polttoöljyä tai nestekaasua. Muita polttoaineita ovat muun muassa propaani, etanoli ja vety. Käytetty polttoaine vaikuttaa myös muuhun tekniikkaan kuten sytytysjärjestelmään ja polttoaineen syöttöjärjestelmään sekä seoksen muodostamiseen. Moottorin komponentit Luettelo tyypillisen ajoneuvomäntämoottorin peruskomponenteista: Mäntä Kampiakseli Kiertokanki Sylinterinkansi Sylinteri Imu- ja pakoventtiilit Nokka-akseli Nostajat Kansitiiviste Männän renkaat Imusarja Pakosarja Sytytystulpat Sähköjärjestelmä Hihnat ja tiivisteet Laturi Vesi- ja öljypumppu Öljypohja Öljynjäähdytin Jäähdytysjärjestelmä Starttimoottori Moottorin poltto- ja voiteluaineet Moottorissa on öljypumppu, jonka tehtävä on kierrättää moottoriöljyä moottorissa voidellen, puhdistaen ja jäähdyttäen sen komponentteja. Öljy kiertää öljynsuodattimen läpi, jolloin se suodattaa öljystä kiinteät ainekset, kuten metallien kulumahiukkaset, palamisjäänteet ja pölyn. Näin ollen öljyn toimintakyky säilyy huoltovälin aikana. Tästä syystä öljyn ja öljynsuodattimen vaihto säännöllisin väliajoin on moottorille elintärkeää. Voiteluaineen käyttötarkoitus on koneen liikkuvien osien kitkan pienentäminen. Käytettävä voiteluaine riippuu voitelukohteesta ja ympäristöolosuhteista. Moottoreissa käytetään polttoaineina dieselöljyä, bensiiniä, biopolttoainetta ja maakaasua. Ahtaminen Moottorin teho on suoraan verrannollinen moottorin ilmankäyttöön mz, koska käytetty ilmamassa on suoraan verrannollinen sylinterissä olevan ilman tiheyteen. Näin ollen moottorin tehoa voidaan nostaa ahtimen avulla. Ahtimet jaetaan mekaanisiin- ja pakokaasuahtimiin. Mekaanisessa ahtimessa ahdin saa käyttövoimansa suoraan moottorin kampiakselista. Ahtimen päällekytkemiseen käytetään useimmiten mekaanisia tai sähkömagneettisia kytkimiä. Mekaanisen ahtimen etuja ovat: suhteellisen yksinkertaiset ahdintyypit moottorin ''kylmällä puolella''. Moottorin pakoputkistoon ei tarvitse tehdä muutoksia. Ahdin reagoi herkästi ja ilman viiveitä kuormitusmuutoksiin. Haittana on polttoainekulutuksen nousu, koska ahdinteho otetaan suoraan moottorin akselilta. Pakokaasuahtimen käyttöenergia otetaan moottorin pakokaasusta. Pakokaasuahtimia ovat turboahdin ja harvinaisempi paineaaltoahdin. Turboahtimessa pakokaasuenergia muutetaan turbiinilla mekaaniseksi energiaksi ja pakokaasuturbiinin pyörittämä virtausahdin esipuristaa uuden sylinterilatauksen. Pakokaasuturbiinin ja virtausahtimen yhdistelmää kutsutaan turboahtimeksi. Pakokaasuahtimen etuja: huomattava ominaistehon ja tilavuustehon lisäys, hyvä vääntömomenttikuvaaja käyttökierrosnopeusalueella, selvä polttoaineen kulutuksen aleneminen vastaavan tehoisiin vapaasti hengittäviin moottoreihin verrattuna ja pakokaasun puhtauden parantaminen. Pakokaasuahtimen haittoja: ahtimen sijoittaminen moottorin kuumalla puolelle edellyttää lämpöä kestävien komponenttien käyttöä, ahtimen ja välijäähdyttimen tilantarve ja rakennemuutokset ja turboahtimen tapauksessa huono perusvääntömomentti alhaisilla kierroksilla. Päästöt Polttomoottorilla varustetut autot saavat liikkumiseen tarvittavan energian kiinteän, nestemäisen tai kaasumaisen polttoaineen kemiallisesta energiasta. Polttoaineen palamisessa syntyy pakokaasuja, joiden haittoja ovat mm. näkyvyyttä haittaava savusumu sekä ihmisen terveyteen ja luontoon vaikuttavat päästöyhdisteet. Nykyään polttomoottoreiden päästöjä rajoitetaan erilaisilla määräyksillä suuremmassa osassa maailmaa. Euroopassa päästömääräyksiä on tiukennettu asteittain viime vuosikymmenien aikana. Henkilöautoissa bensiini- ja dieselmoottoreille on omat määräyksensä, joiden tiukkeneminen vähentää päästöjä ja tuo uusiin autoihin entistä monimutkaisempaa tekniikkaa. Hengitysilman laatua pilaavia päästöjä ovat typenoksidit (NOx), hiukkaspäästöt (PM), häkä eli hiilimonoksidi (CO) sekä hiilivedyt (HC). Näille päästöille on asetettu raja-arvot joita autot eivät saa ylittää päästömittaussykliä ajettaessa. Bensiinikäyttöisissä autoissa katalysaattorit ovat vähentäneet hiukkaspäästöjä ja muitakin säänneltyjä päästöjä huomattavasti. Dieselmoottoreiden hiukkaspäästöjä on vähennetty polttoaineita ja moottoritekniikkaa kehittämällä ja pakokaasuja edelleen puhdistavat