text: Aleksandria Alexandria (arab. الإسكندرية al-Iskanderiyya) on kaupunki Egyptissä. Aleksandria on nykyisin Egyptin toiseksi suurin kaupunki Kairon jälkeen, jonka merkitys kaiken aikaa vain kasvaa. Ymmärrä[muokkaa] Historia[muokkaa] Vain muutamalla maailman kaupungilla on yhtä rikas historia kun Alexandrialla; vain muutama kaupunki on todistanut niin monta historiallista tapahtumaa ja legendaa. Kaupungin perusti vuonna 334 eaa, kreikkalainen valloittaja Aleksanteri Suuri. Kaupunki on myös nimetty hänen mukaansa. Kaupunki tuli kuuluisaksi ympäri tunnettua maailmaa kahden rakennuksensa takia: Faroksen majakka (Pharos) Majakka rakennettiin 200-luvulla eKr. Ptolemaios I aloitteesta, Faroksen saarelle. Majakka oli 115–150 metriä korkea ja oli täten maailman korkeimpia rakennelmia, häviten korkeudessa vain pyramideille. Majakka oli rakennettu kolmeen kerrokseen. Huipulla oli suuri peili, päivisin käytettiin hyväksi aurinkoa ja öisin tulta. Majakka kuitenkin vaurioitui pahoin kahdessa maanjäristyksessä vuosina 1303 ja 1323. Alexandrian kirjasto oli suurin antiikin aikainen kirjasto. Se oli paikka johon kaikki tuon ajan filosofit ja tiedemiehet tulivat etsimään tietoa. Alexandriassa oli tuohon aikaan suurin juutalais yhteisö koko maailmassa ja ensimmäinen kreikankielinen käännös heprealaisesta Raamatusta, Septuagintasta, kirjoitettiin kaupungissa. Kaiken kaikkiaan Alexandria oli helleenisen maailman upeimpia kaupunkeja. Jääden toiseksi vain Roomalle koossa ja vauraudessa. Vaikka Alexandria vaihtoi omistajaa Roomalta, Bysantille ja Persialle, pysyi se Egyptin pääkaupunkina vuosituhannen. Nykypäivän Alexandria on tomuinen rantakaupunki, jota sanotaan yliasutetuksi 5 miljoonan asukkaansa takia. Kuitenkin sen asema Egyptin tärkeimpänä satamana pitää liiketoiminnan vilkkaana. Alexandriaan suuntaa myös monet kesälomalaiset ja turistit nauttimaan sen hulppeista hiekkarannoista. Vaikka kaupunki on pienen kunnostuksen tarpeessa on historia, niin muinainen kuin modernikin, nähtävissä kaikkialla. Napoleonin ajoilta on muun muassa nähtävillä vielä muutamia ranskalaisia puistoja ja kadunnimiä. Myös monet kreikkalaiset ravintolat vallitsevat osia kaupungin kulttuurista ympäristöstä. Ilmasto Alexandriassa on välimerellinen ilmasto, eli kosteat kuumat kesät ja leudot ja sateiset talvet. Päiväsaika voi olla melko kostea kesäisin, jolloin lämpötilat nousevat keskimäärin 31 celsiukseen. Illat ovat kuitenkin viileämpiä ja tuulisia. Talvet saattavat olla kylmiä, jolloin päiväsaikaan lämpötila saattaa tippua jopa 12 celsiukseen. Myös toistuvat sateet ja raekuurot ovat talvisin mahdollisia. Paras aika tutustua Alexandriaan on keväällä (maalis-kesäkuussa) ja syksyllä (syys-marraskuussa). Tule[muokkaa] Alexandriaan on helppo päästä lentokoneella, junalla ja bussilla. Lentokoneella[muokkaa] Alexandriassa on kaksi lentokenttää välittömässä läheisyydessä ja se on myös lyhyen matkan päässä Kairosta. Alexandrian päälentokenttä on El Nouzha Airport (IATA: ALY), jossa on melko rajoitettu määrä kotimaan lentoja, mutta kuitenkin laaja valikoima lentoja Lähi-Idän kaupunkeihin. Ainoa lentoyhteys Eurooppasta Alexandriaan on Ateenan kautta, Olympic Airlinesilla. Lentokenttä sijaitsee 8km päässä kaupungin kaakkois puolella. Taksilla matka taittuu lentokentältä 20 minuutissa. Kaupungin toinen lentokenttä Borg el Arab Airport (IATA: HBE), johon lentää Lufthansa Frankfurtista, Emirates Dubaista ja pian myös Turkish Airlines Istanbulista. Se on melko huonosti sijoitettu 25 kilometrin päähän kaupungista. Tämä tarkoittaa esimerkiksi tunnin taksi matkaa kaupunkiin. Monet matkustajat valitsevat kuitenkin lentää Kairoon jossa on paremmat yhteydet Eurooppaan ja jatkaa matkaansa sieltä Alexandriaan. Bussit kulkevat Kairon kentältä Alexandriaan noin puolen tunnin välein. Junalla[muokkaa] Kairon Ramses asemalta lähtee tiheästi junia Alexandriaan, ja se onkin melkeimpä paras tapa päästä kaupunkiin. Junia lähtee ainakin tunnin välein aamukuuden ja iltakymmenen välillä. Autolla[muokkaa] Autolla matkustettaessa on kaksi reittivaihtoehtoa. Kumpaa tahansa reittiä käytettäessä matka kestää noin kolme tuntia, riippuen vauhdista ja liikenteen määrästä. Huomaathan, että Egyptin liikenne eroaa suuresti Suomen liikenteestä. Joten varovaisuutta suositellaan kaikille turisteille. Bussilla Monet bussiyhtiöt tarjoavat erittäin halpoja matkoja Alexandriaan. Bussit ovat ilmastoituja ja osa on varustettu jopa tarjoiluvaunulla. Bussiyhtiöihin lukeutuu muun muassa Golden Arrow, West Delta, Super Jet, Pullman ja El Gouna. Aikataulut eroavat bussiyhtiöittäin, mutta matkoja Kairosta Alexandriaan tehdään käytännössä joka tunti aikaisesta aamusta keskiyöhön asti. Liiku[muokkaa] Taksit Alexandriassa[muokkaa] Alexandrian musta keltaiset taksit ovat hyvä ja halpa tapa matkustaa kaupungissa. Ole kuitenkin varovainen: Taksit eivät suostu käyttää taksamittareita (hintoja ei ole säädetty vuosiin) ja kuskit käyttävät usein hyväksi turisteja, joten on parasta sopia maksusta ennen kuin astut taksiin. Päästäksesi taksiin sinun tulee heiluttaa kuljettajalle ja huutaa kohteesi nimi. Jos kuljettaja suostuu viemään sinut pyytämääsi kohteeseen, pysähtyy hän tien sivuun mahdollisimman nopeasti. Jotkut taksit saattavat jopa pysähtyä ottamaan sinut kyytiin vaikka heillä on kyydissä jo asiakas, tämänlaisesta tarjouksesta on kuitenkin parasta kieltäytyä. Fast Call taksit saa varattua myös puhelimella numerosta 19559 tai 0800-999 9999 (maksuton). Nämä taksit ovat kalliimpia kuin musta-keltaiset taksit, mutta myös paljon parempi kuntoisia. Raitiovaunulla[muokkaa] Alexandriassa on nariseva, hidas, mutta erittäin edullinen raitiovaunujärjestelmä. Raitovaunujärjestelmä on rakennettu 1860 –luvulla –se on täten vanhin käytössä oleva raitiovaunu järjestelmä Afrikassa. Reittilista on huomattavan vaikeselkoinen, mutta yksi helpottava tekijä on se että raitiovaunut on jaettu kahteen alueeseen. Kahta eri linjaa kuvastavat kahden väriset vaunut, sini-valkoiset ja keltaiset. Huomioitavaa on, että sinisissä raitiovaunuissa keskimmäinen vaunu on varattu vain naisten käyttöön. Lippujen hinnat ovat erittäin edulliset, 25 piasteria eli noin 0,04 euroa. Liput voidaan ostaa vaunuista. Näe[muokkaa] Alexandriassa on useita eri nähtävyyksiä, mm. Pompeiuksen pilari ja Montazan palatsi. Tee[muokkaa] Osta[muokkaa] Monet paikat tuntuvat pitävän kiinni sovituista aukiolo-ajoista. Talvella: Ti, Ke, Pe ja La 09-22, Ma ja To 09-23. Ramadanin aikaan aukiolot vaihtelevat ja monet kaupat ovat kiinni sunnuntaina. Kesällä: Ti, Ke, Pe-Su kaupat ovat auki 09-12.30 ja 16-0.30. Ostoskeskukset Syö[muokkaa] Juo[muokkaa] Kahvilat[muokkaa] Baarit & pubit[muokkaa] Yökerhot[muokkaa] 50 vuotta sitten kaupungin täytti baarien ja yökerhojen labyrintti, mutta nykyään monet turistit valittavat ettei kunnon yöelämää tunnu kaupungista löytyvän. Kohteessa monesti lomailleet suosittelevat seuraavia luotettavia kohteita: Nuku[muokkaa] Edulliset[muokkaa] Keskihintaiset[muokkaa] Hintavat[muokkaa] Pysy turvassa[muokkaa] Alexandriassa on pieni rikollisongelma, joka kuitenkin on harvoin väkivaltainen. Muista varoa taskuvarkaita. Vältä myös esittelemästä arvoesineitäsi tai käyttämästä vyölaukkua. Katulapset, taksikuskit ja monet muut häiriköivät usein turisteja. On muutamia lausahduksia jotka voivat olla turistille avuksi, kuten: "la shukran!" (ei kiitos) ja "emshi" (mene pois). Alexandria on konservatiivinen kaupunki, joten naisille on suotavaa, että he peittäisivät olkapäänsä, keskivartalonsa, rinnat ja jalat. Siltikin naisten tulisi varautua häiriköintiin, varsinkin yksinollessaan. Paras tapa suhtautua tähän on olla huomaamatta asiaa ja esittää ettei kuulisi mitään. Pää tulee peittää ennen rukouspaikkoihin menoa. Hätänumerot Pysy terveenä[muokkaa] Ota yhteyttä[muokkaa] Kaupungin ulkopuolella[muokkaa] Jatka matkaa[muokkaa]


source: fineweb

text: | Blogiarkiston etusivulle Kommentti: Kiviä RennylleAmi Amppari, tiistai 3.3.2009 klo 11:11 Omaan nokkaani tämä Mannerheim-elokuvahanke on alkanut haista entistä pahemmin. Kun yhteen kytketään isot (puuttuvat) rahat, tunnepohjaisten argumenttien vyöryttäminen ja edestakaisin menevät asiat, niin kokonaisuus alkaa tuntua kummalliselta. Keskustelupalstoilla on heitelty jo esiin sanoja wincapita ja ponzi. En itse usko, että mikään huijausyritys on käynnissä, vaan tekijät ihan oikeasti haluavat tehdä tämän elokuvan. Mutta tapa, jolla he pyrkivät päämääräänsä, sisältää minusta huijauksille tyypillisiä toimintatapoja. Ensinnäkin on kiire: ”näillä lumilla olisi päästävä kuvaamaan”. Mitä vähemmän aikaa harkita, sitä helpompi on saada käännettyä synnytetty tunnekuohu toiminnaksi. Tuo tunnekuohun synnyttäminen on toinen asia, joka ajaa ihmisiä lankeamaan erilaisiin huijauksiin. Tunteitä voi synnyttää hädällä tai ahneudella tai jollain muulla syvästi koskettavalla tavalla. Tässä tapauksessa vedotaan isänmaallisuuteen. Kolmas epäilyttävä piirre on epämääräisyys. Jos minulta pyydetään sijoitukseen rahaa, niin haluaisin tietää sijoituskohteesta mahdollisimman paljon. Esim pörssilainsäädäntö määrää hyvin tarkasti sen, että yritysten on oltava läpinäkyviä heidän kerätessään ihmisten rahoja sijoituksina firman toimintaan. Missään en ole nähnyt edes viitteellistä budjettia elokuvasta. Elokuvan omilla sivuillakin tieto on tästä puolesta hyvin minimaalista. Suuria tunteita ja isoja sanoja on paljon, mutta taloudellinen fakta jää siihen, että rahoituksen tavoite asetettiin 10 miljoonaan euroon ja että neuvotteluja rahoituksen kokoon saamiseksi käydään. Mukaan hankkeesen on sidottu jo niin monia tahoja elinkeinolämän ja politiikan puolelta, että he väkisinkin tekevät kaikkensa elokuvan toteutumisen puolesta, ihan vain jo omat kasvonsa säästäkseen. Viimeisenä minun nokkaani pahalta haiskahtavana kohtana tässä prosessissa kritiikin torjuminen. Sitä ei tehdä suoraan, mutta kaikessa viestinnässä on korostettu hankkeen kansallista arvoa ja suurta isänmaallisuutta. Hankalien kysymysten esittäjät ovat siis jotain isänmaanpettureiksi luokiteltavaa. Media on ollut tämän hankkeen kohdalla hampaaton, eikä minusta ole kysynyt oikeita kysymyksiä. He ovat pelänneet kansan tuomiota epäisänmaallisuudesta ja jättäneet ainakin tähän asti journalistisen tehtävänsä hoitamatta. Ohjeita ennakkolippujen tilaamiseen on kyllä levitetty hyvin auliisti, mikä sekin on minun mielestäni varsin outoa ja osoittaa median lähteneen kritiikittömästi mukaan elokuvantekijöiden hankkeeseen. Toivottavasti jossain joku noheva dokumentaristi on jo työn touhussa, sillä tästä leffasta saisi varmasti hienon making of Mannerheim -pätkän, tuli elokuvasta sitten totta tai ei. Markkinointi & Mainonta: Kommentti: Kiviä Rennylle Kommentit: 10 kpl - Jos leffasta tulee yhtä hyvä,kuin Die hard kakkosesta niin koko hommahan on kannattanut.Joku irvileuka on jo jossain kommentoinut,että ei aio maksaa penniäkään leffasta vaan aikoo imuroida sen netistä sitten,kun se tulee markkinoille. Harlin on Suomen Spielberg, tiistai 3.3.2009 klo 11:52 - Harlin on Suomen Spielberg Pakko olla sarkasmia? Hannu, keskiviikko 4.3.2009 klo 08:32 - Tämä on taas tätä kateellisen ja katkeran kansan vahingoniloa. Suomalaiset ilkkuvat ja nauravat, kun jonkun monivuotinen unelma hajoaa. Samalla lailla ihmiset ovat iloinneet kun Trainers' House aloittaa yt-neuvottelut. Harvemmin 100 ihmisen irtisanominen on ollut yhtä hauskaa, paitsi nyt kun osui Sarasvuohon. Suomalainen ei kestä jos joku menestyy, koska suurin osa suomalaisista on pelkkiä laiskoja, katkeria luusereita, jotka eivät osaa tehdä muuta kuin valittaa tyhjänpäiväisestä paskasta ja irvailla muiden epäonnelle. Kvarkkipiispa, keskiviikko 4.3.2009 klo 09:31 - Harlin on Suomen Spielberg Pakko olla sarkasmia? Juu sarkasmiapa hyvinkin.Eipä ole moni tuntunut tajuavan vitsiä!Mutta tsemii vaan Harlinille.Valitettavasti hänen elokuvansa eivät ole kyllä olleet mitään mestariteoksia.Odotukset tämänkin eepoksen kohdalla eivät itselläni ole kovin korkealla.Ford Fairlane on minusta edelleen Harlinin paras leffa ihan kevyesti. Harlin on Suomen Spielberg, keskiviikko 4.3.2009 klo 09:59 - Kuka muistaa vielä, kun rahaa kerättiin Matti Nykäselle, joka oli myynyt mitalinsa velkaannuttuaan? Mitäköhän niillekin rahoille kävi? Koira, keskiviikko 4.3.2009 klo 22:07 - Omasta puolestani toivon todella, että kyseinen leffa saadaa tehtyä. Se, että elokuvaa on suunniteltu vuosia, ja siihen uponneet rahat ja henkinen pääoma olisi loistavaa saada visuaaliseen muotoon kaikkien siitä kiinnostuneiden nähtäväksi, Pitää muistaa, että elokuvaahan ei ole pakko niiden katsoa, ketkä eivät halua. Tietääkseni (ei siis absoluuttista faktaa) Renny on upottanut omia rahojaan elokuvaan kaikenkaikkiaan 2-3 miljoonaa euroa, joka osoittaa kohtalaisen palavasta halusta tehdä tämä pätkä. Pidän itseäni kohtalaisen tarkkana rahan suhteeen, mutta aion ehdottomasti ostaa tuon "esilipun" , tiedänpähän tehneeni jotain tämän elokuvan eteen, kun kerran minulla on siihen mahdollisuus. Mikäli tämä elokuva saadaan tehtyä, ehkä siihen saadaan upotettua tarpeeksi faktaa ja fiilistä suomen historiasta. Itse koen ainakin nuo asiat tärkeänä. Kuvaukset käyntiin!, torstai 5.3.2009 klo 23:05 - Tarkoitus kai onkin lisätä pääomaa kasaan että saadaan rahoitusta elokuvan tekoon. Hehän ovat luvanneet että jos elokuva ei valmistu liput lunastetaan takaisin. Ja jos elokuva jostain syistä menee puihin, jota epäilen. Lipusta tulisi varmaan keräilyharvinaiisuus jonka arvo voisi hyvinkin olla yli 50€ "Suurmies", sunnuntai 8.3.2009 klo 16:08 - Oletteko "Suurmies" ja "Kuvaukset käyntiin" kenties kyseisen projektin leivissä? Haiskahtaa pahasti mainonnalta. Kyllä tässä nyt vedätetään valtiolta ja kansalta rahoja puutteellisesti rahoitettuun projektiin isänmaallisuuteen vedoten. Konsepti on liian megalomaaninen resursseihin nähden joten onnistumisen mahdollisuudet ovat heikot. Animaattori, tiistai 10.3.2009 klo 13:59 - Eiköhän anneta ensin historian tehdä tehtävänsä, niin katsotaan sitten tehdäänkö elokuva suurmiehestä vai tuleeko Haagissa tuomio kansan murhasta ja joukkotuhonnasta. "suurmies"paskat, tiistai 10.3.2009 klo 23:39 - Oli muuten hyvä kommentti, Ami. Leikkaus, perjantai 13.3.2009 klo 19:56


