text: Metalliseos eli lejeerinki on vähintään yhden metallin ja yhden tai useamman muun alkuaineen seos, jolla on metalliset ominaisuudet. Metalliseokset ovat yleensä kestävämpiä, kevyempiä ja/tai edullisempia kuin puhtaat metallit. Ne ovat monissa sovelluksissa puhtaita metalleja käyttökelpoisempia. Tyypillisiä esimerkkejä metalliseoksista ovat muun muassa teräs ja messinki. Johdanto Metalliseos on vähintään kahdesta eri alkuaineesta koostuva aine, joista ainakin yksi on metalli. Tätä metallia kutsutaan seoksen perusmetalliksi. Muut aineet voivat olla joko metalleja, puolimetalleja tai epämetalleja. Lisäämällä näitä epäpuhtauksia voidaan muokata metalliseoksen ominaisuuksia, kuten metallin lujuutta. Metalliseos kuitenkin säilyttää metalleille tyypilliset ominaisuudet. Toisin kuin puhtailla metalleilla, metalliseoksilla ei yleensä ole tarkkaa sulamispistettä vaan sulamislämpötila-alue, jossa esiintyy sulan ja kiinteän faasin sekoitus. Metalliseos valmistetaan tyypillisesti liuottamalla seosaineet sulaan perusmetalliin. Jäähtyneen ja kiteytyneen metalliseoksen ominaisuudet voivat erota hyvinkin paljon yksittäisten aineiden ominaisuuksista. Esimerkiksi kuparin ja tinan seos, pronssi, on huomattavasti lujempaa kuin kumpikaan metalleista itsessään. Lisäämällä rautaan hiiltä saadaan lujaa terästä. Teräksen ominaisuuksia voidaan edelleen muokata esimerkiksi lisäämällä siihen kromia, jolloin saadaan ruostumatonta terästä. Metalliseoksen aineiden tulee liueta toisiinsa nestemäisessä olomuodossa, mutta ne eivät välttämättä ole liukenevia kiinteinä. Jos aineet ovat kiinteinäkin liukenevia, metalliseos on jähmeä liuos, joka on rakenteeltaan homogeeninen ja koostuu identtisistä kiteistä. Metalliseos on tällöin yksifaasinen. Mikäli ainekset eivät ole keskenään liukenevia kiinteinä, ne voivat erottua muodostaen erilaisia kiteitä. Tällöin metalliseos on heterogeeninen ja koostuu useammasta faasista. Joissakin metalliseoksissa liukenemattomat aineet saattavat erottua vasta kiteytymisvaiheessa lämpökäsittelyn seurauksena. Luonnossa esiintyy joitakin metalliseoksia, esimerkiksi elektrumia, joka on kullan ja hopean metalliseos. Raudan ja nikkelin metalliseoksia on löydetty meteoriiteista, mutta maapallolla niitä ei esiinny luonnostaan. Valmistus Metalliseoksia valmistetaan pääasiassa neljällä eri tavalla. Metallin seostaminen sulassa tilassa. Korkeamman sulamispisteen omaava metalli sulatetaan ja toinen metalli pudotetaan siihen, jolloin se liukenee muodostaen metalliseoksen. Seos yleensä peitetään hiilellä hapettumisen estämiseksi. Tämä on yleisin tapa seostaa metalleja, sillä lähes kaikki metallit ovat toisiinsa liukenevia sulatilassa. Poikkeuksen muodostaa esimerkiksi rauta ja lyijy. Metallien sekoittaminen jauhemuodossa ja seoksen työstäminen. Kahden tai useamman metallin seostaminen niiden ioneja sisältävästä elektrolyyttiliuoksesta tasavirran avulla, jolloin toiselle elektrodille muodostuu metalliseos. Kahden tai useamman metallin oksidin samanaikainen pelkistäminen, jolloin syntyy metallien seos. Metalliseosten rakenne Yksifaasiset seokset Yksifaasiset metalliseokset ovat niin sanottuja kiinteitä liuoksia tai jähmeitä liuoksia. Kiinteitä liuoksia on kahta tyyppiä: väli- ja korvaussijaliuoksia. Välisijatyyppisessä metalliseoksessa seosatomit asettuvat metallihilassa metalliatomien väleihin. Tällaisen seoksen syntymisen edellytyksenä on, että välisija-atomit ovat tarpeeksi pieniä. Sopivia atomeja ovat esimerkiksi hiili, happi ja typpi. Korvaussijaseoksessa seosatomit korvaavat metalliatomeja. Korvaussijaliuoksesta voidaan myös käyttää nimeä aukoton liuos. Nimi tulee siitä, että aukottomassa liuoksessa seostettavat aineet liukenevat toisiinsa kaikissa suhteissa muodostaen yksifaasisen systeemin. Aukottoman liuoksen muodostumiselle on neljä ehtoa: Seostettavien atomien kokoero ei saa olla yli 15 %. Mikäli kokoero on tätä suurempi, rakenteeseen syntyy vääristymiä mikä tyypillisesti aiheuttaa faasierottumista. Seostettavien aineiden kiderakenteen on oltava sama. Elektronegatiivisuuseron on oltava melko pieni. Seosaineiden valenssin on oltava sama. Esimerkiksi kupari ja nikkeli muodostavat aukottoman liuoksen. Niiden kokoero on pieni, sillä kupariatomin säde on 0,128 nm ja nikkelin 0,125 nm. Molempien kiderakenne on pintakeskeinen kuutiollinen (PKK) ja niiden elektronegatiivisuusero on vain 0,1. Kupari esiintyy valensseilla +1 ja +2 ja nikkeli valenssilla +2. Koska kaikki neljä ehtoa täyttyvät, muodostavat kupari ja nikkeli aukottoman liuoksen. Välisija- ja korvaussijaseokset eivät tietenkään ole toisiaan poissulkevia, ne voivat esiintyä myös yhtä aikaa. Monifaasiset seokset Mikäli seostettavat aineet eivät liukene toisiinsa kaikissa suhteissa, voi syntyä metalliseoksen rakenteeseen faasierottumia. Tällöin esimerkiksi mikroskooppikuvissa havaitaan selkeitä toisistaan erottuvia alueita. Monifaasiset metalliseokset voivat olla metallien seoksia, esimerkkinä lyijyn ja tinan seokset. Ne voivat myös olla metalliseosten ja yhdisteen seoksia, kuten raudan (ferriitti) ja sementiitin (Fe3C, rautakarbidi) seos. Monifaasisilla seoksilla on lukuisia erilaisia rakenteita. Historia Historia 1700-luvulle asti Puhdasta kuparia ja kultaa lukuun ottamatta ensimmäiset metallit, joilla oli teknologista merkitystä, olivat metalliseoksia. Noin 2500 eaa. havaittiin, että kuparia ja tinaa seostamalla saatiin aikaan pronssia, joka oli puhdasta kuparia lujempaa. Pronssin merkitys oli niin suuri, että sen mukaan on nimetty kokonainen aikakausi, pronssikausi. Tinaa ei ollut kaikkialla saatavilla, joten Lähi-idässä alettiin seostaa kupari- ja sinkkimalmeja, jolloin syntyi messinkiä. Metallinen sinkki löydettiin vasta keskiajalla. Elohopean seosten, amalgaamien, historia alkaa noin 200 eaa., ja niiden nimi on peräisin elohopean kyvystä pehmentää kultaa ja hopeaa. Amalgaameja hyödynnettiin muun muassa kultauksessa, sillä näillä seoksilla pystyttiin maalaamaan pintoja, joita lämmitettäessä elohopea saatiin haihtumaan. Kyseinen menetelmä oli käytössä jopa 1800-luvulle asti etenkin Venäjällä. Jalometallien seosten määrä lisääntyi Amerikan intiaanien seostaessa kultaa ja kuparia, kultaa ja platinaa sekä hopeaa ja kuparia. Kullan ja kuparin seoksilla oli suhteellisen alhainen kiehumispiste ja sitä hyödynnettiin näiden seosten valamisessa. Lisäksi seosten kovuus saatiin pronssin tasolle niitä takomalla. Vaikka seoksen kuparipitoisuus olisi ollut korkea, näyttivät siitä tehdyt tuotteet puhtaalta kullalta. Vastaavasti hopean ja kuparin seos näytti puhtaalta hopealta. Näitä ominaisuuksia hyödynnettiin vilpillisessä kaupankäynnissä. Platinaa ei tuohon aikaan saatu sulatettua, joten sitomalla platinapartikkelit kullalla saatiin tuotettua näiden metallien seos, joka voitiin takoa homogeeniseksi. 1540-luvulla julkaistussa Biringuccion kirjassa Pirotechnia kerrotaan tina-amalgaamien käytöstä peilien valmistuksessa. Myös kirjapainon kehityksen myötä kirjasimissa käytetyt tinan, lyijyn ja antimonin seokset mainittiin kyseisessä teoksessa. 1700-luku Kiinalaiset olivat valmistaneet valkoisena kuparina tunnettua kuparin, nikkelin, sinkin ja raudan seosta jo satoja vuosia ennen sen yleistymistä Euroopassa 1700-luvun lopulla, kun metallinen nikkeli löydettiin. Ranskalaisen kemistin Marcellin Bertholletin vuonna 1786 tekemä havainto hiilen merkityksestä raudan ja teräksen välillä oli merkittävä lähtökohta terästen kehityksessä. Vuonna 1819 Michael Faraday aloitti tutkimuksen eri seosmetallien vaikutuksesta terästen ominaisuuksiin. Faradayn tutkimus jäi kuitenkin kesken ja näytteet analysoitiin loppuun vasta vuonna 1931. Analyysin suorittanut Robert Hadfield huomautti, että mikäli Faraday olisi saattanut tutkimuksensa loppuun, olisi seosmetallien aikakausi alkanut puoli vuosisataa aiemmin. 1800-luku 1830-luvun alkaessa Keski-Euroopan suuria nikkeliesiintymiä hyödynnettiin aktiivisesti saksalaisena hopeana tunnetun kuparin-nikkelin ja sinkin seosten valmistuksessa. Seos oli taloudellista valmistaa ja valaa ja lisäksi sillä oli hopeinen väri. Nikkelin muut seokset yleistyivät 1800-luvun puolivälin jälkeen, kun kuparin ja nikkelin seosta alettiin käyttää kolikoissa sen helpon sulattamisen ja työstettävyyden takia. Terästen ensimmäiset kehitysaskeleet tapahtuivat vuonna 1882, kun Robert Hadfield havaitsi terästen iskulujuuden ja kulumiskestävyyden parantuvan, kun niihin seostettiin 13 % mangaania. Vuonna 1896 Charles Guillaume havaitsi terästen lämpölaajenemisen alenevan merkittävästi, kun niihin seostettiin 40 % nikkeliä. Tämä havainto tuli merkittäväksi tarkkuutta vaativissa sovelluksissa, kuten kellojen koneistoissa. Koboltin seoksia, jotka myöhemmin tulivat tunnetuiksi stelliitteinä, alettiin tutkia 1800-luvun lopulla osana korroosiota kestävien seosten tutkimusta. Näiden seosten havaittiin säilyttävän kovuutensa korkeissa lämpötiloissa sekä sietävän hyvin korroosiota. 1800-luvulla kehitetyillä metallografisilla mikroskoopeilla ja faasisäännöllä oli suuri vaikutus metalliseosten tutkimuksessa ja kehityksessä. Kiillotustekniikoiden kehityttyä kiderakennetta ja sen vaikutusta mekaanisiin ominaisuuksiin saatiin tutkittua. 1900-luku Alumiini tuli kaupallisesti merkittäväksi 1900-luvun alussa, kun sen lujuutta saatiin nostettua seostamalla siihen kuparia ja magnesiumia ja lämpökäsittelemällä tätä seosta. Alumiinin seoksia tutkinut A. Wilm lämmitti seosta 500 celsiusasteeseen saakka ja tämän jälkeen jäähdytti seoksen nopeasti vedessä. Tuloksena oli seos, joka oli edelleen pehmeä, mutta jonka lujuus nousi, kun jäähdytettyjä kappaleita varastoitiin huoneenlämmössä. Wilm havaitsi lujuuden tasoittuvan huippuarvoonsa neljässä päivässä. Myös monet magneettiset metalliseokset kehitettiin 1900-luvulla. Vuonna 1910 havaittiin teräksen säilyttävän magneettisuutensa, mikäli siihen seostettiin volframia ja molybdeeniä. Japanissa kehitettiin monin verroin voimakkaampi magneettinen seos, jossa oli volframia, kromia, kobolttia ja rautaa. Myöhemmin kehitettiin edelleen vahvempia magneettisia metalliseoksia, joissa oli alumiinia, nikkeliä, rautaa ja kobolttia. Näitä seoksia käytetään magneettien lisäksi muun muassa pienissä moottoreissa ja televisioiden kuvaputkissa. Merkittävä löytö oli vuonna 1912 havaittu nikkelin ja kromin vaikutus terästen korroosionkestoon. Nämä ruostumattomat teräkset ovat edelleen tärkeitä esimerkiksi ruoka- ja lääkeaineteollisuudessa. Ensimmäiset havainnot muistimetalleista tehtiin 1930-luvulla, kun kullan ja kadmiumin seoksilla havaittiin pseudoplastisia ominaisuuksia. 1960-luvun alussa kehitettiin ensimmäinen toimiva nikkelin ja titaanin muodostama muistimetalli, jonka havaittiin palautuvan muokkauksen jälkeen alkuperäiseen muotoonsa lämmityksen yhteydessä. 