text: Franklin Delano Roosevelt (30. tammikuuta 1882 Hyde Park – 12. huhtikuuta 1945 Warm Springs), joka tunnetaan yleisesti lyhenteellä FDR, oli Yhdysvaltojen 32. presidentti (1933–1945). Roosevelt kuului Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen. Hän on Yhdysvaltojen historian ainoa presidentti, joka on valittu virkaansa useammaksi kuin kahdeksi kaudeksi, mikä ei perustuslakiin myöhemmin tehdyn lisäyksen mukaan olisi nykyään enää mahdollistakaan. Ennen presidentin virkaa Roosevelt oli New Yorkin osavaltion senaatin jäsen (1911–1913), Woodrow Wilsonin kabinetin apulaislaivastoministeri (1913-1920) ja New Yorkin kuvernööri (1929–1932). Roosevelt syntyi vauraaseen Delanon-Rooseveltin perheeseen, jonka suku oli ranskalais-hollantilainen taustaltaan. Roosevelt opiskeli ja valmistui Harvardin yliopistosta 1904. Vuonna 1905 hän meni naimisiin kaukaisen serkkunsa, Anna Eleanor Rooseveltin kanssa, joka oli Theodore Rooseveltin suosikki-veljentytär. Roosevelt päätti seurata Theodoren polkua politiikkaan ja pyrki New Yorkin osavaltion senaattiin, jonne hänet valittiin vuoden 1910 vaaleissa. Vuonna 1913 uusi presidentti Wilson nimitti Rooseveltin hallintonsa apulaislaivastoministeriksi, jossa Roosevelt toimi mm. ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Roosevelt oli demokraattipuolueen varapresidenttiehdokas vuoden 1920 presidentinvaaleissa, mutta puolue hävisi republikaanien Warren Hardingille ja Calvin Coolidgelle. Vuonna 1921 Roosevelt alkoi sairastamaan poliota. Roosevelt perusti osittain itselleen mutta myös muille avoimen poliopotilaille hoitolan Georgian osavaltion Warm Springsiin, jossa vietti suurimman osan ajastaan 1920-luvulla. Roosevelt palasi aktiiviseen politiikkaan 1928, kun hänet valittiin kotiosavaltionsa New Yorkin kuvernööriksi saatuaan tuen silloiselta kuvernööri Al Smithiltä, joka oli puolueensa presidenttiehdokas. New Yorkin kuvernöörinä hän toimi suurimman ja vauraimman osavaltion ylimpänä virkamiehenä, ja tehtävissä Roosevelt joutui torjumaan vuonna 1929 puhjennutta Wall Streetin romahdusta sekä romahdusta seurannutta talouskriisiä. 1930-luvun alkupuolella talouskriisi pitkittyi ja Yhdysvallat kärsi historian pahimmasta taloudellisesta lamastaan. Roosevelt oli vuosia valmistellut itseään presidenttikisaan, ja päätyi haastamaan demokraattien esivaaleissa Texasin kongressiedustaja John Nance Garnerin sekä aikaisemman liittolaisensa Al Smithin. Roosevelt kiipesi voittoon esivaaleissa ja lopulta murskasi epäsuositun republikaanipuolueen vastaehdokkaan, presidentti Herbert Hooverin. Heti presidenttikautensa alussa Roosevelt kutsui kongressin erikoisistuntoon ja aloitti merkittävät sekä ennennäkemättömät yhteiskunnalliset ja taloudelliset reformit Yhdysvalloissa mm. New Deal -ohjelmallaan, jolla pyrittiin elvyttämään taloutta valtion investoinneilla, uudistamaan taloussysteemiä sekä työllistämään kansaa. Lisäksi Rooseveltin New Deal -ohjelmassa perustettiin lukuisia uusia valtion virastoja, jotka ovat vielä toiminnassa. Roosevelt valittiin toiselle kaudelle presidentiksi 1936, mutta tällä kertaa demokraattipuolueen sisäiset kiistat sekä kongressin demokraateista ja republikaaneista koostunut "konservatiivisen liittouman" oppositio esti Rooseveltin ehdottamia laajempia uudistuksia Yhdysvaltojen taloudelle, joita Roosevelt oli luvannut New Dealin -ohjelmassa. Rooseveltin toisella presidenttikaudella kansainvälinen tilanne kiristyi, sillä mm. natsi-Saksa alkoi liittämään uusia alueita itseensä, Japani hyökkäsi Kiinaan vuonna 1937 ja vuonna 1939 Saksa hyökkäsi Puolaan, mikä aloitti toisen maailmansodan Euroopassa. Kongressi pakotti Rooseveltin pitämään neutraalia ulkopoliittista linjaa, mutta lopulta vuosina 1940–1941 Roosevelt ja kongressi pääsivät sopuun aseiden ja sotamateriaalin myymisestä ja antamisesta liittoutuneille. Joulukuussa 1941 Japanin laivasto teki yllätyshyökkäyksen Yhdysvaltain Havaijin Pearl Harborin laivastotukikohtaan, joka johti lopulta Yhdysvaltojen liittymiseen toiseen maailmansotaan. Sotatilanne asetti Rooseveltin keskeiseen rooliin yhdessä liittolaisten "suuren neljän" eli Yhdysvaltojen, Ison-Britannian, Neuvostoliiton ja Kiinan kanssa. Roosevelt kannatti Yhdistyneiden kansakuntien organisaation perustamista sekä pyrki lämmittämään suhteita Neuvostoliittoon. Roosevelt hyväksyi Manhattan-projektin aloittamisen, joka kehitti ensimmäisen atomipommin. Roosevelt kuoli aivoverenvuotoon kotonaan Georgian Warm Springsissä 12. huhtikuuta 1945 muutama viikko ennen natsi-Saksan antautumista. Rooseveltia seurasi Harry S. Truman, joka vastaanotti Japanin antautumisen ja näki toisen maailmansodan lopun. Rooseveltin optimismi ja aktiivisuus osaltaan edisti kansallista henkeä. Rooseveltin presidenttikauden aikana liberaaleista ja uudistusmielisistä muodostunut New Deal -liittouma vahvasti vaikutti Yhdysvaltain politiikkaan 1930-luvulta 1960-luvun loppuun asti. Roosevelt on tähän päivään asti ainoa Yhdysvaltain presidentti, joka kärsi polion aiheuttamista vakavista fyysisistä vammoista ollessaan virassa. Nuoruus, uran alkuvuodet ja nousu politiikkaan Franklin Delano Roosevelt syntyi New Yorkin Hyde Parkissa 30. tammikuuta 1882. Hänen vanhempansa James Roosevelt ja Sara Ann Delano kuuluivat kumpikin vanhoihin ja vauraisiin newyorkilaisiin sukuihin. Roosevelt kävi kotikoulua 14-vuotiaaksi asti, kunnes hän siirtyi arvostettuun Groton Schooliin, jossa oli opiskellut muitakin Roosevelteja. Nuorena miehenä Roosevelt opiskeli Harvardin yliopistossa ja Columbian yliopistoon kuuluvassa Columbia Law Schoolissa. Vuonna 1910 Roosevelt tapasi entisen lehdistömiehen ja journalistin Louis Howen, joka toimi Rooseveltin lähimpinä neuvonantajina, kunnes Howe kuoli 1936. Roosevelt meni naimisiin kaukaisen pikkuserkkunsa, Eleanor Rooseveltin kanssa vuonna 1905. Ennen kihloja he usein tapasivat tanssiaisissa, jossa Franklin pyysi Eleanoria tanssimaan. Varsinkin myöhemmin elämässän Rooseveltien pari eli melko itsenäisesti toisistaan, mutta Franklinin polio-sairauden takia Eleanor tuki ja auttoi puolisoaan aina tarvittaessa. Roosevelt valittiin New Yorkin osavaltion senaattiin vuonna 1910 ja hän aloitti senaattorina alkuvuodesta 1911. Rooseveltin kaukainen pikkuserkku ja vaimon Eleanor Rooseveltin setä, presidentti Theodore Roosevelt tuki hänen poliittista uraansa jo varhain siitäkin huolimatta, että he kuuluivat eri puolueisiin. Vuosien 1912 ja 1916 presidentinvaaleissa Roosevelt tuki Woodrow Wilsonia ja tämä nimitti hänet apulaisministeriksi laivastoministeriöön 1913. Nuorena ja opiskelijana Roosevelt ihaili suuresti Theodore Rooseveltin urheutta ja uraa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Roosevelt halusi seurata serkkunsa Theodoren polkua yrittämällä värväytyä Yhdysvaltain laivastoon maailmansodan aikana, mutta hänen työtehtävät laivaston apulaisministerinä ja ikä estivät tämän. Laivaston apulaisministerinä Roosevelt yritti valmistaa laivastoa mahdollisen sotatilanteen vuoksi, mutta presidentti Woodrow Wilson piti linjaa tiukasta neutraliteetista vuoteen 1917 asti. Saksan laivaston jatkettua rajoittamatonta upotussotaa sukellusveneillä vuonna 1917 lopulta johti presidentti Woodrow Wilsonin ja kongressin sodanjulistusta Saksaa vastaan. Laivaston apulaisministerinä Roosevelt toteutti suunnitelman, jossa Yhdysvaltain ja Britannian laivastot asettivat laajan merimiinakentän Pohjanmerelle, josta Saksan sukellusveneet lähtivät Atlantille. Roosevelt ei ollut suorissa sotatilanteissa, mutta virka vierailullaan Ranskassa kesällä 1918 hänen seurue kävi sotarintamalla, vain noin mailin Saksan joukkojen linjoista. Samassa matkassa Roosevelt myös vieraili Verdunin rintamalla. Vuonna 1919 Rooseveltin asunnon vieressä räjähti pommi Washington D.C:ssä. Pommi oli ohjattu Yhdysvaltain oikeusministerin Mitchell Palmerin kotiin kadun toisella puolella. Franklin ja Eleanor Roosevelt olivat kävelleet Palmerin talon ohi samana iltana, kun pommi räjähti. Pommi-iskussa kuoli kaksi henkilöä, mutta Palmer selvisi hyökkäyksestä. Vuoden 1920 presidentinvaaleissa Roosevelt oli demokraatti James M. Coxin varapresidenttiehdokkaana , mutta he hävisivät vaalin republikaaniehdokas Warren G. Hardingille ja Calvin Coolidgelle. Vaalien jälkeen Roosevelt vetäytyi hetkeksi kotiinsa New Yorkin Hyde Parkiin, kunnes hän matkusti polion takia Georgian osavaltion tunnetuille kuumalähteille Warm Springsiin. Roosevelt osti kulahtaneen hotellin ja vierastalon, jonka hän modernisoi ja uudisti, jotta mm. köyhiä poliota sairastavia ihmisiä pääsi hoitoon. Roosevelt tuki ystäväänsä Al Smithia demokraattipuolueen esivaaleissa vuonna 1924(vaikkei Smith tullutkaan valituksi) ja presidenttiehdokkaana 1928 presidentinvaaleissa. Roosevelt sairasti poliota vuodesta 1921. Tästä huolimatta hänet valittiin vuonna 1928 New Yorkin kuvernööriksi. Hän aloitti virassa 1. tammikuuta 1929. New Yorkin kuvernöörinä Franklin Delano Roosevelt valittiin New Yorkin kuvernööriksi marraskuussa 1928. Roosevelt voitti vaalit vain noin 26 000 äänellä. New Yorkin silloinen kuvernööri Al Smith valittiin demokraattipuolueen ehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleihin 1928, jolloin hän joutui jättämään tehtävänsä ja Roosevelt valittiin puolueen ehdokkaaksi New Yorkin osavaltion kuvernöörivaaleihin 1928. Silloisen Yhdysvaltojen suurimman osavaltion kuvernöörinä Rooseveltilla oli suuri vastuu varsinkin sen jälkeen, kun Vuoden 1929 pörssiromahdus murensi Wall Streetiä ja koetteli koko Yhdysvaltojen taloutta. Rooseveltin kuvernöörikaudella hän pyrki työväen ja ammattiliittojen oikeuksien parantamiseen. Franklin Roosevelt perusti TERAn eli Temporary Emergency Relief Administrationin, joka toimi myöhemmin mallina hänen presidenttikauden aikana luodulle Federal Emergency Relief Administrationiin eli FERAlle. Temporary Emergency Relief Administration antoi työttömyyskorvauksia, asutusta, vaatetusta ja ruokaa sekä muita tukipalveluita työttömille. Monet työttömät ympäri Yhdysvaltoja innostuivat Franklin Rooseveltin erilaisista tukipalveluista ja avustuksesta työttömille ja pienituloislle. Tämän takia hän sai laajaa kannatusta Yhdysvaltojen köyhälistön ja työttömien kanssa tulevissa vuoden 1932 presidentinvaaleissa. Roosevelt joutui myös taistelemaan korruptiota vastaan ja hän vastusti Tammany Hall-järjestöä, joka järjesti paljon lahjontaa ja harjoitti korruptiota New Yorkin demokraattipuolueen sisäpiireissä. Roosevelt kuitenkin joutui myöntymään organisaatiolle hänen 1930 kuvernöörikampanjassa, koska Tammany Hallilla oli paljon yhteyksiä demokraattipuolueen vallanpitäjiin ja -päättäjiin. Silloinen New Yorkin osavaltion lakipykälä määräsi, että kuvernöörivaalit pitäisi järjestää kahden vuoden välein, koska New York oli silloin väkiluvultaan ja taloudeltaan Yhdysvaltojen merkittävin osavaltio. Roosevelt voitti New Yorkin osavaltion vuoden 1930 kuvernöörivaalin ylivoimaisesti. Roosevelt jätti kuvernöörin viran 31.12.1932, kun hänet oli valittu Yhdysvaltojen presidentiksi vuoden 1932 presidentinvaaleissa. Kuvernöörin tehtävät siirtyivät varakuvernööri Herbert Lehmanille, joka voitti New Yorkin kuvernöörivaalit 1932. 