hiukkassuodattimet ovat yleistyneet. Suihkumoottori Suihkumoottoreissa työntövoima tuotetaan kiihdyttämällä massaa moottorin sisällä. Moottorin sisään ahdettu ilma päätyy polttokammioon, jossa polttoaine sekoitetaan ilmaan. Palokaasut pyörittävät polttokammion takana olevaa turbiinia, joka on samalla akselilla kuin ahdin. Turbiinin jälkeen palokaasut poistuvat suihkuputken kautta suurella nopeudella ulos. Rakettimoottori Useimmat rakettimoottorit ovat polttomoottoreita, niiden lisäksi on olemassa mm. ydinpropulsiomoottoreita, joita on vain testattu sekä ionimoottoreita, joiden työntövoiman tuotantokyky on rajallinen. Nk. kemialliset rakettimoottorit tuottavat työntövoiman kiihdyttämällä suuttimessa raketista poistuvia kuumia ja korkeapaineisia palamiskaasuja, jotka on yleensä aikaansaatu polttamalla polttoainetta hapettimella, jotka molemmat kuljetetaan raketin mukana. Tämä mahdollistaa raketin toiminnan avaruuden tyhjiössä. Katso myös Atkinsonmoottori Hesselman-moottori Kuulamoottori Wankelmoottori Lähteet Kirjallisuutta Stone, Richard: Introduction to Internal Combustion Engines, Third Edition. MACMILLAN PRESS LTD, 1999. ISBN 0-7506-2176-1 Challen, Baranescu: Diesel Engine Reference Book, Second Edition. Butterworth-Heinemann, 1999. ISBN 0-333-74013-0 Brass, Seiffert: Handbook of Automotive Engineering. SAE International, 2005. ISBN 978-07680-0783-1 Taylor, Charles Fayette: The Internal Combustion Engine in Theory and Practise, Volume 1 and Volume 2, Second Edition. The M.I.T. Press, 1985. ISBN 0-262-20051-1, ISBN 0-262-70027-1 Makartchouk, Andrei: Diesel Engine Engineering, 2nd Edition. King Printing Company, Inc. ISBN 0-9846346-0-6 Basshuysen, Schäfer: Internal Combustion Engine. SAE International, 2002. ISBN 0-7860-1139-6 Heywood, John B: Internal Combustion Engine Fundamentals. McGraw-Hill Book Company, 1988. ISBN 0-07-100499-8 Bosch: Auto-teknillinen Taskukirja, 5. painos. Robert Bosch Gmbh, 1991. ISBN 951-9155-12 Aiheesta muualla 1800-luvun keksinnöt Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Palaminen on kemiallinen reaktio, jossa palava aine reagoi hapen kanssa. Reaktiossa vapautuu lämpöenergiaa ja syntyy reaktiotuotteita, kuten täydellisen palamisen lopputuotteita vettä ja hiilidioksidia. Tavallisimmin palamisella tarkoitetaan niin nopeaa reaktiota, että aineen lämpötila nousee useisiin satoihin asteisiin. Erityisen nopeaa palamista kutsutaan lähteestä riippuen humahtamiseksi ja räjähtämiseksi. Palamisesta voi syntyä kaasussa tapahtuva valoilmiö, jota kutsutaan liekiksi. Ilman liekkiä tapahtuvaa palamista kutsutaan hehkupaloksi (kats. hiillos). Kun arkikielessä puhutaan tulesta, tarkoitetaan yleensä liekkipaloa. Hallinnasta riistäytynyttä palamista sanotaan tulipaloksi. Kemiassa ja biologiassa puhutaan myös hitaasta palamisesta, jossa lämpö ehtii levitä ympäristöön siten, ettei tulenliekkejä esiinny eikä lämpötila nouse kovin korkeaksi. Sellaista tapahtuu esimerkiksi lahoamisessa ja soluhengityksessä. Myös raudan ruostuminen ja ruoansulatus on hidasta palamista. Palon edellytykset Liekkipalaminen edellyttää toimiakseen syttyvää ainetta, riittävän korkeaa lämpötilaa, riittävästi happea sekä katkeamatonta ketjureaktiota, toisin sanoen palavasta aineesta irtoavien ja palamisen virittämien vapaiden radikaalien jatkuvaa kohtaamista, mistä syntyy liekki. Liekkipalaminen on käytännössä kaasun palamista. Vain kiinteät aineet voivat palaa hehkumalla. Hehkupalon edellytykset ovat muuten samat kuin liekkipalon, mutta koska hehkuessa happi yhtyy palavaan aineeseen suoraan aineen pinnassa, katkeamatonta ketjureaktiota ei tarvita. Kun jokin palon edellytyksistä poistetaan, palo sammuu. Palaminen kemiallisena reaktiona Syttyvät aineet syttyvät kullekin aineelle ominaisessa lämpötilassa, aineen pitoisuudessa, happipitoisuudessa. Syttymiseen liittyy erilaisia ainekohtaisia lämpötiloja kuten savupiste, syttymispiste, leimahduspiste ja palopiste. Syttyvä aine voi myös syttyä ilman ulkoista sytytyslähdettä itsesyttymislämpötilassaan. Palaminen on eksoterminen reaktio. Aineen palaessa vapautuu energiaa, jonka voi havaita lämpönä ja yleensä myös valona. Vapautuvan energian määrä riippuu palavasta aineesta, ja jokaisella