2000-luku Metalliseosten kehitys jatkuu 2000-luvulla ja monet tutkimuskohteet liittyvät jo aiemmin seostettujen metallien seostamiseen toisilla metalleilla sekä seosten ominaisuuksien parantamiseen. Kuitenkin myös täysin uusia kehityssuuntia on löydetty ja esimerkiksi magnesiumin seoksen muodostama metallivaahto on kehitetty. Vaahdolla on jopa vettä alhaisempi tiheys sekä hyvät mekaaniset ominaisuudet, jotka tekevät siitä potentiaalisen materiaalin hyödynnettäväksi vesikulkuneuvoissa. Tunnettuja metalliseoksia Teräs on yksi tunnetuimmista ja käytetyimmistä metalliseoksista. Teräs on raudan ja hiilen metalliseos, jossa hiilipitoisuus on alle 2,14 %. Tätä suuremmilla hiilipitoisuuksilla puhutaan valuraudasta. Lisäämällä teräkseen muita metalleja, saadaan erilaisia teräslaatuja, kuten ruostumatonta terästä. Messinkiä (kupari, sinkki) käytetään muun muassa lukoissa ja soittimissa. Pronssi (kupari, tina) on vanhin tunnettu metalliseos, ja sitä käytetään niin taiteessa kuin teollisuuden sovelluksissakin. Myös esimerkiksi koruteollisuudessa käytettävät kulta ja hopea ovat usein metalliseoksia, jolloin kullan tai hopean osuus metalliseoksessa ilmoitetaan karaatteina. Valko- ja punakulta ovat hyvin tyypillisiä korumetalliseoksia. Amalgaamia (elohopea, jokin toinen metalli) puolestaan käytettiin ennen hampaiden paikkauksessa. Niin kutsutut superseokset ovat metalliseoksia, jotka säilyttävät mekaaniset ominaisuutensa korkeissakin lämpötiloissa. Lisäksi ne ovat kestävät hyvin korroosiota ja hapettumista. Näitä superseoksia käytetään runsaasti teollisuudessa. Joillekin metalliseoksille on annettu erityinen nimi niiden keksijöiden mukaan. Tällaisia metalliseoksia ovat muun muassa Woodin metalli (massaprosentteina 50 % vismuttia, 12,5 % kadmiumia, 25 % lyijyä ja 12,5 % tinaa), Rosen metalli (50 % vismuttia, 27,1 % lyijyä ja 22,9 % sinkkiä) ja Fieldin metalli (51 % indiumia, 32,5 % vismuttia ja 16,5 % sinkkiä). Metalliseoksiin perustuvia lujitusmekanismeja Metallien muodonmuutos sulamislämpötilaa alhaisemmissa lämpötiloissa tapahtuu pääosin dislokaatioliikkeen avulla. Metalleja voidaan lujittaa estämällä dislokaatioiden liikettä, mikä on mahdollista muun muassa seostamisen avulla. Liuoslujittaminen Särmädislokaatiot aiheuttavat kulkutasonsa yläpuolelle puristusjännitystä. Seostamalla metalliin ainetta, jonka atomien halkaisija on pienempi kuin seoksen perusmetallin, voidaan metallihilaan aiheuttaa paikallisia vetojännityksiä. Dislokaatioiden puristusjännityskentillä on tapana jäädä jumiin näihin seosatomien aiheuttamiin vetojännityskenttiin. Vastakkaissuuntaisina jännityksinä ne ikään kuin tasapainottavat toisensa. Särmädislokaatiot aiheuttavat myös kulkutasonsa alapuolelle jännitysvääristymän. Toisin kuin kulkutason yläpuolelle, sen alapuolelle dislokaatio aiheuttaa vetojännitystä. Seostamalla metalliin jotain ainetta, jonka atomin halkaisija on suurempi kuin seoksen perusmetallin, voidaan metallin hilaan aiheuttaa paikallisia puristusjännityksiä. Kun seosatomin aiheuttama puristusjännitys ja dislokaation aiheuttama vetojännitys kohtaavat, niin ne tasapainottavat toisiaan ja dislokaation liikkuminen vaikeutuu. Erkaumakarkaisu Toinen tyypillinen metallien seostukseen perustuva lujitustapa on erkaumakarkaisu. Erkaumakarkaisussa valmistetaan ensin ylikylläinen liuos. Tämä tapahtuu siten, että ensin toisiinsa liukenemattomien metallien seosta lämmitetään kunnes metallit ovat täysin liuenneet toisiinsa. Tämän jälkeen lämmitetty seos, jossa metallit ovat liuenneena toisiinsa, jäähdytetään niin nopeasti, että metallit eivät ehdi erottua toisistaan omiksi faaseikseen. Näin syntyy ylikylläinen liuos, eli metalliseos on metastabiilissa tilassa. Ylikylläistä liuosta lämmitetään tarpeen vaatiessa sammuttamisen jälkeen, jolloin faasit alkavat hallitusti erottua. Tätä prosessia kutsutaan vanhenemiseksi tai erkautushehkutukseksi. Erottuneet faasit vääristävät kidehilaa vaikeuttaen dislokaatioiden liikettä. Jotta erkaumakarkaisun suorittaminen metalliseokselle on mahdollista, seuraavien ehtojen on täytyttävä: Seosaineiden liukoisuus toisiinsa saa olla vain muutamia prosentteja Seosaineiden liukoisuuden toisiinsa on kasvettava lämpötilan kasvaessa. Seos tulee olla sammutettavissa eli erkaumat eivät saa muodostua hallitsemattomasti jäähdytyksen yhteydessä. Tämä on tyypillinen lujitustapa esimerkiksi alumiiniseoksille. Katso myös Luettelo metalliseoksista Lähteet Aiheesta muualla Seulonnan keskeiset artikkelit Muinaiset keksinnöt


source: wikipedia

text: Lentokone on ilmassa liikkuva, ilmaa raskaampi kiinteäsiipinen ilma-alus. Lentokone pysyy ilmassa sen kantopintojen, kuten siipien aiheuttaman nostovoiman ansiosta, mutta lentokoneet vaativat ilmassa pysyäkseen myös huomattavan kulkunopeuden, joka voidaan saavuttaa erilaisilla moottoriteknologioilla. Lentokoneet mahdollistavat lentoliikenteen, jota käytetään pääasiassa henkilöliikenteeseen, mutta myös rahdin kuljettamiseen. Sodankäynti on kehittänyt lentokoneita huomattavasti, koska lentokoneiden ensimmäiset käyttökohteet olivat ensimmäisessä maailmansodassa ja edelleen toisessa maailmansodassa ja näiden sotien välillä käytettiin vielä ilmalaivoja. Lentokoneiden käyttö henkilö- ja tavaraliikenteessä alkoi vasta toisen maailmansodan aikana ja sen suosio kasvoi vasta rauhan aikana toisen maailmansodan jälkeen. Lentokone mullisti yhteiskuntaa, koska se lyhensi matka-aikoja huomattavasti. Lentokoneet olivat huomattavasti nopeampia kuin ilmalaivat ja valtamerilaivat, joilta merien ylittäminen kesti useita vuorokausia. Nykyään kuitenkin suurnopeusjunilla matka-ajat ovat lyhyempiä kuin lentokoneilla melko lyhyillä matkoilla. Lentokonetyypit Lentokone voi olla moottoroitu tai moottoroimaton (purjelentokone tai lihasvoimalla kulkeva). Moottoroidut lentokoneet voidaan jakaa potkuri- ja suihkukoneisiin. Lentonopeusalueen mukaan voidaan lentokoneet jakaa ali-, trans-, yli- ja hypersoonisiin koneisiin. Valmistus ja viranomaishyväksyntä jakaa koneet tyyppihyväksyttyihin ja tyyppihyväksymättömiin (koe- ja harrasteluokka, experimental). Lentokone voi olla siviilikone tai sotilaskone. Koneiden jako käytön – siviililentoliikenne, sotilasilmailu, kokeellinen lentäminen, harrastusilmailu – mukaan jakaa lentokoneet kategorisesti, tosin entisiä sotilaskoneita on harrastuskäytössä, matkustajakoneiden erikoisversioita käytetään esimerkiksi painottomuuslennoilla kokeellisessa lentämisessä jne. Lentokoneet voidaan jaotella siviililentokoneisiin ja sotilaslentokoneisiin Tämä jako on aina ollut epämääräinen, koska lukuisia lentokoneita ja -tyyppejä on käytetty sekä siviilirooleissa että sotilaallisissa rooleissa. Käyttötarkoituksen mukaan voidaan lentokoneet jaotella ainakin seuraaviin luokkiin avaruuslentokone experimental-lentokone, johon luokkaan kuuluu lentokonetehtaiden kehittämien koelentokoneiden lisäksi ultrakevyt lentokone (maksimi lentoonlähtömassa 1-paikkaisilla 300 kg ja 2-paikkaisilla 450 kg) A-luokka (painopistettä siirtämällä tai muulla ei-aerodynaamisella tavalla ohjattavat) B-luokka (3-akselin suhteen aerodynaamisesti ohjattavat) hävittäjä koelentokone, ks. Experimental-lentokone esimerkiksi Yhdysvaltain ilmavoimien X-lentokoneet koulutuslentokone, jatkokoulutuskone, harjoitushävittäjä liikelentokone matkustajalentokone matkustajalentokoneet (laajarunkokoneet, perinteiset matkustajakoneet) syöttöliikennekoneet meriyhteistoimintakone (1940-luvulle asti) pommikone purjelentokone liitokone purjelentokoneet koulutukseen ja eri kilpailuluokkiin moottoripurjelentokone (”mopu”) kuljetuslentokone rynnäkkökone, jonka edeltäjää kutsuttiin maataistelukoneeksi; ks. pommikone taitolentokone tiedustelulentokone (myös siviili-ilmakuvaus ja kaukokartoitus), vakoilukone vesilentokone: amfibiokone, lentovene yleisilmailulentokone (asevoimien) yhteyslentokone lihasvoimakone Lentokoneen rakenne Runko Runkoon kuuluu eturunko, johon kuuluu ohjaamo, ja usein lisäksi matkustamo tai rahtitila sekä perärunko. Eturunkoon voi kuulua esimerkiksi sää- tai maalinetsintätutka radiotaajuuksia läpäisevän kuomun eli radomin suojaamana. Ohjaamo voi kokonaan puuttua miehittämättömistä lentokoneista (UAV), joita 1990-luvulle asti kutsuttiin (tiedustelu)lennokeiksi (ts. ne ovat lentokoneen määritelmän ulkopuolella), jos ne ovat pieniä, tai maalikoneiksi (drone), jos ne ovat pääasiassa ohjusten jne. maaleiksi rakennettuja ilma-aluksia. Nykyisistä UAV-koneista osa ei enää täytä lennokin määritelmää vaan ovat pikemmin lentokoneita. Suomen ilmailusäädökset määrittelevät miehittämättömäksi lentokoneeksi sellaisen lennokin, jonka siipien kärkiväli ylittää 4 metriä. Matkustajakoneissa ja rahtikoneissa matkustamo on merkittävin osa runkoa. Matkustajakoneet on jaettu rungon leveyden suhteen kapearunkoisiin (istumapaikkoja 1–2 + 2–3 per rivi) ja laajarunkokoneisiin (matkustamossa kaksi käytävää ja rivillä istuu jopa 10 ihmistä). Kuljetettava hyötykuorma eli lasti voi olla rahtia tai aseita, esimerkiksi pommeja tai ohjuksia. Nyttemmin useimmat pommikoneet eivät kuljeta pommeja sisäisissä pommikuiluissa – tosin suurimmat niistä – B-1, B-2, B-52, Tu-22 – kuljettavat asekuorman sisällään. Lentokoneesta on toisen maailmansodan jälkeen tullut yhä enemmän sähkötekniikkaa, elektroniikkaa ja ohjelmistoja sisältävä laite – nämä on pääosin sijoitettu runkoon. Runko näkyvänä elementtinä puuttuu vain lentävä siipi -tyyppisistä lentokoneista, jotka ovat verraten harvinaisia (esimerkiksi Northrop XB-35). Lentävä siipi -konfiguraatiossa koko lentokone on siipeä eikä runkoa ole. Siipi Lentokoneen siipi voi olla muodoltaan suora, trapetsinen, elliptinen tai kolmiomainen eli deltasiipi. Sen etureuna voi olla suora tai taaksepäin tai, harvemmin, eteenpäin viistetty, jollainen on yleensä potkuri tai potkuriturbiinikoneissa. Aikoinaan koneet olivat yleensä kaksitasoisia, jolloin siiven kuormitus pieneni ja kevyen ja kestävän siiven suunnittelu helpottui. Siiven poikkileikkauksen muoto, siipiprofiili, on hyvin tärkeä siiven nostovoimaan ja vastukseen vaikuttava tekijä. Nostovoimaa lisäävät laitteet (laipat, solakot jne.), laskutelineet ja muut järjestelmät ja laitteet ovat merkittävä osa lentokoneesta. Siipeen liittyy laipat, lentojarrut, siivekkeet ja etureunalaipat. Siivekkeillä säädellään koneen kallistusta pituusakselin suhteen. Muut mainitut ohjaimet liittyvät koneen nousuun ja laskuun ja silloin tarvittavaan lisänostovoimaan. Lentojarru hidastaa konetta joko laskussa tai laskun jälkeen. Sotilaskoneissa lentojarrulla voi olla käyttöä, esimerkiksi syöksypommittajan nopeuden rajoittaminen. Siiven kärkeen voidaan asentaa winglet parantamaan nostovoimaa ja alentamaan polttoaineenkulutusta. Deltasiipisessä lentokoneessa korkeusvakain puuttuu tai on toisinaan koneen eturungossa nk. canardina. Sivuvakain voi toisinaan yhdistyä V-kulmassa olevaan korkeusvakaimeen, kuten on esimerkiksi Fouga Magister -koneessa. Korkeusvakain ja -peräsin tasapainottavat siiven tuottaman nostovoiman ja koneen painopisteen keskinäisen aseman aiheuttaman koneen nokkaa alaspäin kääntävän momentin ja aikaansaavat voimat, joilla koneen asentoa poikittaisakselin suhteen muutetaan. Korkeusvakain ja korkeusperäsin integroidaan nykyisin sotilaskoneissa yhdeksi liikkuvaksi elementiksi, esimerkiksi F-16-hävittäjässä on näin. Voimalaite Lentokoneen voimalaite on useimmiten mäntä-, potkuriturbiini-, suihkuturbiini- tai suihkumoottori tai rakettimoottori, ja nykyään kehitteillä on myös sähkömoottorilla toimivia lentokoneita. Koneen voimalaitteen ollessa suunnattava, kone voi nousta ilmaan pelkän moottorin työntövoiman avulla, tällöin kyseessä on VTOL-lentokone. Useimmissa purjelentokoneissa ei ole voimalaitetta, vaan lentäjä hankkii ilmassa pysymiseen tarvittavan energian ilmakehän nousevista ilmavirtauksista. Lihasvoimalla lentäviä koneita on rakennettu satojen vuosien ajan, mutta ensimmäiset todella lentävät valmistettiin vasta 1970-luvulla, jolloin muun muassa lennettiin ensimmäistä kertaa yli Englannin kanaalin poljettavalla ilma-aluksella. Toimiviksi osoittautuneissa ratkaisuissa käytetään polkupyörään verrattavaa poljinmekanismia. Toimintaperiaate Lentokone pysyy ilmassa aerodynamiikan lakien mukaisesti siipien nostovoiman avulla. Lentokoneen liikkuessa eteenpäin riittävällä nopeudella sen siivet kääntävät ilmavirtausta ja nostovoima syntyy Newtonin III lain mukaisesti vastakkaiseen suuntaan. Samalla siiven pinnalle aiheutuu paineenmuutoksia, ja nostovoima on laskettavissa yläpinnan ja alapinnan välisestä paine-erosta siiven vaikutusalueella. Ohjaus Lentokoneen ohjauslaiteratkaisuja