1932 presidentinvaalit Roosevelt oli jo vuosia suunnitellut ja valmistellut itseään vuoden 1932 presidentinvaaleihin. Rooseveltilla oli jo taustaa maanlaajuisista vaalikampanjoista, sillä hän oli James M. Coxin varapresidenttiehdokas vuoden 1920 presidentinvaaleissa. Lisäksi Rooseveltilla oli tunnettu sukunimi, koska Rooseveltin vaimo, Eleanor Roosevelt oli presidentti Theodor Rooseveltin veljentytär. Rooseveltin avustajat, kuten Louis Howe, ja muut kampanjan avustajat hakivat monia tukijoita, jonka avulla Roosevelt pystyi kukistamaan texasilaisen haastajan John Nance Garnerin ja newyorkilaisen Al Smithin. Demokraattien puoluekokouksessa kesällä 1932 Roosevelt valittiin presidenttiehdokkaaksi ja edustajainhuoneen puhemies John Nance Garner varapresidenttiehdokkaaksi. Presidentti Roosevelt pääsi murskavoitolla Valkoiseen taloon. Istuva presidentti Herbert Hoover sai vain 59 valitsijamiestä ja voitti 6 osavaltiossa, kun Roosevelt voitti 472 valitsijamiestä 42 osavaltiosta. Hooverille häviö oli suuri isku usean historioitsijan mukaan, koska Hooverilla oli oma suunnitelma suuren laman hoidossa. Rooseveltin voittoa auttoi se, että Hooveria pidettiin hyvin epäsuosittuna ehdokkaana. Kesäkuussa 1932 Hoover oli määrännyt Douglas MacArthurin poistamaan kymmeniä tuhansia kodittomia veteraaneja perheineen Washington D.C:stä. Kodittomat veteraanit eli niin sanottu "Bonus Army" tai Bonus Expeditionary Force, joka koostui tuhansista kodittomista veteraaneista ja heidän perheistään, olivat kokoontuneet Washington D.C:hen ja perustaneet leiripaikan. Bonus Armyn jäsenet vaativat Hooverilta töitä, ruokaa ja ruoka-apua sekä ensimmäisen maailmansodan jälkeen heille luvattua eläkettä, joka oli heille luvassa vasta viitisentoista vuotta myöhemmin. MacArthur poisti Bonus Armyn väen väkivaltaisesti, ja hän ajoi panssarivaunuilla leirintäpaikalle ja käytti kyynelkaasua väkijoukon poistamiseksi. Rooseveltin on sanottu yksityisesti kommentoineen Hooverin ja MacArthurin toimia Bonus Armyn poistosta "Alright, I guess I've just won this election." (suom. Saatoin juuri voittaa vaalit). Myös monet köyhät ja työttömät olivat kerääntyneet kaupunkien slummeihin tai maaseudulle pieniin leirikommuuneihin, joita media kutsui Hooveria pilkkaamalla nimellä "Hooverville" eli "Hooverkylä". Yleensä Valkoisesta Talosta lähtevä ja sisääntuleva presidentti tekevät laajaa yhteistyötä maan stabiliteetin, uuden kabinetin ja hallinnon prosessoinnissa sekä muissa asioissa, mutta Rooseveltilla ja Hooverilla oli hyvin vaikea tehdä yhteistyötä. Maailman valtiot olivat kokoontuneet Lontoon talouskonferenssiin ja lähtevä presidentti Hoover pyysi, että Roosevelt tekisi yhteistyötä nimittämällä Yhdysvaltain tulevan lähettilään neuvotteluihin sekä suunnittelemalla yhteisen ohjelman konferenssiin. Roosevelt kuitenkin kieltäytyi yhteistyöstä, jonka takia lähtevä presidentti pyysi vielä myös kautensa päättävältä kongressilta apua. Lisäksi siirtymäkaudella Yhdysvaltojen talous oli joutunut uudestaan kriittiseen tilanteeseen. Joulukuusta 1932 helmikuuhun 1933 keskimäärin 100 pankkia meni konkurssiin päivittäin Yhdysvalloissa. Hooverilla ja Rooseveltilla oli erilaiset suunnitelmat kriisin torjumiseen. Rooseveltin ja Hooverin kuoppaisesta siirtymävaiheesta huolimatta kongressi hyväksyi Yhdysvaltain perustuslakiin 20. lisäyksen, jonka mukaan uusi kongressi aloittaa toimintansa jo 3. tammikuuta ja presidentti astuu virkaan 20. tammikuuta. Aikaisemmin kongressi ja presidentti astuivat virkaan 4. maaliskuuta. Roosevelt oli ensimmäinen presidentti, joka vuonna 1937 astui virkaan 20. tammikuuta. Aika presidenttinä Ensimmäinen kausi ja New Deal Roosevelt nousi presidentiksi, kun suurta lamaa oli kestänyt yli kolme vuotta. Hän toteutti merkittäviä taloudellisia ja sosiaalisia uudistuksia, joita kutsuttiin nimellä New Deal. Roosevelt ajatteli laman johtuvan siitä, että ihmiset ja yritykset olivat tulleet pelokkaiksi eivätkä uskaltaneet kuluttaa. Virkaanastujaispuheessaan hän lausui kuuluisiksi tulleet sanansa: ”Ainoa asia, jota meidän on syytä pelätä, on pelko itse.” Kautensa alussa hän hyväksytti kongressilla lakeja, joiden oli tarkoitus palauttaa kansalaisten luottamus pankkitoimintaan. Rooseveltin aikana kumottiin myös kieltolaki. Hänen kaudellaan käynnistettiin useita voimakkaita julkisen rakentamisen ohjelmia. National Industrial Recovery Act takasi vähimmäispalkan, sääteli liikeyrityksiä tiukasti ja perusti National Recovery Administrationin, joka toimi vuodesta 1933 vuoteen 1935, jolloin korkein oikeus lopetti sen perustuslain vastaisena, koska se käytti osavaltioille kuulunutta valtaa. Vuonna 1935 hyväksyttiin National Labor Relations Act, joka sisälsi osittain samaa kuin edellä mainittu laki ja takasi työntekijöille oikeuden järjestäytyä ja käyttää joukkovoimaa ja lakkoja etujensa puolustamiseen ilman pelkoa työpaikan menettämisestä ja pakotti työnantajat neuvottelemaan ammattiliiton kanssa ja noudattamaan kollektiivisen sopimuksen työehtoja. Vuonna 1935 perustettiin myös liittovaltion Social Security Administration, joka oli alun perin vanhuuseläkelaitos, mutta jota myöhemmin on laajennettu muuhunkin sosiaaliturvaan. Social Security Administration rahoitetaan regressiivisellä palkkaverolla, ja se on edelleen olemassa ja nauttii laajaa suosiota. Historioitsijat ja taloustieteilijät kiistelevät yhä ohjelman vaikutuksista. Vapaata taloutta puolustavien mielestä Rooseveltin toimet itse asiassa pahensivat lamaa. Enemmän valtion väliintuloa kannattavat historioitsijat ja taloustieteilijät taas puolustavat Rooseveltin New Deal -ohjelmaa, sillä se loi laajan sosiaaliturvaverkoston sekä uudisti pankki- ja finanssijärjestelmää. Toinen kausi Vuonna 1936 Roosevelt valittiin toiselle kaudelle ylivoimaisella äänten enemmistöllä. Roosevelt oli ensimmäinen Yhdysvaltojen presidentti, joka astui virkaan tammikuun 20. päivänä vuonna 1937. Sääntö perustui vuonna 1933 hyväksyttyyn Yhdysvaltain perustuslain 20. lisäykseen. Toukokuussa 1937 Roosevelt esitti kiistanalaisen lakiesityksen omalle kabinetilleen ja medialle, jossa Roosevelt periaatteessa pyrki Yhdysvaltojen oikeuslaitoksen heikentämiseen. Lakiesityksen taustalla oli mm. Rooseveltin näkökulmasta hyvin konservatiivinen korkein oikeus, jota johti Charles Evan Hughes. Hughesin johtama korkein oikeus oli tuominnut ja kumonnut useita Rooseveltin New Deal -lakiesityksiä ja -ohjelmia perustuslain vastaiseksi, mm. tunnettu Schechter Poultry Corporation vastaan Yhdysvallat jonka mukaan NIRA eli National Industrial Recovery Act ja sen sopimat hinta- ja palkkasääntelyt kumottiin. Rooseveltin lakiesitykseen kuului mm. 70 ikävuoden raja tuomareille Yhdysvaltojen korkeimmassa oikeudessa, uuden tuomarin lisääminen jos yli 70-vuotias tuomari ei eroaisi, ja korkeimman oikeuden tuomareiden määrän lisääminen viiteentoista tuomariin. Käytännössä tämän tarkoituksena oli saada New Deal -myönteinen korkein oikeus, joka ei pyrkisi kumoamaan Rooseveltin ja liberaalien New Deal -demokraattien lainsäädäntöä. Rooseveltin varapresidentti John Nance Garner kritisoi ja torjui lakiehdotuksen heti (varapresidentti on senaatin puheenjohtaja). Niin media, republikaanit ja konservatiiviset demokraatit hyökkäsivät lakiesitystä vastaan, koska kaikki osasivat huomata, että Roosevelt pyrki heikentämään korkeimman oikeuden valtaa. Toisella kaudellaan Roosevelt oli toteuttamassa vähimmäispalkan maksamista työntekijöille vuonna 1938. Roosevelt antoi tukensa ammattiliitoille AFL ja CIO. Roosevelt sai rahaa 3,3 miljoonaa dollaria kongressilta yleisiin töihin vuonna 1938. Demokraattien häviö marraskuun 1938 vaaleissa vähensi Rooseveltin mahdollisuutta vaikuttaa lainsäädäntöön. Japanin hyökättyä Kiinaan ja natsi-Saksan voimistuessa vuonna 1938, Roosevelt antoi täyden tukensa Kiinalle ja Britannialle vaikkakin pysyi virallisesti puolueettomana. Hänen tavoitteena oli tehdä Yhdysvalloista ”demokratian arsenaali”, joka voisi tukea liittoutuneita sodan aikana. Ensimmäisen kauden jälkeen Yhdysvaltain kongressissa alkoi muodostua niin kutsuttu "Konservatiivinen Oppositio", johon kuului etenkin eteläisen Yhdysvaltojen ja keskilännen edustajia. Ryhmään kuului niin republikaaneja kuten demokraatteja. Tunnetuimpia heistä oli texasilainen Rooseveltin varapresidentti John Nance Garner eli Cactus Jack. 1. joulukuuta 1939 Roosevelt antoi diplomaattisen tukensa Suomelle Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen, ja hän paheksui Neuvostoliiton aloittamaa hyökkäystä. Kolmas ja neljäs kausi sekä toinen maailmansota Vuonna 1940 Roosevelt käynnisti materiaalisen tuen Yhdistyneelle kuningaskunnalle toisessa maailmansodassa. Saman vuoden lopulla hänet valittiin kolmannen kerran presidentiksi vastoin vanhaa kirjoittamatonta sääntöä, jonka mukaan samaa henkilöä ei voitu valita presidentiksi useammaksi kuin kahdeksi kaudeksi. Vuonna 1951 vahvistettu perustuslain XXII lisäys rajoitti presidentin kaudet kahteen – tai yhteensä kymmeneen vuoteen, mikäli hän päätyi varapresidenttinä presidentiksi. Roosevelt piti nk. Arsenal of Democracy puheen joulukuun 29. päivä 1940. Puheessa Roosevelt antoi moraalisen tukensa Isolle-Britannialle, Kiinalle ja liittolaisille sekä lupasi tukea heitä materiaalisesti. Vuonna 1941 Roosevelt loi Lend-Lease-ohjelman, joka antoi laajaa materiaalista tukea Isolle-Britannialle, Tšiang Kai-šekin Kiinan tasavallalle ja kesä-heinäkuusta 1941 eteenpäin myös Neuvostoliitolle. Lend-Lease avun saajien ei pitänyt maksaa ennakkoon tai korkoa. Elokuussa 1941 Roosevelt antoi yhdessä Winston Churchillin kanssa Atlantin julistuksen, joka vaikutti osaltaan Yhdistyneiden kansakuntien perustamiseen. Rooseveltin kolmannen presidenttikauden aikana Japani hyökkäsi Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Tämän jälkeen Yhdysvallat julisti sodan Japanille, ja vähän myöhemmin myös Saksa julisti sodan Yhdysvalloille, joka näin tuli mukaan toiseen maailmansotaan. Roosevelt hyväksyi Manhattan projektin luomisen, joka kehitti maailman ensimmäisen atomipommin. Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen Yhdysvalloissa pelättiin japanilaisten hyökkäystä Yhdysvaltojen länsirannikolle, jossa asui mittava japanilaisvähemmistö. Tämä lopulta johti sotahysteriassa noin 100 000 japanilaisamerikkalaisen internointiin vuosina 1942-1946. Koska Roosevelt katsoi Neuvostoliitolla olevan tärkeä osuus Saksan ja Japanin voittamisessa, hän teki muun muassa Jaltan konferenssissa Josif Stalinille huomattavia myönnytyksiä, jotka osaltaan vaikuttivat Neuvostoliiton vaikutusvallan laajenemiseen Euroopassa sodan jälkeen. Toisaalta Roosevelt vaikutti huomattavasti myös Yhdysvaltain sotilaallisen mahdin voimistumiseen. Roosevelt oli ainoa Yhdysvaltojen presidentti, joka oli valittu kolmeksi kertaa presidentiksi. Roosevelt päätti olla ehdokkaana vielä neljännen kerran Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 1944. Demokraattien puoluekokouksessa kesällä 1944 Roosevelt joutui myöntymään puolueen jäsenten vaatimuksiin uudesta varapresidentistä, koska puolue katsoi, että tuleva varapresidentti edustaisi demokraattipuoluetta sodan jälkeen ja monet pitivät istuvaa varapresidenttiä Henry Wallacea radikaalina, koska hän tuki vahvasti ammattiliittoja. Varapresidentti Henry A. Wallace oli kuitenkin vielä ehdolla, koska Roosevelt itse halusi Henry Wallacen jatkavan varapresidenttinä. Puolueen sisäinen painostuksen jälkeen Roosevelt kuitenkin myöntyi ja puoluekokous päätyi lopulta Missourin osavaltion senaattori Harry S. Trumaniin. Vaalien kampanjoinnissa kesä-syksyllä 1944 Rooseveltia ja demokraatteja auttoi Yhdysvaltojen ja Liittoutuneiden tärkeät sotilaalliset voitot mm. Rooman valtaus kesällä 1944, Operaatio Overlord ja Normandian maihinnousua seurannut menestys, Operaatio Dragoon ja Leytenlahden taistelu. Vuonna 1944 Roosevelt valittiin vielä neljännen kerran Yhdysvaltain presidentiksi. Hänen terveytensä alkoi kuitenkin heiketä, ja hän kuoli kesken presidenttikauden. Uudeksi presidentiksi tuli varapresidentti Harry S. Truman. Roosevelt oli polion takia invalidi ja joutui käyttämään pyörätuolia. Hän pyrki peittelemään vammansa vakavuutta julkisuudelta, ja onnistuikin, sillä hänen aikanaan televisio ei vielä hallinnut tiedonvälitystä. Kuolema Franklin Roosevelt kuoli 12.4.1945 aivoverenvuotoon Rooseveltin perheen kesämökillä Warm Springsissä, Georgiassa. Rooseveltin terveydentila oli ollut heikko jo vuodesta 1944. Vuoden 1944 presidentinvaalien kampanjointi, Jaltan konferenssi ja sodanaikainen stressi myös heikensivät Rooseveltin tilaa. Monet demokraatit huomasivat tämän ja pelkäsivät, että hän ei pystyisi enää olemaan ehdolla vuoden 1944 Yhdysvaltain presidentinvaaleissa tai toimimaan presidenttinä. Franklin Roosevelt oli seitsemäs Yhdysvaltojen presidentti, joka kuoli kesken presidenttikauden. Rooseveltin arkku kuljetettiin junassa Warm Springsistä Washington D.C:hen. Tuhansia kansalaisia antoi osanottonsa radan varrella, kun arkku kulki junalla Georgiasta Yhdysvaltojen itärannikkoa pitkin. Kymmenet tuhannet kansalaiset antoivat osanottonsa edesmenneelle presidentille Valkoisen Talon etupihalla. Arkku siirrettiin junalla Rooseveltin kotikylään Hyde Parkiin. Junan kyydissä oli presidentti Harry S. Truman, korkeimman oikeuden tuomarit ja Trumanin kabinetti. Toinen juna toi Yhdysvaltain kongressin Hyde Parkiin, jossa Franklin Delano Roosevelt haudattiin perheen omalle tilalle. Varapresidentti Harry S. Truman vannoi presidentin valan 12.4.1945 ja hänestä tuli Yhdysvaltojen 33. presidentti. Lapset Roosevelt sai puolisonsa Eleanor Rooseveltin kanssa kuusi lasta: Anna Eleanor Roosevelt (1906–1975) James Roosevelt (1907–1991) Franklin Delano Roosevelt Jr. (1909–1909) Elliott Roosevelt (1910–1990) Franklin Delano Roosevelt Jr. (1914–1988) John Aspinwall Roosevelt (1916–1981) Lähteet Kirjallisuutta Brands, Henry William: Traitor to His Class: The Privileged Life and Radical Presidency of Franklin Delano Roosevelt. Anchor Books, 2008. ISBN 978-0-307-27794-7 Smith, Jean Edward : FDR. Random House Trade, 2008. ISBN 978-0812970494 Aiheesta muualla Valkoisen talon sivu Franklin Rooseveltistä. Black, Conrad: Where's FDR when you need him? The Globe and Mail. Vuonna 1882 syntyneet Vuonna 1945 kuolleet Seulonnan keskeiset artikkelit


source: wikipedia

text: Gregoriaaninen kalenteri eli uusi luku on nykyään yleisimmin käytössä oleva kalenteri. Gregoriaanisessa kalenterissa vuoteen lisätään karkauspäivä neljällä jaollisina vuosina lukuun ottamatta sadalla jaollisia vuosia, jotka eivät ole jaollisia 400:lla. Gregoriaanisessa ajanlaskussa 400 vuotta sisältää siis 97 karkausvuotta (eli vuotta, jossa on karkauspäivä), ei sataa, kuten juliaanisessa ajanlaskussa. Karkauspäivä on nykyisin helmikuun 29. päivä, mutta vielä 1990-luvulle asti karkauspäiväksi oli Ruotsissa ja Suomessa nimetty helmikuun 24. päivä. Uuteen kalenteriin siirryttiin Italiassa, Espanjassa, Portugalissa ja Puolassa 4. lokakuuta 1582, jolloin kevätpäivän tasauksen ajankohta korjattiin jättämällä kalenterista 10 päivää pois ja siirtymällä suoraan lokakuun 15. päivään. Ranska, osa Alankomaita ja Luxemburg siirtyivät joulukuussa 1582, ja useimmat katoliset maat seurasivat pian perässä. Protestanttiset ja ortodoksiset maat ovat seuranneet esimerkkiä myöhemmin. Iso-Britannia ja sen siirtomaat siirtyivät uuteen kalenteriin vuonna 1752. Ruotsissa ja Suomessa kalenteriin siirryttiin 1753 jättämällä pois 11 päivää, 17. helmikuuta 1753 jälkeen tuli 1. maaliskuuta. Rakenne Gregoriaaninen kalenteri on pieni korjaus juliaaniseen kalenteriin. Juliaanisessa kalenterissa karkauspäivä pidetään joka neljäs vuosi, jolloin vuoden keskipituus on 365,25 päivää. Koska vuoden oikea pituus on noin 365,2422 päivää, tästä aiheutuu noin kahdeksan päivän virhe tuhannessa vuodessa. Gregoriaanisessa kalenterissa vuoden keskipituus on 365,2425 päivää, joten virhettä kertyy tuhannessa vuodessa vain noin 0,3 päivää. Kalenteri yhtenäistää myös aiemmin käytettyjä kirjavia käytäntöjä: siinä vuosi vaihtuu 1. tammikuuta ja ajanlaskun alkupiste on munkki Dionysius Exiguuksen 500-luvulla laskema Jeesuksen syntymä. Gregoriaaninen kalenteri jakautuu 12 epäsäännöllisen pituiseen kuukauteen. Gregoriaaninen kalenteri on huomattavasti tarkempi ajanlaskujärjestelmä kuin edeltäjänsä juliaaninen kalenteri. Viikonpäivät siirtyvät vuodessa yleensä yhden päivän eteenpäin (karkauspäivät aiheuttavat tähän sääntöön poikkeuksia). Esimerkiksi 20. toukokuuta oli vuonna 2005 perjantai, vuonna 2006 lauantai, vuonna 2007 sunnuntai, vuonna 2008 tiistai, vuonna 2009 keskiviikko, vuonna 2010 torstai ja vuonna 2011 jälleen perjantai. Pääsiäisen ja sen mukana monen muunkin pyhäpäivän paikka vaihtelee yli kuukauden verran. Historiaa Vuonna 46 eaa. Julius Caesar oli määrännyt juliaanisen kalenterin otettavaksi käyttöön Rooman valtakunnassa. Siihen aikaan kevätpäiväntasaus sattui tavallisesti maaliskuun 25. päiväksi. Vuonna 325 Nikean kirkolliskokous otti käyttöön karkean pääsiäissäännön, jonka mukaan pääsiäinen on kevätpäiväntasauksen jälkeisen täydenkuun jälkeinen sunnuntai. Kevätpäiväntasaukseksi määrättiin 21. maaliskuuta, päivä, joksi kevätpäiväntasaus tavallisimmin sattuu. 1500-luvulle tultaessa kevätpäiväntasaus oli ajautunut jo niin paljon taaksepäin, että se sattui yleensä 11. maaliskuuta, mutta pääsiäisen ajankohtaa määritettäessä sen oletettiin edelleen olevan 21. maaliskuuta, joten suhteessa luonnollisiin vuodenaikoihin pääsiäisen keskimääräinen ajankohta siirtyi vähitellen yhä myöhemmäksi. Lopulta katolinen kirkko alkoi pelätä, että tämä keväinen juhla siirtyisi suorastaan keskikesään. Kalenterin korjaajaksi tuli paavi Gregorius XIII. Paljon tarkempi sääntö olisi ollut, että 128:lla jaolliset vuodet eivät ole karkausvuosia. Jostakin syystä Gregorius XIII valitsi epätarkemman säännön, jonka mukaan sadalla jaollisista vuosista vain 400:lla jaolliset vuodet ovat karkausvuosia. Toki valittu sääntö on paljon helpompi muistaa. Esimerkiksi vuodet 1700, 1800 ja 1900 eivät olleet karkausvuosia, mutta vuodet 1600 ja 2000 olivat. Gregoriaaninen kalenteri aiheuttaa yhden päivän virheen noin 3 000 vuodessa, mutta Maan rataliikkeen epäsäännölliset muutokset aiheuttavat samaa suuruusluokkaa olevan virheen. Niitä korjaamaan lisätään aikaan silloin tällöin karkaussekunteja, viimeksi vuonna 2015. Gregoriaaninen kalenteri nimettiin Gregorius XIII:n mukaan, sillä hän julkaisi 24. helmikuuta 1582 bullan Inter gravissimas, jonka mukaan uuteen ajanlaskuun oli siirryttävä saman vuoden lokakuun 4. päivän jälkeen. Käyttöönotto eri maissa Uuteen kalenteriin siirryttiin Italiassa, Espanjassa, Portugalissa ja Puolassa 4. lokakuuta 1582, jolloin kevätpäivän tasauksen ajankohta korjattiin jättämällä kalenterista 10 päivää pois ja siirtymällä suoraan lokakuun 15. päivään. Ranska, osa Hollantia ja Luxemburg siirtyivät joulukuussa 1582, ja useimmat katoliset maat seurasivat perässä lähivuosina. Protestanttiset ja ortodoksiset maat ovat seuranneet esimerkkiä myöhemmin. Iso-Britannia siirtyi uuteen kalenteriin vuonna 1752. Ruotsissa ja Suomessa kalenteriin siirryttiin 1753 jättämällä pois 11 päivää, 17. helmikuuta 1753 jälkeen tuli 1. maaliskuuta (katso myös: ruotsalainen kalenteri). Kerrotaan, että gregoriaanisen kalenterin tullessa käyttöön monet luulivat menettäneensä elämästään yhtä monta päivää kuin kalenterista jätettiin pois. On väitetty, että Englannissa järjestettiin tämän vuoksi jopa mielenosoituksia ("antakaa meille takaisin yksitoista päiväämme!"). Kyseessä on kuitenkin luultavasti pelkkä myytti. Suomi Suomen suuriruhtinaskunnassa Venäjän vallan alla käytettiin gregoriaanista kalenteria, joka erosi muun keisarikunnan ajanlaskusta 1800-luvulla 12 päivää ja 1900-luvulla 13 päivää. Koska Venäjällä ja Suomessa noudatettiin eri kalenteria, kaikki Pietarissa laaditut Suomea koskevat dokumentit saivat kaksoispäiväyksen, yhden ”uutta” ja toisen ”vanhaa” lukua varten. Siksi Venäjän lokakuun vallankumous tapahtui juliaanisen kalenterin mukaan lokakuussa, mutta sen muistoa vietettiin gregoriaanisen kalenterin mukaan marraskuussa. Gregoriaaninen kalenteri otettiin Venäjällä käyttöön vasta 1918, jolloin 31. tammikuuta 1918 seurasi suoraan 14. helmikuuta 1918. Suomen ortodoksinen kirkko noudatti vielä Venäjän vallan aikana juliaanista kalenteria ja siirtyi gregoriaaniseen kalenteriin vasta 1920-luvulla. Silloinkin asiasta käytiin kirkkokunnan sisällä pitkällisiä kiistoja. Venäjän ortodoksinen kirkko käyttää edelleen juliaanista kalenteria, mistä syystä joulua vietetään Venäjällä 7. tammikuuta (gregoriaanisen kalenterin mukaan; juliaanisen kalenterin mukaan päivä on 25. joulukuuta). Myös jotkut muut ortodoksiset kirkot käyttävät yhä juliaanista kalenteria. Pääsiäisen paikka määräytyy kuitenkin kaikissa ortodoksisissa kirkoissa juliaanisen kalenterin perusteella, Suomen ortodoksista kirkkoa lukuun ottamatta. Muuta Jotkin protestanttiset maat määräsivät otettuaan gregoriaanisen kalenterin käyttöön pääsiäisen paikan aluksi hieman eri tavalla (todellisten täydenkuun ja kevätpäiväntasauksen mukaisesti) kuin gregoriaanisessa kalenterissa tavallisesti, koska ne eivät halunneet noudattaa paavin määräystä täysin sellaisenaan. Tällaista gregoriaanisen kalenterin muunnosta, jossa päivämäärät ovat samat, mutta pääsiäinen ja sen mukana liikkuvat pienemmät pyhät eivät aina ole samassa paikassa kuin tavallisessa gregoriaanisessa kalenterissa, on kutsuttu myös ”parannetuksi kalenteriksi”. Tällaista kalenteria käytettiin gregoriaanisen kalenterin käyttöönoton jälkeen aluksi myös Ruotsissa ja sen myötä Suomessakin. Kun Ruotsi siirtyi tavalliseen gregoriaaniseen kalenteriin, oli Suomi jo liitetty Venäjään, joten Suomi noudatti parannettua kalenteria tämän jälkeenkin. Suomi eli parannetun kalenterin mukaan viimeisenä maana maailmassa. Tästä johtui, että Suomessa juhlittiin kerran, vuonna 1845, pääsiäistä eri aikaan kuin missään muualla; tavallista gregoriaanista kalenteria noudattavissa maissa pääsiäinen oli sinä vuonna aikaisemmin (23. maaliskuuta) ja Venäjällä myöhemmin kuin Suomessa. Suomessa se oli silloin 30. maaliskuuta. Gregoriaanista kalenteria käyttävissä maissa vuoden ensimmäinen päivä on yleensä tammikuun 1. päivä. Kuitenkin esimerkiksi kirkkovuosi alkaa ensimmäisestä adventtisunnuntaista. Roomalaisten taruaikaisessa kalenterissa oli vain kymmenen kuukautta: vuosi loppui joulukuun lopussa ja seuraava alkoi vasta maaliskuun alussa. Tammikuun 1. päivä vakiintui 152 eaa. mennessä konsulien virkavuoden vaihteeksi. Katso myös Kristillinen ajanlasku Bysanttilainen ajanlasku Juutalainen kalenteri Parannettu kalenteri Korjattu juliaaninen kalenteri Maailmankalenteri Gregoriaanisen kalenterin uudistusesitykset Lähteet Viitteet Aiheesta muualla Kalenterit Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Gerby on pääasiassa omakotitaloja käsittävä asuinalue Vaasassa. Se on yksi Vaasan suurimmista kaupunginosista ja 10 961 asukkaallaan Vaasan toiseksi suurin suuralue. Historia Gerby oli vielä 1980-luvulla pieni maalaiskylä, joka oli liitetty osakuntaliitoksella Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1973. Niin sanotun Uuden Gerbyn rakentaminen 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa lisäsi asutusta silloiselle metsäalueelle Första strandenin eli ensimmäisen rannan kohdalta länteen. Myös Storbergetin eli Isokallion alueelle rakennettiin, ja tämän myötä vilkas hiihtoharrastus Storbergetin alueella hiipui. IK Hellas -urheiluseuran hiihtomaja Isokalliolla purettiin jokunen vuosi myöhemmin. Gerbyn vanhin osa on Lillby eli Pienkylä, jossa muun muassa vanha koulu ja nykyinen kylätupa, vanha nuorisoseuratalo sekä vanha VPK:n rakennus sijaitsevat. Gerbyn vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun alusta, osittain jopa 1700-luvun lopulta, ja niitä on nimenomaan Pienkylän ympärillä. 