text: Sitte vielä toinen setti joululahjahommia! Mun molempien veljien avo/aviopuolisot saivat saunasukat, tai siis tosSukat. Tällä kertaa tein sukat trikookuteesta ja hieman kirjoneulomallakin. Pelkäsin että sukista tulisi liian paksut kahdella kuteella tehtynä, mutta ainakin mun jaloissa ne tuntui hyviltä kun niitä vähä koklailin. Silmukkamäärää piti vähän säätää kuteiden paksuuden mukaan, käytin loppujen lopuksi varressa 20 silmukkaa ja jalkaterässä 22 silmukkaa. Ja ai niin, mä tein tuon varren tälläkertaa joustin neuleen sijaan neulomalla silmukat oikein kymmenisen kierrosta, jolloin reuna kääntyy tolleen rullalle. ELMAN LELU Hieman ehkä pökälemäisestä ulkonäöstään huolimatta tämä on ollut kyllä yksi joulun leikityimmistä lahjoista. Elmalla on ennestään yksi aivan suosikki lelu, jota se roudaa perässään loputtomuuksiin. Lelussa olevan narun, ja siitä johtuvan kuristumisvaaran vuoksi en kuitenkaaan uskalla oikein jättää tuota lelua valvomatta, lisäksi tällä lelulla noutoleikin leikkiminen on vähän hankalaa (Elma luulee olevansa koira). Siispä tein samantyyppisen, mutta naruttoman ja kepittömän version. Se on tuo aito nahka ja hapsut, mikä tuossa tai siis näissä leluissa kait Elmaa viehättää. Lelu syntyi varsin nopeasti noin 30 cm mittaisesta ja 7 cm leveästä nahkasuikaleesta, jonka päät leikkasin hapsuille ja keskelle tein peräkkäin kolme tiukkaa solmua. Tää on kyllä ollut niin hitti lelu! Elma jaksaa loputtomiin leikkiä, jossa se roudaa tuon pökäleen meille syliin ja odottaa että me nakataan se taas niin kauas kuin vaan mahdollista. Kattokaa ny mikä petoeläimen irvistys! GGGGRRRRRRRRMIAU!!! Ja ah niin älykkäästi harittava katse. Viidakon tappavin ja nokkelin hirviö, epäilemättä! -hanne P.S. Jos ette oo vielä käynyt osallistumassa arvontaan, niin käykäähän kertomassa mitä aiotte tehdä huomenna! Succaplokin Olga -koru ja Paavo -korvikset odottelee täällä jo kuumeisesti uuteen kotiin pääsyä :) Ja hei, mikäli kommentti ei tule näkyviin sen postaamiseen jälkeen, klikatkaa kommenttilaatikon yläpuolelta kohtaa "lataa lisää..." niin saatte näkyviin uudemmatkin kommentit. Hip hei!


text: Jānis Lubka vieraili säännöllisesti vanhojen kokeneiden käsityöläisten luona, katseli, tutki sekä valokuvasi heidän töitään sekä perehtyi heidän työskentelytekniikkoihinsa. Ammattimiehellä ei ole kahta samanlaista teosta. Hän on tehnyt paljon kynttilänjalkoja, mutta jokainen kuitenkin erottuu toisista. Asiantuntijat sanovat, että Jānis Lubkan käsissä musta metalli muuttuu eläväksi kukaksi ja lehdeksi; niiden koristeet ja muodot ovat hienoja ja tarkkoja. Seppämestari käyttää töissään kansan mestarien perinteiden latvialaista henkeä ja laittaa mukaan samalla uusia juttuja, jotka todistavat Jānis Lubkan mestariteoksen läsnäolosta.


text: Uudessa musiikkiviihdeohjelmassa Katri Helena, Jari Sillanpää, Kaija Koo, Erin, Neumann, Jonne Aaron ja Cheek viettävät yhdessä viikon maaseudulla ja esittävät omia tuoreita versioitaan toistensa suurimmista hiteistä. Jokaisessa jaksossa yksi tähdistä on vuorollaan päivän artisti, jolloin hän päästää toiset kurkistamaan omaan elämäänsä ja uraansa. Miltä kuulostaakaan Katri Helenan ja Jari Sillanpään tulkinnat räppari Cheekin hiteistä tai Erinin versio Kaija Koon klassikkokappaleesta? Millaisia tunteita herättää Jonne Aaronin tulkinta idolinsa Neumannin tärkeästä kappaleesta?


text: Tutustu kohteeseen Ravenna Ravenna - etsitkö hyvää 5 tähden hotellia? Etkö ole varma, missä majoittua? Tarjontaamme kuuluvat useat viiden tähden hotellit ja luksushotellit tässä kohteessa, joten löydät varmasti juuri sinulle sopivan hotellin. Ravenna -meidän sivuiltamme löydät parhaat ja edulliset hotellit kattavilla palveluilla. Ravenna - Hotels.com etsii vaivattomasti sinulle sopivan hotellin. Ravenna - valitse kaupungin laajimmasta hotellivalikoimasta ja tee varaus saman tien. Ravenna -tarjontaamme kuuluvat muun muassa savuttomat huoneet ja säästöhotellit. Näet myös valokuvat ja muiden asiakkaiden arvostelut sivuillamme kätevästi ja saat tietää, mitä hotelleja on suositeltu eniten.


text: Edmund Tudor Edmund oli Owen Tudorin ja Valois'n Katariinan, Henrik V:n entisen puolison, poika. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1437 ja hänen velipuolensa, kuningas Henrik VI, tunnusti hänet sukulaisekseen ja nimitti Richmondin jaarliksi vuonna 1452. Vuonna 1455 Edmund avioitui Somersetin ensimmäisen herttuan Juhana Beaufortin tyttären, Margaret Beaufortin kanssa. Margaret oli tuolloin vasta 12-vuotias ja tuli raskaaksi seuraavana vuonna. Samaan aikaan alkoi ruusujen sota, jolloin yorkilaiset valtasivat Richmondin ja vangitsivat Edmundin Carmarthenin linnaan, Walesiin. Siellä hän sairastui ruttoon ja kuoli. Edmundin ainoa lapsi, Henrik, syntyi kaksi kuukautta hänen kuolemansa jälkeen ja nousi myöhemmin valtaistuimelle. |Tähän artikkeliin tai osioon ei ole merkitty lähteitä, joten tiedot kannattaa tarkistaa muista tietolähteistä. Voit lisätä artikkeliin tarkistettavissa olevia lähteitä ja merkitä ne ohjeen mukaan.