kemiallisella yhdisteellä on sille ominainen palamislämpö. Palamislämpötila riippuu myös palamisprosessin tapahtumisen nopeudesta. Kun aine palaa, muodostuu oksideja. Esimerkiksi vedyn palaessa syntyy divetyoksidia eli vettä (H2O), korkean lämpötilan vuoksi kuitenkin höyrynä. Vesi soveltuu tämän takia palojen sammuttamiseen, sillä se on täydellisen palamisen lopputulos eikä voi enää syttyä. Toisaalta esimerkiksi hiilimonoksidi eli häkä (CO) on vain osaksi palanutta hiiltä ja se palaa herkästi edelleen, jolloin syntyy hiilidioksidia (CO2). Hiilen palaessa syntyvä hiilimonoksidi kuitenkin leviää sellaisenaan ympäröivään ilmaan, jos happea ei ole riittävästi sen palamiseen. Helposti palavia alkuaineita ovat myös esimerkiksi rikki ja fosfori, joiden palaessa syntyy rikkidioksidia (SO2) ja fosforipentoksidia (P2O5). Palamistuotteista hiilimonoksidi, hiilidioksidi ja rikkidioksidi ovat normaalilämpötiloissa kaasuja, fosforipentoksidi sitä vastoin kiinteää ainetta. Orgaanisen aineen palaessa siinä olevat molekyylit aluksi hajoavat tuottaen radikaaleja ja atomeja, joiden määrä riippuu molekyylin rakenteesta ja massasta. Muodostuneet lyhytikäiset kemialliset yhdisteet reagoivat helposti hapen/happiatomin kanssa. Jo yksinkertaisen molekyylin kuten metaanin palamisprosessi on monimutkainen tapahtuma ja siihen vaikuttaa suuresti palamisolosuhteet ja läsnä olevan hapen määrä. Metaanin palamisen bruttoreaktio on CH4 + 2 O2 -> CO2 + 2 H2O, mutta metaanin palamisen lopputuotejakauman ymmärtäminen eri palamisolosuhteissa edellyttää palamisprosessin eri reaktiovaiheiden ottamista mukaan palamisen malliin. Palamisen yhteydessä esiintyvät tulen liekit koostuvat kuumista kaasuista, joita muodostuu kiinteän tai nestemäisen aineen kaasuuntuessa liekkiin sekä atomeista ja CH-radikaaleista. Liekissä voi olla myös kiinteitä hiukkasia kuten hienojakoista hiilipölyä eli nokea epätäydellisen palamisen seurauksena. Varsinainen palaminen tapahtuu liekin ulkopinnalla näiden hajoamistuotteiden reagoidessa keskenään ja happiyhdisteiden kanssa, sillä liekkien sisäosissa ei happea ole. Esimerkiksi puun palaessa yhtenä hajoamistuotteena syntyy myös vapaana alkuaineena olevaa hiiltä, mutta koska se ei haihdu eikä myöskään ole suoraan kosketuksissa ilman hapen kanssa, siitä muodostuu hiillos, joka palaa vasta, kun muut ainekset ovat palaneet, tällöin hehkupalona. Useimmiten orgaanisten aineiden palaminen jää epätäydelliseksi: osa niiden hajoamistuotteista leviää palamatta ympäristöön sellaisenaan ja tiivistyy viileämmässä ilmassa pieniksi hiukkasiksi, jotka kaasuihin sekoittuneena muodostavat savua. Eräs tällainen hajoamistuote on monien aineiden palaessa pieninä määrinä syntyvä akroleiini, josta aiheutuu savun silmiä ja hengityselimiä ärsyttävä vaikutus. Yleensä orgaaniset aineet sisältävät myös palamattomia kiinteitä ainesosia, jotka jäävät muuten täydellisenkin palamisen jälkeen jäljelle tuhkana. Useimpien puulajien melko suuren kaliumpitoisuuden vuoksi puun tuhka sisältää runsaasti kaliumkarbonaattia, K2CO3. Palamiseen liittyviä vanhoja sanoja Sana palaa on ikivanha ja omaperäinen sana suomensukuisissa kielissä. Se on johdettu syömistä tai nielemistä merkitsevästä kantasanasta pala (rekonstruktio). Samasta kantasanasta on johdettu myös osaa merkitsevä sana pala (myös palanen), alun perin "suupalan" merkityksessä. Sanat palella ja pakkanen taas on ilmeisesti johdettu palaa-sanasta, ja tällöin on ajateltu, että pakkanen polttaa tai on voimakas kuin tuli. Sama ajatus, tulen ja kylmän vertaus, on pohjalla myös paljon myöhemmässä sanassa tulipalopakkanen, joka tavallaan ilmaisee saman asian kahdesti. Tulipalopakkasella tarkoitetaan myös kovia pakkasia, joiden aikana varsinkin ennen oli vaara, että talo syttyy palamaan, koska sitä täytyi lämmittää niin paljon ja voimakkaasti pitkiäkin aikoja, että esimerkiksi piippu saattoi haljeta suurista lämpötilavaihteluista. Sana syttyä on ilmeisesti tarkoittanut tulen iskemistä eli tulen sytyttämistä kipinöistä, jotka saatiin lyömällä esineitä vastakkain. Sana syttyä on yleisimmän käsityksen mukaan johdettu yhteen iskemistä merkitsevästä syteä-verbistä. Samasta juontuvat myös sanat sykkiä ja sysätä. Tuli