1990-luvun alkuun asti Gerbyssä oli oma kauppa ja posti, jotka sittemmin lakkautettiin. Nyt alueella on suuri S-market. Gerbyn 215-paikkainen pienvenesatama sijaitsee nykyisellä uuden Gerbyn alueella. Se on vanha ja perinteikäs venevalkama, jota laajennettiin 2013–2014. Aivan venesataman vieressä on Vaasan kaupungin ennen ylläpitämä nuorisotalo Villa Gerby, joka on nykyään suljettu. Palvelut Alueella toimii kaksi koulua, sekä suomen- että ruotsinkieliset, nimeltään Länsimetsän koulu ja Gerby skola. Alueella sijaitsi myös terveyskeskus, joka kuitenkin suljettiin vuoden 2022 lopulla, kun palvelut siirtyivät uuteen H-taloon keskussairaalan viereen. Alueella on myös Gerbyn seurakuntatalo, Vestiksen toimitilat, kauppa, pankkiautomaatti ja ABC-automaattihuoltoasema. Alueella on pizzeria "Dallas Pizza Palazzo". Gerbyn nähtävyyksiin kuuluu myös "Rapatunturi" eli Rapis, viralliselta nimeltään Jerppyynmäki, jonka huipulla on syksyllä 2022 rakennettu näköalatasanne, josta näkyy jopa Raippaluodon silta. Siirtomaasta koottuja nyppylöitä on alueella kaikkiaan kolme, joissa yhdessä on kaupungin ylläpitämä pulkkamäki ja grillipaikka. Gerbyn venevalkamassa seikkaillaan Yön Polte -yhtyeen hittikappaleessa Tyttö sinä olet meritähti. Kaupunginosat Isolahti Vetokannas Länsimetsä Vanha Gerby Kortelaakso Lillby Pukinjärvi Rajarinne Gerbyn niemi Gerby Västervik Gerbyn saaristo Lähteet


text: George Walker Bush (, s. 6. heinäkuuta 1946 New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi maansa 43. presidenttinä kaksi virkakautta vuosina 2001–2009. Bush aloitti poliittisen uransa toimimalla Texasin kuvernöörinä vuosina 1995–2000. Bush nousi republikaanien presidenttiehdokkaana Yhdysvaltain presidentiksi täpärällä voitolla vuoden 2000 presidentinvaaleissa. Vuonna 2004 Bush sai jatkokauden voitettuaan demokraattien vastaehdokkaan John Kerryn. Bushin kausi muistetaan erityisesti syyskuun 11. päivän terrori-iskuista, joiden seurauksena Bush julisti ”terrorisminvastaisen sodan”. Terrorismin vastainen sota sisälsi muun muassa Afganistanissa vuonna 2001 ja Irakissa vuonna 2003 alkaneen sodan. Bushin kauden lopulla 2008 Yhdysvallat veti maailman mukanaan maailmanlaajuiseen taantumaan. Bushin talouspolitiikka perustui uusliberalistiseen ideologiaan, veronkevennyksiin ja sääntelyn purkamiseen. Hän jatkoi edeltäjänsä Bill Clintonin vapaakauppasopimusten ratifioimista ja laajentamista. Bush myös lisäsi julkisia menoja ennätyksellisen paljon. Bush tuli tunnetuksi konservatiivisena poliitikkona. Hän muun muassa vastusti aborttia, homoavioliittoja ja suhtautui epäilevästi ihmisen aiheuttamaan ilmastonmuutokseen, eikä ollut valmis kansainvälisiin sopimuksiin sen estämiseksi. Uskonto on vaikuttanut hyvin vahvasti hänen arvomaailmaansa ja päätöksentekoonsa. Bush oli myös kuolemanrangaistuksen kannattaja. Bushin oppi on nimetty Bushin mukaan. George W. Bush tunnetaan populaarikulttuurissa myös kielellisistä kömmähdyksistään, niin sanotuista ”bushismeista”. George W. Bushin isä George H. W. Bush oli Yhdysvaltain 41. presidentti vuosina 1989–1993. Varhainen elämä Perhe Bush syntyi varakkaan itärannikkolaisen suvun vesana New Havenissa Connecticutissa. Hänen vanhempansa George ja Barbara Bush muuttivat Texasiin hänen ollessaan kaksivuotias. Bush kasvoi Midlandissa ja Texasin Houstonissa. Hänellä on neljä sisarusta: Jeb, Neil, Marvin ja Dorothy. Hänellä oli myös pikkusisar Robin, joka menehtyi kolmevuotiaana leukemiaan vuonna 1953. Bushin välinimi Walker on hänen isoäitinsä sukunimi. Bushin lähisuvussa on muitakin menestyneitä poliitikkoja. Bushin isoisä Prescott Sheldon Bush oli pankkiiri ja senaattori Connecticutista. Isä George H. W. Bush nousi öljyalan kautta ensin edustajainhuoneen jäseneksi, Yhdysvaltain Kiinan-suurlähettilääksi, CIA:n johtajaksi, Ronald Reaganin varapresidentiksi ja vuonna 1989 Yhdysvaltain presidentiksi. Bushin pikkuveli Jeb Bush oli Floridan kuvernööri vuosina 1998–2007. Opiskelu ja kansalliskaarti Bush kävi Phillips Academya Andoverissa Massachusettsissa ja meni isänsä tavoin Yalen yliopistoon, jossa hän suoritti vuonna 1968 kandidaatin tutkinnon (BA) pääaineenaan historia. Bushin opintomenestys Yalessa oli keskinkertainen. Hän oli miesopiskelijain yhdistyksen puheenjohtaja sekä Skull and Bones -salaseuran jäsen. Toukokuussa 1968 Vietnamin sodan ollessa käynnissä Bush hyväksyttiin Texasin ilmakansalliskaartiin. Hän pyrki syksyllä 1970 Texasin yliopistoon lukemaan lakia, mutta häntä ei hyväksytty sinne. Lentäjäkoulutuksen jälkeen Bush sijoitettiin Ellingtonin lentotukikohtaan F-102-ohjaajaksi. Bush haki vuonna 1972 siirtoa Alabaman kansalliskaartiin työskennelläkseen republikaanien vaalikampanjassa, ja hän sai vapautuksen puoli vuotta etuajassa kuusivuotisesta palveluksestaan mennäkseen Harvardin yliopistoon. Harvard Business Schoolissa Bush suoritti liiketalouden maisterintutkinnon (MBA) ja valmistui 1975. Työ öljyteollisuudessa ja yritys kongressiin Valmistuttuaan Harvardista Bush aloitti työt öljyteollisuudessa Texasissa. Vuonna 1978 Bush pyrki Texasista Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneeseen. Hän hävisi demokraattipuolueen Kent Hancelle 6 000 äänellä. Bush jatkoi öljyteollisuudessa: hän oli vanhempana osakkaana tai toimitusjohtajana yrityksissä kuten Arbusto Energy, Spectrum 7 ja Harken Energy, kun se osti Spectrum 7:n. Avioituminen Vuonna 1977 Bush tapasi kirjastonhoitaja Laura Welchin ystäviensä puutarhajuhlissa. He menivät naimisiin kolmen kuukauden seurustelun jälkeen ja asettuivat Texasin Midlandiin. Kaksostytöt Jenna ja Barbara Bush syntyivät vuonna 1981. Raitistuminen ja uskoontulo Bush on myöntänyt alkoholinkäytön olleen hänelle tapa kansalliskaartin aikoina, ja hän on kuvannut käyttäytymistään ”vastuuttomaksi nuoruudeksi”. Hänet tuomittiin 150 dollarin sakkoon ajoneuvon kuljettamisesta päihtyneenä vuonna 1976, ja hän menetti ajo-oikeutensa Mainen osavaltiossa vuoteen 1978 saakka. Laura Bushilla oli merkittävä vaikkakin hienovarainen rooli Bushin raitistumisessa 1980-luvun puolivälissä. Raitistumisensa yhteydessä Bush erosi anglikaanikirkosta ja liittyi metodistikirkkoon. Bush sanoo olevansa uudestisyntynyt kristitty, eli hän on kokenut niin sanotun uskoon tulemisen. Bush itse kertoo, että hänen uskonnollisuutensa taustalla on paitsi perheen traditio, myös liiallinen alkoholin käyttö, josta hän pääsi eroon Jumalan avulla kostean 40-vuotispäivänsä jälkeen. Myöhemmin Texasin kuvernöörinä Bush toi kirkot mukaan sosiaaliturvan toteuttamiseen. Hän laajensi osavaltion rahoitusta uskonnollisille järjestöille, jotka järjestivät koulutusta, alkoholi- ja huumeriippuvuushoitoa ja perheväkivallan estotyötä (ns. Faith-Based Initiatives). Kuvernöörinä Bush allekirjoitti 17. huhtikuuta 2000 säädöksen, jolla kesäkuun 10. päivä julistettiin Texasissa ”Jeesus-päiväksi”. Bushia arvosteltiin perustuslain määräämän kirkon ja valtion eron rikkomisesta. Bush muutti vuonna 1988 perheineen Washingtoniin tukemaan isänsä presidentinvaalikampanjaa. Lee Atwaterin ja Doug Weadin kanssa hän kehitti konservatiivikristittyihin ja evankelisteihin vedonnutta kampanjaa, koska näitä pidettiin vaalien ratkaisijoina. Osuus baseball-joukkueesta Palattuaan Texasiin Bush osti huhtikuussa 1989 600 000 dollarilla osuuden Texas Rangers -baseballjoukkueesta ja toimi viisi vuotta sen toimitusjohtajana. Joukkue menestyi tänä aikana, ja se oli MLB:n American Leaguen läntisen divisioonan sarjataulukon kärjessä 1994 ennen kuin lakko katkaisi kauden. Bushin rooli Rangersin johdossa toi hänelle runsaasti julkisuutta. Myydessään joukkueen osakkeet hän sai 15 miljoonaa dollaria. Texasin kuvernöörinä 1995–2000 Ennen presidentiksi valitsemistaan Bush toimi 1995–2000 Texasin kuvernöörinä. Bush ilmoitti pyrkivänsä Teksasin kuvernööriksi vuoden 1994 vaaleissa. Hän voitti helposti republikaanien esivaalin. Hänen vastaehdokkaansa oli istuva kuvernööri, demokraatti Ann Richards. Bush voitti saaden 53 prosenttia äänistä Richardsin 46 prosenttia vastaan. Kuvernöörinä Bush lisäsi varoja koulutukseen ja uudisti rikosoikeusjärjestelmää. Hänen aikanaan Texasissa teloitettiin 152 rikollista – enemmän kuin kenenkään muun nykyaikaisen kuvernöörin aikana. Ainoa jonka kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi oli sarjamurhaaja Henry Lee Lucas. Bush hyödynsi budjettiylijäämää leikaten veroja kolmen miljardin dollarin edestä, mikä oli suurin veronleikkaus Texasin historiassa. Vuonna 1998 Bush valittiin toiselle perättäiselle nelivuotiskaudelle ensimmäisenä Texasin kuvernöörinä (kausi pidennettiin nelivuotiseksi 1975). Hän sai äänistä lähes 69 prosenttia. Presidenttinä 2001−2009 Presidentinvaalit 2000 Bush lähti pyrkimään Yhdysvaltain presidentiksi vuoden 2000 vaaleissa. Bushin merkittävimpänä vastaehdokkaana rebublikaanisen puolueen esivaalissa oli senaattori John McCain Arizonasta. Voitettuaan republikaanien esivaalin Bush sai vastaansa demokraattisen puolueen ehdokkaan, varapresidentti Al Goren. Bushin kampanjan arkkitehtina toimi sukupolvensa lahjakkaimmaksi strategiksi luonnehdittu Karl Rove. Bush valitsi varapresidenttiehdokkaakseen entisen edustajainhuoneen jäsenen ja puolustusministerin Dick Cheneyn. Bush hyökkäsi kampanjassaan Gorea vastaan asekontrollin ja verotuksen avulla. Bush arvosteli Goren kannattamaa Kioton sopimusta sanoen sen rasittavan keskilännen osavaltioiden teollisuutta ja johtavan talousvaikeuksiin. Bush sai presidentinvaaleissa marraskuussa 2000 kaikkiaan 271 valitsijamiestä ja Gore 266, vaikka Gore saikin koko maassa noin 500 000 ääntä enemmän kuin Bush. Näin Bushista tuli presidentti. Floridan täpärän tuloksen tarkistaminen viivytti lopullisen tuloksen varmistumista. Kun Yhdysvaltain korkein oikeus lopulta määräsi tarkistuslaskennat suoritetuksi, Bush oli voittanut Floridassa 537 äänellä. Koska osavaltion vaalien voittaja saa kaikki osavaltion valitsijamiehet, Floridan voitto ratkaisi vaalit Bushin voitoksi. Ensimmäinen presidenttikausi George W. Bush oli 54-vuotias aloittaessaan ensimmäistä presidenttikauttaan vuonna 2001. Syyskuun 11. päivän terrori-isku oli käänteentekevä tapahtuma koko Bushin presidenttikaudelle. Iskun jälkeen Bush pyrki esiintymään vahvana johtajana vastaamaan terrorismin uhkaan sotilaallisella voimalla. Bushin julistamasta sodasta terrorismia vastaan tuli hänen presidenttikautensa hallitseva ulkopoliittinen linja. Sodan tavoitteeksi muodostui Bushin hallinnon puheissa ääri-islamistinen Al-Qaida -järjestön ja sen tukijoiden kukistaminen sekä syyskuun iskuista vastuun ottaneen Osama bin Ladenin vangitseminen. Bush vaati Afganistanin talibanhallintoa luovuttamaan bin Ladenin Yhdysvaltoihin ja sulkemaan terroristien koulutusleirit. Kun tähän ei suostuttu, Yhdysvaltojen johtama liittouma aloitti hyökkäyksen maahan 7. lokakuuta johtaen vuonna 2021 loppuneeseen Afganistanin sotaan. Vuonna 2002 Yhdysvallat alkoi epäillä Irakin hallitsijan Saddam Husseinin pitävän hallussaan joukkotuhoaseita ja että hänellä on aktiivisia yhteyksiä terroristijärjestöihin. Yhdysvallat hyökkäsi Irakiin maaliskuussa 2003. Saddam syrjäytettiin ja lopulta teloitettiin, mutta väitettyjä joukkotuhoaseita ei löytynyt. Lyhyeksi aiottu sota pitkittyi, sillä Saddamin syrjäyttäminen nosti pintaan useita ääri-islamilaisia ryhmiä. Presidentin uran alkuvaiheessa Bush tuli tunnetuksi omintakeisesta sanojen lausunnastaan ja epätavallisista kieliopillisista rakenteista. Tästä johdettiin nopeasti termi bushismi. 