on kahta päätyyppiä: sauvamainen ("joystick") ja rattityyppinen ("yoke") ohjaussauva. Sauvamaisella ohjaussauvalla ohjataan joitakin pienkoneita, käytännössä kaikkia hävittäjiä sekä useimpia Airbus-merkkisiä liikennekoneita. Sauva on sijoitettu joko ohjaajan jalkojen väliin, tai Airbusin ratkaisussa ohjaamon sivulle. Toinen yleisesti käytetty ratkaisu on muotoilultaan hieman rattia muistuttava ohjaussauva, joka kääntymisen lisäksi liikkuu myös syvyyssuunnassa. Ohjaussauvalla liikutetaan ohjaussiivekkeitä (sauvan sivuttaisliike tai rattia muistuttavan sauvan kääntöliike) ja korkeusperäsintä (työntö ja veto). Lisäksi polkimet liikuttavat sivuperäsintä (esimerkiksi vasen poljin kääntää peräsintä sekä koneen keulaa vasemmalle). Siivissä olevien liikkuvien tasojen eli ohjaussiivekkeiden avulla kone saadaan kallistumaan ja kaartamaan. Myös sivuperäsintä käytetään kaarrossa apuna estämään sivuluisua. Koneen pituuskallistusta muutetaan korkeusperäsimen avulla, millä käytännössä ohjataan konetta ylös ja alas. Suurten koneiden siivissä voi olla myös niin sanotut spoilerit, jollaisia kutsuttiin aiemmin lentojarruiksi. Ne ovat siivestä ylös nousevia paneeleita, joita on yleensä 3–5 kpl/siipi. Lähimpänä runkoa olevat paneelit molemmissa siivissä ovat ns. maaspoilerit ja muut ovat l,,entospoilereita. Spoilerit auttavat kaarrossa siten, että ne tulevat ulos laskevasta siivestä sitä enemmän, mitä jyrkempi kaarto on. Spoilereita käytetään lentojarruina, ja silloin ne toimivat ohjaamon lentojarruvivusta symmetrisesti. Koneen laskeutuessa ja telineiden osuessa maahan tulevat spoilerit (nyt myös maaspoilerit) ulos siivestä tuhoten siiven nostovoiman. Etenkin purjekoneissa käytettävä muunnelma spoilereista on lentojarru, jota käytetään laskussa koneen liitokulman säätelyyn. Se lisää vastusta ja usein myös tuhoaa osan nostovoimasta. Yleisin malli on Schempp-hirth -lentojarru, joka nousee kohtisuoraan siiven ylä-, ja joskus myös alapinnasta. Siivissä olevien laskusiivekkeiden eli laippojen avulla kone voi hidastaa vauhtiaan laskeutumista varten kohtauskulman muuttumatta liian suureksi. Eräissä lentokoneissa on siipien etureunassa solakot, joiden avulla siiven nostovoimaa voidaan kasvattaa lentoonlähtöä ja laskua varten. Vanhemmissa ja pienemmissä lentokoneissa käskyt ohjaimilta siirtyvät ohjainpinnoille vaijereiden ja vipujen välityksellä. Uudenaikaiset liikenne- ja sotilaslentokoneet on varustettu ns. fly-by-wire -järjestelmällä, jossa käskyt ohjainpinnoille välittyvät sähköisesti tietokoneen kautta ilman mekaanista yhteyttä ohjainten ja ohjainpintojen välillä. Tällaisissa lentokoneissa on yleensä monimutkainen kolmen ohjauskomentojärjestelmän yhdistelmä, joista ainakin kahden on toimittava samalla tavalla samanaikaisesti, muuten lennon turvallisuus vaarantuu. Lentokoneen synty Ensimmäiset välineet, joilla ihminen on päässyt jonkinlaiseen lentoon tai liitoon, saattavat olla leijat ja liidokit. Muun muassa Kiinassa on jo varhain ollut isoja tiedusteluleijoja, joihin kiinnitetty lapsi tai poikkeuksellisen pienikokoinen ihminen on tarkkaillut korkealta maastoa. Ensimmäiset itseään liikuttavat ilma-alukset ovat olleet eurooppalaisia ilmalaivoja. Ilmaa raskaampaa alusta on ennen niiden valtakauden alkua pohtinut muun muassa kirjailija Jules Verne. Hän oletti, että tulevaisuus on ilmaa raskaampien lentolaitteiden ilmaa kevyempien ilmalaivojen ja ilmapallojen sijaan. Hänen ilma-aluksensa muistutti kovasti laivaa. Sen kannella oli paljon isoja potkureita, ikään kuin purjeita mastoissa. Tällaisia lentäviä laivoja, ”lentolaivoja”, on ollut muissakin kuvitelmissa, mutta niitä ei ole koskaan toteutettu. Vuosina 1799–1853 brittiläinen Sir George Cayley suunnitteli ja rakennutti liitimiä, joilla tehtiin koelentokin. Cayley oli lentämisen uranuurtaja, joka toi monta lentämisen peruskäsitettä esille. 1800-luvun loppua kohti tehtiin tihenevissä määrin kokeita erilaisilla ilmaa raskaammilla lentolaitteilla. Yleensä ne olivat liitimiä. Höyrykäyttöisiä lentolaitteita koetettiin saada nousemaan tuloksetta ilmaan. Onnistuttiin lennättämään hyvin tuloksin kumimoottorilla ja myös paineilmalla toimivia pieniä lennokkeja. Vuonna 1890 ranskalainen insinööri Clément Ader lensi rakentamallaan höyrykonekäyttöisellä laitteellaan Pariisin lähistöllä noin 54 m:n matkan lentokorkeuden ollessa noin 20 cm, kone ei kuitenkaan ollut mitenkään ohjattavissa sivusuunnassa tai muutenkaan ja se ei osoittautunut kehityskelpoiseksi. 1891–1896 saksalainen Otto Lilienthal teki muutama tuhat lentoa itse rakentamallaan liitimellä, mutta lopulta syöksyi eräällä lennollaan ohjausvirheen takia torille, vammautui vakavasti, ja kuoli seuraavana päivänä. Moottorilennon historian katsotaan yleensä alkaneen 17. joulukuuta 1903, jolloin Wilbur ja Orville Wrightin rakentama kaksitasoinen, puusta ja kankaasta rakennettu, polttomoottorilla varustettu ”Flyer”-niminen lentokone lensi ensilentonsa Kill Devil Hillsissä Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa. Ohjaajana toimi Orville Wright ja tuo ensilento kesti 12 sekuntia. Lennetty matka oli 37 metriä. Ensilennon jälkeen lentojen pituus ja lentoaika kasvoivat nopeasti. Wrightin veljesten kone poikkesi muista saman aikakauden lentolaitteissa erityisesti siinä, että se oli täysin ohjattavissa lennon aikana ja veljekset pystyivät säilyttämään koneen hallinnan noususta hallittuun laskuun. Wrightien johtoasema lentokoneen kehityksessä säilyi jonnekin vuosille 1908–1909. Sen jälkeen kehityksen painopiste siirtyi Ranskaan. Ensimmäinen maailmansota ajoi potkurikäyttöisten lentokoneiden kehitystä kovasti eteenpäin, ja toi mukaan metallirunkoisen yksitason. Uusia lentämisen pioneereja ilmestyi taas 1970-luvulla. Lihasvoimakoneella lennettiin ennaltamäärätty 8-muotoinen mailin rata vuonna 1977, koneen nimi oli ”Gossamer Condor”. Vuonna 1979 saman tekijän (Paul McCready) ”Gossamer Albatross” oli ensimmäinen lihasvoimakone joka ylitti Englannin kanaalin. Turvallisuus Lentomatkustaminen on nykyään turvallisin tapa matkustaa. Kuolemantapaukset miljardia kilometriä kohden ovat lentäen 0,003, junalla 0,27 ja autolla 2,57. Onnettomuudet Lentokoneiden turvallisuudesta huolimatta myös niille tapahtuu joskus onnettomuuksia, nykyisin kuitenkin huomattavasti harvemmin kuin ennen. Lento-onnettomuudet ovat aina useamman osatekijän summa. Syitä on monia, kuten sää, lentäjien vireystila, lentäjien koulutus, kieliongelmat ja lentokoneen tekniset ongelmat. Onnettomuuden satuttua syyt sen tapahtumiseen ja muut taustat siihen liittyen selvittää yleensä onnettomuuden tapahtumavaltion onnettomuustutkintaviranomainen. Tutkintaan saattaa lisäksi osallistua tutkintaviranomaisia myös ilma-aluksen suunnittelu-, valmistus- ja rekisteröintimaista, sitä käyttävän lentoyhtiön kotimaasta sekä esimerkiksi maista, joiden kansalaisia on ollut onnettomuuslennolla huomattava määrä. Vuosittain tapahtuu noin 70–90 lento-onnettomuutta. Katso myös Ilmailu Luettelo lentokoneista Luettelo lentokonevalmistajista Luettelo lentoyhtiöistä Lentokenttä Suomen lentoasemat Lentäjä Turbulenssi Sakkaus Lentokonehalli Pakkolasku, hätälasku ja poikkeama (ilmailu) Lähteet Viitteet Aiheesta muualla 1900-luvun keksinnöt Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Liikenne on ihmisten ja tavaroiden kuljettamista paikasta toiseen. Laajemmin määriteltynä liikenne voi tarkoittaa myös aineettomien asioiden liikuttelua, kuten maksu-, raha- ja tietoliikennettä. Liikennöintiin käytettäviä laitteita kutsutaan kulkuneuvoiksi. Liikenne jaetaan kuljetusteiden mukaan maa-, vesi- ja ilmaliikenteeseen, joista maaliikenne jaetaan edelleen tie- ja raideliikenteeseen. Kuljetettavan kohteen mukaan liikenne voidaan jakaa matkustaja- ja tavaraliikenteeseen. Tieliikenne Tieliikenteen ajoneuvoja ovat matkustajaliikenteessä henkilöautot, moottoripyörät, polkupyörät ja bussit ja tavaraliikenteessä rekat, kuorma-autot ja pakettiautot. Lisäksi tiellä liikutaan ihmisvoimin (kävellen ja pyörällä) ja eläinten vetämissä ajoneuvoissa. Maailmassa oli käytössä 947 miljoonaa henkilöautoa ja 335 miljoonaa tavarankuljetusajoneuvoa vuonna 2015. Autojen yhteismäärä ylitti miljardin vuonna 2011, ja sen ennustetaan kasvavan 2,5 miljardiin vuoteen 2050 mennessä. Valtiot, joilla on maailman laajimmat tieverkot, kuuluvat myös väestöltään tai pinta-alaltaan maailman suurimpiin: Yhdysvallat, Kiina, Intia, Brasilia ja Venäjä. Raideliikenne Rautatieliikennettä hoitavat matkustajajunat ja tavarajunat. Muuta raideliikennettä edustavat raitiovaunut ja metrot. Valtiot, joilla on maailman laajimmat rautatieverkot, kuuluvat myös väestöltään tai pinta-alaltaan maailman suurimpiin: Yhdysvallat, Kiina, Venäjä, Intia ja Kanada. Maihin, joissa ei ole lainkaan rautateitä, kuuluvat Islanti, Grönlanti, Jemen, Bhutan, Libya ja Papua-Uusi-Guinea. Romanian rataverkko on 15:nneksi pisin, vaikka maan pinta-ala on 81. suurin. Britannian rataverkko on maailmassa 17. sijalla, vaikka pinta-alaltaan se on vasta 78.. Noin 150 kaupungissa on metrojärjestelmä. Eniten asemia on New Yorkin metrossa, 468 kappaletta. Myös Pekingissä, Shanghaissa ja Soulissa on yli 300 metroasemaa, samoin kuin Euroopan suurimmissa Pariisin ja Madridin metroissa. Soulin metron rataverkko on pisin, 987.5 kilometriä 18 linjalla. (Edellä mainitut tiedot perustuvat kaupunkien omiin ilmoituksiin, eivätkä laskentamenetelmät ole kaikkialla aivan samat.) Vesiliikenne Vuoden 2015 alussa maailmassa oli 89 464 alusta ammattimaisessa liikenteessä. Niiden yhteenlaskettu kuljetuskapasiteetti oli 1,75 miljoonaa tonnia. Liikennemäärillä mitaten maailman kymmenestä vilkkaimmasta seitsemän on Kiinassa, loput kolme Singaporessa, Etelä-Koreassa ja Alankomaissa. Jos mittarina on sataman kautta kulkevien konttien määrä, vuonna 2014 Jebel Ali Dubaissa pääsi myös kymmenen suurimman joukkoon. Vesikulkuneuvoja ovat seuraavat: matkustajaliikenne: matkustajalaivat, lautat tavaraliikenne: rahtilaivat, säiliöalukset Joilla ja kanavilla jokilaivat, proomut Vedenalainen liikenne: sukellusveneet Lentoliikenne Lentoliikenteessä tehdään vuosittain lähes neljä miljardia matkaa (2017). Lentokoneiden määräksi on arvioitu 23 600–39 000 konetta. Yleisimmät lentoyhtiöiden käyttämät lentokonemallit kuuluvat Boeing 737 ja Airbus A320 -tuoteperheisiin. Ilmassa liikkuvia kulkuneuvoja kutsutaan ilma-aluksiksi. Kansainvälinen ilmakuljetusliitto (IATA) on maailmanlaajuinen lentoyhtiöiden etu- ja yhteistyöjärjestö. Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) on Yhdistyneiden kansakuntien alainen erityisjärjestö, jonka päämääränä ja tarkoituksena on kehittää kansainvälisen ilmailun periaatteita ja tekniikkaa sekä edistää kansainvälisen ilmaliikenteen suunnittelua ja kehittämistä. Järjestön tehtävänä on muun muassa edistää lentoturvallisuutta kansainvälisessä ilmailussa. Avaruusliikenne Avaruusaluksiin lukeutuvat satelliitit, avaruussukkulat, raketit sekä avaruusluotaimet. Muu liikenne Kaapeliliikenne aineeton liikenne: tietoliikenne- ja sähkökaapelit Putkiliikenne tavaraliikenne: öljy- ja maakaasuputket Liikenteen historia Maanviljelyn ja käsityöläisten erikoistuminen noin 12 000 vuotta sitten vaati tuotteiden kuljettamista tuottajalta kuluttajalle. Liikenteen kehittymisen vallitsevat trendit ovat olleet kuljetusten nopeutuminen, kuljetusyksiköiden suureneminen ja matkojen piteneminen. Henkilöliikenteen historia on keskeisiltä osiltaan samanlainen tavaraliikenteen historian kanssa. Liikenteen historian käännekohtia ovat olleet uusien liikennevälineiden käyttöönotot ensin maa- ja sitten vesiliikenteessä. Aluksi liikenteen lisääntymistä rajoitti kuljetusvälineiden puute. Ensimmäinen käännekohta oli eläinten kesyttäminen kuormajuhdiksi. Se nopeutti maaliikennettä ja teki mahdolliseksi suurempien kuormien kantamisen kuin mitä ihminen itse pystyi kantamaan. Vesiliikenne rajoittui pitkään lähinnä jokiin ja rantavesiin, eikä isoja aluksia ollut. Liikenteen toinen käänne tapahtui valtamerikelpoisten laivojen ja navigointitaitojen kehityttyä Euroopassa, Aasiassa ja pohjoisen Itä-Afrikan alueilla. Valtameriliikenne synnytti maailmanlaajuisen liikenneverkon. Maaliikenteen rajat asetti se, että lihasvoimaa parempia kuljetuskeinoja ei ollut vielä keksitty, joten maitse kuljetettiin edelleen vain pieniä yksiköitä ja lähinnä lyhyitä matkoja. Maitse kuljetettiin pääasiassa arvokkaimpia tuotteita kuten mausteita. Erityisesti Euroopassa ja Kiinassa tehotonta maaliikennettä paikkasi jokiliikenne. Vesiliikenteen käännekohta mahdollisti siis suuret kuljetukset kaikkialle, minne oli vesiyhteys. Suuri käännekohta Teollinen vallankumous toi maaliikenteeseen ensimmäiset parannukset sitten rattaiden keksimisen. 