text: Iirinkielinen nykykirjallisuus |Tämän artikkelin tai sen osan määritelmä puuttuu tai on huonosti laadittu. Voit auttaa Wikipediaa parantamalla artikkelin määritelmää. Lisää tietoa saattaa olla keskustelusivulla. |Tähän artikkeliin tai osioon ei ole merkitty lähteitä, joten tiedot kannattaa tarkistaa muista tietolähteistä. Voit lisätä artikkeliin tarkistettavissa olevia lähteitä ja merkitä ne ohjeen mukaan. |Tämän artikkelin tai sen osan muoto tai tyyli kaipaa korjausta. Voit auttaa Wikipediaa parantamalla artikkelia. Lisää tietoa saattaa olla keskustelusivulla. Tarkennus: Kantaaottavaa ja pohdiskelevaa tyyliä pitäisi korjata asiallisemmaksi. Iirinkielinen nykykirjallisuus on nykyiirin kielellä laadittua kirjallisuutta. Yleensä nykykirjallisuudeksi lasketaan Conradh na Gaeilge -järjestön perustamisen (1893) jälkeen iiriksi kirjoitetut teokset. Sisällysluettelo - 1 Peadar Ua Laoghaire - 2 Pádraic Ó Conaire - 3 Gaeltacht-omaelämäkerrat - 4 Griannan veljekset - 5 Máirtín Ó Cadhain - 6 Breandán Ó hEithir - iirin Hannu Salama? - 7 Iirinkielinen kirjallisuus tänään - 8 Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus - 9 Kirjallisuutta - 10 Aiheesta muualla Peadar Ua Laoghaire[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Iirin nykykirjallisuuden perustajana pidetään isä Peadar Ua Laoghairea (Peter O'Leary). Ensimmäinen iirinkielinen romaani oli juuri Ua Laoghairen 1800-luvun lopussa eri iirinkielisissä lehdissä jatkosarjana julkaisetu romaani Séadna, joka sijoittui kirjailijan kotiseudulleen Corkin (iiriksi Corcaigh) kreivikunnan iirinkieliselle alueelle. Séadnan tarinaa ei alkujaan kirjoitettu romaaniksi, vaan näytteeksi Ua Laoghairen kotimurteen puhekielestä, niinpä kirja on liioitellun täynnä rehevää kansankuvausta ja irrallisia folklore-episodeja. Romaanin pääjuoni kertoo tarinan Séadnasta, paholaiselle sielunsa myyneestä suutarista, joka lopulta onnistuu vangitsemaan paholaisen ja rääkkäämään tätä niin pahasti, että saa sielunsa takaisin. Taivaaseen Séadna ei kuitenkaan enää pääse, vaan jää ikuisiksi ajoiksi vaeltamaan virvatulena. Ua Laoghaire oli oikeastaan parempi vanhemman iirinkielisen kirjallisuuden nykyiirintäjänä: esimerkiksi menninkäinen Eisirtin seikkailut kuuluvat tähän genreen. Hän kirjoitti myös nationalistisen retoriikan rasittaman, mutta kansankuvauksena paikoitellen osuvan ja vitsikkäänkin muistelmateoksen Mo Scéal Féin sekä käänsi lyhentäen iiriksi Cervantesin Don Quijoten. Pádraic Ó Conaire[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Pádraic Ó Conaire (Patrick Conroy) oli kaksikielinen kauppiaan poika Galwaysta (Gaillimh). Kaksikymmenvuotiaana nuorukaisena vuoden 1900 tienoilla hänestä tuli harjoittelija lontoolaiseen virastoon, missä hän sittemmin teki jonkinlaista uraa. Iirinkielisyyttä tukevan toiminnan ja kansallismielisen propagandan lisääntyessä Lontoon irlantilaisten keskuudessa Ó Conaire ryhtyi kirjoittamaan realistisia novelleja irlantilaisten siirtolaisten elämästä - myös niiden, jotka päätyivät rikollisuuteen, alkoholismiin ja prostituutioon. Toisin kuin isä Ua Laoghaire, Ó Conaire oli jo täysiverinen moderni kirjailija, jonka naturalistiset kurjuuskuvaukset herättivät melkoisesti paheksuntaa, etenkin Elefanttimies-elokuvaa muistuttava tarina hänen ainoassa romaanissaan Deoraíocht ("Maanpako"). Hän eli elämänsä loppupuolella kiertelevää elämää, jota hän itse kuvasi romantisoiden novellikokoelmassa M'Asal Beag Dubh ("Pieni musta aasini"). Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu myös isänmaallisia hengennostatusnovelleja (ennen kaikkea kokoelma Seacht mBua an Éirí Amach, "Kapinan seitsemän voittoa"), vakavamielistä journalismia muun muassa iirinkielisten seutujen elinoloista ja historiallinen nuorisoromaani Brian Óg. Ó Conaire menehtyi köyhien sairaalassa 1920-luvulla. Hänestä tuli jonkinasteinen kansanperinteen sankari, jonka elämäntarinan kaikkia yksityiskohtia ei ole edes helppoa selvittää myyttien ja juttujen seasta. Eläessään kiistelty kirjailija nousi kuoltuaan kansakunnan kaapin päälle ja sai patsaankin Galwayn torille. Kaksi pohjoisirlantilaista sahasi patsaan pään poikki keväällä 1999. Gaeltacht-omaelämäkerrat[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Iirin kielen elvytystyö lähti kielensä englanniksi jo vaihtaneiden kaupunkilaisintellektuellien keskuudesta. Suurin osa saatavissa olleesta kirjallisuudesta oli klassista iiriä, joka eroaa varsin paljon iirin puhekielestä. Siksi tarvittiin lukemistoja, joista kielenharrastajat oppisivat ajanmukaista ja kansanomaista iiriä riittävän hyvin voidakseen parhaassa tapauksessa itse ryhtyä kirjailijoiksi tällä kielellä. Koska he olivat saaneet kotikasvatuksensa englanniksi, vaikeinta oli oppia puhumaan arkielämän asioista iiriksi. Niinpä yhdeksi iirinkielisen kirjallisuuden merkittävimmistä lajityypeistä nousi ns. Gaeltacht-omaelämäkerta. Sana Gaeltacht tarkoittaa niitä maaseutualueita, joissa iiriä yhä puhutiin. Varsinkin alkuaikoina tällainen teos syntyi siten, että englantia äidinkielenään puhuva Gaeilgeoir eli iirinkielisyysaktivisti lähti jollekin tällaiselle alueelle etsimään iirikieltä osaavia, mielellään mahdollisimman yksikielisiä ja lukutaidottomia, kielimestareita. Kielimestari kertoi sitten tutkijalle elämäntarinansa mahdollisimman yksityiskohtaisesti ja kansanomaisin sanakääntein, ja pääkaupungin iirinkielisyysväki luki näin syntyneen kirjan sana sanalta ja jokaisen uuden sanan muistiin merkiten. Gaeltacht-omaelämäkerroista tunnetuimpia ovat ns. Blasket-kirjat. Kerryn (Ciarraí) edustalla sijaitseva Great Blasket-saari (iiriksi An Blascaod Mór) on nykyisin autiona, mutta vuosisadan alussa siellä oli vielä elinvoimainen kalastajayhdyskunta, joka joutui myrskyisen meren eristämänä elelemään usein pitkiäkin aikoja omillaan. Siksi sekä viihde että puheenaiheetkin oli keksittävä itse. Eristyneisyytensä vuoksi saari edusti tietenkin monille iirinharrastajille alkuvoimaisen irlantilaisuuden tyyssijaa, joten sieltä haettiin ja merkittiin muistiin valtava määrä kansanperinnettä. Blasket-kirjallisuudella on vielä nykyisinkin merkittävä osa koulujen iirinopetuksessa. Siksi saaren nyttemmin sukupuuttoon kuollut murre, kuten myös iirin eteläinen Munsterin murre (Gaeilge na Mumhan tai Gaoluinn) yleensäkin, on vaikuttanut nykyiirin kirjakieleen varsin paljon. Muiden murteiden puhujista vaikutus on ollut suhteettomankin suuri: läntisellä Connachtin iirillä ja pohjoisella Ulsterin murteella (Gaeilge Uladh, Gaeilic) on sentään ainakin nykyään enemmän äidinkielisiä puhujia. Blasketilaiskirjoista merkittävimmät ovat Peig Sayersin Peig - tuairisc a thug Peig Sayers ar imeachtaí a beatha féin ("Peig - Peig Sayersin oma kertomus elämästään"), Tomás Ó Criomhthainin An tOileánach ("Saarelainen") ja Muiris Ó Súilleabháinin Fiche Bliain ag Fás ("Kaksikymmentä vuotta kasvamassa"). Súilleabhánin kirjan nimi viittaa iirinkieliseen hokemaan ihmisen elämänvaiheista, joihin kuuluu kaksikymmentä vuotta kasvua, kaksikymmentä vuotta kukkimista ja kaksikymmentä vuotta kuihtumista. Peig ja Tomás olivat jo vanhoja ihmisiä, kun tutkijat tulivat heitä haastattelemaan, mutta Muiris kertoi oman tarinansa ollessaan vielä nuori mies. Blasket-kirjallisuuden muistiinmerkitsijöistä kaksi oli englantilaisia: Robin Flower, jota saarelaiset kutsuivat nimellä Bláithín ("Kukkanen") ja George Thompson, Muiris Ó Súilleabháinin hyvä ystävä, joka otti iirinkielisen nimen Seoirse Mac Thomáis. Hänestä tuli myöhemmin muinaiskreikan luennoitsija Galwayn yliopistoon. Ehkä heitä motivoi halu hyvittää Englannin irlantilaisille ja Irlannin omaperäiselle kulttuurille tekemä vahinko toimimalla aktiivisesti iirin kielen hyväksi. Peig Sayers[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Peigin maailmankuvaa on nykynäkökulmasta helppo paheksua: hän oli hurskas maalaisnainen, joka oli alun perin kotoisin Vicarstownista (Baile Bhiocáire) mantereen puolelta Dinglenniemeltä (Corca Dhuibhne), mutta naitettiin järjestettyyn avioliittoon blasketilaisen miehen kanssa. Peig oli täysin sisäistänyt naisen alemmuuden mieheen verrattuna, ja kun ventovieras saarelainen puhemiehineen saapui isän luokse häntä kosimaan Peigiltä itseltään ei kysytty mitään. Hän piti saarelaista puoliksi jumalolentona, olihan tämä sentään mies. Peig menetti miehensä varsin varhain ja joutui pitämään itse huolen lapsilaumastaan, joista monet kuolivat varhaisella iällä. Elämä saarella oli vaarallista ankarien luonnonolojen takia. Isänsä tavoin hän oli kuitenkin hyvämuistinen seanchaí eli perinteensäilyttäjä, jolta merkittiin muistiin pienen kirjaston verran tarinoita ja folklorea. Häntä voidaankin kutsua Irlannin Larin Paraskeksi. Omaelämäkerrassaan Peig kertoo niin koulunkäynnistä lapsuudessaan, Maaliigan (Land League) maattoman maalaisväestön keskuudessa lietsomista levottomuuksista, torpparien (tionóntaí tai Peigin omalla murteella triúntaithe) häädöistä ja nationalismin noususta sellaisena kuin se koettiin iirinkielisellä maaseudulla. Omaelämäkerrasta yli jäänyttä aineistoa, kuten henkilökuvia Peigin tapaamista erikoisista tyypeistä, on julkaistu kokoelmassa Machnamh Seanmhná ("Vanhan naisen ajatuksia", käännetty englanniksi nimellä An Old Woman's Reflections). Erityisen unohtumaton hahmo on "Maanantai-Martti" eli Máirtín Dé Luain, oikealta nimeltään Martin Dillon. Hän oli nuori Meksikossa asuva irlantilaisten vanhempien poika, joka Meksikossa oppi iirinpuhujaksi ja palasi aikuistuttuaan Irlantiin, missä hän tapasi Peigin. Teksteissä liikuttavaa on myös Peigin hämmentynyt riemu siitä, että hän iirinkielisyysliikkeen nousun myötä saa puhua äidinkieltään pääkaupungin silmäätekevien kanssa, sellaisten ihmisten, joiden ei iiriä luulisi osaavankaan. Suomalaisen on vaikea olla muistamatta, että meilläkin kutsuttiin 1800-luvulla kylänmiehet katsomaan, kun täällä on mies, jolla on hieno hattu päässä, ja silti se puhuu suomea! Peigin omaelämäkertaa on luetettu jokseenkin kaikille irlantilaisille koululaissukupolville, ja sille on muodostunut jonkinlaisen "pakkopullan" maine. On syytä myös muistaa, että Peigin puhuma iiri on kovin murteellista ja eroaa selkeästi nykyaikaisen iirin päälinjasta. Oppilas, joka osaa Peigin iiriä, joutuu erikseen totuttelemaan Comharin, Foinsen tai Feastan kaltaisen nykykielisten aikakauslehtien uudenaikaisiin termeihin. Tomás Ó Criomhthain - saarelainen[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Tomás Ó Criomhthain Blasket-saarelta oli jo iäkäs kalastaja, kun hän tapasi saarella iirinkielisyysaktivistin, joka avasi hänelle tien kirjallisen sivistyksen maailmaan. Hän oli aluksi varsin haluton merkitsemään muistiin saaren tapahtumia tai kertomaan elämästään, koska hänen mielestään kaikkihan sen tietävät, mitä saarella tapahtuu. Ó Criomhthain osasi jo lukea vierasta kieltä, englantia, mutta vasta saatuaan luettavakseen Pierre Lotin kirjan Islannin kalastajat sekä Maksim Gorkin nuoruuden muistelmat englanniksi käännettyinä hän oivalsi, että hänenkin elämällään voisi olla kirjallista arvoa ja että se saattaisi kiinnostaa muita ihmisiä. Hänen innostuksestaan syntyi kaksi kirjaa: omaelämäkerta An tOileánach ("Saarelainen") ja päiväkirja Allagar na hInise. An tOileánachin on saksaksi kääntänyt sen englanninkielisestä versiosta The Islandman itse Nobel-kirjailija Heinrich Böll. Päiväkirja on englanniksi käännetty nimellä' Island Smalltalk, vaikka allagar tarkoittaa pikemminkin nahistelua kuin "small talkia". Ulsterista Amerikan kultalaan ja takaisin: Micí Mac Gabhann[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Blasket-kirjallisuutta on niin paljon, että hyvinkin iirinkielistä kulttuuria tuntevat henkilöt ovat taipuvaisia unohtamaan Blasket-saaren ulkopuolelta tulleet iirinkieliset omaelämäkerrat kokonaan. Näistä teoksista merkittävä on Micí Mac Gabhannin kirja Rotha Mór an tSaoil (englanniksi The Hard Road to Klondyke), jonka nimi tarkoittaa alun perin "elämän suurta pyörää". Tällä kielikuvalla iirissä viitataan elämän muuttuviin kohtaloihin: pyörän vanne käy välillä liejussa (epäonni), nousee sitten korkealle ilmaan (menestys) ja kääntyy lopulta takaisin maantien rapaan. Micín elämä oli todella vaihtelevaa laatua: pikkupoikana hän joutui vahtimaan isänsä viinapannua poliisien ja rannikkovartijoiden varalta. Se oli vaarallista, sillä liipasinherkät englantilaiset sotilaat saattoivat virkainnossaan surmata pikkupoikiakin. Heti kynnelle kyetessään Micí hankkiutui Amerikkaan kultaa vuolemaan,sananmukaisesti, sillä juuri tuolloin oli käynnissä ruathar an óir, eli Klondiken kultaryntäys. Päästyään meren yli Micí joutui kuitenkin hankkimaan matkavaransa kovalla työllä, ja hän etenikin Klondykeen vain vähitellen, hakien aina työtä matkan varrelta. Uusi manner tarjosi Ulsterin pojalle monenlaisia ihmeitä ja elämyksiä, kuten Montanan intiaanit, joiden kulttuurissa ja kohtalossa Micí näki yhtäläisyyksiä iirinpuhujiin. Nykylukijan silmissä hämmentävintä on, että Micí onnistui ilmeisestikin matkustamaan Amerikkaan, työskentelemään siellä ja viettämään Yhdysvalloissa pitkiä aikoja oppimatta englantia hyödyksi asti. 1800-luvun lopussa Amerikka oli täynnä irlantilaisia siirtolaisia, joista varsin suuri osa yhä puhui iiriä. On todennäköistä, että maailman iirinpuhujien suuri enemmistö asui tuohon aikaan Yhdysvalloissa. Irlantilaisten salakapakoista ja omista porukoista Micí löysikin aina ystäviä ja jopa oman kylän miehiä, jotka auttoivat löytämään töitä ja yösijan. Klondyken kultamaa, tír an óir, osoittautui kovien miesten valtakunnaksi. Micí oli kilttinä maalaismiehenä tavattoman järkyttynyt kultakenttien raa'asta olemassaolon taistelusta: kerran kumppani oli vähällä jättää hänet lumeen kuolemaan kesken vaelluksen, mikä järkytti häntä niin syvästi, että närkästys kuultaa vielä vuosikymmeniä myöhemmin kirjoitetun kirjan sivuilta. (Kirjan toimitti Ulsterin iirinkielistä perinnettä Irlannin radiolle kerännyt Proinsias Ó Conluain, joka meni sittemmin naimisiin Micín tyttären kanssa.) Aikanaan hän totesikin olevansa dubhdhóite den ór, pohjattoman kyllästynyt koko kullankaivuun, ja palasi kotiseudulleen Irlantiin, minne hän rakensi talon kullasta saamillaan rahoilla. An Béal Bocht: kolmannen konstaapelin salainen elämä[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Monilla enemmän englanninkielisistä töistään tunnetuilla irlantilaisilla kirjailijoilla on ollut oma pyrähdyksensä iirin puolella: esimerkkejä ovat Brendan Behan (Breandán Ó Beacháin), joka kirjoitti iiriksi näytelmän "Panttivanki" (The Hostage) alkuperäisversion An Giall, Edward McLysaght (Éamonn Mac Ghiolla Iasachta), joka laati aika tavanomaisen maaseuturomaanin Cúrsaí Thomáis ja syntyjään aransaarelainen Liam O'Flaherty (Liam Ó Flaithearta). Hän oli elinaikanaan arvostettu, mutta sittemmin irlantilaisen kirjallisuuden B-joukkueeseen jäänyt kirjailija: hänen teoksistaan se ainoa iirinkielinen, ranskalaisen Le Clézion intensiivisiä töitä muistuttava modernistinen novellikokoelma Dúil, lienee nyttemmin taiteellisesti merkittävin. Suomessakin tunnetaan romaanistaan The Third Policeman (suom. "Kolmas konstaapeli") surrealistinen humoristi Flann O’Brien, oikealta nimeltään Brian Ó Nualláin, joka käytti myös Dion Boucicaultin näytelmästä haettua, kummallisen sekakielistä taiteilijanimeä Myles na gCopaleen. Hänen elämäntyönsä oli kuitenkin varsin paljon Kolmatta konstaapelia laajempi, ja siihen kuului myös iirinkielinen romaani An Béal Bocht (sananmukaisesti "Köyhä suu" tai "Suuparka", mutta itse asiassa sanonta tarkoittaa äänekästä itsesääliä - englanniksi kirja on käännetty nimellä The Poor Mouth, ruotsiksi Klagomunnen). An Béal Bocht on hulvaton parodia iirinkielisestä maaseutukirjallisuudesta, jossa kaikki on aina hieman oikeaoppisempaa kuin pitäisikään. Kaikki ne asiat, joista esimerkiksi Blasket-kirjallisuudessa kerrotaan kyllästymiseen asti, on tässä romaanissa paisuteltu elämää suuremmiksi. Tarina sijoittuu Corca Dorcha ("Pimeälä" tai "Syrjälä") -nimiselle iirinkieliselle alueelle ja sen päähenkilö syntyy talossa, jonka eteläisestä ikkunasta näkyy Blasket-saari, läntisestä Aran-saaret ja pohjoisesta Tory-saari - kaikki iirinkielisiä saaria, mutta todellisuudessa satojen kilometrien päässä toisistaan! Tomás Ó Criomhthainin lempihokemaa ní bheidh ár leithéidí arís ann ("meidänlaisiamme ei tule enää meidän jälkeemme") toistellaan kyllästymiseen asti, varsinkin mahdollisimman sopimattomissa kohdin. Päähenkilöt esiintyvät yliampuvasti ikään kuin pyrkien esittämään Peigin kaltaisista kirjoista opittua roolia seudulla käyville kieliaktivisteille, ja kunnianhimoinen tutkija nauhoittaa epähuomiossa porsaiden röhkinää luullen sitä aiemmin tuntemattomaksi iirin murteeksi ja saa tietenkin aikanaan avokätisen palkinnon tieteellisestä saavutuksestaan. Opettaja opettaa kaikkia lapsia englanniksi, jota kukaan ei ymmärrä, eikä hän ole tyytyväinen lasten iirinkielisiin nimiin, vaan lyö heitä karttakepillä ja antaa kaikille (myös tytöille) englanninkieliseksi nimeksi James O'Donnell. An Béal Bocht on kirjoitettu varsin hyvällä, rikkaalla ja omintakeisella iirillä, josta huomaa, että kirjoittaja on perehtynyt kieleen monipuolisesti. Hän käyttää murteita virtuoosimaisesti: kun maisemiin ilmaantuu ulsterilaisen Séamus Ó Griannan maaseutunovelleille irvivä kliseehahmo, sekä kirjan leipäteksti että repliikit värittyvät ulsterinmurteisiksi. Kirja onkin menestyneimpiä iirinkielisiä romaaneja, mutta kaikkien sisäpiirivitsien ymmärtäminen edellyttää parodian kohteiden tuntemista. Griannan veljekset[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Ranafastin (Rinn na Feirste) kylässä Donegalin kreivikunnan iirinkielisellä alueella kasvaneet Seosamh Mac Grianna (1900–1990) ja Séamus Ó Grianna (1889–1966), jotka iirinsivät kirkonkirjojen mukaisen sukunimensä Greene eri tavalla, kuuluivat perinteensäilyttäjinä ja tarinankertojina maineikkaan perheen suureen lapsikatraaseen. Perheessä oli kaksi näkövammaista ja albiinoa sisarusta, joita kutsuttiin "valkoisiksi" (bán) - Seán Bán ja Annie Bhán. Vammaisuutensa vuoksi he viettivät suurimman osan elämästään kotitalon seinien sisällä, mutta varmaankin juuri tämän takia heistä tuli huomattavia seanchaíta, perinteisten tarinoiden kertojia ja traditioiden säilyttäjiä, jotka sanelivat elämänsä varrella monen heitä haastattelemaan tulleen tutkijan nauhurin kelat täyteen. Seosamh ja Séamus - kylillä heitä kutsuttiin nimillä Joe Fheilimí ja Jim Fheilimí eli Viljamin Jooseppi ja Viljamin Jaska, koska isä, Feilimí Dhónaill Phroinsiais Greene, oli kylän ainoa Feilimí ("Viljami")-niminen mies - olivat samanlaisia kuin veljekset ainakin, mutta heidän elämänkohtalonsa muodostuivat hyvin erilaisiksi. Molemmat osallistuivat Irlannin vapaussotaan, tosin lähinnä pitämällä kiertävää iirinkielistä propagandateatteria. Molemmat taistelivat Irlannin 1920-luvun sisällissodassa Michael Collinsin vapaavaltiolaisia vastaan Éamon de Valeran tasavaltalaisten puolella. Molemmat joutuivat vankilaan. Molemmat pettyivät nationalismiin, koska se käytti iirin kieltä ja iirinkielisiä maaseutualueita vain yksipuolisesti hyväkseen. Silti heidän uransa kehittyivät varsin eri tavalla. Séamus Ó Grianna[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Séamus Ó Griannasta tuli eräänlainen "virallinen kirjailija", joka loi valtavan, mutta jossain määrin itseään toistavan elämäntyön: lähes kolmekymmentä romaania ja novellikokoelmaa, joissa hän kuvaa kotikyläänsä sellaisena enemmän tai vähemmän ihanteellistettuna, staattisena ja muuttumattomana miljöönä kuin hän sen muisti Dublinissa viettäminään vuosikymmeninä. Hän kieltäytyi hyväksymästä 1940-luvun lopulta alkaen käyttöön tullutta uutta oikeinkirjoitusta, vaan laati kirjansa vanhalla kirjoitustavalla ja "gaelilaisella" kirjaimistolla, joiden hän katsoi sopivan paremmin omaan murteeseensa. Suuri osa hänen novelleistaan on vain kansanomaisia anekdootteja tai faabeleita, joihin hän on ammattikirjailijan otteella lisännyt miljöötä ja henkilökuvausta, lihaa luiden päälle. Séamus Ó Grianna kirjoitti parisataa novellia, joiden parhaimmisto on nyttemmin kerätty kaksiosaiseen kokoomateokseen Cora Cinniúna ("Kohtalon käänteitä"). Valikoimaan ei kuitenkaan sisälly hänen parhaana pidetty novellikokoelmansa Cith is Dealán ("Sadetta ja poutaa"). Hänen romaaneistaan tunnetaan parhaiten Caisleán Óir ("Kultalinna" - tai oikeastaan "Pilvilinna") ja Mo Dhá Róisín ("Molemmat Róisínini"). Muita romaaneja ovat muun muassa Tairngreacht Mhiseoige ("Miseogin ennustus"), Bean Ruadh de Dhálach ("Punatukkainen nainen Ó Dónaillin sukua"), Le Clap-Sholas ("Iltahämärän tullen") ja An Sean-Teach ("Vanha talo"). Hän kirjoitti myös kaksi muistelmakirjaa, lapsuutta käsittelevän teoksen Nuair a Bhí Mé Óg ("Kun olin nuori") ja muun muassa nuoruuden sotaseikkailuista kertovan jatko-osan An Saol Corrach ("Levoton elämä"). Séamus Ó Grianna, joka kylänsä rakastetun tarinankertojan Máire Connachtilaisen muistoa kunnioittaen kirjoitti kaunokirjalliset teoksensa kirjailijanimellä Máire, ei ollut täysin vailla ansioita kirjailijana. Hänellä oli mehevä, aika kitkeräkin huumorintaju, mutta hän käytti sitä hieman vastuuttomasti ja suututti monet ihmiset, mikä sitten pilasi hänen välinsä iirinkielisyysliikkeeseen ja katkeroitti häntä itseään entistä enemmän. Vanhoilla päivillään hän jopa liittyi iirinkielisyystoimintaa vastustavan Language Freedom Movement -järjestön jäseneksi. Tämän takia hänen tuotantoaan on alettu uudelleen arvostaa vasta 1990-luvulla, ennen muuta Ulsterin iirinkielistä kirjallisuutta laajalti tutkineen Nollaig Mac Conghailin työn ansiosta. Seosamh Mac Grianna[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Seosamh Mac Grianna oli erakkoluonne, joka ei koskaan tuntenut olevansa kotonaan missään, ja häntä vaivasi tasapainottomuus. Kuten veljensä, hän kouluttautui opettajaksi, ja ammatti sopi hänelle yhtä huonosti kuin veljellekin. Hän innostui iirinkieliseksi kirjailijaksi tutustuttuaan Pádraic Ó Conairen tuotantoon, ja esikuvansa tavoin hänkin pyrki luomaan iiristään modernin kirjailijantyön työkalun. Hän oli innostunut aikansa suurista aatteista: jonkin aikaa hän kutsui itseään kommunistiksi ja katsoi iirinkielisten irlantilaisten maaseutuihmisten eetoksen ja ajattelutavan olevan kommunistinen, ei katolinen - tällä hän kyllä lienee tarkoittanut kylänmiesten talkoo- ja yhteistyöhenkeä, ei mitään poliittista ideologiaa. Merkillistä kyllä hän pystyi samanaikaisesti ihailemaan Mussolinia, jonka pramea propaganda vetosi hänen Fiannaíocht-taruston sankarimyyteillä ruokittuun sieluunsa. Hänen merkittävin teoksensa on romaani An Druma Mór ("Iso rumpu" tai vapaammin "Ison rummun kyläorkesteri"). Romaani kertoo karua maalaiselämää elävästä irlantilaiskylästä, jonka vuoden ainoa kohokohta on Pyhän Patrickin päivän paraati. Paraatin ja koko päivän symboli on An Druma Mór, suuri rumpu, joka otetaan aina esiin vähän ennen paraatia. Koko kylä kerääntyy rumpua säilyttävän miehen luo maanittelemaan, kunnes hän jännityksen kasvaessa lopulta suostuu: Táimid ag cur an tráthnóna amú, tá sé chomh maith againn an Druma Mór a thabhairt amach ("Johan tässä ilta menee hukkaan, eiköhän oteta Iso Rumpu esiin"). Mutta nykyaika saapuu kylään. Syntyy kaksi poliittista puoluetta, jotka alkavat kiistellä siitä, kelle rumpu kuuluu. Siinä missä tavanomainen lukija saattaa tuntea yhteisyyttä jonkun romaanihenkilön kanssa ja toivoa, ettei tämä menetä henkeään tarinan aikana, tämän romaanin lukija jännittää rummun puolesta: '"eivät kai nuo aio rikkoa sitä rumpua?". Valitettavasti tapahtuu jotain vielä pahempaa: se kylän yhteishenki, jonka symboli rumpu on, menettää merkityksensä uuden ajan poliittisissa kiistoissa. Seosamh Mac Griannan oma elämä oli traaginen, kuten rummun tarina. Hän joutui alle nelikymppisenä Letterkennyn mielisairaalaan parantumattoman depression takia, eikä ehtinyt saada valmiiksi toista romaaniaan, joka olisi kertonut syntyperäisen iirinkielisen vieraantuneisuudesta pääkaupungin englanninkielisissä taidepiireissä. Romaanin nimeksi tuli Dá mBíodh Ruball ar an Éan - veljensä tavoin Seosamh kirjoitti hyvin ulsterilaista iiriä, ja standardikielellä hänen kirjansa nimi olisi Dá mBeadh Eireaball ar an Éan ("Jos linnulla olisi pyrstö"). Jo kirjan nimestä käy ilmi, että se on katkelma - se ei ehtinyt ensimmäisiä sataa sivua pitemmälle, kun kirjailijalta loppui veto: thráigh an tobar orm, "minulta kuivui kaivo", kuten hän itse sanoi. Vahinko, sillä kirja on yllättävän selväjärkinen, ja sen satiirinen kuva 1920–30-luvun Irlannin poliittisesta elämästä anarkistisen hauska. Romaanikatkelmaa selvästi enemmän kirjailijan tasapainottomuudesta todistaa sitä ennen ilmestynyt matkakirja Mo Bhealach Féin ("Minun oma tieni"), jossa Seosamh kertoo Pádraic Ó Conairen esikuvan vaikutuksesta tekemistään patikkamatkoista pitkin Britteinsaaria. Erääseen yömajaan hän kirjoittautuu muinaisen tarusankarin nimellä; hän tapaa matkoillaan huumemafiaa pakoilevan lainsuojattoman (kyllä vain, jo 30-luvulla) sekä afrikkalaisten yhteistyöjärjestön delegaatteja, joiden kokoukseen hän tunkeutuu yrittäen saada itsensä nimitettyä järjestön puheenjohtajaksi, koska hän irlantilaisena on mielestään brittien sortama valkoinen neekeri. Máirtín Ó Cadhain[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Máirtín Ó Cadhain oli kansakoulun opettaja ammatiltaan, kuten Griannan veljekset. Kyseessä oli se akateeminen ammatti, johon iirinkieliseltä maaseudulta käsin oli helpointa kouluttautua. Hän oli kotoisin Connemaran rannikolta, ns. Cois Fharraigen alueelta, Galwayn (Gaillimh) kaupungin länsipuolelta. Nuorella iällä hän kiinnostui IRA:n toiminnasta ja muista nationalistisista pyrinnöistä: hän osallistui muun muassa suureen polkupyörämarssiin, jolla haettiin kannatusta iirinkielisten siirtokuntien perustamiselle Itä-Irlannin vehmaille kesantomaille. Tämä mielenosoitus johtikin Ráth Cairnin iirinkielisen kylän perustamiseen Meathin (An Mhí) kreivikuntaan lähelle Kellsin (Ceanannas Mór) ja Trimin (Baile Átha Troim) kaupunkeja. Toiseen maailmansotaan Irlanti ei osallistunut, mutta Máirtín Ó Cadhain joutui pidätetyksi monien muiden IRA-miesten ja -sympatisöörien kanssa ja vietti sotavuodet - irlantilaisittain "hätätilan vuodet" (the Emergency years, blianta na hÉigeandála) - Kildaren Curraghin (Curach Chill Dara) internointileirissä. Hänen ainoa elinaikana julkaistu romaaninsa, Cré na Cille ("Kirkkomaan multa"), onkin muun muassa allegoria noista vankilavuosista. Romaanissa kuvataan Gaeltacht-alueen yhteiskunnallisia ristiriitoja kirkkomaassa maatuvien vainajien loppumattomina, inttävinä keskusteluina, joille Ó Cadhain sai mallin vankilavuosien keskusteluista IRA:n miesten välillä: vainajien perspektiivi maailmaan on ahdas ja heidän arvomaailmansa hyvin maallinen, he jaksavat muun muassa riidellä siitä, kenen hautapaikka on maksanut eniten. Kirja herättikin närkästystä sen vuoksi, että se kuvaa nationalistien ihannoiman iirinkielisen maaseudun siihen asti jaloiksi villeiksi mielletyt asukkaat äreinä ja ikävinä juntteina - koska Ó Cadhain oli itse yksi noista junteista, hänellä oli toki tähän oikeus. Kirjailijan tuotannosta muistetaan yleensä vain tämä romaani, mutta itse asiassa hänen elämäntyönsä on laaja ja vaihteleva. Osallistuessaan yhteiskunnalliseen toimintaan hän laati pamfletteja ja kiistakirjoituksia, joilla on yhä myös kaunokirjallista arvoa. Novellikokoelmia hänen kynästään lähti runsaat puoli tusinaa, romaaneista kaksi - joycelaisittain kokeileva Barbed Wire ja Cré na Cillen maalaismaisemaan palaava Athnuachan - julkaistiin vasta 1990-luvulla, yli kaksi vuosikymmentä hänen kuoltuaan. Hänen poliittiset näkemyksensä, jotka ilmenevät parhaiten postuumista niteestä Tone Inné agus Inniu ("Tone eilen ja tänään"), ovat IRA:n piirissä toimineelle henkilölle melko tavanomainen populistisen sosialismin ja kansallismielisyyden yhdistelmä, mutta kirjailijana hän on omalaatuinen ja kiinnostava. Hän ei myöskään pitäydy maaseutumiljöössä, vaan kuvaa erityisesti tuotantonsa loppupuolella myös kaupunkiympäristöä, joka näyttäytyy joskus futuristisen epäinhimillisenä. Breandán Ó hEithir - iirin Hannu Salama?[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Breandán Ó hEithir oli kotoisin Aran-saarilta ja verraten läheistä sukua elämäntyylinsä suurimmaksi osaksi englannin kielellä tehneelle, mutta iiriä äidinkielenään puhuneelle Liam O'Flahertylle. Hän koetti 1940-luvulla nuorena miehenä opiskella Galwayn (Gaillimh) yliopistossa, mutta jätti opiskelun kesken malttamattoman temperamenttinsa vuoksi. Sen jälkeen hän toimi iirinkielisyysliikkeen kiertävän kirjakaupan ja propagandapakettiauton kuljettajana, mutta ajautui lehtimieheksi, jossa ammatissa hän toimi suurimman osan elämästään. Hän kirjoitti lehtijuttuja, myös nokkelia pakinoita ja urheilujournalismia, sekä äidinkielellään että englanniksi. Televisiossa Ó hEithir toimi 1960–70 -lukujen vaihteessa. Hänen toimittamansa ajankohtaisohjelma Féach! ("Katso!") seurasi ajan henkeä sikälikin, että se oli vasemmistolaisella, reporadiomaisella tavalla provokatorinen, erehtyipä joskus myös ymmärtämään Itä-Saksan kaltaisia maita liiaksikin. Vanhoillisen, katolisen Irlannin oloissa tämä oli toki varsin tehokas tapa närkästyttää ihmisiä. Kirjailijana Ó hEithir, joka menehtyi syöpään 1990-luvun alussa, tunnetaan ennen muuta romaaneistaan Lig Sinn i gCathú ("Johdata meidät kiusaukseen") ja Sionnach ar mo Dhuan ("Kettu koukussani"). Jälkimmäisen kirjan nimi viittaa irlantilaisten kalastajien uskomukseen, jonka mukaan kettu tuottaa pahaa onnea, eikä sen nimeä saa mainita jottei kalaonni mene pilalle: "kettu koukkuusi käyköön!" (sionnach ar do dhuan) on siksi yksi pahimpia kirouksia ja tölväisyjä, mitä iiriksi voi sanoa. Lig Sinn i gCathú on kuvaus opiskelijapojan pääsiäisviikosta 1940-luvun Galwayssa, jonka nimi kirjassa tosin on Baile an Chaisil - Ballycastle. Viina, seksi, solmuun menneet perhesuhteet, isän kuolema, eri tyttöystävien välillä poukkoilu ja muu levottomuus kuuluu nuorukaisen elämään. Vaikeasti alkoholisoituneiden tai vanhuudenhöperöjen professorien oikut keventävät hullunkurisuudessaan kirjan tunnelmaa. Ajankuvaan kuuluu poliittinen levottomuus, joka johtaa aika ajoin väkivaltaisiin yhteenottoihin de Valeran kannattajien ja hänen vastustajiensa välillä. Ó hEithirin toinenkin romaani, absurdin koominen Sionnach ar mo Dhuan on naturalistinen kuvaus Irlannin yhteiskunnan pikkumaisesta ja ilkeämielisestä puolesta. Tällä kertaa se nähdään mielisairaalasta ja sen asukkaiden elämäntarinoista käsin. Molemmat romaanit sisältävät runsaasti anekdotaalista materiaalia, jota kirjailija ei aina onnistu mukauttamaan kovin luontevaksi osaksi juonta. Ilmapiirin luomisessa hän sitten onnistuu sitäkin paremmin: varsinkin ensimmäisessä romaanissa galwaylainen miljöö on kouriintuntuvan tunnistettava. Vuonna 2000 Liam Mac Con Iomaire julkaisi Breandán Ó hEithiristä laajan, 700-sivuisen elämäkerran Iomramh Aonair ("Yksinsoutu"). Iirinkielinen kirjallisuus tänään[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Vaikka mukaan laskettaisiinkin vain syntyperäiset iirinkieliset kirjailijat, sekä julkaisutoiminta että kirjallinen toiminta yleensä on iiriksi ollut viime vuosikymmenten aikana tavattoman ripeää. Syntyperäisten kirjallista toimintaa on vauhdittanut vuonna 1985 perustettu Cló Iar-Chonnachta, iirinkielisellä maaseudulla toimiva kustantamo, joka on julkaissut sekä vanhemman kirjallisuuden uusintapainoksia että paikallisten kirjailijoiden uusia teoksia. Vuonna 1986 taas Raven Arts Press toimitti kaksikielisen runoantologian The Bright Wave - An Tonn Gheal, joka toi myös englanninkielisen maailman tietoisuuteen sellaiset runoilijat kuin Nuala Ní Dhomhnaill, Caitlín Maude, Michael Davitt (Mícheál Mac Dáibhíde) ja Michael Hartnett (Mícheál Ó hAirtnéide). Näistä enää Nuala Ní Dhomhnaill on elossa. Myös runoilija ja lastenkirjailija Conleth Ellis kuoli melko varhaisella iällä. Nykyisiä iirinkielisiä kirjailijoita ovat muun muassa proosakirjailijat Pádraic Breathnach ja Pádraig Ó Cíobháin, runoilija Biddy Jenkinson, lastenkirjailija ja kuvataiteilija Dara Ó Conaola, näytelmäkirjailija Johnny Chóil Mhaidhc, novellisti Peigí Rose, proosakirjailija, elämänkertoja ja matkakirjailija Pádraig Ó Baoighill sekä homoeroottinen runoilija ja matkakirjailija, Jack Kerouacia esikuvanaan pitävä Cathal Ó Searcaigh, joka kohahdutti iirinkielistä lukijakuntaa vuonna 2004 näyttävästi kuvitetulla, paikallisten asukkaiden elämää syvästi eläytyen kuvaavalla matkakirjalla Nepalista, Seal i Neipeal ("Aika Nepalissa"). Homoseksuaalisuus on tärkeä teema myös Mícheál Ó Conghailen tuotannossa. Hän on merkittävämpi Cló Iar-Chonnachta -kustantamon perustajana ja johtajana kuin kirjailijana, mutta hän on julkaissut omiakin teoksia: näytelmän Cúigear Chonamara ("Connemaran viisikko"), novellikokoelmat An Fear a Phléasc ("Mies joka räjähti") ja An Fear nach nDéanann Gáire ("Mies joka ei naura") sekä romaanit Sna Fir ("Miehissä") ja Seachrán Jeaic Sheáin Johnny ("Jeaic Sheáin Johnnyn harharetki"). Novelleissa on usein fantastisen absurdi, jopa borgesilainen ote. Romaani Sna Fir kuvaa irlantilaisia homoseksuaalipiirejä, Seachrán Jeaic Sheáin Johnny taas yksinäisen vanhan miehen pakkomielteenomaista ihastumista nuoreen tyttöön. Iirinkielisen kirjallisuuden nykytilasta puhuttaessa valitellaan usein iirinkielisen viihdekirjallisuuden vähäisyyttä. Viihdekirjailijoiksi luokiteltavista kirjoittajista tärkeimpiä lienevät Colm Ó Ceallaigh, Maidhc Dainín Ó Sé ja 1990-luvulla kuollut Cathal Ó Sandair. Connemaralainen Colm Ó Ceallaigh ja kerryläinen Maidhc Dainín Ó Sé ovat Yhdysvalloista takaisin Irlantiin muuttaneita syntyperäisiä iirinpuhujia: molempien kirjat sijoittuvatkin mielellään amerikkalaiseen ympäristöön ja niille on ominaista myös amerikkalaisen massaviihteen vauhdikkuus, Ó Sén tapauksessa myös seksuaalisuus ja väkivaltaisuus. Ó Ceallaigh aloitti realistisella, mutta epäonnistuneella siirtolaiskuvauksella Deoir Ghoirt an Deoraí, mutta julkaisi sittemmin, 1990-luvun puolimaissa, varsin mukaansatempaavan, laajan romaanin Brídín-nimisen irlantilaisen orpotytön kohtaloista Amerikassa intiaanisota- ja uudisraivaaja-aikoina. Myös Mícheál Ua Ciarmhaicin villin lännen rakkaustarina Iníon Keevack ("Keevackin tytär") on hyvä esimerkki nykyisestä iirinkielisestä viihdekirjallisuudesta. Huumorikirjallisuudeksi luokiteltavia novellikokoelmia ilmestyy paljon, esimerkiksi Johnny Chóil Mhaidhc Ó Coistealbhan Tórramh an Bhardail agus scéalta eile. Joe Steve Ó Neachtain[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Joe Steve Ó Neachtain tunnetaan ennen kaikkea iirinkielisen televisiokanavan saippuaoopperan Ros na Rún ("Salaisuuksien niemi") käsikirjoittajana. Vuosituhannen vaihteessa hän on kuitenkin kunnostautunut myös proosakirjailijana. Hän aloitti nykyaikaista arkielämää kuvaavalla realistisella novellikokoelmalla Clochmhóin, joka jo osoitti hänen kykynsä tarinankertojana. Sittemmin hän on julkaissut kaksi palkittua lukuromaania, Scread Mhaidne (kirjan nimi on oikeastaan kirosanan tyyppinen ilmaus, mutta tarkoittaa sananmukaisesti "Aamukirkaisu") ja Lámh Láidir (sananmukaisesti "Vahva käsi", mutta oikeastaan "Kovin kourin" tai "Väkivalta"). Molemmissa romaaneissaan Ó Neachtain paneutuu käsittelemään iirinkielisen maaseutuelämän pimeitä puolia. Scread Mhaidnen päähenkilö on nuori opettajatar Sorcha, jonka kasvattivanhemmat kuolevat. Tällöin hänen kasvattiäitinsä äreä sisar, jota kutsutaan pilkkanimellä Puhveli, heittää Sorchan ulos kasvattivanhempien kodista - "täällä ei äpäriä kaivata", Puhveli julistaa. Osoittautuu, että Sorcha on avioton lapsi. Järkytys pilaa Sorchan opettajanuran, kun hän käy murrosikäisen oppilaansa kimppuun tämän kutsuttua häntä äpäräksi. Tämän jälkeen Sorcha lähtee koulusta pakomatkalle, oikeaa äitiään etsimään. Romaani Lámh Láidir taas käsittelee sukuvihaa ja varallisuuserojen aiheuttamaa kateutta ja katkeruutta. Joe Steve Ó Neachtain kirjoittaa vahvalla kertojanotteella suurista tunteista ja katkerista ristiriidoista. Hänen puutteenaan on ehkä pidettävä liikaa draamallisuutta. Samasta viasta voidaan moittia hänen kollegaansa Mícheál Ó Ráighnea, jonka mukaansatempaava ja elinvoimainen maaseuturomaani Bóthar na hAille Báine ("Valkokallion tie") toimisi ehkä paremmin kesäteatterin näyttämöllä kuin kirjankansien välissä: juonenkäänteet seuraavat toisiaan läkähdyttävällä vauhdilla. Ó Neachtainin kirjailijantyötä voidaan kuitenkin pitää erinomaisena esimerkkinä siitä, että iirinkieliset maaseutuihmiset itse ovat nyt aktivoituneet ylläpitämään kirjallista kulttuuria keskuudessaan. Koska suurten kaupunkien iirinkielisyysharrastajat ovat vahva ja maksukykyinen markkina - amerikanirlantilaisista puhumattakaan - viihteellisiä lukuromaaneja voi olla jo taloudellisestikin kannattavaa julkaista iiriksi. Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Kaikki iirinkieliset kirjailijat eivät ole syntyperäisiä iirinpuhujia. Muiden kuin syntyperäisten kirjoittamat kirjat ovat usein kielellisesti virheellisiä, mutta parhaat ovat kyenneet merkittäviin kirjallisiin suorituksiin jopa tyylillisistä puutteistaan huolimatta. Eoghan Ó Tuairisc[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Tunnetuimpia Galltacht-iirinkielisen kirjallisuuden edustajia (Galltacht tarkoittaa syntyperäisten iirinkielisten alue Gaeltachtin vastakohtaa eli englantilaistunutta Irlantia) on 1980-luvun alussa kuollut Eoghan Ó Tuairisc, jonka historialliset romaanit L'Attaque ja Dé Luain käsittelevät ranskalaisten maihinnousua Mayoon vuonna 1798 ja vuoden 1916 pääsiäiskapinaa Dublinissa. L'Attaque pyrki tolstoilaiseen realismiin eritoten näyttävässä sota- ja taistelukuvauksessaan; Dé Luain taas on otteeltaan modernistisempi erityisesti sisäisen monologin runsaan käytön ansiosta, jota tosin oli harjoittanut jo Seosamh Mac Grianna 1930-luvulla. Diarmuid Ó Súilleabháin[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Iirinkielisen kirjallisuuden uudistajana ja modernisoijana pidetään myös kokeellista prosaistia Diarmuid Ó Súilleabháinia, jonka kuvaus alkoholisoituneen, vaimonsa parisuhdeongelmien vuoksi menettäneen miehen elämästä, romaani Caoin Thú Féin, kuului kuusikymmenluvun suuriin kirjallisiin tapauksiin; hieman ennen kuolemaansa, 80-luvun alussa, hän julkaisi myös väkevän omaelämäkerrallisen vankilakuvauksen Ciontach. Máirtín Ó Muilleoir[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Iirin kielen vastustajat yrittävät mielellään esittää, että kaikki iirin puhujat ja harrastajat ovat IRA-henkisiä terroristeja. Tämä ei tietenkään pidä paikkaansa, mutta suosittujen iirinkielisten kirjailijoiden joukosta löytyy kyllä sellainenkin hahmo kuin Máirtín Ó Muilleoir, joka edustaa Sinn Féiniä belfastilaisessa paikallispolitiikassa. Hän on kirjoittanut muun muassa poliittiset muistelmat kaupunginvaltuutetun ajoiltaan (Comhad Comhairleora), veijaritarinan nuoruudenkokemuksistaan siirtotyöläisenä Saksassa (Krauts) ja politiikan maailmaan sijoittuvan pienoisromaanin (Ceap Cuddles). Sujuvakynäinen, joskin toisinaan tyypillisiin kielivirheisiin sortuva Ó Muilleoir on lahjakas ja vitsikäs, mutta joskus hänen huumoriinsa liittyy sellaista kyynistä julmuutta, josta voi aavistaa hänen poliittisen kantansa. Hän kuuluu niihin pohjoisirlantilaisiin, jotka ovat oppineet iirinsä Gaeltachtin sijasta Jailtacht-vankilaissa, kuten suosittu sanaleikki ilmaisee asian. Breandán Ó Doibhlin[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Galltacht-kirjailijoiden saavutuksista kirjallisesti merkittävimpiä on myös Breandán Ó Doibhlinin alkujaan vuonna 1964 ilmestynyt kokeellinen, modernistinen romaani Néal Maidine agus Tine Oíche. Kirja on pitkälti introspektiivinen sisäavaruusmatka täynnä viittauksia erityisesti ranskalaiseen kirjallisuuteen, jonka sittemmin kirjallisuusesseillään kunnostautunut Ó Doibhlin tunsi erityisen hyvin. Seán Ó Dúrois[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Tällä hetkellä merkillepantavin Galltacht-kirjallisuuden edustaja lienee Seán Ó Dúrois. Hän aloitti uransa Akutagawa Ryuunosuken japanilaisista klassikoista laatimallaan iirinnöskokoelmalla Rashoomon - Akira Kurosawan filmatisointi kokoelman niminovellista on tunnettu meilläkin. Kääntäjästä hän siirtyi omaperäiseksi kirjailijaksi, joka on toistaiseksi julkaissut kaksi mystisen tunnelman läpitunkemaa salapoliisiromaania, Crann Smola ja Rí na gCearrbhach. Molemmat teokset sijoittuvat 1800-luvun Ulsteriin, jossa Pohjois-Irlannin nykyiset ristiriidat jo itävät, mutta myös muisto vuoden 1798 protestanttis-katolisesta yhteistyöstä elää. Romaanien ajankuva on huolella työstetty ja kielikin suureksi osaksi kaunista ja eloisaa. Päähenkilö on sympaattinen protestanttinen poliisitarkastaja Watters, joka rakastaa salaa katolista tyttöä ja pyrkii työssään tasapuolisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen, vaikka hänen odotetaan kohtelevan katolisia toisen luokan ihmisinä. Pádraig Standún[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Aran-saarilla pappina toimiva isä Pádraig Standún on julkaissut korvakuulolta opetellulla, kieliopin mutkia hieman oikovalla connachtilaisella murteellaan joukon helppolukuisia pienoisromaaneja, jotka käsittelevät usein ajankohtaisia, irlantilaisessa yhteiskunnassa keskustelua herättäneitä teemoja: aborttia, seksiä, vapautuksen teologiaa, kirkon asemaa yms. Standún aloitti uransa vuonna 1983 romaanilla Súil le Breith ("Syntymän odotus" tai "Tuomion odotus"). Romaanin aiheena oli katolisen papin rakkaus huumepiireistä kuiville auttamaansa nuoreen naiseen. Tätä seurasi dystopiaromaani A.D.2016, joka sijoittui tulevaisuuden Irlantiin - kokonaan iirinkielistyneeseen, mutta samalla ankaraan kirkkovaltaan ja teokratiaan luisuneeseen, vanhoilliseen ja seksuaalikielteiseen totalitarismiin. Pappien selibaatti oli tulilinjalla romaanissa Cíocras("Himo" tai "Ankara nälkä"), jossa nuoreen au-äitiin rakastunut pappi ryhtyy nälkälakkoon protestoidakseen avioliittokieltoa vastaan. Standúnin parhaana romaanina lienee pidettävä hulvattoman hauskaa ja kutkuttavan eroottista tarinaa An tAinmhí - kirjan nimi tarkoittaa sananmukaisesti "Elukkaa", mutta englanniksi kirja on käännetty iiristä lainatulla nimellä The Anvy. "Elukka" on vuosikymmeniä aikaisemmin itsemurhaa yrittäessään kadonnut ja kuolleeksi julistettu mies, joka itse asiassa piileskelee edelleen iirinkielisellä kotisaarellaan. Saarelaiset eivät tiedä tätä, vaan luulevat silloin tällöin ruokia varastelevaa ja jälkiä jättävää "elukkaa" yliluonnolliseksi olennoksi tai petoeläimeksi. "Elukan" itsemurhayritykseen on aikoinaan ollut syynä pettymys rakkaudessa. Hänen vuosien takainen, toisen kanssa naimisiin mennyt ensirakkautensa on kuitenkin saanut aviomiehensä kanssa tyttären, näyttävän ja kauniin, mutta yksinäisen ja surullisen. "Elukka" rakastuu salaa tähän jo neljättäkymmentä käyvään naiseen, joka on hänen muinaisen ihastuksensa kaksoisolento, eivätkä nämä suuret tunteet suinkaan jää vaille vastausta... Standún ei ole luopunut kirjailijantyöstä "Elukan" jälkeenkään. Hänen myöhempiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa lesbolainen rakkaustarina Cion Mná (kirjan nimi tarkoittaa "Naisen työ" ja viittaa sanontaan cion fir = "miehen työ", ts. urotyö), joka samalla irvailee iirin kielen elvytystoimintaan liittyvälle byrokraattisuudelle, ja kirkkoa kritisoiva Eaglais na gCatacómaí ("Katakombikirkko"). Kirjallisuutta[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] - Mac Grianna, Seosamh: An Druma Mór. An Gúm, Baile Átha Cliath 1969/1981/1991 (ISBN puuttuu) - Ó Cadhain, Máirtín: An tSraith dhá Tógáil. Sáirséal agus Dill, Baile Átha Cliath 1981. ISBN 0-902563-73-4 - Ó Cadhain, Máirtín: An tSraith Tógtha. Sáirséal agus Dill, Baile Átha Cliath 1977. ISBN 0-902563-62-9 - Ó Ceallaigh, Colm: Brídín - an Dilleachta. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 1995. ISBN 1-874700-98-2 - Ó Ceallaigh, Colm: Meilt Mhuilte Dé. Coiscéim, Baile Átha Cliath 2002. (ISBN puuttuu) - Ó Conghaile, Mícheál: Seachrán Jeaic Sheáin Johnny. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2002. ISBN 1-902420-63-2 - Ó Doibhlin, Breandán: Néal Maidine agus Tine Oíche. Sáirséal Ó Marcaigh, Baile Átha Cliath 1998. ISBN 0-86289-067-5 - Ó Dúrois, Seán: Rí na gCearrbhach. Coiscéim, Baile Átha Cliath 2003. ISBN 1-904808-02-6 - Ó Grianna, Séamus: Cora Cinniúna. Imleabhar 1. An Gúm, Baile Átha Cliath 1993. ISBN 1-85791-045-1 - Ó Grianna, Séamus: Cora Cinniúna. Imleabhar 2. An Gúm, Baile Átha Cliath 1993. ISBN 1-85791-073-7 - Ó Neachtain, Joe Steve: Lámh Láidir. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2005. ISBN 1-902420-79-9 - Ó Neachtain, Joe Steve: Scread Mhaidne. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2003. ISBN 1-902420-53-5 - Ó Searcaigh, Cathal: Seal i Neipeal. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2003. ISBN 1-902420-60-8 - Ó Tuairisc, Eoghan: Dé Luain. Sáirséal Ó Marcaigh, Baile Átha Cliath 1991. ISBN 0-86289-068-3 - Peig - A Scéal Féin. Toim. Máire Ní Mhainnín ja Liam P. Ó Murchú. An Sagart, an Daingean 1998. ISBN 1-870684-74-5 - Ua Ciarmhaic, Mícheál: Iníon Keevack. An Gúm, Baile Átha Cliath 1996. ISBN 1-85791-142-3 - Ua Maoileoin, Pádraig: Ó Thuaidh! Sáirséal Ó Marcaigh, Baile Átha Cliath 1983. ISBN 0-86289-020-9