on siis sytytetty "sysäämällä" esineitä yhteen. Sykkimisen merkityksen kautta myös sana sydän on samaa kantaa. Toisen teorian mukaan sana syttyä on ikivanhaa lainaa arjalaiskielistä, mutta tässäkin tapauksessa se olisi alun perin merkinnyt juuri tulen iskentää. Polttaa-sanasta paljastuu toinen tulen sytyttämisen tapa. Sana polttaa on sukua porata-sanalle, ja tämä yhteys käy selvemmäksi läheisistä sanoista porottaa ja poro (tuhka). Sanojen taustalla on kitkan kasvattamaan lämpöön perustuvan tuliporan käyttö. Tulipora on keppi, jota on pyöritelty nopeaan tahtiin joko kämmenten välissä tai jousen avulla, samalla, kun sen päätä on painettu puuta vasten. Hankaus on lämmittänyt puuta ja lopulta sytyttänyt sen palamaan. Nuohous on voinut myös merkitä tulen hankaamista, ja poron tavalla myös nuoha on merkinnyt tuhkaa. Vaivoin kytevän aineksen eli kydön nostatus ilmiliekkiin, lietsonta, taas tarkoittaa puhumista tulelle eli puhaltamista tuleen, samaan tapaan kuin loitsu tarkoittaa puhumista ikään kuin jotain yliluonnollista puhaltaen. Sana liekki lieneekin tullut lietsoa-sanasta ja tarkoittanut lietsottua tulta, ilmiliekkiä. Ilmestyessään liekki leimahtaa. Tuli lienee sanoista vanhin. Sille on vastineita kaukaisissakin suomalais-ugrilaisissa kielissä. Sitä ei tiedetä lainatun tai johdetun mistään, tosin yhteyksiä tulla-verbiin on ehdotettu. Jos näin olisi, merkitys olisi voinut kehittyä käsityksestä, että tuli tulee eli ilmestyy, kuten on asian laita sanassa ilmiliekki. Tulentekotapoja Tuli voidaan saada aikaiseksi muiden muassa seuraavilla välineillä: Kitka Suurennuslasi Sytytin Tulitikut Tulukset Muut eksotermiset kemialliset reaktiot; esimerkiksi hartsin kuumeneminen kovettuessaan Luonnossa tuli voi syttyä muiden muassa seuraavilla tavoilla: Meteoriitti Salama Vulkaanisen toiminnan seurauksena biologinen toiminta; esimerkiksi kiivas bakteeritoiminta juuri leikatussa ruohossa Katso myös Kuumaliekkipalaminen Ketjureaktio Tuli Polttoaine Sammutus Hapetus-pelkistysreaktio Lähteet Aiheesta muualla Orgaaniset reaktiot Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Perl on Larry Wallin kehittämä tulkattava, proseduraalinen, skriptimäinen ohjelmointikieli. Kieli on monimuotoinen ja sen oppiminen on helppoa. Toisaalta sen ohjelmointitapojen moninaisuus ei pakota ohjelmoijaa ”siistiin” koodiin, joten Perl-nimen on myös vitsailtu tulevan sanoista ”Pathologically Eclectic Rubbish Lister”. Perlin nimeä pidetään joskus lyhenteenä sanoista Practical Extraction and Report Language, vaikka alun perin nimi ei ole akronyymi. Perlin syntaksissa on yhdistelty vaikutteita AWK:sta, sedistä, Shell-skripteistä, C-kielestä ja Lispistä. Kaikenlaiset säännölliset lausekkeet, esimerkiksi tekstinkäsittelyssä; data-analyysi; datan käsittely sekä modularisointi ovat helppoja Perlillä, minkä takia se onkin suosittu kieli myös Unix-ylläpitäjien keskuudessa. Perlin onkin sanottu olevan ohjelmointikieli, jolla helpot asiat ovat helppoja ja vaikeat mahdollisia. Kielessä on pyritty suureen ilmaisuvapauteen, ja ongelman voi ratkaista monella tavalla. Perliä on sanottu myös ”internetin roudarinteipiksi”. Laajojen Perlillä kirjoitettujen ohjelmien vaikea ylläpidettävyys, yhdistettynä säännöllisten lausekkeiden ilmaisun tehokkuuteen, on tehnyt Perl-kieliset yhden rivin ohjelmat (one-liners) suosituiksi. Esimerkiksi seuraava ohjelma vaihtaa kaikista tiedostoista tekstin ”foo” muotoon ”bar”: $ perl -p -i -e 's/foo/bar/g' * Suosio Perl on ollut suosittu työkalu ylläpitäjien keskuudessa. 1990-luvun lopulta alkaen Perl oli erityisen suosittu WWW-ohjelmoijien työkaluna ja siihen on kehitetty joukko tätä tukevia kirjastoja (kuten CGI-rajapinta CGI.pm ja tietokantarajapinta DBI). Perl on suosittu kieli tiettyjen nopeaa prototyypitystä hyödyntävien yhteisöjen keskuudessa, esimerkiksi kielitieteessä ja bioinformatiikassa, varsinkin kun kielen oppiminen ja toimivan koodin kirjoittaminen on nopeaa uudellekin ohjelmoijalle. Perl-kielisillä ohjelmilla oli esimerkiksi merkittävä rooli ihmisen geeniperimää kartoittavassa Human Genome Project -hankkeessa . Historia Larry Wall alkoi kehittää Perliä vuonna 1987 ja julkaisi version 1.0 comp.sources.misc-uutisryhmässä