1800-luvulla rautatie nopeutti maaliikennettä ja mahdollisti suurempien ja painavampien rahtiyksiköiden kuljettamisen. 1900-luvun polttomoottoriliikenne tavallisilla teillä levitti liikenteen kattamaan myös syrjäisemmät kolkat ja mahdollisti spontaanimman tavara- ja henkilöliikenteen. 1900-luvun toinen uutuus lentokone lisäsi lähinnä liikenteen nopeutta ja hivenen myös kuljetusmatkojen pituutta. Nykymuotoinen tehokas liikenne mahdollistaa teollisuuden äärimmäisen erikoistumisen. Tuotetta voidaan valmistaa yhdessä ainoassa paikassa ja liikenteen avulla kuljettaa ja jakaa maailmanlaajuisesti. Tietoliikenteen historian voidaan katsoa alkavan kirjoitustaidon kehittymisestä, sillä se teki tiedosta hyödykkeen, jota voitiin kuljettaa ja kaupata. Aina lennättimen keksimiseen saakka tietoliikenne oli riippuvainen muun liikenteen nopeudesta. Lennätin nopeutti tietoliikenteen nykytasolle mutta salli vain vähän ja lyhyitä viestejä. Puhelin toi mukaan puheliikenteen. Tietoliikenteen kolmas käännekohta on meneillään, ja siinä volyymi ja kantavuus eli välityskyky paranevat edelleen muun muassa radion, television ja Internetin ansiosta. Maailmanlaajuisen tietoverkon eli Internetin tietoliikenteessä ei ole merkittäviä nopeusrajoituksia, ja volyyminrajoitukset ovat myös vähenemässä. Tietoverkon ulkopuolella on kuitenkin suuri määrä ihmisiä, mikä pienentää erityisesti internetin kattavuutta. Valtiollinen tietoliikenteen rajoittaminen on useimmissa maissa vähentynyt minimaaliseksi. Tavara- ja henkilöliikenne on nopeutunut paljon, eikä merkittävää lisänopeutta ole näkyvissä. Liikenteen määrän kasvu aiheuttaa lähiliikenteessä ruuhkautumista. Lisäksi suuren volyymin liikenteen vaatimat suuret resurssit ja vaikutukset ympäristöön rajoittavat liikenteen lisääntymistä. Kun liikenteen valtiollisia rajoituksia vähennetään, mahdollistaa koko maapallon kattava nopea, laajakapasiteettinen ja kattava liikenneverkko muun muassa nykyisen globalisaation. Euroopassa ihmisten vuorokaudessa kulkema matka on kasvanut yhdestä kilometristä 40–50 kilometriin henkilöä kohti 1900-luvun alusta. Tästä 70–80 % taitetaan tätä nykyä henkilöautoilla. Liikenne ja tietoliikenne Liikenne ja tietoliikenne ovat sekä toistensa korvaajia että täydentäjiä. Voi olla mahdollista, että kehittynyt tietoliikenne voisi pitkälti korvata ihmisten viestintätarpeesta johtuvan liikkumisen eli puhelimella, faksilla tai muuten sähköisesti kommunikoitaisiin henkilökohtaisen tapaamisen sijaan. On havaittu, että välineitä hyväksikäyttävä kommunikaatio itse asiassa luo lisää vuorovaikutusta, myös henkilökohtaisella tasolla. Liikenteen kasvuun liittyy kommunikaatiota, joka on elintärkeää kehittyneille liikennejärjestelmille. Junien ja lentokoneiden on tiedettävä toisten junien ja lentokoneiden sijainti, ja niiden on pystyttävä kommunikoimaan. On myös havaittu, että tietoliikenteen lisääntyminen lisää liikennettä ja päinvastoin. Toinen liikenteen osa-alue on rahtaaminen, joka on myös tulevaisuudessa tarpeellista muun muassa elintarvikkeiden ja muun energian kuin sähkön ja kaukolämmön siirrossa. Tässä pinta- ja ilmakuljetukset kilpailevat keskenään. Pintakuljetuksissa rautatie- ja maantiekuljetukset kilpailevat manneralueilla, mutta merellä laivakuljetuksille ei ole korvaavaa kuljetusmuotoa. Liikenteen vaikutukset yhteiskuntaan, ympäristöön ja talouteen Kaavoitus ja maankäyttö Maankäyttö vaikuttaa liikenteeseen ja liikennesuunnittelu maankäyttöön. Myös asumistiheyden ja liikennemuotojen välillä on yhteys. Asumistiheys määritellään laskemalla kerrosalan (tai väestön) suhde maa-alaan. Sääntönä voidaan sanoa, että tiheyden ollessa alle 1,5 henkilöauto on sopiva väline. Tiheydet kuudesta ylöspäin sopivat hyvin junille. Tiheydet kahdesta neljään eivät sovellu oikein hyvin tavalliselle julkiselle tai yksityiselle liikenteelle. Monet kaupungit ovat kasvaneet näihin tiheyksiin, ja ne kärsivät liikenneruuhkista. Henkilökohtainen pikaliikenne voisi täyttää tämän tyhjiön. Kaavoitus tukee aktiviteetteja, jotka usein sijaitsevat toisistaan erillään. Ihmiset tarvitsevat liikennettä liikkuakseen paikasta toiseen (esimerkiksi kotoa töihin, ostoksille ja takaisin kotiin). Liikenne on toissijainen tarve siinä mielessä, ettei se sellaisenaan tyydytä mitään välitöntä tarvetta, mutta sitä tarvitaan matkojen päätepisteissä oleviin aktiviteetteihin. Hyvällä kaavoituksella pyritään siihen, että yleisesti tarvittavat kohteet, esimerkiksi asunnot ja ruokakaupat, ovat lähellä toisiaan ja kohteet, joihin keskittyy paljon liikennettä, lähellä liikenneväyliä. Kaavoitus on huonosti laadittu, jos aktiviteetit (kuten työpaikat) sijoitetaan kauas muista kohteista (kuten asutus ja kauppa). Liikenteen vaatimat rakennelmat käyttävät maata, ja kaupungeissa kadut, tiet ja pysäköintialueet voivat helposti viedä yli 20 prosenttia koko maapinta-alasta. Tehokas liikennejärjestelmä vähentää tarpeetonta maankäyttöä. Ympäristö, terveys ja energiankäyttö Liikenteen kestävyys on merkittävä kysymys, sillä liikenne vaikuttaa ympäristöön monin tavoin. Siitä pääsee maahan, ilmaan ja vesiin monia ihmisten terveydelle ja luonnolle haitallisia päästöjä. Liikenteen infrastruktuurin rakentaminen, hoito ja ylläpito kuluttavat luonnonvaroja ja tuottavat jätteitä. Liikenne aiheuttaa myös melua sekä vaikuttaa luonnon monimuotoisuuteen. Liikenteellä on sekä paikallisia että laajempia vaikutuksia ympäristöön. Liikenteen aiheuttaman ilmansaasteet ovat yksi suurimmista paikallisista vaikutuksista ja niillä on merkittäviä terveysvaikutuksia. Monet kaupungit ympäri maailmaa ovatkin rajoittaneet autoilua kaupungin päästökriteereihin perustuen luoden vähäpäästöisiä vyöhykkeitä (englanniksi low emissions zone). Helsingissäkin on yksi tällainen ympäristövyöhyke busseille ja jäteautoille. Autoilua on rajoitettu päästövyökykkeiden lisäksi myös erilaisilla tietulleilla ja muilla rajoituksilla (rajoituksia voi visualisoida esim. Urban Access Regulations -sivulla). Vaikka moottoriliikenteellä on lähinnä vain terveyshaittoja, kevyellä liikenteellä (kävelyllä ja pyöräilyllä) on myös terveyshyötyjä. Suomen ympäristökeskus on arvioinut käyttäen tautitaakkamenetelmää, että kevyen liikenteen terveyshyödyt ovat Suomessa liikenteen yhteenlaskettuja terveyshaittoja suuremmat, kun huomioon otetaan liikenneonnettomuudet (kuolleiden lukumäärä ja menetetyt elinvuodet), pienhiukkasten terveyshaitat ja liikennemelu. Tämä ei välttämättä päde muualla maailmassa, sillä ilmansaasteiden aiheuttama kuilleisuus on usein paljon suurempi kuin Suomessa. Liikenne on merkittävä energian käyttäjä. Suurin osa liikennevälineistä käyttää fossiilisia polttoaineita. Maailmalaajuisesti noin 92 % liikenteen energiankäytöstä tulee fossiilista polttoaineista. Kulkuneuvot ovat läntisessä maailmassa kehittyneet puhtaammiksi ympäristösäädösten ansiosta, mutta hyöty on kumoutunut autojen määrän ja ajokilometrien kasvaessa. Liikenne onkin yksi merkittävimmistä kasvihuonekaasujen lähteistä ja ilmastonmuutosta ajavista sektoreista. Liikenteen ilmastovaikutusten vähentäminen on suuri haaste. Liikenne on eurooppalaisella tasolla ainut sektori, jonka päästöt eivät ole vähentyneet vuodesta 1990, jolloin ensimmäinen IPCC:n raportti ilmastonmuutoksesta julkaistiin. Liikenne on Euroopassa toiseksi suurin päästölähde energiasektorin jälkeen. Suurin osa liikenteen päästöistä tulee tieliikenteestä: tieliikenne muodosti Suomessa vuonna 2019 noin 94 % kotimaan liikenteen päästöistä. Tieliikenteen päästöstä noin 54 % tuli henkilöautoliikenteestä ja 40 % paketti- ja kuorma-autoliikenteestä. Henkilöautoliikenteen ja etenkin yksityisautoilun ympäristövaikutusten vähentänen onkiin kestävän liikenteen keskeinen haaste. Myös ammattiliikenteen päästöjen rajoittaminen on tärkeää. Ajoneuvon painoa ja aerodynamiikkaa optimoimalla voidaan kuorma-autojen energiatehokkuutta parantaa jopa 30%. Ilmastovaikutusten lisäksi fossiilisista polttoaineista riippuvuus on nykyisen moottoriliikenteen toinen suuri ongelma. Sen lisäksi, että yli 90 % liikenteen energiasta tulee fossiilista polttoainesta, liikenne on kuluttaa noin 65 % kaikesta maailmassa tuotetusta öljystä. Liikenteen öljyriippuvuus on ongelmallista, sillä öljyvarat ovat rajallisia ja öljyntuotanto voi kääntyä tulevaisuudessa laskuun (ns. peak oil). IEA:n mukaan perinteinen raakaöljyn tuotanto (englanniksi "conventional crude oil") saavutti maksiminsa jo vuonna 2008. Sähköautojen käyttö lisääntyy, mutta niiden käyttämää sähköä tuotetaan usein fossiilisilla polttoaineilla. Sähkömoottorin akku tuo autoon lisäpainoa, joka lisää energiankulutusta. Fossiilisten polttoaineiden rajallisuus onkin yksi nykyisen liikenteen ongelmista, vaikka sähköautoilu tuokin mukanaan muita uusiutumattomien luonnonvarojen käyttöön liittyviä ongelmia. Fossiilisilissä polttoaineilla ajettujen polttomoottoriajoneuvojen korvaaminen sähköautoilla voi vähentää liikenteen päästöjä jos sähkön tuotanto on vähähiilistä, mutta ei ei vastaa ajoneuvoliikenteen muihin ympärisöongelmiin. Liikkumisen päästöjen vähentämisessä yhdyskuntarakenteella on käytännössä suurin merkitys. Haja-asutusaluilla päästöt henkilöä kohden ovat jopa kolminkertaiset tiiviiseen kaupunkialueeseen nähden. Turvallisuus Liikenneonnettomuuksissa kuolee vuosittain noin miljoona ihmistä maailmassa. OECD:n tilastoista näkyy, miten liikenneonnettomuuksien määrä on vähentynyt vuosien varrella. Esimerkiksi Yhdysvalloissa kuolemaan johtaneiden liikenneonnettomuuksien määrä maantiellä ajettua kilometriä kohti pieneni kolmasosaan vuosien 1975–2010 aikana. Siellä auto-onnettomuuksissa kuolleiden määrä on noin 40-kertainen vesiliikenneonnettomuuksissa ja 50-kertainen lento-onnettomuuksissa kuolleiden määrään verrattuna. Katso myös Liikenne Suomessa Julkinen liikenne Liikennetelematiikka Liikennesuunnittelu Lähteet Aiheesta muualla ITF Transport Outlook 2017 OECD Motiva – Liikenne Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Tämä sivu on vaillinainen luettelo luonnollista kielistä. Luettelo on aakkosjärjestyksessä, mutta kielet voidaan jaotella myös kielikunnittain. A aari - aasáx - abadi - abaga - abai sungai - abanjom - abar - abau - abaza - abé - abhaasi - abidji - abinomn - abipon - abishira - abnaki - abom - abon - abron - abu - abua - abui - abun - abung - abure - abureni - achagua - achang - aché - adele - adhola - adi - adioukrou - adonara - aduge - adyge - adynyamathanha - adzera - aekyom - aer - afade - afar - afitti - afrikaans - aguli - ahvahi - ahtna - aimara - ainu- ajawa - akkada - akkalansaame - akuntsu - alasaksa - alaskanjupik - ala-tanana - albania - aleutti - algonkin - altai - aluentše - alune - alutiiq - amanayé - amdo - amerikkalainen viittomakieli - amhara - amundava - anambé - andh - andi - angika - anuta - apiacá - arabia - aragonia - arakan -aramea - arapaho - araweté - arikem - armenia - arpitaani - artši - asas - assami - asturia (astuuri) - asu - asuriní - asuriní xingú - atšeh - ’auhelawa - aunuksenkarjala - aurá - auslan (australialainen viittomakieli) - avaari - avá-canoeiro - ava guarani - awadhi - awetí - awutu - azeri (azerbaidžani) B babine - bable - badui - bafia - bagheli - bagval - bai - balti - bambassi - bara-bodo - bartang - basaa - baškardi - baškarik - baski (euskara) - bearlake - bedža - belait - belutši - bemba - bena - bench - bengali - bežta - bhadrawahi - bhili - bhisnupriya - bhodžpuri - bislama - bosnia - botlihi - bradž - brahui - bretoni - brittiläinen viittomakieli - bruu - buduhi - bugi - buksa - bulgaria - bundeli - bung - burma - buru - burušaski C cebuano (cebu) - chambeali - chhattisgarhi - cherokee - chilcotin - chinali - chipewyan - chiricahua - chiripá - chittagon - chitwania tharu - chuuk - cocama-cocamilla - cree D dakelh - dameli - dangaura tharu - dargva - dari - dBus - deg hit'an - dena’ina - dhatki - dida - dido - divehi - dogri - dogrib - drung - duala - dunneza - dyirbal - džingpho - dzongkha - džurtšen E Eel River - embu - emerillon - enetsi - englanti - ersä - espanja - eteläinen tutchone - etelämarquesas - etelä-ndebele - eteläsaame - eteläsotho - etelä-yi - eveni - evenki - ewondo F falam-tsin - fang - fataleka - fidži - fidžinhindi - filipino - friisi - friuli - fulani - futuna (fakafutuna) - fääri G gaeli - gaddi - galego (galicia) - Galice-Applegate - ganda - gao - garhwali - garo - gawar - georgia - gesturo - gilaki - goaria - godoberi - grangali - gros ventre - grönlanti - gTsang - guajá - guarani - guaraní mbyá - guarayú - guazazara - gudžarati (gujarati) - gurgula - gusii - gwitšin H haida - haiti - hakka-kiina - halbi - hani - hanti - hare - haryanvi - hassaniyya - hausa - havaiji - hehe - hemba - heprea - herero - hiligaino - hinalugi - hindi - hindko - hinuhi - hindustani - hiri-motu - holikachuk - hollanti - hufi - hunzibi - hupa - hvarši - hän I ida’an - iiri - iloko - imragen - inarinsaame - indonesia - Induksenkohistani - inkeroinen - inuktitut - inupiatun - inuvialuktun - iškašim - islanti - italia - itä-Bolivian guarani - itä-yi - iwal J jaava - jagnobi - jao - japani - jarawa - jazguljami - jiarong - jicarilla - jiddiš (jiddi) - jorá - joruba - júma - juratsi - jurúna K kaakkois-yi - kaamba - kabardi - kabixiana - kairiru - kaiwá - kaja - kakadu - kako - kalaša - kamassi - kamayurá - kamba - kambera - kanakanabu - kanauji - kannada - kantoninkiina (yue-kiina) - kanuri - kapingamarangi - karakalpakki - karata - karen - karipuná - karipúna - karitiâna - karjala - karo - karoliini - karatšai-balkaari - kaska - kašmiri - kašubi - katalaani - katanganluba - katarkalai - kathariya tharu - kavalan - kayabí - kazakki - kebumtam - kepkiriwát - kerewe - keski-yi - ketti - ketšua - kham - khmer - khowar - kiga - kiina (mandariini) - kikuju - kiltinänsaame - kimbundu - kiowa-apassi - kirgiisi - kiribati - kirjanorja - kituba - kochila tharu - kokoma - kolchan - koli - koltansaame - komi - komodo - komori - kongo - koose - kopti - korea - korni - korsika - kosrae - koti - koyukon - kreikka - kroatia - krytsi - kuanua - kumaoni - kumzari - kurdari - kurdi - kuruaya - kutši - kymri - kwalhioqua-clatskanie - kwasio L laal - ladakhi - ladin - ladino - lahnda - lahu - laki - laki - lamba - lambadi - lampung - lango - lao - latgalli - latina - latvia (lätti) - lazi - lezgi - lhasa - liettua - liivi - lingala - lipan - lisu - lozi - luhu - luhya - luluanluba - lunda - luulajansaame - lusitania - luxemburg - lyydi - länsi-Bolivian guarani - länsi-yi - läntinen apašši M ma’anyan - machame - madura - magahi - maijan - maisin - maithili - majhi - makassar - makedonia - makonde - makuráp - malagassi - malaiji - malajalam - Malawinsena - malol - malta - mandariinikiina - mandeali - mangareva - manggarai - manipuri - manksi - mansi - mantšu - maori - marathi - mari - maritsauá - marshalli - marwari - matori - Mattole-Bear River - mazandarani - mbundu - mekens - mentawai - meru - mescalero- minangkabau - mingreli - min-kiina - mokerang - mountain - mokša - mongo - mongoli - morerebi - moriori - motu - muduapa - muinaisenglanti - muinaistupi - munduruku - mundžan - musasa - mustajalka - mwani N naaba - nanai - nandeva - nasi - naukaninjupik - nauru - navajo - ñeengatú - negidaali - nengone - nenetsi - nepali − newari - nganasani - nicaragualainen viittomakieli - nicola -niittymari - nimadi - niuafo'ou - niuatoputapu - niue - njandža - nogai - norja (kirjanorja ja uusnorja) - norra - nukumanu - nukuoro - nyamwezi - nyankole -nyoro O od - okolod - oksitaani - omagua - ona - orija - ormuri - orokki - oromo - orotši - orotšon - oshivambo - osseetti - oy P paali - pai tavytera - palau - palu’e - palya bareli - pandžabi (punjabi) - Paraguayn guarani - parakanã - paranawát - paratši - pašai - paštu - pauri bareli - pauserna - persia (farsi) - phalura - piitimensaame - piru - pohjoinen tutchone - pohjois-ndebele - pohjoissaame - pohjoissotho - portugali - portugalilainen viittomakieli - potiguára - puola - puruborá - pwo R radžastani - rakahanga-manihiki - rana tharu - rangpuri - ranska - rathwi bareli - rawang - retoromaani - Rogue River - rohingya - romania - romanikieli - rombo - rošorv - ruanda - rukai - rung - ruotsalainen viittomakieli - ruotsi - rušani - ruteeni - rutuli - rwa S saaroa - sadri - saksa - šamerzadi - samoa - sangesari - sangu - sanskrit - santali - saparua - saraiki - sarikoli - šartšagpakha - sateré-mawé - sawi - sekani - selkuppi - semnan - sena - serbia - šerpa - seto - sgaw - shambala - sichuanin-yi - sidamo - silbo (vihellyskieli) - šina - sindhi - sinhali - siperianjupik - sirionó - sirmauri - sivendi - skotti - slavey - slovakki - sloveeni - soga - somali - šona - sonha - sooninke - sorbi - suba - šugnani - sukuma - šumašti - sumbawa - sunda (sundaneesi) - suomalainen viittomakieli - suomi - surjapuri - suruí do Pará - svani - swahili - swazi - sylheti T tabasarani - tadžikki - tagalog - tagish - tahiti - tahltan - tališi - tamili - tanacross - tanska - tapieté - tapirapé - tati - Teke-Kukuya - telugu - tembé - tenharim - tetum - tiddim-tsin - tigre - tigrinja - thai - tiibet - timor - tindi - tirahi - tlingit - tokodede - tolowa - tongareva - torwali - tripuri - tsahuri - tšamalali - tšamorro - tšekki - tsetsaut - tšetšeeni - tširiguano - tsonga - tsuut’ina - tswana - tubuai - tudžia - tukumanféd - tulu - tumbuka - tuparí - tupí - tupinambá - tupinikin - turiwára - turjansaame - turkki - tuva U udehe - udi - udmurtti - uiguuri - ukraina - ultša - unkari - urdu - urubú-kaapor - uru-ew-wau-wau - urumi - uumajansaame - uusiseelantilainen viittomakieli - uusnorja - uzbekki V vahan - valkovenäjä - valloni - varhadi-nagpuri - varli - vasavi - vatja - velatru - venda - venäjä - vepsä - vietnam - viro - võro - vunjo W wanukaka - watubela - wayampi - wiraféd - wayoró - wu-kiina - wymysorys X xetá - xhosa (kafferi, hosa) - xibe - xipaya Y yangben - ylä-tanana - ylä-umpqua - yurok - yuqui Z zaghava − zaza - zenaga − zo'é - zulu − zuni Ö önge Katso myös Luettelo kielistä puhujamäärän perusteella Luettelo keinotekoisista kielistä Luettelo kuolleista kielistä Luettelo kirjoitusjärjestelmistä Aiheesta muualla Jaakko Anhava: Maailman kielet ja kielikunnat. Gaudeamus. ISBN 951-662-734-X J. Korpela: Kielten nimiä ja koodeja Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Tämä artikkeli on luettelo Suomen nykyisistä kunnista. Kuntaliitosten yhteydessä hävinneet kunnat ovat sivulla luettelo Suomen entisistä kunnista ja tapahtuneet muutokset sivulla luettelo Suomen kuntamuutoksista. Vuoden 2021 alusta kuntia on 309, joista 107 käyttää kaupunki-nimitystä. Kaupunki-nimitystä käyttävät kunnat on lihavoitu ja lisäksi kunnan käyttämä nimitys on mainittu nimitys-sarakkeessa. Luettelon viidennessä sarakkessa on ilmoitettu kunnan viralliset kielet. Luettelon kuudennessa sarakkeessa on mainittu se paikkakunta (yleensä taajama), jossa kunnan hallinnollinen keskus sijaitsee. Nämä ovat tavallisesti taajamia, mutta eräissä tapauksissa kuntakeskukset ovat kasvaneet yhteen toisen taajaman kanssa. Usean Ahvenanmaan kunnan (mukaan lukien Luhangan Manner-Suomessa) kuntakeskus ei muodosta taajamaa liian pienen väestöpohjan vuoksi. Luettelon seitsemännessä ja kahdeksannessa sarakkeessa on ilmoitettu mihin maakuntaan ja seutukuntaan kunta kuuluu. Väkilukutietojen ajankohta on {{#time: j. F\t\a Y | }}. Kuntien kokonaispinta-alat ja maapinta-alat puolestaan ovat ajankohdalta {{#time: j. F\t\a Y | }}. Merialueet eivät ole mukana kokonaispinta-aloissa. Väestötiheydet on laskettu väkilukujen ja maapinta-alojen perusteella. Kuntien väkiluvun osalta mediaanissa on ( asukasta). Kuntien pinta-alan osalta mediaanissa on ( km2). Pinta-alaltaan suurin kunta, Inari, vastaa pinta-alaltaan lähinnä 17 363 neliökilometrin laajuista Swazimaata. Suomen pienin kunta, Espoon keskellä sijaitseva Kauniainen, puolestaan on kokoluokaltaan saman kokoinen kuin maailman toiseksi pienin valtio, Monaco. Kuntien mediaanissa väestötiheyden osalta on ( as./km2). Korkein väestötiheys on Helsingissä ( as./km2), ja alhaisin Savukoskella ( as./km2). Lähteet Aiheesta muualla Kuntaliitto Kunnat.net Suomi.fi – kuntahakemisto


text: Tämä on luettelo itsenäisistä valtioista ja se sisältää: 193 Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltiota, joista kuudella ei ole kaikkien maiden tunnustusta: Armenia, Israel, Kiina, Kypros, Pohjois-Korea ja Etelä-Korea Vatikaanivaltion (Pyhä istuin), jolla on kansainvälisen yhteisön täysi tunnustus. Näiden lisäksi on 4 valtiota, jotka eivät ole Yhdistyneiden kansakuntien jäseniä, mutta joilla on tunnustus itsenäisyydelleen vähintään 20 valtiolta: Kosovo, Länsi-Sahara, Taiwan (Kiinan tasavalta) ja Palestiina (joka on YK:n tarkkailijajäsen). Itsenäisiin valtioihin ei lueta: 6 valtiota, jotka eivät ole YK:n jäseniä ja joilla on vain yksittäisiä tunnustuksia itsenäisyydelleen, ks. Luettelo valtioista, joita ei ole tunnustettu Jerusalemin Pyhän Johanneksen suvereeni sotilaallinen ja hospitaliittaritarikunta, Rodoksen ja Maltan ritarikunnaksi sanottu (Maltan ritarikunta), joka tunnustetaan suvereeniksi ja jolla on diplomaattiset suhteet 104 valtion kanssa, mutta jolla ei ole aluetta hallussaan. Suomi on tunnustanut 195 valtion itsenäisyyden. Lähteet Itsenäiset valtiot Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Tämä on lista kansallisista pääkaupungeista valtioiden nimien aakkosjärjestyksen mukaan. Katso myös Luettelo kaupungeista Luettelot kaupungeista Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Lautta on vene tai laiva, joka kuljettaa matkustajia ja mahdollisesti heidän kulkuneuvojaan suhteellisen lyhyillä reiteillä, säännöllisellä aikataululla. Ohjausvaijerilla varustettuja lauttoja kutsutaan losseiksi. Lautat muodostavat tärkeän osan julkisen liikenteen järjestelmästä monissa rannikkokaupungeissa, koska ne mahdollistavat suorat yhteydet pisteiden välillä paljon halvemmalla kuin sillat tai tunnelit. Pientä matkustaja-alusta joka pysähtyy usein kutsutaan vesibussiksi. Pitemmän matkan laivat yhdistävät monia saaria toisiinsa, sisä- tai mannermaahan. Vilkkain näistä on lauttareitti Englannin kanaalissa, joka yhdistää Ison-Britannian muuhun Eurooppaan. Vesikulkuneuvoja on suunniteltu hyvin erilaisiksi, riippuen reitin pituudesta, vaaditusta matkustaja- tai kulkuneuvokapasiteestista, nopeusvaatimuksista ja laivan kohtaamista sääolosuhteista. Kantosiipialuksia on käytetty suosituilla lyhyehköillä reiteillä kuten Helsinki–Tallinna, koska ne tarjoavat suuria nopeuksia. Katamaraanit liikennöivät myös yllä mainitulla reitillä ja ne kilpailevat perinteisiä autolauttoja vastaan. Ilmaisia lauttoja kulkee eräissä maailman kolkissa, kuten Lontoossa Thamesjoella, Amsterdamissa IJlahdella ja myös Suomessa yleiseen tieverkkoon kuuluvilla lautta- ja lossiosuuksilla, joista huolehtii Suomen Lauttaliikenne Oy. Suomalaisia lautta-aluksia M/S Antonia, Houtskär, Mossala–Iniö, Dalen M/S Aura, Iniö-Kustavi M/S Aurora, Kasnäs-Hiitinen L/A Ehrensvärd, Helsinki, Katajanokka – Suomenlinna M/S Eivor Nauvo, Pärnäinen–Berghamn–Nötö–Aspö–Jurmo–Utö L/A Falco, Parainen–Nauvo L/A Mergus, Korppoo–Houtskari L/A Meriluoto, Oulunsalo–Hailuoto L/A Merisilta, Oulunsalo–Hailuoto L/A Merituuli, Korppoo–Norrskata (aiemmin Oulunsalo–Hailuoto) L/A Nagu 2, Nauvo – Korppoo L/A Odil, Parainen–Nauvo L/A Prostvik 1, Nauvo–Korppoo L/A Replot 2, Korppoo–Norrskata (varalautta) L/A Stella, Korppoo–Houtskari L/A Sterna, Parainen–Nauvo L/A Suokki, Suomenlinnan lautta L/A Suomenlinna II, Suomenlinnan lautta M/S Tor, Suomenlinnan henkilölautta Katso myös Luettelo maailman suurimmista autolautoista Lähteet Seulonnan keskeiset artikkelit Vesikulkuneuvot Lauttaliikenne