text: Lionsklubi Lions Clubs International (LCI) on kansainvälinen palvelujärjestö. Siihen kuuluu 46 000 paikallisjärjestöä ja 1,3 miljoonaa jäsentä noin 200 maassa. Kansainvälinen päämaja on Oak Brookissa, Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Lions-nimen kirjaimet viittaavat englanninkielisiin sanoihin Liberty, Intelligence, Our Nations’ Safety, ja suomenkielisiin sanoihin Luovuta Isänmaasi Onnellisempana Nouseville Sukupolville. Sisällysluettelo Toiminta-ajatus ja tavoitteet[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Paikallisesti toimivien ja itsenäisten lions-klubien jäseneksi tullaan kutsusta, ja klubi kokoontuu kerran tai kahdesti kuukaudessa. Järjestö on itse määritellyt toiminnalleen seuraavanlaiset yleiset "Lions-tavoitteet": - Luoda ja ylläpitää yhteisymmärryksen henkeä maailman kaikkien kansojen kesken. - Edistää hyvän hallitsemisen ja täydellisten kansalaisoikeuksien periaatetta. - Osoittaa aktiivista harrastusta yhteiskunnan taloudellista, sivistyksellistä, sosiaalista ja siveellistä menestystä kohtaan. - Yhdistää klubeja ystävyyden, hyvän toveruuden ja keskinäisen yhteisymmärryksen avulla. - Valmistaa tilaisuus vapaaseen keskusteluun kaikista yleisesti kiinnostavista asioista, ei kuitenkaan väittelyyn puoluepolitiikasta eikä uskonnosta. - Kannustaa palvelunhaluisia henkilöitä työhön paikkakuntansa hyväksi ilman henkilökohtaista taloudellista hyötyä, sekä tehokkaaseen ja korkeat eettiset vaatimukset täyttävään toimintaan kaupan, teollisuuden, eri ammattien ja julkisen toiminnan alalla sekä yksityisissä yrityksissä.[1] Sekä kansallisen että kansainvälisen järjestön hallinto on pohjimmiltaan edustuksellista lähtien paikallisesti toimivista klubeista. Ne valitsevat keskuudestaan piiriedustajat, jotka valitsevat edelleen kansalliset edustajat ja lopulta nämä vuorostaan kansainväliset vastuunkantajat. Toimintamuotoja[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Järjestön tunnuslauseena on "Me palvelemme" (engl. We serve). Lionsit tekevät työtä ehkäistävissä olevan sokeuden poistamiseksilähde?, ja he osallistuvat moniin paikallisyhteisöilleen ja kansakunnilleen tärkeisiin hankkeisiin. Järjestö hankkii rahaa hyväntekeväisyyteen erilaisilla tempauksilla. Tempauksista yleisöltä saadut rahat tilitetään lyhentämättömänä hyväntekeväisyyteen, kun taas klubin omaan toimintaan ja hallintoon menevät varat se kerää jäseniltään. Tyypillisesti hyväntekeväisyyteen tilitetyistä rahoista 25% osoitetaan kansainvälisiin järjestön yhteishankkeisiin, 25% kansallisiin kohteisiin ja 50% paikallisiin vaihteleviin kohteisiinlähde?. Historiaa[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Järjestön perusti yhdysvaltalainen Melvin Jones 7. kesäkuuta 1917. Ensimmäinen Yhdysvaltain ulkopuolinen lionsklubi perustettiin vuonna 1920 Kanadaan. Euroopassa lions-aate tuli ensimmäisenä Ruotsiin vuonna 1948. Naiset ovat voineet liittyä jäseniksi Lions-klubeihin ja perustaa klubeja vuodesta 1987. Naisten osuus jäsenistöstä oli n. 13 prosenttia vuonna 2006. Lions-toiminta Suomessa[muokkaa | muokkaa wikitekstiä] Suomen Lions-toiminta sai alkunsa, kun LC Helsinki-Helsingfors perustettiin 14. elokuuta 1950.[3] Suomessa toiminnan "kummina" pidetään kanadansuomalaista Arne Ritaria. Vuonna 2006 Suomessa toimivia lionsklubeja oli 953 jakautuneina 14 alueelliseen piiriin. Kansainvälisessä järjestössä Suomi tunnetaan Monikertaispiiri MD-107-Suomi -nimellä, jonka klubit yhdessä muodostavat Suomen Lions-liitto Ry:n. Jäseniä Suomessa vuonna 2006 oli n. 26 800. Miesklubeja vuonna 2006 oli 776, yhteisklubeja (joissa voi olla mies- että naisjäseniä) oli 64 ja naisklubeja 113. Lions-toiminnan alla organisoituvaa nuorten toimintaa, eli ns. Leoklubeja Suomessa oli 45 ja niissä jäseniä 195.[1] Kansallisista hyväntekeväisyyshankkeista esimerkkinä voitaneen mainita ns. Punainen Sulka -kampanjat, joilla on kerätty varoja mm. syöpätyöhön, sotaveteraanien ja -invalidien, vammaisjärjestöjen ja vanhusten hyväksi. Paikallistason tyypillisiä kohde-esimerkkejä ovat mm. lasten- ja vanhustenkotien auttaminen, stipendien jako kouluissa, paikallisten urheilu- ym. seurojen tukeminen, sairaaloihin tarvittavien kalustohankintojen tukeminen, sotaveteraanien auttaminen, vanhusten kotien kunnostaminen - mitä tahansa klubit keskuudessaan päättävät tai saavat aktiviteetti-ideoita tietoonsa.