joulukuussa 1987. Kieli kasvoi nopeasti muutamina seuraavina vuosina. Perl 2 julkaistiin vuonna 1988, sisältäen parannellun säännöllisten lausekkeiden moottorin. Perl 3 julkaistiin vuotta myöhemmin ja siihen oli lisätty tuki binääriselle datalle. Vuoteen 1991 asti ainoa dokumentaatio Perlille oli yksi ainoa manuaalisivu. Vuonna 1991 Programming Perl (”the Camel Book”) julkaistiin, ja samaan aikaan Perlin versionumero nousi neloseen, erottaakseen version, joka dokumentoitiin kirjassa. Perl 4 kulki läpi monien päivitysten huipentuen versioon 4.036 vuonna 1993. Siinä vaiheessa Larry Wall jätti Perl 4:n ja rupesi työskentelemään Perl 5:n parissa. Perl 5:n kehitys jatkui vuoteen 1994. Perl5-porters-sähköpostilista perustettiin toukokuussa 1994 Perlin kehitystä ja muille alustoille porttausta varten. Se pysyi merkittävimpänä keskustelupaikkana Perl 5:n kehitykselle ja porttaukselle. Perl 5 julkaistiin 17. lokakuuta 1994. Se oli lähes kokonaan uudelleen kirjoitettu tulkki ja sisälsi monia uusia ominaisuuksia, sisältäen oliot, viittaukset, pakkaukset ja moduulit. Moduulit tarjosivat tavan laajentaa kieltä muuttamatta tulkkia. Lokakuun 26. päivänä 1995 perustettiin Comprehensive Perl Archive Network. CPAN on kokoelma web-sivuja, jotka varastoivat Perl-koodia, binäärejä, dokumentaatiota, skriptejä ja moduuleja. Alun perin jokaiselle CPAN-sivulle piti mennä oman URL-osoitteen avulla; nykyään yksi URL vie CPAN sivulle: http://cpan.org. Vielä 2010-luvulla Perl 5:tä kehitettiin aktiivisesti. Nykyään se sisältää tuen Unicodelle. Perl 6:n kehitys alkoi kesällä 2000 kun Larry Wall ilmoitti siitä Perl-konferenssissa. Vuonna 2001 päätettiin, että Perl 6 ajetaan Parrot-nimisen virtuaalikoneen päällä. Vuonna 2010 molempia, Perl 6:ta ja Parrotia, kehitetään aktiivisesti. Lokakuussa 2019 Perl 6 sai uuden nimen Raku. Tuolloin projekti oli jatkunut jo 19 vuotta. Kielen ominaisuuksia Perlin yleinen rakenne periytyy C-kielestä. Perl on rakenteellinen ohjelmointikieli, joka sisältää muuttujia, lausekkeita, aaltosulkein erotettuja lohkoja, kontrollirakenteita ja aliohjelmia. Perliin on otettu ominaisuuksia myös Shell-ohjelmoinnista. Kaikki nykyiset (Perl 5 -) ohjelmat tulkataan. Koska muuttujien nimien edessä on tietyt merkit [1], niitä voi helposti sisällyttää merkkijonoihin. Kuten Unixin shellissä, myös Perlissä on sisäänrakennettuja funktioita yleisille tehtäville, kuten järjestämiselle ja järjestelmän palveluiden käyttöön. Perl lainaa assosiatiiviset taulukot AWK:sta ja säännölliset lausekkeet Sedistä. Ne helpottavat ja selventävät jäsennystä ja tekstin käsittelyä. Perl 5:een on lisätty moninaisia tietorakenteita ja oliopohjainen ohjelmointimalli, joihin sisältyvät viittaukset, paketit ja oliopohjaisen metodien suorittamisen. Lisäksi Perl 5:een lisättiin muuttujien näkyvyysalueet, jotka helpottavat selkeän koodin kirjoittamista. Kaikki Perlin versiot hoitavat automaattisesti datan tyypityksen ja muistin hallinnan. Tulkki tuntee objektin tyypin ja sen tarvitseman muistin määrän; se varaa tai vapauttaa muistia silloin, kun se on tarpeellista. Lailliset tyyppimuunnokset tehdään automaattisesti suorituksen aikana, ja laittomat aiheuttavat käännösvirheen. Perlissä ei ole mahdollista aiheuttaa muistivuotoa, kaataa tulkkia tai sekoittaa sisäistä datan esitystä. Datatyypit Perlin tyyppijärjestelmässä on kolme sisäänrakennettua datatyyppiä: skalaarit, taulukot ja hajautustaulut (hashes). Skalaari sisältää yhden arvon, kuten numeron, tekstiä tai viittauksen. Taulukot ovat skalaareiden järjestettyjä listoja, jotka on indeksoitu alkaen numerosta 0. Hajautustaulut ovat assosiatiivisia, järjestämättömiä taulukoita, jotka sisältävät skalaareja ja jotka on indeksoitu avaimen avulla. Skalaarit, taulukot ja hajautustaulut voidaan liittää nimettyihin muuttujiin. Muuttujan ensimmäinen merkki ($, % tai @) kuvaa muuttujan sisältämää datatyyppiä. Loppuosa on muuttujan nimeä. Skalaarin nimi alkaa aina merkillä ”$”, vaikka muuttuja kuuluisi taulukkoon tai hajautustauluun: $kuukaudet[11] # @kuukaudet-taulukon kahdestoista elementti $osoitteet{'Pekka'} # %osoitteet-hajautustaulun 'Pekka'-elementti Taulukot alkavat ”@”-merkillä... @kuukaudet = ("tammikuu", "helmikuu"); $toinen = $kuukaudet[1]; # $toinen = helmikuu $maara = @kuukaudet; # $maara = 2 ... ja hajautustaulukot puolestaan ”%”-merkillä. %kuukaudet = ( "ensimmäinen" => "tammikuu", "toinen" => "helmikuu", "kolmas" => "maaliskuu" ); $toinen = $kuukaudet{ "toinen" }; # $toinen = helmikuu Esimerkki Tiedosto hello.pl: #!