text: Laskutoimitukseksi kutsutaan matematiikassa tiettyjä vakiintuneita tapoja liittää yhteen tai kahteen alkioon yksi alkio. Aritmetiikassa laskutoimitukset ovat toimintoja, joissa yhden tai kahden luvun avulla muodostetaan uusi luku, jota kutsutaan laskutoimituksen arvoksi. Yhteenlasku on esimerkki laskutoimituksesta, jossa otetaan kaksi lukua ( ja ) ja niiden pari muodostaa uuden luvun . Neljä peruslaskutoimitusta ovat : yhteenlasku, vähennyslasku, kertolasku ja jakolasku. Yleisesti alkeislaskutoimituksiksi käsitetään vielä esimerkiksi: potenssiin korotus ja juuren ottaminen. Peruslaskutoimitukset Peruslaskutoimitukset ovat neljä tärkeintä luvuilla tehtävää laskutoimitusta. Ne ovat yhteenlasku, vähennyslasku, kertolasku ja jakolasku. Yhteenlasku on luvun lisääminen toiseen. Riippumatta siitä, missä järjestyksessä lukuja yhteenlasketaan toisiinsa, lopputulos on aina sama. Jos positiivisia lukuja lisätään toisiin positiivisiin lukuihin, tulos on aina positiivinen luku. Samoin jos negatiivisia lukuja lisätään negatiivisiin lukuihin, tulos on aina negatiivinen. Yhteenlaskua merkitään "plus"- tai summamerkillä: Vähennyslasku on yhteenlaskun käänteistoiminto. Se liittyy yhteenlaskuun siten että jos kaksi lukua lasketaan yhteen, vähentämällä summasta toinen yhteenlasketuista luvuista saadaan lopputulokseksi se toinen. Vähennyslasku on siinä suhteessa epäsymmetrinen, että vaihtamalla keskenään luku, josta vähennetään, ja luku, joka vähennetään, erotukset ovat samat vain erityistapauksissa. Kertolasku voidaan palauttaa yhteenlaskuun siten, että kertolaskussa lisätään toisiinsa kertojan osoittama määrä kerrottavia. Kertojan ja kerrottavan vaihtaminen keskenään ei vaikuta lopputulokseen eli kertolasku on vaihdannainen. Erikoistapauksena mainittakoon, että nollalla kertominen tai nollan kertominen tuottaa aina tulokseksi luvun nolla riippumatta siitä, millä luvulla se kerrotaan tai mikä luku sillä kerrotaan. Jakolasku ei suoraan palaudu yhteenlaskuun. Formaalista määritelmästä Matematiikassa laskutoimituksen formaali määritelmä voi vaihdella kirjallisuudesta ja asiayhteydestä riippuen. Yleensä joukon laskutoimitus määritellään kuvaukseksi , joka liittää jokaiseen järjestettyyn pariin :n alkioita s, s′ yksikäsitteisen :n alkion s′′. Näissä yhteyksissä laskutoimitus on synonyymi binäärioperaatiolle . Laskutoimituksen ei välttämättä tarvitse operoida lukuja. Esimerkiksi edellisen määritelmän mukaan joukko-opillinen leikkaus ja unioni ovat laskutoimituksia mielivaltaisen joukon potenssijoukolle Näin määriteltynä rationaalilukujen yhteenlasku on laskutoimitus, mutta rationaalilukujen jakolasku määriteltynä funktiona ei ole. Tämä ei kuitenkaan estä kutsumasta jakolaskua laskutoimitukseksi muissa yhteyksissä, kuten esimerkiksi aritmetiikassa . Vektoriavaruuksissa vektorin kertominen skalaarilla, joka on kuvaus , saatetaan katsoa laskutoimitukseksi koulukunnasta riippuen. Toisinaan myös vektorien sisätuloa voidaan kutsua laskutoimitukseksi. Lähteet Aiheesta muualla Matematiikan käsitteet Ongelmanratkaisu


text: Tämä on luettelo korttipeleistä. Perinteisellä pakalla pelattavat korttipelit Aasi Alimenokasino Baccarat Belote Bezique Bismarck Blackjack Boston Bussikuski Brag Bridge Cachons Canasta Cayenne Chicago China Hand Cribbage Davosin jazz Durak Eläintarha Fan tan Fusku Ginirommi Hampurin pörssi Hei, sotamies Hertta Herttamisääri Hitler Huijauspaska Huutopussi Hämäysseis Jaakko Japanilainen visti Kahdenhengen visti Kaksikymmentäyhdeksän Kasino Katko Kello Kerjäläinen Keräys Kiinalainen bezique Kitumaija Kiusa KKK (Kaks Kahjoo-kortti) Koira Kolmonen Koodinmurtaja Kortinpoiminta Kullankaivaja Kurkha Kurkku Kuusitoista Kääntökahdeksikko Laiva lähtee Lupaus Lännen nopein Läpsy Maalaismarjapussi Marjapussi Mas Merkki Moska Musta Maija Musta-Pekka Mysteeripakka Napoleon Nälkä Paskahousu Patarouva Peitä Peli! Padat Piquet Pidro Pinochle Pokeri Polignac Possu Preferenssi Punaparta Puolalainen pankki Putkimiehet Pyrstötähti Rakennuskasino Ramina Ristiseiska Rommi Ruotsalainen visti Räsypokka Samba Seiska Sika Sitoumussamba Sitoutumisrommi Sitoutumisvisti Skat Skruuvi Stressi Taistelu Tanskalainen viisikorttia Torni Tikki Tuppi Vanhapiika Varas Ventti Verottaja Viimeinen mies korkeasaaressa Viimeinen mies laivassa Viisikorttia Viisikymmentä Viisisataa Virolainen Ässäjahti Tikkipelit Barbu Bezique Bridge Calabrasella Euchre Knorri Marjapussi Norri Pidro Piquet Ramina Ristikontra Tikki Tuppi Visti Misääripelit Bismarck Hertta Rahapelit Baccarat Blackjack ja ventti Pokeri (sen eräät muodot) Muut korttipelit Juomapeli Kiusa Paskahousu Ristiseiska Lännen nopein Rommipelit Canasta Viisisataa Yhteisrommi Lasten korttipelit Aasi Enää yksi Hullunkuriset perheet Muistipeli Musta Pekka Musta Maija Samat Sika Suurin ja mahtavin Utelias Ympäri mennään Dominopelit Mah jong Erikoiskorttipakan vaativat pelit Android: Netrunner Areena - Titaanien taisto Avista Bang! Blood Bowl: Team Manager – The Card Game Blue Moon Bohnanza Cards against humanity Catanin uudisasukkaat: Korttipeli Caylus Magna Carta Chez Geek Citadels Coloretto Cuccu (korttipeli) Dominion – Valtakunta Doomtrooper Duel Masters Fluxx Gloom Hanafuda Jericho Karuta Keskimaan velhot Legendary: A Marvel Deck Building Game Ligretto Lunch Money Magic: The Gathering Menko (bettan eli pachin) Munchkin Once Upon a Time Ota 6! Pekka-pelikortit Pokémon Race for the Galaxy San Juan Skip-Bo Space Hulk Death Angel – Korttipeli Uno Vampire: The Eternal Struggle Yu-Gi-Oh! Cardfight!! Vanguard 77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta Aiheesta muualla Korttipelien sääntöjä Many Playing Card Rules Online Tarot and Playing Card Museum Korttipelit


text: Lidl on saksalainen, kansainvälisesti toimiva päivittäistavarakauppaketju. Se toimii 29 maassa. Lidlillä on yli 10 000 myymälää 27 Euroopan maassa sekä Yhdysvalloissa. Lisäksi sillä on verkkokauppatoimintaa Kiinassa ja Hongkongissa. Vuonna 2022 Lidlin liikevaihto oli 114,8 miljardia euroa. Lidlillä on kattavin halpamyymälöiden verkosto Euroopassa. Suomessa myymälöitä oli joulukuussa 2021 yhteensä 197, joista yksi outlet-myymälä ja työntekijöitä noin 5 500. Lidlin omistaa Schwarz Holding Group, joka omistaa myös saksalaiset Handelshof- ja Kaufland -myymäläketjut. Lidlin pääomistaja on saksalainen Dieter Schwarz ja omistusta hallinnoi Dieter-Schwarz-Stiftung-säätiö, jonka tehtävänä on tukea tiedettä ja taidetta. Omistusjärjestely on monimutkainen, satojen yhtiöiden muodostama kudos. Historiaa Yrityksen juuret johtavat 1930-luvun Lounais-Saksaan, jolloin Lidl & Schwarz aloitti toimintansa elintarvikkeiden tukkuliikkeenä. Sittemmin yrityksen toiminnot ovat eriytyneet Lidl-myymäläketjuun sekä Kaufland- ja Handelshof -hypermarketketjuihin. Ensimmäiset Lidl-myymälät avattiin 1970-luvulla Ludwigshafenin ympäristössä, minkä jälkeen myymäläketju laajeni Saksassa aina 1980-luvun lopulle asti. Kansainvälinen laajentuminen alkoi 1990-luvun alussa, ja se on ollut varsin nopeaa. Lidl-myymälöitä on vuonna 2017 kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa lukuun ottamatta Viroa ja Latviaa sekä Sveitsissä. Toiminta Serbiassa alkoi vuonna 2018. Myös Norjassa oli vuoteen 2008 asti Lidl-myymälöitä, kunnes norjalainen Rema 1000 -ketju osti ne. Lidl laajentui Yhdysvaltoihin vuonna 2017. Alun perin Yhdysvaltojen laajennuksen oli tarkoitus alkaa vuonna 2014, mutta muutokset yhtiön ylimmässä johdossa muuttivat suunnitelmia. Lidl avasi 15. kesäkuuta 2017 kymmenen myymälää Virginiaan, Pohjois-Carolinaan ja Etelä-Carolinaan. Lidl rakensi Virginiaan logistiikkakeskuksen ja Yhdysvaltain päämajan. Investointien yhteisarvo on noin 183 miljoonaa euroa. Lidl aloitti verkkokauppatoiminnan Kiinassa ja Hongkongissa vuonna 2017. Vuonna 2017 Lidl teki kansainvälisen mainoskampanjan, jossa suomalainen laulaja Saara Aalto lauloi niillä 20 kielellä joita Lidlin markkina-alueilla puhutaan. Lidl Suomessa Lidl toimii Suomessa itsenäisenä tytäryhtiönä, Lidl Suomi Ky:nä. Kommandiittiyhtiöllä on pääkonttori Espoon Niittykummussa. Lidlillä on jakelukeskukset Laukaassa, Janakkalassa ja Järvenpäässä. Suomen kymmenen ensimmäistä Lidl-myymälää avattiin elokuun lopulla 2002. Lidl-myymälöitä oli Suomessa joulukuussa 2021 yhteensä 197 kappaletta. Arvostelua Lidl on teettänyt tuotteita Xinjiangissa Kašgarin alueella sijaitsevassa teollisuuspuistossa, mikä viittaa siihen, että nämä tuotteet on tehty uiguurien pakkotyöllä. Syksyllä 2008 Lidlin myymälä Ruotsissa myrkytti poisheitettyjä ruokia, jotta kodittomat eivät kävisi syömässä niitä. Myrkkynä käytettiin syövyttävää puhdistusainetta. Tukholman alueen myyntijohtaja piti tapausta valitettavana. Tukholman kodittomien yhdistys tuomitsi tapauksen. Tammikuussa 2009 Lidl sai Saksassa 1,5 miljoonan euron sakot 12 osavaltiossa työntekijöiden urkinnasta. Lidl keräsi päätöksen mukaan tietoja kohtuuttoman laajalti: työntekijöiden henkilökohtaisista ongelmista, taloudesta ja terveydestä. Valvontakameroita oli henkilökunnan pukuhuoneissa ja vessoissa. Lidlin liikevaihto Saksassa on yli 13 miljardia euroa, johon verrattuna sakko on vähäinen. Der Spiegelin mukaan Lidlin, Deutsche Bahnin ja Deutsche Telekomin vakoilu johti uuteen työnantajan vakoilun estävään lakiin Saksassa syksyllä 2009. Gazan sodan aikana tammikuussa 2009 Lidl myi Malmössä ja Göteborgissa israelilaisia hedelmiä espanjalaisina. Joulukuussa 2010 pääsi Mannheimissa, Saksassa myyntiin erä torium-pohjaisella radioaktiivisella maalilla maalattuja joulukuusenkoristeita. Jälkivalvonta kuitenkin toimi, ja saastuneet tuotteet voitiin korvata uusilla ilman vahinkoja. Myönteinen julkisuus Kovasta maineestaan tunnettu Lidl oli Saksassa tehnyt täyskäännöksen vuonna 2011 ja alkanut pitää huolta maineestaan vastuullisena yrityksenä. Yrityksen brändiarvo onkin noussut huomattavasti Saksan kolmanneksi. Viime aikoina Lidl on muun muassa vaatinut koko alalle minimipalkkoja, lopettanut hummerien myynnin eläinsuojelijoiden toivomuksesta ja ollut edelläkävijä reilun kaupan tuotteissa. Lidl huomioi toiminnassaan ympäristöasioita. Suomeen tullessaan Lidl toi saksalaiseen tyylin myymälöiden pakastealtaisiin kannet, joilla säästetään energiaa. Sittemmin myös muut kauppaketjut ovat hiljalleen omaksuneet pakastealtaiden kannet myymälöihinsä. Lidlissä myytävä uusiomuovikassi on valmistettu sataprosenttisesti kierrätysmuovista, ja sille on myönnetty saksalainen Blauer Engel -ympäristömerkki. Lähteet Aiheesta muualla Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Tämä on luettelo maailman maista pinta-alan mukaisessa suuruusjärjestyksessä. Pinta-alat on esitetty neliökilometreinä. Valtiot ja erillisalueet Lähteet pinta-alan mukaan Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Logiikkapohjainen ohjelmointikieli kuvaa maailman faktoina ja faktojen välisinä suhteina. Esimerkiksi "Ville on Kallen isä, Matti on Villen isä, X on Y:n poika, jos Y on X:n isä ja jälkeläinen on poika tai pojan jälkeläinen" kuvataan Prolog-kielellä näin: isa (ville, kalle). isa (matti, ville). poika (X, Y) :- isa (Y, X). jalkelainen (X, Y) :- poika (X, Y). jalkelainen (X, Y) :- poika (X, Z), jalkelainen (Z, Y). Nyt kyselyssä "kuka on Matin jälkeläinen" todetaan ensin, että säännön 4 mukaan X on Matin jälkeläinen, jos X on Matin poika, ja säännön 3 mukaan X on Matin poika, jos Matti on X:n isä, ja säännön 2 mukaan Matti on Villen isä. Samalla tavoin Kalle todetaan Matin jälkeläiseksi käyttäen kaikkia viittä sääntöä. Ehdottomasti tunnetuin logiikkapohjainen ohjelmointikieli on edellä kuvattu Prolog. Katso myös Ohjelmointikieli Symbolinen logiikka Predikaattilogiikka Aiheesta muualla The Early Years of Logic Programming (PDF) Logiikka Ohjelmointiparadigmat