text: Enter a term in the search box to find its definition. Use the controls in the far right panel to increase or decrease the number of terms automatically displayed (or to completely turn that feature off). |Home Arguments Software Resources Comments The Consensus Project Translations About Donate| Latest Posts Hiilidioksidi ei ole saastetta Mitä tiede sanoo... Vaikka on suoria tapoja, joilla hiilidioksidi on saaste (meren happamoituminen), sen pääasiallinen vaikutus on kasvihuonelämmitysefekti. Vaikka kasvihuoneilmiö on luonnollinen ilmiö, liiallisella lämpenemisellä on vakavia negatiivisia vaikutuksia maanviljelylle, terveydelle ja ympäristölle. Ajattelemme saasteita yleensä aineina, jotka tekevät ympäristöstämme likaisen tai epäpuhtaan. Selkeä esimerkki on rikkidioksidi, teollisen toiminnan sivutuote. Korkea rikkidioksidipitoisuus aiheuttaa hengitysongelmia. Liika rikkidioksidi aiheuttaa happosateita. Rikkidioksidilla on suora vaikutus terveyteen ja ympäristöön. Hiilidioksidi taas on luonnossa esiintyvä kaasu, jota oli ilmakehässä jo paljon ennen ihmisiä. Kasvit tarvitsevat sitä elääkseen. Hiilidioksidin kasvihuonevaikutus estää ilmastoamme jäätymästä. Miten hiilidioksidi voitaisiin mieltää saasteeksi? Saasteen laajempi määritelmä on aine, joka aiheuttaa epävakautta ja haittaa ekosysteemille. Viimeisen 10 000 vuoden aikana ilmakehän hiilidioksidipitoisuus on pysynyt verrattain vakaalla tasolla. Ihmisen hiilidioksidipäästöt viimeisten muutaman sadan vuoden aikana ovat kuitenkin horjuttaneet tätä tasapainoa. Hiilidioksidin lisäyksellä on joitakin suoria vaikutuksia ympäristölle. Esimerkiksi kun meret ottavat hiilidioksidia ilmakehästä, se johtaa happamoitumiseen, joka vaikuttaa moniin meren ekosysteemeihin. Tärkein vaikutus hiilidioksidin lisäyksestä on kuitenkin lämpeneminen. Nouseva hiilidioksidipitoisuus aiheuttaa kasvihuoneilmiön voimistumisen. Tämä johtaa lämpenemiseen, jolla on monia seurauksia. Jotkin vaikutukset ovat hyödyllisiä kuten helpottunut maanviljely korkeammilla leveysasteilla ja lisääntyvä kasvillisuus joissakin tapauksissa. Negatiiviset vaikutukset kuitenkin voittavat positiiviset vaikutukset selvästi. Rannikolla eläviä yhdyskuntia uhkaa merenpinnan nousu. Sulavat jäätiköt uhkaavat satojen miljoonien ihmisten vedensaantia. Lajit kuolevat sukupuuttoon historian nopeimmalla tahdilla. Se, miten päätämme määritellä sanan "saaste" on vain sanojen merkityksellä leikkimistä. Jos keskitytään hiilidioksidin muutamaan positiiviseen vaikutukseen, silloin jätetään huomiotta sen vaikutuksien koko kuva. Hiilidioksidin lisäyksen nettovaikutus on vakava negatiivinen vaikutus ympäristöllemme ja tulevaisuuden ihmiskunnan elinolosuhteille. Translation by Ari Jokimäki, . View original English version. Smartphone Apps |© Copyright 2014 John Cook| |Home | Links | Translations | About Us | Contact Us|