/usr/bin/perl -w use strict; my $w = "world"; my $h = "Hello $w! "; print $h; Ensimmäisellä rivillä kerrotaan Unix-järjestelmälle (ks. shebang), että ohjelma ajetaan /usr/bin/perl-ohjelmalla. Toisella rivillä määritellään käyttöön tiukka syntaksi, eli kolmannen ja neljännen rivin muuttujat on pakko määritellä käyttäen avainsanaa my tai our. Neljännellä rivillä muuttuja $w interpoloidaan muuttujaan $h, joka tulostetaan rivillä viisi. Jos tiedostolla on suoritusoikeudet (chmod +x hello.pl), se voidaan ajaa suoraan: $ ./hello.pl Hello world! Muuten käytetään Perl-tulkkia: $ perl hello.pl Hello world! Katso myös Plain Old Documentation – Perlissä käytettävä dokumentointitapa CPAN – Comprehensive Perl Archive Network http://cpan.org Perl 6 – Perlin seuraava versio Lähteet Aiheesta muualla Jukka Korpela: suomenkielisiä Perl-aiheisia linkkejä Perlin historiaa Modern Perl Ilmaiseksi ladattava kirja Perl-ohjelmoinnista Higher-Order Perl Ilmaiseksi ladattava kirja Perlin kehittyneiden ominaisuuksien käytöstä Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
PHP () on Perlin kaltainen ohjelmointikieli, jota käytetään erityisesti web-palvelinympäristöissä dynaamisten web-sivujen luonnissa. Ohjelmointikielen lisäksi PHP-ympäristössä on laaja luokkakirjasto. PHP on komentosarjakieli, jossa ohjelmakoodi tulkitaan vasta ohjelman suoritusvaiheessa. PHP:tä voidaan käyttää useilla eri alustoilla ja käyttöjärjestelmillä. Wikipediakin käyttää PHP-kieltä. PHP:n ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1995, ja se nousi 2010-luvun alussa suosituimmaksi dynaamisten web-palveluiden tuottamiseen tarkoitetuksi tekniikaksi. Erään työnvälityssivuston mukaan PHP-osaajat olivat halutuimmillaan 2011 ja siitä lähtien kielen suosio on ollut laskussa. Historia Vuonna 1994 tanskalais-grönlantilainen Rasmus Lerdorf kirjoitti pienen kokoelman C-kielisiä CGI-skriptejä nimellä Personal Home Page Tools. Lerdorf julkisti työkalut GPL-lisenssillä 8. kesäkuuta 1995 nimellä PHP/FI (Personal Home Page / Forms Interpreter). PHP/FI 2.0 julkaistiin marraskuussa 1997, ja sillä oli useita tuhansia käyttäjiä ympäri maailmaa. Ohjelma oli asennettu noin 50 000:een domainiin (yksi prosentti kaikista internetin domaineista) ja useat ihmiset osallistuivat sen kehittämiseen. Projekti oli yhä Rasmus Lerdorfin päävastuulla. Andi Gutmans ja Zeev Suraski totesivat PHP/FI 2.0:n riittämättömäksi internet-kauppasovelluksen tarpeisiin. He kirjoittivat lähes koko lähdekoodin alusta asti uudelleen ja julkaisivat sen kesäkuussa 1998 nimellä PHP 3. Lyhenteen uudeksi merkitykseksi valittiin rekursiivinen PHP: Hypertext Preprocessor. Talvella 1998 Gutmans ja Suraski aloittivat PHP:n ytimen uudelleen kirjoittamisen. Heidän tavoitteenaan oli ydin, joka tukisi kolmansien osapuolten ohjelmointirajapintoja. Uusi ydin julkaistiin vuonna 1999 nimellä Zend Engine (yhdistelmä nimistä Zeev ja Andi) ja maaliskuussa 2000 julkaistu PHP 4 käyttää sitä ytimenään. PHP 5 julkaistiin heinäkuussa 2004. Sen ytimenä on Zend Engine II, joka muun muassa tukee olio-ohjelmointia ja sisältää sisäänrakennetun tietokantamoottorin (SQLite). PHP 4:n virallinen tuki päättyi 8. elokuuta 2008. PHP:n versio 7.4.11 julkaistiin 1. lokakuuta 2020. PHP 8:n julkaisuehdokas on julkaistu testattavaksi 1. lokakuuta 2020. Syntaksi PHP:tä käytetään yleisimmin HTML-sivuihin upotettuna. PHP-koodin aloitus- ja lopetustunnisteet ovat <?php ja ?>. Tulostamiseen voi käyttää aloitustunnistetta <?=.   <title>PHP-testi</title>
<?php echo 'Hei maailma!'; ?>

<?= 'Hei taas!' ?>
   Kun sivujen käyttäjän selain lähettää pyynnön yllä olevasta sivusta, palvelin käyttää koodin PHP-tulkilla. Tulkki ei käsittele mitään tekstiä, joka on aloitus- ja lopetustunnisteiden ulkopuolella. Se palauttaa valmiin sivun palvelimelle, joka lähettää sen edelleen selaimelle.   <title>PHP-testi</title>
Hei maailma!

Hei taas!