text: Karl Fredrik Lukas Moodysson (s. 17. tammikuuta 1969 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänen tunnetuimmat elokuvansa ovat Fucking Åmål ja Lilja 4-ever. Ohjaajana Moodyssonilla on ollut merkittävä osuus ruotsalaisen elokuvan nostamisessa uuteen loistoon. Kirjailijana Moodysson on julkaissut runoja ja proosaa. Ura Lukas Moodysson julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa 17-vuotiaana. Vuonna 1989 ilmestyi romaani Vitt Blod. Moodysson opiskeli elokuvaohjausta Dramatiska Institutetissa Tukholmassa, jossa teki useita lyhytelokuvia. Elokuvat Kahden teinitytön suhteesta kertova Fucking Åmål oli Ruotsissa vuonna 1998 valtava menestys. Pari vuotta myöhemmin Kimpassa (Tillsammans) kertoi hippikommuunin yhteiselosta 1970-luvulla. Samasta tarinasta on tehty myös näytelmä. Molemmat elokuvat voidaan katsoa moraliteetteina, joissa on onnellinen loppu. Myös Moodysonin seuraava elokuva Lilja 4-ever sisältää sanoman, mutta sanoma on aiempaa moniselitteisempi. Samoin uskonnolliset teemat tulevat esille. Elokuva kertoo ”entisen Neuvostoliiton alueella” asuvasta Liljasta, joka jää yksin äidin muutettua Yhdysvaltoihin. Hänet huijataan prostituoiduksi Ruotsiin, mutta hän onnistuu pakenemaan huoneestaan ja hyppää sillalta. Neljäs pitkä elokuva Ett hål i mitt hjärta (Reikä sydämessäni) on kuva- ja ääni-ilmaisultaan fragmentaarinen ”elokuvaessee”, jonka aiheita ovat muun muassa tosi-tv, pornografia, yksinäisyys ja ystävyys sekä isä-poikasuhteet. Moodyssonin omin sanoin elokuva käsittelee ”julkisen tilan seksualisoitumista”, mutta ei analyyttisesti vaan oireillen siitä itsekin. Myös vuonna 2006 valmistunut Container edustaa käsitteellisesti ja kuvallisesti kokeilevaa ilmaisua. Moodyssonin 2009 valmistunut Mammutti on luonteeltaan enemmän surullinen kuin edellisten elokuvien tapaan vihainen. Kyseessä on globaali kertomus vanhemmista, jotka eivät ole läsnä lastensa elämässä. Kirjalliset teokset Isän aika (Döden & Co) kertoo isänsä kuoleman jälkeen surutyötä tekevästä miehestä Lucasista, jonka elämässä on yhteneväisyyksiä Moodyssonin kanssa mutta joka ei ole omakuva. Kirja syntyi, kun Moodysson yritti tehdä elokuvakäsikirjoitusta. Käsikirjoituksen teko ajatui karille, ja tuloksena oli kirja, jonka pohjana on sama aineisto. Yksityiselämä Moodysson asuu vaimonsa ja lastensa kanssa Malmössä. Teokset Filmografia Det var en mörk och stormig natt (1995) En uppgörelse i den undre världen (1996) Bara prata lite (1997) Fucking Åmål (1998) Kimpassa (Tillsammans, 2000) Lilja 4-ever (2002) Terrorister – en film om dömda (2003) Reikä sydämessäni (Ett hål i mitt hjärta, 2004) Container (2006) Mammutti (2009) Me ollaan parhaita! (Vi är bäst!, 2013) Gösta, minisarja (2019) Kirjalliset teokset Det spelar ingen roll var blixtarna slår ner (runokokoelma, 1987) Och andra dikter (runokokoelma, 1988) Evangelium enligt Lukas Moodysson (runokokoelma, 1989) Vitt blod (romaani, 1990) Kött (runokokoelma, 1991) Souvenir (runokokoelma, 1996) (runoelma) Isän aika (Döden & Co) suom. Jonna Joskitt. Like, 2011 ISBN 978-952-01-0630-0 Lähteet Aiheesta muualla Lukas Moodysson Ylen Elävässä arkistossa. Lukas Moodysson Kansallisen audiovisuaalisen arkiston sivulla . Lukasin evankeliumi. Image 2/2005. Ruotsalaiset elokuvaohjaajat Ruotsalaiset kirjailijat Ruotsalaiset runoilijat Vuonna 1969 syntyneet Elävät henkilöt


text: Lääketiede tarkoittaa suppeassa merkityksessä terveyden ylläpitämiseen ja palauttamiseen sekä sairauksien ehkäisemiseen ja hoitoon kohdistuvaa tiedettä. Laajassa merkityksessä lääketiede sisältää myös näihin päämääriin tähtäävät käytännön toimet eli lääkinnän ja kirurgian. Lääketieteessä pyritään ymmärtämään, kehittämään ja soveltamaan tapoja, joilla ihmisen tai eläimen terveyttä voidaan vaalia ja parantaa. Lääketiede on soveltava tiede, jossa sovelletaan useita luonnontieteitä, kuten biologiaa, kemiaa ja fysiikkaa. Erityisesti lääketieteessä keskitytään ihmisen anatomiaan, fysiologiaan ja biokemiaan sekä patologiaan ja mikrobiologiaan. Lääketeollisuus rahoittaa 77 prosenttia Suomessa tehtävästä lääketieteellisestä tutkimuksesta. Lääkäriseura Duodecim ja erikoislääkäriyhdistykset laativat Suomessa hoitosuosituksia. Isossa Britanniassa hoitosuositukset laaditaan puolestaan terveydenhuoltoviranomaisen asettamissa riippumattomissa komiteoissa, joiden jäseninä on sekä ammattilaisten että potilaiden edustajia. Myös suurelle yleisölle tarjotaan siellä tilaisuus vaikuttaa prosessissa. Historia Lääketieteen historia on pitkä ja siksi osin myös hämärä. Aina on ollut ihmisiä, jotka ovat joutuneet erikoistumaan sairaiden ja heidän kipujensa kohtaamiseen. Länsimaisen lääketieteen myyttinen perustaja on kreikkalainen jumala Asklepios, joka oli tarun mukaan Apollonin poika. Käytännössä rationaalisesti tauteihin suhtautuneen lääketieteen perusti länsimaissa Hippokrates Kosilainen, joka vaikutti 400- ja 300-luvuilla eaa. Antiikin lääketieteellisen tiedon kodifioi puolestaan Klaudios Galenos 100-luvun jälkipuoliskolla. Hänen auktoriteettinsa ohjasi länsimaista lääketiedettä aina 1700-luvun alkupuolelle saakka. Galenoksen ajattelu perustui oppiin neljästä oletetusta ruumiinnesteestä, joita olivat keltainen sappi, musta sappi, veri ja lima. Lääkärit pyrkivät rohdoin ja ruokavaliolla palauttamaan näiden tasapainon. Myös maineikas lääkäri Hippokrates kannatti humoraalioppia, jota pidettiin lääketieteellisenä totuutena kahdentuhannen vuoden ajan. Renessanssin aikana lääketieteen edustajat alkoivat hiljalleen tutkia ihmisruumista ruumiinavauksin. Anatomian kehitys avasi tien ihmisruumiin tarkempaan tuntemukseen. 1600-luvulla mikroskoopin keksiminen mahdollisti solujen ja verenkierron löytämisen. 1700-luvulla kirurgian ja lääketieteen oppialat alkoivat yhdistyä, kun kirurgian harjoittaminen siirtyi välskäreiltä lääkäreiden hoitoon. Tällöin keksittiin myös ensimmäinen rokotus, kun isorokkoa vastaan alettiin rokottaa lehmänrokkovirusta sisältäneellä uutteella. Vaikka lääketieteellä on pitkät perinteet, se saavutti vasta 1800-luvun loppupuolella erityisaseman ihmisen sairauksien hoidossa. Ruumiinavaukset, mikroskopian kehittyminen, bakteerien löytäminen ja kemian kehittyminen mahdollistivat lääketieteen nopean kehityksen. Rokotusohjelmat ja antibioottien keksiminen 1940-luvulla vähensivät lopulta monien kulkutautien valtaa kehittyneissä teollisuusmaissa, mutta yhä 2000-luvulla kehitysmaissa WHO:n mukaan 74 prosenttia AIDS-lääkkeistä on edelleen monopolin alaisia ja 77 prosenttia afrikkalaisista jää edelleen vaille AIDS-hoitoa ja 30 prosenttia maailman väestöstä on edelleen vailla mahdollisuutta saada säännöllisesti elintärkeitä lääkkeitä. Suomessa on 1980-luvun puolivälistä alkaen esitetty kritiikkiä, että lääketiede on saavuttanut liian hallitsevan aseman. On puhuttu medikalisoitumisesta. Medikalisaatiossa lääketieteen valta laajenee aiemmin ei-lääketieteellisinä pidetyille alueille. Tämä on länsimaissa vallitseva kehityssuunta, joka lisää lääkinnän ja lääketieteen toiminta-alaa yhteiskunnassa ja muuttaa terveyden edistämisen ja lääketieteelliset toimenpiteet ihmiselämän keskeiseksi asiaksi. Lääketiede on kehittynyt kansanparannuksesta (jota kutsutaan myös kansanlääkinnäksi). Lääketieteen piirissä kuitenkin vastustetaan usein ankarasti kansanparannuksen hoitokeinoja, ennen kuin löydetään tieteellinen selitys, miksi tietty perinteinen hoitokeino toimii. Vuonna 2008 on julkaistu tutkimus pihkavoiteesta, joka on vanha kansanlääkinnän keino haavojen ja ihon infektioiden hoidossa. Tutkimuksen mukaan voiteella on myönteisiä vaikutuksia haavoihin, tulehduksiin ja ihosairauksiin. Näyttöön perustuva lääketiede Tieteellisten tutkimusten tuloksiin perustuvaa lääketiedettä nimitetään näyttöön perustuvaksi lääketieteeksi (evidence based medicine). Kyseinen termi otettiin käyttöön vuonna 1992, jolloin Evidence-Based Medicine Working Group -niminen asiantuntijaryhmä suositteli, että lääkäreiden koulutuksen ja hoitovalintojen pitäisi perustua tieteelliseen tutkimusnäyttöön sen sijaan, että lääkärit luottaisivat vain omaan intuitioonsa, päättelyynsä tai kliiniseen kokemukseensa. Näyttöön perustuvan lääketieteen harjoittaminen vaatii lääkäreiltä muun muassa kykyä arvioida tutkimusten luotettavuutta. Nykyisin ajatellaan, että lääkärin antaman hoidon on perustuttava näyttöön aina, kun se on mahdollista. Jos lääkäri käyttää näyttöön perustumatonta hoitoa, jolla ei ole vakiintuneen lääketieteellisen hoidon asemaa, kyseessä on kokeellinen hoito. Tällaisia ovat esimerkiksi jonkin lääkkeen niin sanottu off label -käyttö. Muunlainen näyttöön perustumaton hoito määritellään nykyisin uskomuslääkinnäksi. Lääketieteen osa-alueet Kliinisen lääketieteen osa-alueita Sisätaudit on erikoisala, joka käsittelee aikuisten systeemisten eli koko kehon käsittävien sairauksien tutkimusta ja hoitoa. Perinteisessä merkityksessä sisätaudeilla on tarkoitettu kaikkia ei-kirurgisia elimellisiä sairauksia. Sisätauteihin luetaan yleensä kuuluviksi seuraavat alat: Endokrinologia eli umpieritysoppi tutkii ja hoitaa umpirauhasten sairauksia. Gastroenterologia on ala, joka käsittelee vatsan alueen elinten sairauksia. Hematologia on veren ja sitä muodostavien elinten tutkimiseen ja hoitamiseen erikoistunut ala. Infektiotaudit on tartuntatautien erikoisala. Kardiologia tutkii ja hoitaa sydämen sairauksia. Keuhkotaudit eli pulmonologia on hengityselinten sairauksia käsittelevä erikoisala. Nefrologia tarkoittaa munuaisten sairauksia koskevaa lääketieteen alaa. Reumatologia tarkoittaa reumatautioppia. Kirurgia on lääketieteen osa-alue, jossa sairauksia hoidetaan leikkaamalla. Kirurgia jaotellaan tavallisesti seuraaviin aloihin: Gastrokirurgia on kirurgian ala, joka tutkii ja hoitaa vatsaelinten sairauksia. Lastenkirurgia Neurokirurgia tarkoittaa keskushermoston eli aivojen ja selkäytimen sairauksia käsittelevää kirurgian alaa. Ortopedia on tuki- ja liikuntaelinten sairauksiin keskittynyt erikoisala. Plastiikkakirurgia Suu- ja leukakirurgia Sydän- ja rintaelinkirurgia Urologia Traumatologia on ala, joka tutkii ja hoitaa tapaturmien seurauksena syntyneitä vammoja. Verisuonikirurgia Anestesiologia ja tehohoito Dermatologia eli ihotaudit Fysiatria Geriatria tarkoittaa vanhusten sairauksiin ja niiden hoitoon keskittynyttä lääketieteen erikoisalaa. Gynekologia ja obstetriikka