28. maaliskuuta 2001 Yhdysvallat vetäytyi ilmastosopimuksesta. 26. toukokuuta 2001 julkistettiin 1300 miljardin dollarin veronkevennyspaketti. Valtiovarainministeri Paul O'Neill erotettiin 5. joulukuuta 2001. Tammikuussa 2004 istuvan presidentin kannatukseksi mitattiin 50 prosenttia. Toinen presidenttikausi Bush pyrki jatkokaudelle ja asettui ehdolle vuoden 2004 presidentinvaaleissa. Hän ei saanut puolueensa esivaaleissa merkittäviä vastaehdokkaita. Bush sai vastaansa demokraattien ehdokkaan John Kerryn. Vaalikampanjoiden keskeiseksi teemaksi nousivat terrorismi sekä Irakin sota ja Yhdysvaltain miestappiot siinä. Vaalin tulos oli jälleen täpärä, ja se ratkesi tällä kertaa Ohion osavaltion tulokseen. Bush sai koko maassa 286 valitsijamiestä (50,7 prosenttia äänistä) ja Kerry 251 valitsijamiestä. Marraskuussa 2004 Colin Powell erotettiin ja tilalle ulkoministeriksi tuli Condoleeza Rice. Time-lehti valitsi George W. Bushin Vuoden henkilöksi vuoden 2004 viimeisenä päivänä. Bushilla oli ongelmia haluamansa lainsäädännön läpiajamisessa Yhdysvaltain kongressissa vuonna 2005 alhaisten kannatuslukujensa vuoksi. Bush myönsi, että ihmisen toimet ovat ”saattaneet osaltaan kiihdyttää” ilmastonmuutosta, mutta hän kieltäytyi allekirjoittamasta Kioton ilmastosopimusta vedoten Yhdysvaltain talouden riippuvuuteen päästöistä. Yleisesti ottaen Bushin linja ei toisella kaudella olennaisesti muuttunut. Bush joutui salamurhayrityksen kohteeksi Tbilisissä Georgiassa 10. toukokuuta 2005. Vladimir Arutinian sai teosta elinkautisen vankeustuomion. Hurrikaani Katrinan iskettyä 29. elokuuta 2005 New Orleansiin nousi vilkas keskustelu paikallisesta, osavaltion ja liittovaltion toiminnasta myrskyyn valmistauduttaessa ja sen jälkeen. Hurrikaani surmasi yli 1 800 ihmistä Yhdysvalloissa ja 80 % New Orleansista jäi veden peittoon. Toukokuussa 2006 presidentin kannatukseksi mitattiin 31 %. 28. elokuuta 2006 vielä republikaanienemmistöinen kongressi hyväksyi lain, joka laillisti vangittujen kuulustelumenetelmät. Lain hyväksyminen seurasi heinäkuun korkeimman oikeuden päätöstä, jonka mukaan ohjelma oli perustuslain vastainen. Se oli toinen kerta, kun Bush yritti saada kongressin hyväksymään lain. Bush allekirjoitti Military Commissions Actin 17. lokakuuta 2006. Oikeusministeriksi vaihtui Bushin toisella kaudella John Ashcroftin sijaan Alberto Gonzales, joka hänkin jätti paikkansa syyskuussa 2007 kahdeksan liittovaltion syyttäjän erottamisesta seuranneen arvostelun jälkeen. Demokraattien voittamien kongressin vaalien jälkeisenä päivänä 8. marraskuuta 2006 Bush ilmoitti korvaavansa puolustusministeri Donald Rumsfeldin entisellä CIA:n johtaja Robert Gatesillä. Senaatti vahvisti Gatesin nimityksen 6. joulukuuta, ja hän astui virkaansa 18. joulukuuta. Kiistelty neuvonantaja Karl Rove sai lähteä 31. elokuuta 2007. Joulukuussa 2008 Bushin kannatukseksi mitattiin 24 prosenttia. 71 % amerikkalaisista vastusti voimakkaasti Bushin politiikkaa ja toimia presidenttinä. Presidenttikausiensa aikana Bush vetäytyi usein lomailemaan presidentin huvilalle Camp Davidiin, jossa hän oli yhteensä 487 päivänä, tai omalle ranchilleen Crawfordiin, jossa hän vietti kahdeksan vuoden aikana 490 päivää kokonaan tai osittain. Elokuussa 2001 Bush vietti Crawfordissa 26 päivän kesäloman ja keskeytti lomailunsa päiväksi ennen Labor Day -viikonloppuaan Camp Davidissa, jotta hän ei olisi rikkonut Richard Nixonin 30 päivän loman ennätystä. Bushin hallitus Presidentiksi nimittämisen jälkeen Bush nimitti Andrew Cardin kansliapäällikökseen, Karl Roven poliittiseksi neuvonantajakseen ja Karen Hughesin Valkoisen talon tiedottajaksi. Colin Powellista tuli ulkoministeri, Paul O'Neillista valtiovarainministeri ja Donald Rumsfeldista puolustusministeri. Oikeusministeriksi Bush nimitti konservatiivisista mielipiteistään tunnetun entisen senaattori John Ashcroftin. Toisen presidenttikauden aikana hallituksen vaihtuvuus oli vilkasta. Ulkoministeri Colin Powell jätti tehtävänsä Bushin toisen kauden alkaessa ja hänet korvasi Condoleezza Rice. Vaihtoa pidettiin varapresidentti Cheneyn ja puolustusministeri Rumsfeldin linjan voittona. Oikeusministeri John Ashcroft päätti tehtävänsä vuonna 2005. Andrew Card erosi tehtävistään huhtikuussa 2006. Puolustusministeri Donald Rumsfeld erosi loppuvuodesta 2006. Bushin hallituksen seuraava oikeusministeri Alberto Gonzales joutui eroamaan elokuun 2007 lopussa. Hallituksen kokouksissa ei suvaittu keskustelua, sillä Bush oli todennut: ”Minä en neuvottele itseni kanssa.” Asiat oli jo sovittu etukäteen suljettujen ovien takana. Varapresidentti Dick Cheneystä tuli vahva vallankäyttäjä, vaikka varapresidentin virka oli ennen ollut lähinnä seremoniallinen. Politiikka Talouspolitiikka Veronalennukset, eläkkeet ja finanssikriisi Bush kevensi verotusta, joskin suhteessa vähiten hyvätuloisten verotaakkaa. Bush aloitti kautensa vuonna 2001 kampanjoimalla ympäri maata hankkiakseen tukea veronalennushankkeilleen. Hänen talouspoliittisen linjansa mukaan käyttämättömät valtion varat tuli palauttaa veronmaksajille: ennustetusta 5,6 biljoonan dollarin tulisi vuosikymmenen aikana palauttaa runsas neljännes, 1,6 biljoonaa veronalennuksina. Kun keskuspankin Alan Greenspan varoitteli lähestyvästä lamasta, Bushin mukaan veronalennus elvyttäisi taloutta ja loisi työpaikkoja. Lopulta viisi senaatin demokraattia asettui verohelpotusten puolelle ja hyväksyi republikaanien kanssa 1 350 miljardin dollarin veronalennuksen 10 vuoden aikana. Työttömyys saavutti huippunsa (6,2 %) kesällä 2003 ja alentui sen jälkeen. Bush alkoi ajaa Yhdysvaltain eläkejärjestelmän muutosta yksityisiin eläketileihin ja kaupallisiin rahastonhoitajiin perustuvaan chileläiseen järjestelmään perustuen, koska Bushin vetoamien laskelmien mukaan Yhdysvaltain eläkejärjestelmän (Social Security) varat loppuvat vuonna 2042 ilman muutoksia järjestelmään. Bush otti asian näkyvästi esille vuoden 2005 State of the Union -puheessaan. O'Neill raportoi vuonna 2002, että Yhdysvaltain budjetin alijäämä oli nousemassa tulevaisuudessa jopa 500 miljardiin dollariin ja kehotti veronkorotuksiin ja menojen leikkauksiin. Raporttia ei otettu huomioon helmikuun 2003 budjettiraporttiin. O'Neill tutki myös eräiden Yhdysvaltain liittolaisten yhteyksiä al-Qaidan rahoitukseen ja vastusti terrorisminvastaista sotaa. Hän erosi vuoden 2002 lopussa, ja valtiovarainministeriksi tuli John W. Snow vuosiksi 2003–2006. Hänen seuraajakseen tuli Henry Paulson. Vuoden 2000 IT-kuplan puhkeamisen jälkeen pyrittiin kehittämään uutta kasvua tuottavia sijoituskohteita. Tällaisiksi muodostuivat etenkin asuntomarkkinat. Pyrkimys antaa jokaiselle mahdollisuus omistusasunnon ostamiseen tuki myös Bushin ”omistajayhteiskunnan” filosofiaa. Keskuspankki Federal Reserve Systemin pääjohtaja Alan Greenspanin piti korot alhaalla, joka mahdollisti edullisen lainanannon. Greenspan ajoi myös uusia ”finanssikeksintöjä”. Näiden sovelluksena syntyivät mm. hedgerahastot, jolle luvattiin ”absoluuttista tuottoa” eli positiivinen tulos kaikissa mahdollisissa oloissa markkinoiden kehityksestä riippumatta. Bushin hallinto vaati Fannie Maeta ja Freddie Macia antamaan 52 prosenttia asuntolainoistaan vähätuloisille, 28 prosenttia erittäin vähätuloisille, siis vielä enemmän kuin Clinton. Näiden lainojen riskejä hajautettiin arvopaperistamalla (ks. subprime), minkä aloitti mainittu Freddie Mac, Bear Stearnsin kautta, 1997, ja Fannie Mae tuli pian mukaan. Kiinteistölainojen välittäjien pääasiakkaat olivat hallituksen virastoja tai pankkeja, jotka hallituksen sääntely pakotti ostamaan näitä roskalainoja. Vuonna 2008 liittovaltion asuntohallinnolla oli 4,5 miljoonaa subprime- ja Alt-A-lainaa, 10 miljoonaa oli Fannie Maella ja Freddie Macillä, ja 2,7 miljoonaa niillä pankeilla, jotka Community Reinvestment Act (CRA) -määräys pakotti niitä ostamaan. Tämä kattoi lähes kaksi kolmannesta roskakiinteistölainoista. Nobelisti Vernon Smith ja Steven Gerstad raportoivat, että vuonna 1997 alkanut asuntokupla jatkoi paisumistaan keskuspankin löysän rahapolitiikan vuoksi ja Clintonin että Bushin hallinnot tuhosivat luototusstandardit laajentamalla kodinomistuspolitiikkaa aggressiivisesti. Yhdysvaltain talouskriisi alkoi kesällä 2006 asuntotaantumana, subprime-kriisi alkoi kesällä 2007 ja kuluttajiin se alkoi vaikuttaa kesällä 2008. Syksyllä 2008 lyhyessä ajassa asuntoluotottajat Fannie Mae ja Freddie Mac otettiin valtion haltuun, investointipankki Lehman Brothers ajautui konkurssitilaan ja Merrill Lynch myytiin kilpailijalle. Suuret IndyMac Bank ja Countrywide-pankit hävisivät myös kartalta. Tammikuuhun 2008 mennessä Yhdysvalloissa oli Bushin presidenttiyden aikana ollut historiallisen pitkä ja voimakas talouskasvu, kun työllisyys oli lisääntynyt 52 kuukautta yhtäjaksoisesti. Valtavat menonlisäykset George W. Bush kasvatti liittovaltion budjettia historialliset 700 miljardia dollaria. Hänen Medicare-lakinsa oikeudesta lääkkeisiin aiheuttaa 800 miljardin dollarin lisämenot vuosikymmenessä. Koulutusmenoja Bush lisäsi reaalisesti 58 prosenttia. Ensimmäisenä presidenttinä hän käytti 3 prosenttia BKT:sta köyhyyden vastaisiin ohjelmiin. Pelkästään vuonna 2008 Bush lisäsi julkista velkaa 2500 miljardilla dollarilla. Bush lisäsi Yhdysvaltain opetustoimen budjettia yli 60 prosenttia, sosiaali- ja terveysalan 22 prosenttia, työvoimahallinnon 56 prosenttia ja liike-elämän sääntelyyn käytettäviä liittovaltion varoja 30 prosenttia. Yhdysvaltojen kotimainen, ei-sotilaallinen varainkäyttö on lisääntynyt 8,2 prosenttia vuodessa (yhteensä 88 prosenttia), suhteellisestikin enemmän kuin kenenkään muun presidentin aikana toisen maailmansodan jälkeen. Bush lisäsi julkisia menoja 70 prosenttia, yli tuplasti sen mitä Clinton. Bush oli ensimmäinen presidentti 176 vuoteen, joka ei kaatanut veto-oikeudellaan ainuttakaan esitystä. Jo ensimmäisten 4,5 vuoden aikana menot lisääntyivät 26 prosenttia, ei-puolustusmenot 18 prosenttia. Bushin 7 000 miljardin dollarin hintainen ikääntyneiden Medicare-lääkeavustusohjelma oli Jan Crawford Greenburgin mukaan ”Yhdysvaltain hyvinvointivaltion suurin laajentuminen 40 vuoteen”. Bush lisäsi huomattavasti myös maatalous- ja yritystukia. Tullit Bush asetti tullit