text: Grön, Klara (K 1809 jälkeen) prostituoitu, upseerin vaimo Klara Grön eli 1700- ja 1800-luvun vaihteessa Ruotsinsalmen venäläisessä merilinnoituksessa, nykyisessä Kotkan kaupungissa. Synnytettyään useita aviottomia lapsia hän onnistui solmimaan avioliiton venäläisen upseerin kanssa. Klara Grönin elämänvaiheet kuvaavat sekä luonteenomaisella että epätavallisella tavalla tuon ajan Itä-Suomen naisen maailmaa. Kirjoittaja(t): Ulla-Riitta Kauppi Julkaistu 19.11.1998 Artikkelitekstin pituus: 9954 merkkiä Kansallisbiografia-verkkojulkaisu Suomalaisen Kirjallisuuden Seura Lue koko artikkeli Voit lukea koko artikkelin kirjautumalla sisään Kansallisbiografian ja Suomen talouselämän vaikuttajat-verkkojulkaisun yhteisellä käyttäjätunnuksella. Jos sinulla ei vielä ole tunnusta, voit hankkia tunnuksen ja ostaa lukuoikeutta määräajaksi täyttämällä hakemuksen. Vaihtoehtoisesti voit ostaa lukuoikeuden yksittäiseen artikkeliin. Maksutapana on APE-Kukkaro. Voit maksaa artikkelin vasemman yläkulman APE-Kukkarolla. Kansallisbiografia ja Suomen talouselämän vaikuttajat-verkkojulkaisut ovat myös vapaasti luettavissa lukuisissa kirjastoissa. Katso listaus palvelun tarjoavista tahoista täältä.


text: 10 000 metrin kaksinkertainen olympiavoittaja on valmis myöntämään pettymyksensä. ”Totta kai se oli sitä, mutta nyt ei vaan onnistunut, ja olen jo sinut asian kanssa. Tarkoitukseni oli päästä Lontooseen juoksemaan olympiamaraton, mutta kun se ei onnistunut, yritin kymppiä, mutta en ollut siinäkään riittävän hyvä”, Gebrselassie kertoo lontoolaiselle Evening Standard -lehdelle antamassaan haastattelussa. Maestro ei silti ole ripustamassa piikkareitaan naulaan. Tällä hetkellä hän on kotonaan Etiopiassa, mutta aikoo elo-syyskuussa tulla juoksemaan Euroopan rahakisoja, kuten Berliinin maratonin, missä hän neljä vuotta sitten juoksi maratonin maailmanennätysajan 2.03.59. Lopettaminen ei ole edes käynyt mielessä. ”Ei, ei, ei. Jatkan kilpailemista”, Gebrselassie vakuuttaa. Ja miksi ei jatkaisi? Juokseminen on ollut hänelle koko elämä. Jo lapsena hän hölkkäsi yli yhdeksän kilometrin koulumatkan mennen tullen. Vähintään 20 kilometriä päivittäin lapsesta lähtien – ei ihme että pohjakunto on rautaa. ”Aion jatkaa juoksemista senkin jälkeen, kun olen lopettanut kilpaurani. Juokseminen on minulle päivittäinen ateriani, jota ilman en voi tulla toimeen”, Gebrselassie kuvailee. Mitä tulee Lontoon olympialaisten 10 000 metriin, Gebrselassie veikkaa, että siitä tulee hänen maanmiehensä Kenenisa Bekelen ja Britannian Mo Farahin välinen kaksintaistelu. ”Jos Bekele on hyvässä iskussa, ei ole epäilystäkään, etteikö hän voittaisi. Mutta Farah on erittäin vahva ja älykäs juoksija ja hän tietää, ettei etiopialaisten ja kenialaisten kanssa kiriä voi jättää viimeisten 400 metrin varaan, vaan se on aloitettava jo 600 metrin tai jopa 800 metrin kohdalla.” Farah saattaa juosta olympialaisissa myös 5000 metriä. ”Jos hän sen tekee, hänellä on mahdollisuudet jopa tuplavoittoon. Se olisi hurja juttu, mutta on se mahdollista. Hänen tiedetään palautuvan erittäin nopeasti.” Lauri Karppinen Lauri Karppinen seuraa Lontoon olympiavalmisteluja ja olympiailmiöitä paikanpäällä. Kesäkisat käydään 27.7-12.8.2012. Lontoo 2012 - Lisää juttuja - Valmentajalegendan raju väite: "Valko-Venäjä tukee dopingia" 16.8.2012 - Kuuma selvitys menossa – ”Pakoileeko Alexander Stubb vastuutaan?” 16.8.2012 - Jeesustelu, jauhaminen ja munattomat ratkaisut sivuun – kilpaurheilu keskiöön! 13.8.2012 - Olympiavoittajan dopingkäry ei yllättänyt - "Villit huhut olivatkin totta" 13.8.2012 - London2012: Se ei pelaa joka pelkää – sir Sebastian ja muita huomioita 13.8.2012


text: Oppilas juuri poistunut koneesta Ensimmäiset hypyt hypätään 1000m korkeudesta hyppymestarin opastuksella. Oppilaan poistuttua lentokoneesta, varjo alkaa avautumaan pehmeästi heti pakkolaukaisujärjestelmän avulla. Tässä vaiheessa sinun tulee osata poistua koneesta oikein ja laskeutua turvallisesti. Vähintään kolmella ensimmäisellä hypylläsi, sinulla on apuvälineenä varjon ohjaamisessa radio kypärässä, josta radiokouluttaja antaa tarvittaessa ohjeita. Oppilasvarjot ovat hyvin rauhallisia ja helposti ohjattavissa, laskeutuminen on oikeaoppisesti tehtynä pehmeä ja vastaa matalalta tuolilta hyppäämistä.