   Koodiesimerkkejä Tekstin tulostaminen: <?php // Molemmat rivit tulostavat saman tekstin echo 'Huomenta, wikipedistit!'; print 'Huomenta, wikipedistit!'; ?> Tiedoston lukeminen: <?php $file = fopen('tiedosto.txt', 'r'); $content = fgets($file); fclose($file); ?> Tiedostoon kirjoittaminen: <?php $file = fopen('tiedosto.txt', 'w'); $content = fgets($file); fclose($file); ?> Ehtolauseet: <?php if ($a > $b) { echo 'a on suurempi kuin b'; } elseif ($a < $b) { echo 'a on pienempi kuin b'; } else { echo 'a on yhtä suuri kuin b'; } ?> Tulostuksen kuolettaminen: <?php die; ?> Muuttujat PHP:n muuttujat ovat heikosti tyypitettyjä, eli ne voivat saada minkä tahansa tyyppisen arvon kontekstista riippuen. Datatyyppejä ovat totuusarvo (boolean), kokonaisluku (integer ~ int), liukuluku (float ~ double), merkkijono (string), taulukko tai matriisi (array), olio (object), ulkoinen resurssi (resource) ja tyhjä (null). Muuttujia merkitään niiden nimeä edeltävällä dollarinmerkillä. Muuttujan nimessä voi olla kirjaimia, numeroita tai alaviivoja. Se ei saa kuitenkaan alkaa numerolla. Oliot PHP 4:ssä oli perustoiminnot luokkien ja olioiden käsittelyyn, mutta toiminto kirjoitettiin täysin uusiksi PHP 5:een. PHP 5:n olio-ominaisuuksissa on muun muassa julkisia (public), yksityisiä (private) ja suojattuja (protected) muuttujia ja funktioita, abstrakteja luokkia ja funktioita, luokkien periytyminen sekä poikkeusten käsittely. Olion julkisia muuttujia voi lukea ja kirjoittaa vapaasti mikä tahansa ohjelman osa ja julkisia metodeja voi kutsua mistä tahansa ohjelman osasta. Yksityisiä metodeja voidatan lukea ja kirjoittaa vain luokan metodeista ja yksityisiä metodeja voi kutsua vain luokan metodit. Suojatut metodit ja muuttujat ovat julkisia alaluokille ja yksityisiä kaikille muille ohjelman osille. Luokka viittaa itseensä avainsanalla this. Esimerkki: <?php class Piste { private $x; private $y; // Metodi, joka ajetaan, kun luokalle tehdään ilmentymä public function __constructor() { $this->x = 1; $this->y = 1; } public function set($x, $y) { $this->x = $x; $this->y = $y; } public function getX() { return $this->x; } public function getY() { return $this->y; } } $pisteA = new Piste(); // Tekee luokasta Piste ilmentymän pisteA $pisteA->set(10, 40); // Asettaa ilmentymän arvoiksi x = 10 ja y = 40 echo "Luokan pisteA x = {$pisteA->getX()} ja y = {$pisteA->getY()}"; ?> Abstraktilla luokalla on abstrakteja metodeja, jotka ovat tyhjiä. Abstraktia luokkaa voidaan käyttää, jos halutaan paljon luokkia, mutta halutaan, että ne ovat saman luokan alaluokkia ja että niissä on samannimiset metodit ja muuttujat. Abstraktille metodille tosin voi luoda alaluokkia ja niissä metodit voi määrittää. Esimerkki: <?php abstract class Verotus { protected $alv; protected $kansa; public __construct($alv = 0) { $this->alv = $alv; $this->kansa = 1000; } public function get() { echo "ALV: {$this->alv}
"; echo "Väkiluku: {$this->kansa}"; } public abstract function set(); } class KansaPoistuu extends Verotus { public function set() { // Määritetään Verotus-luokasta perityille muuttujille uudet arvot $this->alv++; $this->kansa--; // Kutsutaan Verotus-luokan get-metodia $this->get(); } } // Luodaan uusi KansaPoistuu-luokan ilmentymä $verottaja = new KansaPoistuu(); for ($i = 0; $i < 150; $i++) { // Kutsutaan verottaja-olion set-metodia $verottaja->set(); } ?> Luokkakirjastot PHP:ssä on laaja luokkakirjasto. Luokkakirjastoja on useille eri toiminta-alueille, kuten merkkijonojen ja päivämäärien käsittelyyn, HTTP-protokollalle, useiden eri tiedostotyyppien muokkaukseen ja ulkoisille tietokannoille. PHP on tukenut versiosta 3 lähtien kolmansien osapuolien ohjelmointirajapintoja (API). Tietokantakohtaiset luokkakirjastot PHP:ssä on tietokantatuki muun muassa MySQL-, PostgreSQL-, SQLite- ja Oracle-tietokannoille. ODBC-luokkakirjastossa on yhtenäinen rajapinta muun muassa Adabas D-, IBM DB2-, iODBC-, Solid- ja Sybase SQL Anywhere -tietokantoihin. Kritiikkiä PHP:lle ei ollut virallista määritelmää ennen vuotta 2014, vaan olemassa oleva toteutus ja sen toiminta oli de facto -standardi. PHP:tä on pidetty tietoturvaltaan heikkona. Vanhemmissa versioissa oli oletusarvoisesti päällä toiminto, jolla loppukäyttäjät pystyivät syöttämään muuttujia suoraan PHP-skriptiin (register_globals). Toiminto on oletusarvoisesti poissa päältä versiosta 4.2.0 lähtien, mutta moni vanhempi ohjelmisto on kehitetty oletuksella, että register_globals -valinta on käytössä. Toiminto poistettiin kokonaan versiossa 