mm. teräksen tuonnille ja Kanadan puutavaratuonnille mutta joutui kumoamaan terästullin WTO:n painostuksesta. Ohjelmia Vuonna 2006 Bush vaati 12 miljoonalle laittomalle maahanmuuttajalle oikeutta työntekoon, jotta nämä eivät joutuisi lainsuojattomina riistetyiksi ja köyhiksi. Toisaalta Bush pyrki rajoittamaan uutta maahanmuuttoa lisäämällä valvontaa Meksikon vastaisella rajalla. Tiedepolitiikka Bush allekirjoitti 9. elokuuta 2001 lain, jolla sallittiin liittovaltion varojen käyttö kantasolututkimukseen, jos ihmisalkioita ei tuhota solujen saamiseksi. Kokeita voi tehdä vain 12:lla olemassa olevalla solulinjalla, joiden pelätään olevan vaurioituneita. Kantasolututkimus liittovaltion varoilla oli kielletty Yhdysvalloissa kokonaan vuonna 1995 republikaanien niin sanotulla Dickeyn lisäyksellä republikaanien saatua enemmistön kongressin molempiin kamareihin. New York Times antoi Bushin presidenttikauden lopulla tunnustusta tämän tuelle AIDSia vastaan maailmanlaajuisesti. Yhdysvaltain kongressi myönsi Bushin aikana 30 miljardia dollaria AIDSin lisäksi malarian ja tuberkuloosin hoitoon kehitysmaissa. Uskonnollisuudesta voimaa Bush on amerikkalaisen metodistikirkon jäsen, vaikka hänet kasvatettiin episkopaaliksi. Myöhemmin presidenttinä hän omaksui ankaran, liki kalvinistisen maailmankatsomuksen, jota hallitsee usko kohtalon kaikkivoipuuteen. Hän on kertonut rukoilevansa usein vaimonsa kanssa presidenttikautenaan ja saaneen rukouksesta erityistä voimaa, lohtua ja sitkeyttä jaksaa jatkaa koettelemuksiaan presidenttinä. Presidentin puheissaan hän viittasikin usein Jumalaan ja hänen retoriikassaan esiintyivät tavan takaa käsitteet ”rakkaus”, ”henki” ja ”pelastus”. Yhdysvaltain hallituskabinetin kokoukset avattiin hänen aikanaan rukoushetkellä. Bush jatkoi uskoon perustuvia ohjelmia myös presidenttinä. Hän antoi 29. tammikuuta 2001 määräyksen White House Office of Faith-Based and Community Initiativesin (OFBCI) perustamisesta. Toinen Bushin aloite on No Child Left Behind Act of 2001, jonka on tarkoitus parantaa Yhdysvaltain peruskoulutuksen tilaa. Se pyrki pienentämään rikkaiden ja köyhien oppilaiden oppimiseroja ja lisäämään huonojen koulujen oppilaiden vanhempien vaihtoehtoja. Bush allekirjoitti sen vuoden 2002 alussa. Arvostelijat jopa Bushin omasta leiristä ovat moittineet ohjelmaa siihen varattujen varojen vähäisyydestä. Lakia pidetään kuitenkin menestyksellisenä, koska tämän jälkeen oppilaiden luku- ja matematiikkatulokset ovat parantuneet huomattavasti. Ilta-Sanomien ulkomaantoimittaja Jari Aleniuksen mukaan ohjelma joka tapauksessa onnistui kohentamaan ykkösluokkalaisten lasten lukutaitoa ja se lasketaan presidentin sisäpolitiikan suuriin saavutuksiin. Ympäristöpolitiikkaa Bushin ilmastolinjaukset ovat aiheuttaneet ihmetystä maailmalla. Aiemmin Bush kiisti jyrkästi ilmastonmuutoksen olemassaolon ja hiilidioksidin yhteyden ilmastonmuutoksen voimistumiseen. Sittemmin Bush on myöntänyt, että ilmastonmuutos on olemassa, mutta hänen hallintonsa ei ole halunnut rajoittaa kasvihuonekaasujen päästöjä laeilla tai sitovilla määräyksillä. Bushin hallinnon haluttomuus ilmastopolitiikkaan on aiheuttanut eripuraa Yhdysvaltain osavaltiotasolla, sillä Yhdysvaltain perustuslaki määrää viranomaisten toimivan, mikäli ”ihmisten hyvinvointi on vaarassa”. Tästä syystä Yhdysvaltain korkein oikeus määräsi vuonna 2007, että liittovaltion ympäristövirasto EPA:n on arvioitava kasvihuonekaasujen vaarallisuus ja haitallisuus ympäristölle ja ihmisille. Jos vaarallisuus todetaan, olisi hallinnon luettava kasvihuonekaasut ilmansaasteiksi, jolloin niiden päästämistä rajoitettaisiin ilmansuojelulain perusteella. Bushin hallinnon kuitenkin sanottu toimineen asiassa vastahakoisesti. Hallintoa on muun muassa syytetty siitä, että se ei ole tarkoituksellisesti suostunut koskaan ottamaan EPA:sta lähetettyä raporttia vastaan, jotta se ei olisi virallisesti käsiteltävä asia muiden virallisten asioiden tapaan. Näin lakiprosessia on saatu pitkitettyä ja rajoituksia vesitettyä. Bushin hallinnon aikaisina saavutuksina on mainittu useiden rauhoitusalueiden perustaminen Tyynelle valtamerelle sekä kansallispuistojen kehittäminen. Toisaalta samalla muun muassa öljynporauksen sallimisesta suojelualueilla on käyty kovaa kiistaa. Vaihtoehtoisiin energiamuotoihinkin on panostettu, vaikka motiivina on saattanut olla maan öljyriippuvuuden vähentäminen. Bushin ”terrorisminvastainen sota” Bushin hallintokausi sai aivan uuden suunnan 11. syyskuuta 2001: Yhdysvaltain jouduttua terroristihyökkäyksen kohteeksi Bush julisti niin sanotun terrorisminvastaisen sodan alkaneen. Tähän kampanjaan ovat kuuluneet muun muassa Afganistanin ja Irakin sota. Iskujen jälkeen ajettiin nopeassa tahdissa läpi Patriot Act -laki. Kotimaan turvallisuutta pyrittiin vahvistamaan uudella, 25. marraskuuta 2002 perustetulla Department of Homeland Security -ministeriöllä, jonka johtoon asetettiin Tom Ridge. Ministeriö aloitti toimintansa alkuvuodesta 2003. Bushin astuessa toiselle kaudelleen Ridgeä seurasi Michael Chertoff. Kotimaan turvallisuusministeriön budjetti vuodelle 2004 oli 36,5 miljardia dollaria, ja se työllisti 184 000 työntekijää vuonna 2005. Pian iskujen jälkeen Bush antoi NSA:lle määräyksen tiettyjen puhelujen seuraamisesta ilman Foreign Intelligence Surveillance Courtin (FISC) määräystä ulkomaiden tiedustelunvalvontalain (50 U.S.C. § 1801) vastaisesti. Detroitilainen tuomari tuomitsi 17. elokuuta 2006 Bushin määräämän, ilman oikeuden tai kongressin hyväksyntää tehdyn terroristien valvontaohjelman Yhdysvaltain kansalaisten salakuuntelun olevan perustuslain vastainen. Jutun vienti eteenpäin pysäytettiin odottamaan valitusta. Guantánamon vankileiri Pian Afganistanin sodan alkamisen jälkeen tammikuussa 2002 Yhdysvallat perusti Kuubaan Guantanamo Bayn laivastotukikohtaan leirin, jonne tuotiin 775 ”laittomiksi taistelijoiksi” luokiteltua vankia. Osaa vangeista on pidetty leirillä viisi vuotta ilman syytteitä. Noin 340 vankia on vapautettu, mutta ketään vangituista vastaan ei ole nostettu syytteitä. Leiriltä vapautetut vangit ovat sanoneet tulleensa kidutetuiksi. Guantanamo Bayn leirin lisäksi Yhdysvaltain CIA:n väitetään kaappaavan ihmisiä eri maista ja lennättävänsä heidät vangittaviksi ja kidutettaviksi eri puolille maailmaa. Loppuvuodesta 2005 paljastunut CIA:n vankilentojen sarja sai useat Euroopan maat aloittamaan tutkinnan, onko Yhdysvallat rikkonut paikallisia lakeja ja kansainvälisiä sopimuksia. Italian hallitus määräsi 22 epäiltyä CIA:n agenttia pidätettäväksi muslimiuskonoppineen kaappauksesta Milanossa 2003 ja Saksa 13 agenttia Saksan kansalaisen Khaled el-Masrin kaappauksesta. Syksyllä 2007 Guantánamon vankileirillä oli suljettuna edelleen noin 340 vankia, joista useimmat olivat olleet leirillä jo useita vuosia. Yhdysvaltain hallituksen mukaan ihmiset voidaan pitää pidätettynä ”loputtomiin”, vaikka heitä vastaan ei ole nostettu mitään syytteitä, eikä heidän pidätystään ole käsitelty oikeudessa. Afganistanin sota Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan joukot aloittivat 7. lokakuuta 2001 Afganistanin pommitukset, jotka johtivat Pohjoisen liiton joukkojen saapumiseen Kabuliin 13. marraskuuta. Joulukuuhun 2001 mennessä YK oli järjestänyt Bonnin sopimuksen, jonka perusteella asetettiin väliaikainen Afganistanin hallitus, jota johti Hamid Karzai, ja Afganistanin järjestyksen ylläpitoon tulivat kansainväliset ISAF-joukot. Yritykset surmata tai vangita al-Qaidan johtaja Osama bin Laden epäonnistuivat, kun hän pakeni joulukuussa 2001 vuoristoiselta Tora Boran alueelta. Myöskään al-Qaidan kakkosmiestä tohtori Aiman al-Zawahria tai Afganistanin Talibanin johtajaa Mullah Omaria ei saatu kiinni. Maata ei saatu täydellisesti hallituksen valvontaan. Vaikka Talibanin vastarinta näytti lyödyltä vuonna 2003, se alkoi myöhemmin voimistua. Nato otti ISAF-joukkojen komennon syyskuussa 2006, ja Yhdysvallat lupasi maahan 12 000 miestä lisää joukkoja. Lokakuussa 2006 maassa oli 41 000 ulkomaista sotilasta. Vuosina 2001-2014 Afganistanissa kuoli 3500 ulkomaalaista sotilasta, joista suurin osa oli amerikkalaisia. Irakin sota Vuoden 2002 puolivälin jälkeen Bushin hallinnon pyytämät CIA:n kokoamat raportit väittivät sekä Irakin Saddam Husseinin pyrkivän aloittamaan uudelleen ydinaseiden kehittelyn että Persianlahden sodassa 1991 lyödyllä Irakilla olevan edelleen biologisia ja kemiallisia aseita ja ohjuksia, joiden kantomatka ylitti YK:n pakotteiden määräykset. Bush sai lopulta lokakuussa 2002 yksisivuisen raportin. Sotaa tuettiin laajalla julkisuus- ja tiedotustoiminnalla etenkin Yhdysvalloissa. Kysymys siitä, liioitteliko Bushin hallinto tahallisesti Irakin uhkaa, muodostui Bushin arvostelun ytimeksi. Valkoisen talon on väitetty tekaisseen ja vääristelleen perusteita hyökkäykselle peitellen omia päämääriään öljyvarojen haltuunottamiseksi. Alkuvuodesta 2008 The Center for Public Integrity -tutkimuslaitos selvitti, että Yhdysvaltain johto esitti kahden vuoden aikana ennen sotaa kaikkiaan 935 valhetta Irakin joukkotuhoaseista ja 532 totuudenvastaista väitettä perusteiksi oikeutukselle hyökätä Irakiin. Loppuvuodesta 2002 ja alkuvuodesta 2003 Bush taivutteli YK:ta pakottamaan Irakin aseriisuntavaatimuksiin. YK:n turvallisuusneuvoston päätöksen 1441 nojalla Hans Blix ja Mohamed ElBaradei johtivat 13. marraskuuta 2002 YK:n asetarkastajaryhmän Irakiin. Tarkastajat poistuivat maasta neljä päivää ennen Yhdysvaltain hyökkäystä sen kehotuksesta, huolimatta siitä että he pyysivät lisäaikaa saadakseen tehtävänsä suoritetuksi. Yhdysvallat haki aluksi YK:n turvallisuusneuvostolta valtuuksia käyttää sotilasvoimaa Irakin päätöslauselmien voimaanpanoon, muttei saanut sitä etenkin Saksan ja Ranskan vastustuksen vuoksi. Tämän jälkeen Yhdysvallat alkoi valmistautua sotaan ja kokosi 49 maan ”halukkaiden koalition”, päätukijanaan Britannian Tony Blair, ja hyökkäsi Irakiin 20. maaliskuuta 2003. Hyökkäys Irakiin Yhdysvaltain hyökkäys aiheutti ennennäkemättömän suuria mielenosoituksia ympäri maailmaa. Myös Yhdysvalloissa nähtiin jatkuvia suurmielenosoituksia rauhan puolesta ja sotaa vastaan. Irakin pääkaupunki Bagdad vallattiin 9. huhtikuuta 2003, ja 1. toukokuuta 2003 Bush julisti lentotukialus USS Abraham Lincolnilla merkittävät sotatoimet päättyneiksi. Toukokuun Mission Accomplished -puhetta arvosteltiin ennenaikaiseksi. Liittouman kokoama ”Iraq Survey Group” ei myöskään löytänyt sodan syyksi ilmoitettuja joukkotuhoaseita. Bush ilmoitti 14. joulukuuta 2005 joukkotuhoaseista keskusteltaessa, että ”on totta että suuri osa tiedustelutiedoista osoittautui vääriksi”. Hän sanoi kuitenkin, että päätös olisi tehty myös myöhempien tietojen varassa. Vuosina 2004–2006 Irakin tilanne heikkeni, ja se muistuttaa Yhdysvaltainkin tiedustelulähteiden arvion mukaan osittain täysimittaista sisällissotaa ja tuloksena on maailman suurin pakolaisongelma. Vaatimukset Yhdysvaltain vetäytymiseksi Irakista ovat kasvaneet. Vuoden 2006 kansallisen tiedusteluraportin mukaan Irakin sota on lisännyt islamistista radikalismia ja pahentanut terrorismin uhkaa. Tammikuun 10. päivän puheessaan 2007 Bush lupasi lähettää Irakiin 21 500 lisää joukkoja tilanteen rauhoittamiseksi. Myöhemmin samana vuonna Irakissa oli 170 000 Yhdysvaltain sotilasta. Tammikuussa 2009, vain viikko ennen virkakautensa päätöstä, Bush