text: Olet varmaan joskus kuullut puhuttavan Google-autosta? Pian voit nähdä myöskin “Nokia-auton”, sillä nyt myös Nokia ja Microsoft kuvaa yhteistyössä katuja ja teitä. Tällä hetkellä kuvaaminen tapahtuu pääkaupunkiseudulla ja auton kyljessä on Navteq- ja Bing-logot. Tavoitteena on yksinkertaiseti tarjota kuluttajille entistäkin parempia karttapalveluja. Autot ottavat kuvia katutasolta jonka jälkeen kuvia hyödynnetään Nokian karttapalvelussa. Näin käyttäjien on helpompi löytää etsimänsä paikka kun esimerkiksi puhelimen näytöltä näkee erilaiset maamerkit ja rakennukset. Yksityisyydensuojan kerrotaan olevan tärkeä Nokialle ja Microsoftille. Suomen Tietosuojalautakunta on myöntänyt luvan yhtiöille kuvata Suomessa teitä ja katuja Tietosuojalautakunnan asettamien ohjeiden mukaisesti. Kuvat käsitellään niin, ettei ihmiset ole niistä tunnistettavissa, myöskin autojen rekisterinumerot käsitellään tunnistettamattomiksi. Lisätietoa yksityisyydensuojasta löytyy Navteqin -sivuilta. Lähde: Nokia Ääni


text: Avokatsomo oli suunnitelmiensa mukaan katsomassa kolme Tuhannen taalan turnauksen lauantaipäivän ottelua. Etukäteen kiinnostavin ottelu oli TPS:n ja SBS Porin kohtaaminen, sillä mikäs sitä turkulaista salibandynseuraajaa enemmän kiinnostaisi kuin TPS:n uudistunut joukkue. Kun ottelua oli pelattu 33 sekuntia, TPS johti maaleissa 2—0 ja tolppalaukauksissa 1—0. ”Myrskyvaroitus!” mentaaliotsikot hihkuivat, eivätkä lakanneet hihkumasta ennen kuin toisessa erässä. TPS ehti johtaa jo 6—1 ja 7—2, ja taisipa olla 8—3:kin, mutta sitten Avokatsomon edustajalle katsomossa lausuttu kommentti ”kirjoita sitten, että nousu on varma” taisi kuulua TPS-vaihtopenkille, sillä peliä ylivoimaisesti hallinnut ja pyörittänyt palloseura antoi pelin porilaisille, jotka vastasivat haasteeseen. Yritys ei kuitenkaan riittänyt lähemmäs 9—5:ttä. Vähän jäi katsojaa vaivaamaan, mihin TPS:n kolmen kentällisen dominointi katosi, mutta silti joukkue vaikuttaa hyvältä. Ratkaisijoita ja ratkaisuja riittää, ja yhdeksi parhaista maaleista nousikin Michael Fagerin seinäsyötöllä itselleen rakentama paikka, josta pallo painui tyylikkäästi vasempaan ylänurkkaan. Hieman yllättäen TPS:n kovimmaksi pistenikkariksi ylsi Peter Ruohomäki tehoilla 2+1. TPS:n ketjut muuttuivat lennosta, ja esimerkiksi Anssi Savilampi ehti pelata niin sentteriä kuin pakkiakin. Ruohomäen kanssa Aki Halko otti pisteet 1+2, mutta herrasmiehille olisi ollut tarjolla enemmänkin. Halon pari tolppakutia jättivät sihtiin vielä vähän parantamisen varaa. Mutta se tällä erää. Lisää turnaustarinaa seurannee myöhemmin. Sillä välin voi selata vaikka valokuvia Tuhannen taalan turnauksesta.


text: Kesäkuussa Lappiin 10.04.2001 - 08:52 Terve, Tarkoitus olisi tehdä viikon kalareissu Lappiin 17-24.6. Kohdekaloina lähinnä taimen ja harjus. Koska pohjoisen vedet on minulle tuntemattomia, olisi kiva kuulla minne päin kannattaisi suunnistaa. Mahdollisuus on mennä myös Ruotsin Lappiin tai vaikkapa Norjaan jos saalismahdollisuudet on siellä paremmat. Millainen paikka olisi esim. Finnmark Norjassa niihin aikoihin ? Entäpä Pohjois-Ruotsi ? Kuusamon seutu ei niinkään kiinnosta mutta pohjoisempi Suomi kylläkin. Toivoisin kommentteja, vinkkejä ja kokemuksia niiltä jotka asioista jotain tietävät Kiitos !!!


text: Mikäli et ole täysin tyytyväinen ostoksiisi www.salomon.comista, on tuotteilla 15 päivän palautusoikeus. Korvaamme ostoksesi hinnan (palautuksen kuljetuskustannuksia lukuun ottamatta). Tuotteet, jotka on palautettu 15 päivän sisällä toimituksesta hyvitetään. Tuotteiden tulee olla käyttämättämiä ja niissä tulee olla alkuperäiset etiketit kiinni. Mikäli palautus johtuu viallisesta tuotteesta, Salomon vastaa palautuksesta aiheutuneista postikuluista. Tällaisessa tapauksessa ota yhteyttä asiakaspalveluumme +358 942598670 maanantaista perjantaihin kello 9.00 - 18.00 välisenä aikana.


text: Olen kahden vaiheilla; liittyäkö ammattiliittoon vai ei. Olen nyt vain työttömyyskassan jäsen. Toki jäsenmaksut saa vähentää verotuksessa, se ei ole ongelma. Ainoa ISO kysymys: voidaanko työpaikan tes-neuvottelun tuloksena tehdä niin, että mahdollinen palkankorotus tai osa siitä kohdistetaan vain tietyn liiton/liittojen jäsenille? Työpaikkani on julkishallinnossa, ja valtaliitot ovat Julkisten hyvinvointialojen liitto, Akava ja olikohan kolmas sitten JYTY. Arvioni on, että joku 30% porukasta ei kuuluta mihinkään liittoon. Tähän saakka tes-korotukset on maksettu kaikille mutta olen kuullut että mm. kuntasektorilla sairaanhoitoalan tietyt korotukset maksettaisiin vain TEHY:n jäsenille. Peruskorotusprosenttien lisäksi käytössä lienee ainakin joku järjestelyvaraerä tms. Voisiko tällainen erilaisuus mennä läpi isohkossa (n. 500 työntekijää) työpaikassa????


text: Mielipiteet Asian kommentointi on päättynyt 12.6.2013 Asiaan on jätetty yhteensä 4 mielipide(ttä), joista on julkaistu 2 kappaletta. Vakikävijä 10.6.2013 Talvitouhuja Pulkkamäkenä puisto toimii erityisen hyvin, mutta sen turvallisuutta voisi parantaa. Nyt on vaarana laskea päin kasvillisuutta ja/tai puita, toiseen suuntaan päin kiinteitä rakenteita. Myös luistinrata on onnistunut. Valaistusta voisi parantaa. Kesää ajatellen puistoa voisi kehittää yhtenäisemmäksi. Nyt leikkipaikkoja on kahdella nurkalla. Aikuisille (lapsiaan valvoville) puistossa voisi olla enemmän penkkejä ja/tai pöytiä - lähellä Särkänniemeä sijaitseva puisto voisi toimia myös kesäisenä piknikpaikkana. Amuri on kiva paikka asua 29.5.2013 Väinö Linnan puisto Väinö Linnan puistossa hienointa on silta ja viime vuonna poistettu rinnettä myötäilevä iso liukumäki. Se haluttaisiin takaisin. Myös kumpare, jossa on istutuksia, on lasten suosikki ja sitä kutsutaankin taikametsäksi. Tällainen pikkumetsä kiipeilypuineen ja piilopaikkapuskineen olisi hieno juttu. Puinen maja, jota lapset voisivat rakentaa uudelleen ja uudelleen, olisi jännittävä leikki. Puistossa oleva kenttä, jota kesäisin käytetään mm. jalkapalloon, talvella luisteluun ja arkisin läheisten päiväkotien liikuntatuokioihin, olisi syytä säilyttää. Puistosta puuttuu Ikäihmisille keinu tai muu suojaisa istumapaikka kokonaan.


text: Nämä tiedot koskevat Windows Internet Explorer 7:ää ja Windows Internet Explorer 8:aa. Voit muuttaa Internet- ja verkkoasetuksiasi Yhteydet-välilehdessä. Lisätietoja näiden muutosten tekemisestä on seuraavissa ohjeaiheissa. Internet-yhteyden muodostaminen Tulostinongelmien vianmääritys Internetyhteysongelmien vianmääritys Puhelinverkkoasetukset VPN-etäyhteyden muodostaminen työkoneeseen Välityspalvelinasetusten muuttaminen Internet Explorerissa Tietoja välityspalvelimesta Syitä Internet-yhteyden hitauteen Tietoja Internet-palveluntarjoajista (ISP) Avaa Internet Explorer napsauttamalla Käynnistä-painiketta ja valitsemalla Internet Explorer. Valitse Työkalut ja valitse sitten Internet-asetukset. Valitse Yhteydet-välilehti.


text: Kuinka tulla toimeen koiran ruokatorven laajentuman kanssa? 12-vuotiaalla mäyräkoirallamme on todettu aika paha ruokatorven laajentuma. Ohjeiksi meille on annettu syödä jakkaran päältä, ei suoraan lattialta. Antepsiiniakin olemme antaneet ennen ruokailua, mutta sekään ei tunnu auttavan. Mikä tai mitkä voisivat olla hyviä keinoja tässä tilanteessa ehkäistä oksentelua ja hirveän rohinan syntymistä? Laajentuma ei voi parantua ikinä, mutta tarvitsisimme hyviä keinoja, joilla selviäisimme sen kanssa, joilla koiran tila pysyisi vakaana ja hyvänä. Aikuisiällä syntyvä megaesofagus eli ruokatorven laajentuma voi olla idiopaattinen eli syntyä ilman tunnettua taustasyytä. Tämä onkin yleisin muoto aikuisiän ruokatorven laajentumasta. Myastenia gravis –hermostosairauden seurauksena syntyy noin 25–30 % aikuisiän ruokatorven laajentumista koiralla. Lisäksi harvinaisessa tapauksessa ruokatorven laajentuma voi olla seurausta mm. yleistyneestä ääreishermoston sairaudesta, lisämunuaisen vajaatoiminnasta, aivorungon sairaudesta tai lyijymyrkytyksestä. Oman eläinlääkärin kanssa kannattaa käydä läpi jatkotutkimusten tarve. Aikuisiän ruokatorven laajentuman yhteydessä suositellaan verinäytetutkimuksia myastenia gravis -hermostosairauden varalta. Tämä onvasta-ainetutkimus, jossa näyte lähetetään Yhdysvaltoihin tutkittavaksi. Lisäksi suositellaan muiden mahdollisten taustasyiden sulkemista pois verinäytetutkimuksilla (valko- ja punasoluarvot, seerumin perusarvot, lisämunuaisen toimintakoe). Oireenmukaisena hoitona on tärkeä tukea veden ja ruoan mahdollisimman sujuvaa kulkua vatsalaukkuun. Tärkeimmässä roolissa on syöminen ”pystyasennossa”, jolloin ruoka valuu paremmin painovoiman vaikutuksesta vatsalaukkuun. Syömisen jälkeen kannattaa koiran istua tai olla pystyasennossa parin minuutin ajan. Erilaisia ruoan koostumuksia kannattaa kokeilla, jotta löydettäisiin sellainen, joka aiheuttaa omalle koiralle mahdollisimman vähän oireita. Monelle koiralle pehmeä mutta ”kokkareinen” ruoka (esimerkiksi purkkiruoka) soveltuu hyvin. Yön aikana tapahtuvaa vatsan sisällön valumista ruokatorveen voi helpottaa nukkuminen ”pää tyynyllä” eli pää kohotetussa asennossa. Lääkehoitona ruokatorven laajentuman yhteydessä joillekin potilaille on apua vatsasuojalääkitysten (esimerkiksi famotidiini, sukralfaatti eli Antepsin) lisäksi ruokatorven ja vatsalaukun liikettä stimuloivista lääkityksistä (metoclopramidi tai sisapridi). Myastenia gravis -sairautta hoidetaan siihen tarkoitetulla lääkityksellä. Lääkehoidosta kannattaa neuvotella oman eläinlääkärin kanssa. Ruokatorven laajentuman vakavia seurauksia on aspiraatiopneumonia eli keuhkotulehdus, joka syntyy ruokatorven sisällön jouduttua nielun kautta keuhkoihin. Jos koiralla on kuumetta, hengitysvaikeuksia tai väsymystä, tulee hakeutua eläinlääkärin hoitoon. Sanna Viitanen, eläinlääkäri Kaikki kirjoittajan vastaukset


text: - - Tarkista tuotteen tekniset tiedot Tietolomake/Asiakirjat-kohdasta. Jos tuote vastaa standardin EN 55022 luokan A vaatimuksia, tuotteen käyttö asuinalueilla voi (epäsuotuisissa olosuhteissa) häiritä televisio- tai radiolähetysten vastaanottoa. * Keskihinta: Valtuutettujen online-jälleenmyyjien ilmoittamien hintojen keskiarvo, joka voi poiketa lopullisesta jälleenmyyntihinnasta. HP ei vastaa näistä hinnoista tai niiden muutoksista. HP on sitoutunut antamaan asiakkaille tietoja tuotteidemme sisältämistä kemikaaleista tarvittaessa lakivaatimusten (kuten REACH (Euroopan parlamentin ja Eurooppa-neuvoston säädös EC No 1907/2006 noudattamiseksi). Tämän tuotteen kemikaaliraportti on osoittees: www.hp.com/go/reach.


text: Elinkeinoelämän Ympäristöfoorumi on cleantech-yrityksille ja niiden kumppaneille tarkoitettu verkosto. Foorumi tarjoaa hyödyllisiä kontakteja ja välitämme tietoa rahoituksesta, vienninedistämispalveluista, tukimuodoista sekä tapahtumista ja kilpailuista kotimaassa ja kansainvälisesti. Lisäksi tarjoamme koottua tietoa cleantech-liiketoiminnasta Suomessa sekä tietoa alan kansainvälisestä kehityksestä. Ympäristöfoorumi on keskeinen kanava, jonka kautta EK:n edunvalvojat keräävät tietoa cleantech-yritysten tarpeista, näkemyksistä ja aloitteista. Tätä palautetta EK hyödyntää muodostaessaan kantojaan ja perustellessaan niitä päättäjille. Näin pääset mukaan toimintaan 1. Liity maksutta jäseneksi, jotta varmistat näkyvyyden foorumin sivuilla ja pääsyn ilmaisiin verkottumistilaisuuksiin. Näin pääset myös vaikuttamaan suomalaisen toimintaympäristön kehittämiseen. 2. Seuraa uutisvirtaa liittymällä LinkedIn-ryhmäämme. Ympäristöfoorumi tekee läheistä yhteistyötä Cleantech Finland -ohjelman kanssa. EK omistaa Cleantech Finland -brändin ja ohjelman päätoteuttajana toimii Finpro yhteistyössä Cleantech Finland partneriverkoston kanssa. Ympäristöfoorumin yhteystiedot |Elinkeinoelämän Ympäristöfoorumi/Elinkeinoelämän keskusliitto EK PL 30, 00131 Helsinki puhelinvaihde: 09 42020 sähköpostiosoite: ymparistofoorumi(at)ek.fi


text: Tietoja Aikani poukkoiltuani salitreenien, jumppien, juoksuvimmojen ja tennisinnostusten välillä, kuitenkaan rakastumatta lajiin, jota sillä hetkellä satuin ”harrastamaan”, löysin lajin joka vei mukanaan. Täysillä. Kahvakuulaan tartuin ensi kertaa alkuvuodesta 2010, enkä todellakaan tiennyt kuulailusta saatika kahvakuulaurheilusta mitään, kunhan heiluttelin. Jokin tuossa rautamurkulassa kuitenkin viehätti ja aikani kuulien, niin rautaisten kuin kamalien viinyylistenkin kanssa touhuttuani, päätin ottaa lajista selvää. Olin hämmentynyt tiedon määrästä ja laadusta, mutta en antanut periksi. Sitten törmäsin Kukka Laakson blogiin ja valaistumiseni saattoi alkaa. Tässä blogissa keskityn kahvakuulaurheiluun ja vähän muuhunkin, oli se sitten ravintoasiaa, hyvinvointia tai ihan vaan fiilistelyä. Kommentit ovat lämpimästi tervetulleita sekä toivottuja!