5.4.0 Kaikki kolme PHP:n pääversiota ovat keskenään yhteensopimattomia. Ehkä tästä syystä sivustojen päivittyminen on ollut hidasta. Kesti kolme vuotta julkaisusta ennen kuin PHP 5 ohitti suosiossa vanhan PHP 4:n. PHP:n sisäinen yhtenäisyys on hataraa. Jotkin kirjastofunktiot hyväksyvät argumentit eri järjestyksessä kuin toiset. Lisäksi PHP:ssä on useita toiminnaltaan identtisiä funktioita. Valmiiden funktioiden nimet ovat myös usein poikkeavia nimeämiseltään, esimerkiksi str_rot13 ja strtolower. Virheiden jäljittäminen ja korjaaminen on hankalaa puutteellisten työkalujen ja virheilmoitusten vuoksi. PHP:ssä on jopa @-operaattori, jolla koodin virheet voi jättää huomiotta. Suunnitteluvirheiden vuoksi turvallisen koodin tekeminen vaatii erityistä tarkkuutta. Esimerkiksi funktio strpos ja vastaavat palauttavat arvon 0, jos etsittävä merkkijono löytyy merkkijonon alusta. Jos haettavaa ei löydy, palauttaa funktio arvon false. Käytettäessä tätä arvoa parametrina PHP muuttaa arvon false automaattisesti arvoksi 0, jos parametrina vaaditaan lukuarvoa. Useissa muissa ohjelmointikielissä virheellinen arvo aiheuttaisi virhetilanteen, joka pysäyttää ohjelman. Koodin toimiminen riippuu tulkin käännösasetuksista ja sen asetustiedostoista. PHP on hidas, jopa Javaa hitaampi. PHP:n luojalta Lerdorfilta kysyttiin haastattelussa miten PHP:tä voisi nopeuttaa. Hänen vastauksensa oli ”Well, you can’t.” (No, ei sitä voi). PHP-ohjelmissa ei ole sisäänrakennettua tapaa käsitellä säikeitä, mikä tekee suurten tietomäärien käsittelystä yhden PHP-skriptin sisällä vaikeaa. PHP:n sisarprojektit PHP:llä on kolme sisarprojektia: PEAR (PHP Extension and Application Repository) PECL (PHP Extension Community Library) PHP-GTK. Tunnettuja projekteja, jotka hyödyntävät PHP:tä MediaWiki, suosittu wikijärjestelmä, johon muun muassa Wikipedia pohjautuu phpBB, suosittu keskustelusovellus osCommerce, avoimen lähdekoodin verkkokauppasovellus Facebook, suosittu yhteisösivusto, siirtynyt Hack-kieleen IRC-Galleria, suomalainen yhteisösivusto Moodle, avoimen lähdekoodin oppimisalusta Magento, verkkokauppasovellus ja sovelluskehys WordPress, suosittu sisällönhallintajärjestelmä 4chan.org ja useimmat kuvalautasivustot Kirjallisuutta Myös suomeksi: Katso myös PHP:n luokkakirjastot Smarty Komentosarjakieli Luettelo ohjelmointikielistä Tietokanta Olio-ohjelmointi Avoin lähdekoodi LAMP, WAMP HipHop Virtual Machine (HHVM) Hack-ohjelmointikieli Lähteet Aiheesta muualla Virallinen sivusto Mureakuhan Wiki: PHP-opas (arkistolinkki) Ohjelmointiputka opas PHP-ohjelmointi Hacking with PHP – kattava PHP-opas Seulonnan keskeiset artikkelit


text: PNG () on häviötöntä pakkausta käyttävä bittikarttagrafiikan tallennusformaatti, joka kehitettiin korvaajaksi Internetissä käytettävälle, ominaisuuksiltaan vanhentuneelle ja patenttien rajoittamalle GIF-formaatille. PNG-standardi julkaistiin 1996, jolloin siitä tuli myös W3C:n suositus TR/PNG. PNG on patentiton eli kaikkien vapaasti käytettävissä ilman lisenssimaksuja ja W3C:n standardi, ja siten suositus Web-sivuilla käytettäväksi. PNG:stä on vapaa referenssitoteutus, jota voi ilmaiseksi käyttää ohjelmansa osana. PNG:n uusin versio on ISO-standardi ISO/IEC 15948:2004. Formaatista on julkaistu määrittely . PNG-kuvissa voidaan käyttää enimmillään 48-bittistä värisyvyyttä (248 eri väriä) sekä 16-bittistä läpinäkyvyyttä. Pakkausmenetelmänä PNG käyttää häviötöntä Deflate-pakkausta. GIF-tiedostomuodon rajoitukset ovat 256 eri väriä ja yksitasoinen (bittinen) läpinäkyvyys. GIF-muodon etuna on kuitenkin ollut sen mahdollisuus yksinkertaisten animaatioiden luomiseen, jota PNG ei tue. Animaatioiden puutteen korvaamiseen kehitettiin MNG-formaatti (Multiple-image Network Graphics), jonka tuki on vähäistä. Selaimista sitä tuki ainoastaan Firefox, josta siitäkin tuki poistettiin 2003 käytön puutteen vuoksi. Toinen vaihtoehto PNG:n animaatiotueksi on vain Firefox 3 -selaimen tai uudemman tukema APNG-laajennus. Aikaisemmin Microsoftin monopolistisessa asemassa ollut Internet Explorer ei tukenut PNG-formaatin kaikkia ominaisuuksia täysin ja tämä vaikeutti PNG-formaatin täysipainoista hyödyntämistä web-sivuilla. Nykyiset Internet Explorerit versioista 7 ylöspäin tukevat PNG:tä. Kirjallisuutta Lähteet Aiheesta muualla PNG-spesifikaatio W3C:n sivu PNG-läpinäkyvyystesti Web-selaimille Portable Network Graphics (PNG) Specification (Second Edition) ISO Bittikarttatiedostomuodot W3C-standardit Internet-standardit Seulonnan keskeiset artikkelit Grafiikkastandardit