myönsi, että toimet Irakissa ”eivät menneet suunnitelmien mukaisesti”. Ulkopolitiikka Bushin ulkopolitiikkaa hallitsi terrorisminvastainen sota ja Irakin sota. Bushin hallinto on vetäytynyt useista kansainvälisistä sopimuksista, kuten Kioton sopimus, Kansainvälinen rikostuomioistuin ja ABM-sopimus. Bush on pyrkinyt luomaan kansallisen ohjuspuolustuksen, jonka ABM-sopimus kielsi. Bush ilmaisi tukensa Taiwanille toukokuussa 2001 mannerkiinalaisen hävittäjän törmättyä Yhdysvaltain EP-3E-vakoilukoneen kanssa, mikä johti yhdysvaltalaismiehistön pidätykseen. Vuosina 2003–2004 Bush määräsi interventiosta Haitille ja Liberiaan Yhdysvaltain etujen suojaamiseksi. Bush arvosteli Jasser Arafatia väkivallan ja aseistettujen ryhmien tukemisesta. Huhtikuussa 2002 ulkoministeri Powell vieraili miehitetyllä Länsirannalla Jeninin pakolaisleirillä, jossa Jeninin verilöylyn väitettiin tapahtuneen, ja ilmoitti kongressille, ettei havainnut merkkejä siitä. Kesäkuussa 2002 Bush ilmoitti ensimmäisenä Yhdysvaltain presidenttinä tukevansa palestiinalaiskysymyksessä kahden valtion ratkaisua. Ulkoministeri Powell joutui arvostelun kohteeksi vuoden 2003 Irakin miehityksen takia. Hän ilmoitti erostaan 11. marraskuuta 2004. Bush nimitti hänen seuraajakseen kansallisen turvallisuuden neuvonantajan Condoleezza Ricen. Toisella kaudellaan Bush pyrki paikkaamaan viileitä välejään Eurooppaan ja kansainväliseen yhteisöön. Bush nimitti Darfurin konfliktia ”kansanmurhaksi”, vaikka Yhdistyneet kansakunnat ei niin tehnyt. Bush kannusti Ukrainan ja Georgian vallankumouksia sekä Mahmud Abbasin valintaa palestiinalaishallinnon presidentiksi. Sen sijaan Hamasin vaalivoitto palestiinalaisten vaaleissa sekä Egyptin muslimiveljenkunnan ja Libanonin Hizbollahin vaalivoitot ovat saaneet tarkkailijoiden mukaan Yhdysvallat vetäytymään demokratian levittämisestä Lähi-idässä. Terrorisminvastaisen kampanjansa yhteydessä Bush nimesi joitain valtioita kuuluvaksi terrorismia tukevaan ”pahan akseliin”. Irakin lisäksi siihen kuuluivat Bushin mukaan Pohjois-Korea ja Iran. Kuukausien kuluessa syytöksestä Pohjois-Korea ja Yhdysvallat irtautuivat 21. lokakuuta 1994 solmitusta sopimuksestaan. Yhdysvallat lopetti joulukuussa 2002 öljynviennin Pohjois-Koreaan syytettyään sitä uraanin rikastamisesta. Pohjois-Korea sanoutui 10. tammikuuta 2003 irti ydinsulkusopimuksesta ja ilmoitti 10. helmikuuta 2006 omistavansa ydinaseen sekä teki koeräjäytyksen 9. lokakuuta 2006. Myös Irania Yhdysvallat syyttää uraanin rikastamisesta ja ydinaseiden suunnittelusta. Sen sijaan aiemmin terroristeja tukenut Libya ilmoitti luopuvansa joukkotuhoaseistaan. Kautensa loppupuolella loppuvuodesta 2007 Bush alkoi hioa rauhaa Israelin ja palestiinalaisten välillä jatkaen seitsemän vuotta keskeytyksissä olleita rauhanponnisteluja. Marylandin Annapolisissa 27. marraskuuta 2007 järjestetyssä konferenssissa päästiin yhteiseen loppulausumaan. Bush ilmoitti päämääräksi perustaa itsenäinen palestiinalaisvaltio vuoden 2008 loppuun mennessä. Tämä lupaus häneltä jäi kuitenkin toteuttamatta. Vuoden 2008 elokuussa Bush menetti tukemansa terrorisminvastaisen sodan liittolaisen, kun Pakistania vuoden 1999 vallankaappauksen jälkeen hallinnut kenraali Pervez Musharraf ilmoitti eroavansa presidentinvirasta. Pian tämän jälkeen Afganistanissa käytävä sota laajeni Pakistanin puolelle Yhdysvaltain lentokoneiden ja joukkojen tehtyä iskuja rajan yli. Arvostelu Bushin hallintoa kohtaan Arvostelu kidutuksesta Ihmisoikeusjärjestöistä ainakin Amnesty on syyttänyt Bushin hallintoa kidutuksesta ja etenkin vesikidutuksen käytöstä. Bushin hallinnon mukaan vesikidutus on tarpeellinen tapa saada terroristeiksi epäillyiltä tunnustus. Keväällä 2008 Yhdysvaltain senaatti sääti lain, joka olisi kieltänyt yksiselitteisesti vesikidutuksen käytön, mutta presidentti Bush esti lain voimaantulon veto-oikeudellaan. Hänen mielestään kidutuksen kieltäminen olisi rajoittanut hallituksen toimia ja kiduttamisen avulla Bushin hallinto voi toimia tulevaisuuden terrori-iskuja vastaan. Arvostelu vankien ihmisoikeuksien loukkauksista Yhdysvaltain poliittisen ja sotilaallisen johdon on esitetty olevan vastuussa ihmisoikeusloukkauksista Abu Graibin vankilassa Irakissa ja Guantánamon vankileirillä Kuubassa. Talvella 2008 julkaistiin Yhdysvaltain senaatin puolustushallinnon selvitys, jonka mukaan Bushin hallinto vastasi suoraan vankien kidutuksesta ja lainvastaisesta kohtelusta. Kohtelu rikkoi räikeästi niitä sotavankien oikeuksia, jotka on määritelty Geneven sopimuksessa. Muun muassa ihmisoikeusjärjestöt ovat pitäneet Guantánamon leirin olemassaoloa sietämättömänä ja vaatineet sen sulkemista. Leiriltä vapautetut vangit ovat sanoneet tulleensa kidutetuiksi. Syytteet ihmisoikeusloukkauksista Helmikuussa 2009 julkaistun YK:n ihmisoikeusraportoijien selvityksen mukaan Bushin hallinto tulisi asettaa syytteeseen sen hallintokauden aikana toteuttamista ihmisoikeusloukkauksista ja kansainvälisen oikeuden rikkomuksista. Raportin mukaan ”Yhdysvallat on luonut poikkeuksellisten tulkintojen, pitkien ja salaisten pidätysten sekä kidutuksen ja muun kaltoin kohtelun kieltoa rikkovien käytäntöjen monimutkaisen järjestelmän” terroristijahdissaan vuoden 2001 jälkeen. Yhdysvaltain hallituksen operaatioiden aikaisia rikkomuksia tapahtui monien valtioiden alueella. Raportin mukaan pääsyylliset toimissa ovat olleet Bushin lisäksi Bushin hallinnon varapresidentti Dick Cheney ja hallituksen oikeusministeri Alberto Gonzales. Maaliskuussa 2009 espanjalainen tuomioistuin ilmoittikin harkitsevansa ihmisoikeussyytteiden nostamista Bushin hallintoa vastaan lukuisista ihmisoikeusloukkauksista. Syytteet on saamassa kuusi Bushin hallinnon johdossa ollutta henkilöä. Espanjan laki sallii syytteiden nostamisen ulkomailla tapahtuneista ihmisoikeus-, kidutus- ja sotarikoksista. Lokakuussa 2011 Kanadan Amnesty International vaati Bushin pidättämistä hänen vieraillessaan talouskonferenssissa maassa. Toukokuussa 2012 Bush tuomittiin Haagin sotarikostuomioistuimen Malesialaisessa vastineessa Kuala Lumpurin Sotarikoskomissiossa KLWCC:ssä, poissa olevana sotarikoksista, syytteinä kidutus ja raaka, epäinhimillinen ja ihmisarvoa alentava kohtelu. Irakin sodan arvostelu Syyskuussa 2007 Yhdysvaltain keskuspankin entinen johtaja Alan Greenspan totesi, että ”Irakin sodan ensisijainen syy on öljy, mutta kaikkien tietämän totuuden sanomista ääneen pidetään poliittisesti epäsopivana”. Washingtonissa järjestettiin jälleen 16. syyskuuta 2007 Irakin sodan vastainen suurmielenosoitus, johon osallistui yli 10 000 ihmistä. Mielenosoituksella vaadittiin Irakin sodan välitöntä lopettamista, amerikkalaisten vetäytymistä maasta sekä presidentti George W. Bushin haastamista oikeuteen sotarikoksistaan. Samaan aikaan vastaavaan sotaa kannattaneeseen mielenosoitukseen osallistui ainoastaan muutamia ihmisiä. Terrorisminvastaisen sodan todellisista syistä ja taustoista on myös esitetty erilaisia salaliittotyyppisiäkin teorioita. Kanadalaisen globalisaatiokriitikon ja äärivasemmistolaisen aktivistin Naomi Kleinin mukaan Bushin terrorisminvastaisessa sodassa on kyse Yhdysvaltain hallituksen ja joidenkin sen liittolaisten kampanjasta, jonka päämääränä on maailmanmarkkinoiden vapauttaminen kapitalismin puolesta. Hän on myös tuonut julkaisuissaan esille Bushin hallinnon kytköksiä sotateollisuuden päätöksentekoon. Katrinan jälkihoidon arvostelu Hiukan yli puolet yhdysvaltalaisista piti hallituksen toimia hurrikaani Katrinan jälkien hoitamisessa riittämättöminä, ja 44 prosenttia syytti siitä suoraan Bushia. Talouspolitiikan arvostelu Alan Greenspan arvosteli eläkkeellejääntinsä jälkeen vuonna 2007 muistelmissaan Bushin republikaanien talouspolitiikkaa lyhytjänteisyydestä ja sanoi ”republikaanijohtoisen kongressin tuhlanneen holtittomasti”. Hän pyysi Bushia käyttämään veto-oikeuttaan kulutuksen hillitsemiseksi, mutta Bush ei suostunut. Syytökset talouskytkennöistä Bushin hallintoa on syytetty suorista taloudellisista kytköksistä sotatoimintoihin osallistuviin yksityisiin yrityksiin, joiden takana on muun muassa Bushin sukulaisia ja Bushin hallinnon entisiä jäseniä. Näiden yritysten valtaisat voitot ja väärinkäytökset ovat herättäneet ihmetystä. Yhdysvaltain armeijan sotatoiminta Irakissa perustuu pitkälti perustoimintojen ulkoistamiseen yksityisten yritysten hoidettavaksi. Ulkoistettuihin palveluihin kuuluu armeijan kuljetuksia, majoitushuolto, koko ruokahuolto, koko vaatehuolto, rakennustoimintaa ja turvallisuuspalveluita. Suurimmat alihankkijatoimijat ovat yhdysvaltalaiset Halliburton-konserni, ESSI-yhtiöt sekä Halliburtonin tytäryhtiö KBR. Alihankintasopimukset perustuvat kaavaan, jossa yritykset lisäävät omiin kuluihinsa 2–7 prosentin voitto-osuuden. Toisin sanoen, mitä enemmän yritykset tuhlaavat rahaa, sitä enemmän ne tekevät voittoa. Näitä sotateollisuusyrityksiä on myös epäilty vahvasti toimintojensa ylilaskutuksesta. Valtaisa ulkoistustoiminta on saanut osakseen kritiikkiä, sillä Bushin hallinnon varapresidetti Dick Cheney on Halliburton-yhtiön entinen johtaja ja suuri osakkeenomistaja. Myös ESSI-yhtiön omistuksen takana on presidentti George W. Bushin isän nuorempi veli William Henry Trotter Bush, joka omistaa muiden yhtiöidensä kautta myös ison osan Halliburtonista. Yhteensä näissä sota-alihankintayhtiöissä työskentelee yli 180 000 ihmistä, eli enemmän kuin Yhdysvaltain sotilaita on Irakissa. Barack Obaman irtiotto Bushin politiikasta Bushia seurannut uusi presidentti Barack Obama pyrki retoriikassaan ja aloitteillaan kumoamaan Bushin kaudella tehtyjä poliittisia linjauksia esim. veronkevennyksiä. Hän on sanoutunut puheissa irti Bushin talous- ja sotapolitiikasta sekä julistanut monet termit, kuten ”terrorisminvastainen sota”, poistettavaksi virallisesti käytöstä. Presidenttikautensa jälkeen Jäätyään eläkkeelle tammikuussa 2009 Bush asettui vaimonsa kanssa asumaan Dallasiin, Texasiin. Vuoden 2009 aikana hän piti puheita yksityistilaisuuksissa ja pidättäytyi niissä arvostelemasta seuraajaansa Barack Obamaa. Bush ja edeltäjänsä Bill Clinton johtivat yksityistä rahankeräystä Haitin maanjäristyksen uhrien hyväksi vuonna 2010. Bush julkaisi muistelmansa Ratkaisun hetket (Decision Points) loppuvuonna 2010. Kirjassaan Bush puolusteli Irakin sotaa ja vesikidutusta mutta myönsi myös hallintonsa epäonnistuneen hurrikaani Katrinan seurausten hoidossa. Bush on ryhtynyt harrastamaan taidemaalausta, ja hän julkaisi sotaveteraaniaiheisten maalaustensa kokoelman nimeltä Portraits of Courage vuonna 2017. Julkaisut Lähteet Viitteet Aiheesta muualla George W. Bush Valkoinen talo Vuonna 1946 syntyneet Elävät henkilöt Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Gimmel oli Popstars-televisio-ohjelmassa koottu suomalainen pop-yhtye, joka toimi vuosina 2002–2004. Keväällä 2002 järjestettiin Suomessa Popstars-formaatin mukainen kilpailu, jossa etsittiin suunniteltuun yhtyeeseen sopivia jäseniä. Koelauluihin osallistui 454 nuorta naista. Tuomariston seulan läpäisi 25, ja heistä valittiin lopullinen yhtye. Suomen ensimmäiseen Popstars-yhtyeeseen kuuluivat Jenni Vartiainen, Susanna Korvala (nyk. Berg), Ushma Karnani (nyk. Olava) ja Jonna Pirinen (nyk. Christensen). Ensimmäisten viikkojen aikana Pirinen lähti soolouralle, Korvala, Karnani ja Vartiainen jatkoivat triona. Yhtyeen nimeksi tuli Gimmel. Yhtyeen nimi tulee Renessanssiajan hääsormuksesta, joka koostuu kolmesta toisiinsa liittyvästä sormuksesta. Gimmel on myös heprean aakkosten kolmas kirjain. Ura Gimmelin ensimmäinen single ”Etsit muijaa seuraavaa” ilmestyi 25. lokakuuta 2002. Se myi muutamassa päivässä kultaa ja puolessatoista viikossa platinaa. Single nousi ensimmäisellä listaviikolla suoraan Suomen virallisen singlelistan ykköseksi ja pysyi listan ensimmäisenä neljä viikkoa. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka kuvattiin Ranskassa. Gimmelin esikoisalbumi Lentoon ilmestyi 22. marraskuuta 2002. Se nousi suoraan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi ja oli ykkösenä kolme viikkoa. Vuonna 2002 levyä myytiin runsaat 92 000 kappaletta, ja se oli vuoden myydyin albumi Suomessa. Yhteensä levyä on myyty yli 98 000 kappaletta. Gimmelin toinen single ”Roviolla” ilmestyi 17. tammikuuta 2003, ja se sijoittui kolmanneksi ensimmäisellä listaviikolla. Singlellä on aikaisemmin julkaisematon kappale ”Tatuointi”. Yhtye voitti vuoden 2003 Emma-gaalassa kolme palkintoa: pop-rock-tulokas, vuoden esikoisalbumi ja vuoden myydyin albumi. Gimmeliltä ilmestyi loppuvuodesta 2003 uusi albumi Kaksi kertaa enemmän, jolta julkaistiin singleinä ”Sydän pliis särkekää” ja ”Harmaata lunta”, joista jälkimmäisestä on tehty myös musiikkivideo. Gimmelin albumi Pisaroita ja kyyneleitä ilmestyi elokuussa 2004, minkä jälkeen yhtye ilmoitti lopettavansa syksyn jäähyväiskiertueen jälkeen. Yksi syy hajoamiseen oli Susanna Korvalan kyllästyminen yhtyeen suosion tuomaan julkisuuteen. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Jenni Vartiainen on siirtynyt menestyksekkäälle soolouralle, Ushma Olava valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2009 ja Susanna Korvala on sittemmin keskittynyt perhe-elämään. Vuonna 2007 Gimmelin menestyskappaleita koottiin levy-yhtiön Collections-kokoelmalevysarjaan. Vuonna 2013 Gimmel palasi hetkellisesti yhteen, kun trio esiintyi yhtyeen järjestämällä salakeikalla. Julkaisut Lähteet Aiheesta muualla


text: Gazan kaista (; ) on 363 neliökilometrin kokoinen alue Egyptin ja Israelin rajalla Välimeren rannikolla. Se on ollut vuosina 1949–1956 Egyptin hallinnassa sekä vuosina 1956–1957 ja 1967–2005 Israelin hallinnassa. Alue kuuluu Länsirannan kanssa nimellisesti palestiinalaishallinnon alaisuuteen, mutta käytännössä sitä hallitsee islamistinen Hamas. Alueella asuu 1 957 062 palestiinalaista (heinäkuun 2021 arvio). Alue on jaettu viiteen kuvernoraattiin. Historia Ennen kuuden päivän sotaa Ennen vuotta 1948 alue kuului brittiläiseen Palestiinan mandaattialueeseen. Sitä ei liitetty tuolloin perustettuun Israelin valtioon. Gaza tuli 1949 Egyptin hallintaan Yhdistyneiden kansakuntien valvonnassa. Suezin kriisin aikana se oli Israelin miehittämä lokakuusta 1956 maaliskuuhun 1957. Israelin hallinnassa Israel valloitti Gazan uudelleen kuuden päivän sodassa vuonna 1967, jolloin siellä oli noin 400 000 Israelin alueelta siirtynyttä arabipakolaista ja Yhdistyneiden kansakuntien valvontajoukkoja. Tällöin tuhoutui alueen keskus, jo Vanhassa testamentissa mainittu kauppapaikka Gazan kaupunki (noin 120 000 asukasta). Egyptin ja Israelin solmiman 17. syyskuuta 1978 Camp Davidin rauhansopimuksen perusteella piti Israelin hallussaan pitämien Gazan ja Länsirannan tulevaisuudesta sopia palestiinalaisten, Israelin, Egyptin ja Jordanian kesken viiden vuoden siirtymäajoin, mutta ratkaisu lykkääntyi ja alue jäi aina vuoteen 2005 asti Israelin haltuun vallinnein ehdoin. Gazan kaistalla ja Egyptillä ei ollut yhteistä rajaa ennen syyskuuta 2005, jolloin Israel luovutti valvomansa niin kutsutun Philadelphia-käytävän Gazan rajalla Egyptin rajavalvontaviranomaisille. Juutalaissiirtokuntien tyhjentäminen Palestiinan vapautusjärjestön (PLO) kanssa solmitun sopimuksen mukaan Gazan alue sai 1994 itsehallinnon ja Israelin joukot vetäytyivät sieltä. Ne palasivat myöhemmin uudelleen suojaamaan sinne muuttaneita juutalaissiirtokuntalaisia. Pääministeri Ariel Sharonin rauhanpyrkimysten osana Israel lakkautti siirtokuntansa Gazassa ja vetäytyi sieltä 12. syyskuuta 2005. Vanhimmat siirtokunnat olivat toimineet 37 vuotta, ja niissä asui lähes 9000 juutalaista. Samalla lakkautettiin neljä Länsirannan siirtokuntaa. Gazan siirtokunnissa oli 4000 kasvihuonetta, jotka olivat työllistäneet 3500 palestiinalaista. Israelin vetäytymisen jälkeen kasvihuoneet joutuivat ryöstelyn kohteeksi. Siihen osallistuivat myös Gazan poliisit. Palestiinalainen kansanedustaja ja tutkija Hanan Ashrawi katsoi, että Sharonin toimet olivat yritys tuhota edellytykset palestiinalaisvaltiolta ja lupa jatkaa raakaa päivittäistä hyökkäystä palestiinalaisia vastaan. Sisällissota ja Hamasin hallinto Hamas voitti kesällä 2006 järjestetyt palestiinalaishallinnon vaalit ja tämän perusteella muodostettiin Hamasin johtama hallitus pääministerinä Isma’il Haniyya, jota Israel eikä sitä tukeva Yhdysvallat hyväksynyt. Ongelman ratkaisemiseksi muodostettiin Hamasin ja Fatahin yhteishallitus, jonka hallituskausi päättyi siihen, että Hamas otti haltuunsa taistelemalla Fatahin asemat Gazassa ja palestiinalaishallinnon puheenjohtaja Mahmud Abbas erotti hallituksen. Gaza jäi kesällä 2007 kokonaan Hamasin haltuun, kun taas Länsiranta on edelleen Fatahin johtaman hallituksen hallussa. Israel vastasi Hamasin valtaannousuun asettamalla Gazan saartoon. Saarto katkesi väliaikaisesti 23. tammikuuta 2008, kun palestiinalaistaistelijat räjäyttivät suuren osan kaistan ja Egyptin välisestä rajamuurista 10 km:n pätkän ja alueen asukkaat ryntäsivät Egyptiin ostamaan ruokaa ja tavaroita. Israelin hallitus vaati Egyptiä sulkemaan rajan. Egypti ja Israel estivät muun muassa kaasun ja polttoaineiden viennin alueelle. Veden puhdistukseen tarvittavien kemikaalien ehtyessä eräin paikoin alueella saatiin vain kahdeksan tunnin ajan vettä viikossa, ja alueen viemärien jätevedet lasketaan puhdistamattomina Välimereen. Israelin ylläpitämän Gazan saarron läpi lasketaan vain tiettyjä tuotteita, eikä listaa siitä mikä on sallittua tai kiellettyä ole ikinä julkisesti esitetty. Israelin viranomaisten tiedetään pitävän kirjaa ja arviota Gazan asukkaiden päivittäisestä kaloritarpeesta iän ja sukupuolen mukaan. Hamasin ja Israelin välille sovittiin 19. kesäkuuta 2008 kuusikuukautinen tulitauko. Gazan sodat "Valettu lyijy" 2008 Tulitauon umpeuduttua Israel aloitti 27. joulukuuta 2008 hyökkäyksen Gazan kaistalle sieltä ammutun toistuvan rakettitulen vuoksi. Gazan sotana tunnettu hyökkäys Operaatio Valettu lyijy kesti 22 vuorokautta alkaen ensimmäisestä ilmahyökkäyksestä 27. joulukuuta 2008 ja päättyen Israelin yksipuoliseen tulitaukoilmoitukseen 17. tammikuuta. Sodassa kuoli 1400 palestiinalaista ja 13 israelilaista. Amnesty International syytti Israelin armeijaa ja Hamasia raportissaan Gazan sotaan liittyvistä sotarikoksista kuten ihmiskilpien käytöstä ja aseettomien siviilien tietoisesta tappamisesta. Israelin mukaan Amnestyn raportti oli puolueellinen ja lankesi ”Hamasin kylvämään propagandaan”. Myös israelilainen Breaking the Silence -kansalaisjärjestö raportoi Israelin armeijan piittaamattomuudesta siviilejä kohtaan. "Puolustuksen tukipylväs" 2012 Marraskuussa 2012 Israel aloitti operaation ”Puolustuksen tukipylväs” Gazan kaistalle Hamasin raketti-iskujen takia. Operaation alkuvaiheessa Gazaa hallitsevan Hamas-puolueen sotilasjohtaja Ahmed Jabari kuoli ilmapommituksessa. Israel oli myös siirtänyt joukkonsa lähemmäksi Gazan rajaa ja valmistautui maahyökkäykseen tarvittaessa. 21. marraskuuta 2012 osapuolet solmivat aselevon. Siihen mennessä iskuissa oli kuollut 160 palestiinalaista ja kuusi israelilaista. "Suojaava reuna" 2014 Hamas perusti Länsirannalle yhteishallinnon al-Fatahin kanssa, minkä Israel tuomitsi terrorismia lisäävänä. 12. kesäkuuta kolme israelilaista nuorta siepattiin ja tapettiin liftausmatkalla Länsirannalla. Israel syytti veriteosta Hamasia, ja pidätti satoja Länsirannan Hamas-aktivisteja. Hamas vastasi Israelin toimiin lisäämällä rakettitulitustaan Gazasta Israeliin. Vastauksena tähän Israel aloitti 7. heinäkuuta vuonna 2014 laajat ilmahyökkäykset nimellä ”Operaatio suojaava reuna” moukaroiden Gazaa pudottamalla sinne satoja tonneja räjähteitä. Israel ilmoitti operaationsa syyksi Hamasin Gazasta Israeliin suoja-aidan läpi kaivamat hyökkäystunnelit. Gazan islamilaistaistelijat vastasivat ilmahyökkäyksiin ampumalla lisää raketteja Israeliin, parissa viikossa yli tuhat. Nämä tappoivat pari siviiliä. Israelin operaatio tappoi satoja.Israel käytti erikoisjoukkojaan 13. heinäkuuta ja aloitti täyden maahyökkäyksen iltayöstä 17. heinäkuuta 2014. Maasodassa kuoli verisenä päivänä 20. heinäkuuta 13 Israelin sotilasta ja 87 palestiinalaista, joista Shejaiyan alueen pommituksissa 67. Israelin pääministeri Netanjahu ei aikonut perääntyä kansainvälisen painostuksen alla. YK tuomitsi Israelin toimet, mutta monet länsivallat tukivat niitä. Ensimmäiset merkit Israelin vetäytymisestä alkoivat näkyä 2. elokuuta, koska Israel oli saanut hyökkäystunnelit paikallistettua ja tuhottua. Tällöin oli kuollut melkein 1700 palestiinalaista ja 66 israelilaista. Mielenosoitukset 2018–2019 30. maaliskuuta 2018 Gazassa aloitettiin rauhanomaiset mielenosoitukset, joissa vaadittiin oikeutta pakolaisten kotiinpaluulle, ja joiden oli määrä päättyä toukokuun puolessavälissä marssiin Israelin rajalle Israelin perustamisen ja Nakban 70-vuotispäivänä. Mielenosoitukset jatkuivat kuitenkin viikoittain lähes 20 kuukautta joulukuuhun 2019. Israelin joukot vastasivat mielenosoituksiin luodeilla ja kyynelkaasulla. 200 palestiinalaista kuoli ja yli 6300 sai vammoja luodeista. Hamasin hyökkäys 2023 Hamas aloitti lauantaina 7. lokakuuta vuonna 2023 hyökkäyksen Israeliin. Se oli voimakkaampi kuin mikään aiempi Hamasin tekemä isku. Hamas ampui suuren määrän raketteja Israeliin ja sen militantit tunkeutuivat Israeliin. Terroristit pääsivät jopa kymmenien kilometrien päähän Gazan rajasta. Hamas surmasi Israelin sotilaita ja siviilejä joukoittain ja otti panttivankeja. Hamasin operaatio oli Israelin tiedustelulle täydellinen yllätys. Hyökkäys tappoi Israelissa kahdessa päivässä yli 600 ihmistä. Israel julisti sotatilan. Armeija vastasi Hamasille rajuin ilmaiskuin Gazaan. Armeija aloitti maaoperaation. Israel määräsi Gazan täyteen saartoon: kielsi sähköt sekä ruuan ja polttoaineen kuljetuksen. Väestö Uskonto Pääosa Gazan vajaasta kahdesta miljoonasta asukkaasta on muslimeja. Kristittyjä on yhä pienenevä osa, vuonna 2018 alle promille, noin 1 100, kun vielä kymmenen vuotta aikaisemmin heitä oli noin 3 000. Kristityt ovat lähinnä ortodokseja ja roomalaiskatolisia. Väheneminen johtuu siitä, että kristityt muuttavat muualle, mihin syitä on monia, kuten pakkokäännytykset ja muut elämää hankaloittavat asiat. Valtaosa muslimeista on sunnalaisia. Suurimmat asutuskeskukset Gazan kaistalla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Beit Hanoun (بيت حانون), Beit Lahia (بيت لاهية), Deir al-Balah (دير البلح), Gaza (غزة), Jabalia (جباليا), Khan Yunis (خان يونس) ja Rafah (رفح). Osa näistä on rakennettu pakolaisleireiksi, jossa rakennukset on alun perin tarkoitettu väliaikaisiksi. Katso myös Ship to Gaza, avustusjärjestö joka lähetti laivasaattueen Gazaan Lähteet Aiheesta muualla Seulonnan keskeiset artikkelit