text: Manaaja kirjoitti: Miksi sä SA poistit ja postasit tän tismalleen saman vastauksen uudelleen, jonka kirjoitit jo kolme päivää sitten? Haluatko jotenkin up-up-huomiota tälle Jykän kondomiongelmalle, vai mikä oli ajatuksena? Hei! ENSINNÄKIN KIITOS kommentista ja vastauksena ihan periaatteessa aiheelliseen kysymykseesi on seuraava: SE EI OLE tismalleen samanlainen. Luin edellisen ja siinä oli epäselvyyttä ja kirjoitusvirheen kaltaista sanassa "eurokomdomi..." ja poistin sen. Lisäksi selvensin juttua ja lyhensin jotenkin. Miksi en sitten vain editoinut? Tässä olikin sitten jo mielipiteen paikka. Jos olisin vaan korjannut niin kukaan ei olisi huomannut uutta hiukan uudistettua postaustani. ONKO SEN sitten niin suurta väliä, lukeeko sitä uutta juttua kukaan koska se nyt ei ole niin "arvokas"?? Tästä voidaan olla eri mieltä, mutta postauksiahan täällä on, joita yleensä tarkoitetaan luettavaksi. OLIN IHAN fifty-sixty kumman tavan valitsin ja ehkä hiukan turhaan postasin uuden kerran. Anteeksi, Manaaja hyvä, jos se ärsytti sinua. Tekisin nyt toisin, koska postaus ei ollut niin merkittävä kuitenkaan. Myönnän arviointivirheeni. KIITOS kommentistasi Manaaja ja toivottelen Jouluja hyviä ja toimitaan kondomilla tai paljaalla tai tehdään kuten Gat tai ei tehdä mitään!! Ihmisiä mahtunee maailmaan! Ja niitä ei ole kukaan pakottamassa toisaalta tekemään! Olemme silti onnellisia että elämme tänäkin Jouluna, virheinemme ja onnistumisimmemme (onko tuo oikea muoto???) SA


text: Faux leather waistcoat, Gina Tricot. Tätä ihanaista oon kuolannu jo viikkoja ja nyt ku tuli palkka niin juoksin oikopäätä eilen Ginaan. Taisin just tulla viime tingassa sillä tää tais olla (ainaki forumin Ginan..) vika pieni koko. Tätä aion käyttää nahkatakkini päällä, jonka etuosasta en tykkää, ja muutenki yhdistellä kaikkeen! Voitte varmaan arvata mikä oli ainaki tänään päällä... asua tulossa myöhemmin tänään. Nyt lueskelemaan äikkää! Den här finisen har ja villa ha redan länge och nu när ja fick min lön sprang ja raka vägen till Gina för att nappa den sista lilla storleken (i alla fall i forum..). Denna tänker ja ha ovan på min biker, vars främre del ja int gillar, och även kombinera me all möjligt! Ni kan säkert gissa va ja hade på mig idag... outfiten kommer senare. Nu och läsa modda!


text: 185/2003 Annettu Helsingissä 28 päivänä helmikuuta 2003 Laki yksityisistä teistä annetun lain muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan yksityisistä teistä 15 päivänä kesäkuuta 1962 annetun lain (358/1962) 33 a §:n 2 momentti, 38 a §, 38 c §:n 1 momentti, 52 §:n 1 momentin 11 kohta, 64 §:n 2 momentin 11 kohta, 10 luvun otsikko, 80 §, 89 a §:n 2 momentti sekä 96 ja 98 a §, sellaisina kuin niistä ovat 33 a §:n 2 momentti laissa 555/1995, 38 a § laissa 521/1975 ja mainitussa laissa 555/1995, 38 c §:n 1 momentti, 52 §:n 1 momentin 11 kohta ja 98 a § laissa 1079/2000, 89 a §:n 2 momentti mainitussa laissa 521/1975 sekä 96 § laissa 1606/1995 ja mainitussa laissa 1079/2000, sekä lisätään 24 §:ään, sellaisena kuin se on mainituissa laeissa 521/1975 ja 1079/2000, uusi 3 momentti, 38 c §:ään, sellaisena kuin se on viimeksi mainitussa laissa, uusi 4 momentti sekä lakiin uusi 97 a ja 101 a § seuraavasti: 24 § Edellä 1 momentissa tarkoitettu korvaus määrätään vain, jos tiekunta tai, jollei tiekuntaa ole, tieosakkaat yhdessä tai joku heistä korvauksen määräämistä vaatii. Korvaus määrätään maksettavaksi tiekunnalle tai, jollei tiekuntaa ole, tieosakkaille yhteisesti. Jolleivät toimituksessa läsnä olevat tieosakkaat muuta sovi, korvaus ositellaan tieosakkaiden kesken tieyksikköjen mukaisessa suhteessa tai muun kohtuullisen perusteen mukaan. Korvausta koskeva asia ratkaistaan samassa yhteydessä, jossa 1 momentin mukainen oikeus tiehen annetaan. 33 a § Korvaukset, jotka johtuvat 9 a §:n 2 momentissa tai 10 §:n 2 momentissa tarkoitetuista toimenpiteistä, maksaa se, joka on vaatinut toimenpiteen suorittamista. Jos muullekin asianosaiselle aiheutuu toimenpiteestä ilmeistä hyötyä, voidaan hänet velvoittaa osallistumaan korvauksiin saamansa hyödyn mukaan. 38 a § Tietoimituksen yhteydessä toimitusmiehet voivat suorittaa ilman eri määräystä kiinteistönmäärityksen, milloin toimenpide on tarpeen tiealueen määrittämiseksi tai muun tässä laissa tarkoitetun toimenpiteen suorittamiseksi. Samoin toimitusmiehet voivat ilman eri määräystä suorittaa sellaisen tilusvaihdon tai alueen siirtämisen, jonka suorittamistarve johtuu tien tekemisestä, tien tai tieoikeuden lakkauttamisesta taikka tieoikeuden muusta muuttamisesta, jos tietoimituksen hakija tai asianomaisen alueen omistaja sitä vaatii, taikka tilusvaihto tai alueen siirtäminen on tärkeää tarkoituksenmukaisen kiinteistöjaotuksen aikaansaamiseksi. Tilusvaihdon edellytyksenä on, että sillä voidaan: 1) välttää sellaisen haitan syntyminen, joka estäisi kulkuyhteyttä koskevan järjestelyn suorittamisen; 2) vähentää huomattavasti niitä kustannuksia tai korvauksia, joita kulkuyhteyden järjestelystä muutoin aiheutuisi; tai 3) vähentää merkittävästi haittaa, joka kulkuyhteyden järjestelystä aiheutuisi kiinteistön tai sen osan tarkoituksenmukaiselle käyttämiselle. Jos tilusvaihtoa ei voida sopivasti suorittaa tai asianomaisten kiinteistöjen omistajat sopivat alueen siirtämisestä, voidaan tilusvaihdon sijasta 2 momentissa mainituin edellytyksin arvoltaan vähäinen alue siirtää kiinteistöstä toiseen rahana suoritettavaa täyttä korvausta vastaan. Tilusvaihdon ja alueen siirtämisen edellytyksenä on lisäksi, ettei siitä aiheudu kenellekään sanottavaa haittaa. Muutoin tilusvaihdosta ja alueen siirtämisestä on soveltuvin osin voimassa, mitä kiinteistönmuodostamislain 59, 65, 66 ja 200 §:ssä säädetään. Tilusvaihdossa ja alueen siirtämisessä ar-vioidaan kiinteistöstä toiseen siirtyvä alue erikseen luovuttavan ja vastaanottavan kiinteistön kannalta. Jos nämä arvot eroavat toisistaan, erotus on määrättävä sen asianosaisen korvattavaksi, joka hyötyy tällaisen toimenpiteen suorittamisesta. 38 c § Alueella, jolla tieoikeudet ovat epäselvät tai jolla liikenteellisten olosuhteiden muuttumisen vuoksi on tarpeen tehdä tai lakkauttaa teitä taikka muutoin järjestellä tieoikeuksia, voidaan tarkoituksenmukaisten tieyhteyksien järjestämiseksi ja tieoikeuksien saattamiseksi vastaamaan muuttuneita olosuhteita kunnan, tiekunnan tai kiinteistön omistajan hakemuksesta suorittaa tällaista aluetta koskeva tietoimitus (alueellinen tietoimitus). Jos edellä tarkoitettu tieyhteyksien järjestely on tarpeen paikallisen liikenteen vähentämiseksi yleisellä tiellä taikka rautatien tasoristeyksien vähentämisen tai poistamisen vuoksi, alueellisen tietoimituksen suorittamista saa hakea myös yleisen tien tai radan pitäjä. Tietoimitusta haetaan maanmittaustoimistolta, joka antaa toimitusmääräyksen ja huolehtii toimituksen suorittamisesta silloinkin, kun toimitus koskee kokonaan kiinteistönmuodostamislain 5 §:n 3 momentissa tarkoitettua aluetta. Jos yleinen etu vaatii, maanmittaustoimisto voi antaa määräyksen alueellisen tietoimituksen suorittamiseen hakemuksetta. Korvaukset, jotka aiheutuvat yleisen tien tai radan pitäjän hakemuksesta suoritettavassa alueellisessa tietoimituksessa aiheutuvista tieyhteyksien järjestelyistä, on hakijan maksettava. Jos järjestelystä tulee muulle asianosaiselle erityistä hyötyä, voidaan hänet velvoittaa osallistumaan korvausten maksamiseen sen mukaan kuin kohtuulliseksi harkitaan hänen saamansa hyöty huomioon ottaen. 52 § Jos kysymys on ennestään olevasta tiestä, on kunnan tielautakunnan, jolleivät asianosaiset ole heidän määrättävissään olevasta asiasta voineet sopia taikka jollei asiaa 38 §:n mukaan tai muutoin tämän lain nojalla ole ratkaistava tietoimituksessa, päätettävä jäljempänä mainituista asioista: 11) jäljempänä 10 luvussa mainituista asioista 80 §:n 4 momentissa tarkoitettuja asioita lukuun ottamatta; sekä 64 § Tiekunnan kokouksessa on erityisesti päätettävä: 11) 80 §:n 1 momentissa tarkoitettuun säännölliseen toimintaan tarvittavan luvan antamisesta sekä sellaisen kiellon antamisesta, josta säädetään 80 §:n 3 momentissa. 10 luku Tien muu käyttäminen ja muun alueen käyttö tilapäisesti tienä 80 § Tien käyttämiseen tarvitaan tieosakkaiden taikka tiekunnan lupa, jos tietä käytetään: 1) muun kuin tieosakkaan järjestämään toimintaan, joka selvästi lisää tien kunnossapitokustannuksia; tai 2) muun kuin tieosakkaan hyväksi tapahtuviin tilapäisiin kuljetuksiin, työhevosella tapahtuvia maa- ja metsätalouden kuljetuksia lukuun ottamatta. Edellä 1 momentissa tarkoitetun luvan tilapäiseen tien käyttämiseen voi antaa tieosakas taikka, jos osakkaat muodostavat tiekunnan, toimitsijamies tai hoitokunta. Tieosakkaat tai tiekunnan kokous antavat luvan säännölliseen toimintaan. Tien käyttämisestä voidaan periä 26 §:n mukainen käyttömaksu kuljetuksen tai toiminnan järjestäjältä. Tieosakkaat taikka tiekunta voivat yleisesti kieltää kaikilla tai joillakin moottori- tai hevosajoneuvoilla tapahtuvan tien käytön tai työkoneiden kuljettamisen niiltä, joilla ei ole oikeutta tiehen. Tässä momentissa tarkoitettu kielto ei ole esteenä tieosakkaan kiinteistölle kulkemiseen luvallisissa asioissa eikä estä tieosakasta taikka, jos osakkaat muodostavat tiekunnan, toimitsijamiestä tai hoitokuntaa antamasta edellä tarkoitettua lupaa tien tilapäiseen käyttämiseen, jos siihen on painavia syitä. Valtion tai kunnan avustamien teiden osalta on kuitenkin voimassa, mitä 96 §:ssä säädetään. Jos joku, jolla ei ole oikeutta tiehen, 1 tai 3 momentin vastaisesti käyttää tietä, hän on velvollinen vaadittaessa suorittamaan tien käytöstä 26 §:n mukaisen käyttömaksun sekä, jos tie on vaurioitunut, korvaamaan vahingon. Jos tietä on käytetty 1 tai 3 momentin vastaisesti ja siitä vaaditaan rangaistusta, on myös korvausta koskevat vaatimukset tehtävä yleisessä tuomioistuimessa. 89 a § Jos tietyön kustannuksiin tarvitaan etukäteen varoja, tulee tielautakunnan päätöksellään vahvistaa tarvittava määrä ottamalla huomioon 38 §:n 4 momentissa tarkoitettu kustannusarvio sekä samalla määrätä tieyksikköjen mukaan kultakin tieosakkaalta etukäteen perittävä osuus näistä kustannuksista. 96 § Jos valtio tai kunta tämän tai muun lain perusteella avustaa tiekuntaa tai tieosakkaita yhteisesti tien kunnossapidossa, tien käyttämistä muuhun kuin tieosakkaiden hyväksi tapahtuvaan liikenteeseen ei saa kieltää sinä ajanjaksona, jota avustus koskee. Sama on voimassa tiestä, jonka kunnossapidosta kunta vastaa kustannuksellaan. Säännöllisen liikenteen harjoittamiseen tarvitaan tällöinkin tiekunnan tai tieosakkaiden lupa samoin kuin tien käyttämiseen sellaiseen toimintaan, joka selvästi lisää kunnossapitokustannuksia 80 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Jos muusta kuin tieosakkaiden hyväksi tapahtuvasta liikenteestä aiheutuu huomattavaa haittaa kiinteistön tai rekisteriyksikön omistajalle, voidaan kunnan suostumuksella muiden kuin tieosakkaiden tienkäyttö kieltää tai sitä rajoittaa. Jos valtio tai kunta tämän tai muun lain perusteella avustaa tiekuntaa tai tieosakkaita yhteisesti tien parantamisessa tai uuden tien rakentamisessa taikka tie on tehty kokonaan tai osaksi kunnan varoilla, on kymmenen vuoden ajan viimeisen avustuserän nostamisesta tai kunnan tekemän tietyön päättymisestä lukien noudatettava, mitä 1 momentissa säädetään tien käyttämisestä muiden kuin tieosakkaiden hyväksi tapahtuvaan toimintaan tai liikenteeseen. 97 a § Valtionavustukseen oikeutettujen yksityisten teiden kunnossapitoa voidaan seurata Tiehallinnon valitsemien tarkkailuteiden avulla. Tarkkailutieksi valitun tien tiekunta on velvollinen antamaan Tiehallinnolle seurantaa varten tarvittavia tietoja. 98 a § Valitus tiepiirin valtionapua koskevaan päätökseen tehdään sille hallinto-oikeudelle, jonka tuomiopiirissä tie tai suurin osa siitä sijaitsee. Tässä laissa tarkoitettuihin valtionapuihin sovelletaan muutoin, mitä valtionavustuslaissa (688/2001) säädetään. 101 a § Antaessaan 96 §:n 1 momentissa tarkoitetun suostumuksen tien käytön kieltämiseen tai rajoittamiseen kunta antaa samalla myös tieliikennelain (267/1981) 51 §:n 2 momentissa tarkoitetun suostumuksen liikenteen ohjauslaitteen asettamiseen. Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä huhtikuuta 2003.HE 163/2001 LiVM 24/2002 EV 256/2002 Helsingissä 28 päivänä helmikuuta 2003 Tasavallan Presidentti TARJA HALONEN Liikenne- ja viestintäministeri Kimmo Sasi