eli naistentaudit ja synnytykset Korva-, nenä- ja kurkkutaudit Neurologia eli hermoston taudit Onkologia eli syöpätaudit Oftalmologia eli silmätaudit Pediatria eli lastentaudit on ala, joka tutkii ja hoitaa lasten ja nuorten sairauksia. Useilla lääketieteen aloilla on pediatrinen vastineensa, kuten lastenpsykiatria, lastenneurologia, lastenendokrinologia ja neonatologia. Psykiatria, joka jakautuu mm. aikuis-, vanhus-, lasten- ja nuorisopsykiatriaan. Yleislääketiede Diagnostisia ja muita erikoisaloja Kliininen farmakologia Kliininen fysiologia ja isotooppilääketiede Kliininen kemia Kliininen mikrobiologia Kliininen neurofysiologia Oikeuslääketiede Patologia Perinnöllisyyslääketiede Päihdelääketiede Radiologia Työterveyshuolto Lääketieteeseen liittyviä tieteen osa-alueita Anatomia Biokemia Bioetiikka Farmakologia Fysiologia Genetiikka Immunologia Mikrobiologia Patologia Päihdelääketiede Ravitsemustiede Skatologia Toksikologia Lisäkoulutusalat Suomessa Audiologia Avopediatria Ensihoitolääketiede Gynekologinen onkologia Hospitalisti Jalkakirurgia Laboratoriohematologia Lasten allergologia Lasten endokrinologia Lasten gastroenterologia Lasten hematologia ja onkologia Lasten infektiotaudit Lastenradiologia Lastenreumatologia Lisääntymislääketiede Molekulaarinen kuvantaminen Neonatologia Neuroanestesiologia ja neurotehohoito Neuro-oftalmologia Neuropatologia Neuroradiologia Otologia Pediatrinen patologia Perinatologia Päivystysradiologia Pään- ja kaulankirurgia Rinokirurgia ja rinoallergologia Rintaradiologia Selkäortopedia Sydänanestesia Tehohoitolääketiede Thoraxradiologia Toimenpideradiologia Tuki-ja liikuntaelinradiologia Urogynekologia Urologinen onkologia Vanhuspsykiatria Vatsaradiologia Lääketieteellinen tutkimus Lääketieteellistä tutkimusta tarvitaan muun muassa sen vuoksi, etteivät hoitoja antavat tahot kykene itse arvioimaan hoitojen tehoa esimerkiksi valikoitumisharhan vuoksi (engl. selection bias). Valikoitumisharha syntyy siitä, että hoitava taho saa palautetta yleensä vain niiltä potilailta, jotka ovat hyötyneet saamastaan hoidosta, koska muut potilaat usein keskeyttävät hoidon. Lääketieteeseen liittyvät ammatit bioanalyytikko ensihoitaja farmaseutti fysioterapeutti hammashoitaja hammaslääkäri lääkäri naprapaatti osteopaatti kiropraktikko perushoitaja/lähihoitaja proviisori puheterapeutti ravitsemusterapeutti röntgenhoitaja sairaanhoitaja sairaalafyysikko sairaalageneetikko sairaalakemisti sairaalamikrobiologi sairaalasolubiologi suuhygienisti terveydenhoitaja toimintaterapeutti lähihoitaja lääkintävahtimestari Lääketieteen kuvitus Lääketieteen alan kuvitus on Yhdysvalloissa oppiaine, jossa on maisteriohjelma. Sen perusti Gerald Parker Hodge, joka toimi professorina Michiganin yliopistossa. Katso myös Kansanparannus Luettelo keskeisistä lääketieteen aiheista Luettelo sairauksista Luontaislääkintä Molekyylilääketiede Uskomuslääkintä Lähteet Kirjallisuutta Aiheesta muualla Arno Forsius: Ihmisiä lääketieteen historiassa Helsingin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta Tampereen yliopiston lääketieteellinen tiedekunta Turun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta Oulun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta Kuopion yliopiston lääketieteellinen tiedekunta Terveystieteiden keskuskirjasto (Terkko) - Lääketieteellinen kirjasto Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Laki on suvereenin lainsäätäjän hyväksymä säädös. Muodollisessa mielessä laki on lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytty säädös, kun taas sisällöllisessä mielessä laki on kaikkia oikeusalamaisia velvoittava yleinen sääntö. Laajemmassa merkityksessä lailla voidaan myös tarkoittaa lainsäädäntöä tai voimassa olevaa oikeutta yleisesti. Säädetty laki ei ole täysin sama asia kuin oikeus. Lakien kokonaisuudesta muodostuu lainsäädäntö, kun taas oikeutta kokonaisuutena kutsutaan oikeusjärjestykseksi. Lain ja oikeuden välinen ero näkyy tuomioistuinten ratkaisutoiminnassa, jossa tuomioistuimen on aina annettava oikeuteen perustuva ratkaisu tapaukseen, vaikka käsillä olevaa tapausta varten ei olisi annettu erityistä lainsäädäntöä. Tämä on ollut pohjana ajatukselle siitä, että vaikka laki voi olla puutteellinen, oikeus on kaikenkattava ja aukoton. Ilmausta laki käytetään myös muissa kuin juridisissa yhteyksissä, esimerkiksi puhuttaessa luonnonlaeista. Juridisten lakien ero luonnonlakeihin on se, että luonnonlaeissa on kysymys tavallisesti kausaalisista tai tilastollisista säännönmukaisuuksista, kun taas juridiset lait ovat asetettuja normatiivisia sääntöjä. Etymologia Suomenkielinen sana laki on johdannainen ruotsinkielisestä sanasta lag, tarkemmin muinaisruotsin sanasta lagh. Ruotsin lag-sanalla on vastineita muissa skandinaavisissa kielissä, ja nämä sanat juontuvat samasta juuresta kuin latinan lakia tarkoittava sana lex. Myös englannin lakia tarkoittava sana law on lainaa skandinaavisista kielistä. Pohjoismaissa keskiajalla laki-sana ei tarkoittanut asetettua, säädettyä oikeutta, vaan se viittasi usein saman oikeuden alaisten miesten siteeseen samoin kuin yhteisöön, joka teki oikeutta koskevia päätöksiä varhaisilla käräjillä. Lain synty Laki on keskeinen ja ikivanha valtion keino ohjata yhteiskuntakehitystä ja ratkaista yhteiskunnallisia ongelmia. Perinteisesti lait ovat syntyneet ihmisyhteisössä vakiintuneista tavoista, jotka ovat muodostuneet tapaoikeudeksi, ja tämä oikeus on sitten ilmaistu suullisessa (esim. sananlaskut) tai kirjallisessa muodossa. Nykyisin lait syntyvät yleensä erityisen valmisteluvaiheen pohjalta kansanedustuslaitoksissa käytävän yhteiskuntapoliittisen keskustelun tuloksena, ja ne myös virallistetaan julkaisemalla ne. Varsinkin mannereurooppalaisissa valtioissa on tärkeässä asemassa ajatus oikeusjärjestyksen keskeisten periaatteiden kirjaamisesta lainsäädännöksi. Lakien jaottelu Lakeja voidaan jaotella eri perustein. Sisältönsä mukaan lait voidaan jaotella seuraavasti: Erityislaki, jolla säännellään jotain erityistä toimintaa antamalla yleislakia täsmentäviä, täydentäviä tai siitä poikkeavia säännöksiä Kehittämislaki, jolla kehitään olemassa olevaa asiaa, ilmiötä tai elämänalaa muuttamatta olemassa olevia säännöksiä Puitelaki, jolla annetaan perussäännökset jostakin asiasta, ilmiöstä tai elämänalasta, mutta jätetään yksityiskohtaisempi ja tarkempi sääntely alemmanasteisilla säädöksilä annettavaksi Suunnittelulaki, jolla säännellään jonkin suunnittelutehtävän järjestämistä tai aiemmin myös ns. "suunnitelujärjestelmää" Säästölaki, jolla pyritään vähentämään valtion menoja Tavoitelaki, jolla annetaan lähinnä vain tavoitteita koskevia säännöksi eikä niiden saavuttamiseksi tarkoitettuja keinoja koskevia säännöksiä Yleislaki, jolla annetaan jotain toimintaa koskevat yleiset, yleensä melko abstraktit säännökset (esim. julkisuuslaki ja kielilaki) Lakiteknisen muotonsa perusteella lait voidaan jaotella seuraavasti: Muutoslaki, jolla muutetaan tai kumotaan voimassa oleva laki Määräaikainen laki, joka on voimassa vain tietyn ajan Uusi laki, jolla säännellään jotain uutta asiaa tai asiaryhmää taikka jollain uudella tavalla jo sääneltyä asiaa kumoamalla aiempi laki Väliaikainen laki, joka on säädetty olemaan voimassa vain tietyn ajan, kun sitä säädettäessä ollaan varmoja järjestelmän muuttumisesta tietyn ajan kuluttu Roomalaisessa oikeudessa lait jaettiin niihin liittyvien sanktioiden perusteella kahteen kategoriaan, lex perfecta (suom. täydellinen laki), joiden rikkominen oli suoraan säädetty rangaistavaksi, ja lex imperfecta (suom. epätäydellinen laki), joiden noudattamatta jättäminen ei ollut suoraan rangaistavaa. Lakikokoelmia Samassakin maassa saattaa samaan aikaan olla voimassa suuri joukko eri aikoina säädettyjä lakeja. Useita kertoja on kuitenkin katsottu tarpeelliseksi järjestää voimassa olevat lait yhdeksi yhtenäiseksi järjestelmäksi, yleiseksi laiksi, jonka on ollut tarkoitus sisältää kaikki tärkeimmät lain säännökset. Tällaisia lakikokoelmia eli kodifikaatioita ovat eri maissa eri aikoina olleet esimerkiksi seuraavat, järjestettyinä vanhimmista uusimpiin: Hammurabin laki, Babylonia Kahdentoista taulun lait, Rooman valtakunta Corpus iuris civilis, Bysantti Maunu Eerikinpojan maanlaki, Ruotsi Kuningas Kristofferin maanlaki, Ruotsi Vuoden 1734 laki, Ruotsi Code Civil (Code Napoléon), Ranska Bürgerliches Gesetzbuch, Saksa Laintulkinta Laintulkinta tarkoittaa lakitekstin merkityksen täsmentämistä, jonka tavoitteena on oikeusnormien sisällön selvittäminen. Lait ovat normiformulaatioita eli kielellisiä ilmaisuja, joilla annetaan informaatiota oikeusjärjestyksen sisällöstä. Laintulkinnan kautta normiformulaatiosta johdetaan yksilöity oikeusnormi. Lakien lisäksi laintulkinta voi kohdistua muihinkin normiformulaatioihin, kuten ennakkotapauksiin ja lakien esitöihin. Lakikieli Lakikieli eli säädöskieli tarkoittaa lakiteksteissä ja vastaavissa virallisissa säädösteksteissä noudatettua kielenkäyttötapaa. Lakikieltä on tyypillisesti pidetty hankalasti tajuttavana ja kiemuraisena "kapulakielenä", ja monien säädösten kieli onkin hyvin monimutkaista ja vaikeaselkoista, mutta viime aikoina uusimmat lakitekstit ovat muuttuneet kieliasultaan selkeämmäksi ja helpommin tajuttavaksi. Lakikieleen liittyy historiallinen ulottuvuus, sillä se muuttuu jatkuvasti, ja siinä ilmenevät myös esimerkiksi valtasuhteet ja kansainvälistyminen. Eduskuntalaki Suomessa Suomessa lailla tarkoitetaan etupäässä eduskunnan säätämää säädöstä eli eduskuntalakia. Käsitteen nykyinen merkitys omaksuttiin vuoden 1919 hallitusmuodossa, jota ennen nimitystä käytettiin lähinnä vuoden 1734 laista ja sen tilalle tulleista säädöksistä, jolloin myös useimpia valtiopäivien myötävaikutuksella syntyneitä säädöksiä kutsuttiin asetuksiksi. Lain sijasta käytetään joskus myös termiä kaari. Lain säätäminen Suomessa Lainsäädäntövalta kuuluu Suomessa eduskunnalle. Lait yleensä valmistellaan valtioneuvoston ministeriöissä. Lain hyväksyy eduskunta joko hallituksen esityksestä tai eduskunnan jäsenen aloitteen perusteella. Kun eduskunta on hyväksynyt lain, se toimitetaan tasavallan presidentille vahvistettavaksi tai, mikäli presidentti ei vahvista lakia, palautetaan eduskuntaan uudelleen hyväksyttäväksi, minkä jälkeen se tulee voimaan. Lain, joka on vahvistettu tai tullut voimaan ilman vahvistusta, allekirjoittaa presidentti ja varmentaa asianomainen ministeri, minkä jälkeen se julkaistaan Suomen säädöskokoelmassa. Katso myös Lainkohta Salainen lainsäädäntö Lähteet Niemivuo, Matti: Miten laki syntyy? Teoksessa Tammilehto, Timo (toim.): Oikeusjärjestys: Osa III. Lapin yliopiston oikeustieteellisiä julkaisuja sarja C 60. Bookwell, 2012. Viitteet Aiheesta muualla Säädökset Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Lähiverkko eli LAN () on rajoitetulla maantieteellisellä alueella toimiva tietoliikenneverkko. Esimerkiksi yhden talon koneiden muodostama tietokoneverkko tai yksittäisen yrityksen yhden toimipisteen verkko. Lähiverkon tiedonsiirtonopeus on useimmiten 10–1 000 megabittiä sekunnissa. Lähiverkkoja yhdistetään toisiinsa laajaverkoilla (alueverkko), jotka voivat olla toteutettuina esimerkiksi kuitu-ethernet-tekniikalla. Vanhemmissa verkoissa alueverkot toteutettiin usein Frame Relay- tai ATM -tekniikoilla, mutta ne ovat vähentyneet koko ajan ja nykyisin lähes poistuneet 1GE ja 10GE-ethernetin syrjäyttäessä vanhoja tekniikkoja runkoyhteyksissä. Lähiverkon tärkeimpiä aktiivilaitteita ovat kytkin ja toistin jotka siirtävät tietoa lähiverkon sisällä sekä reititin, jonka avulla tieto siirtyy laajaverkkoon eli WAN:iin. Tekniikat Lähiverkkojen tekniikoista tärkeimpiä ovat IEEE 802 -lähiverkkotekniikat Ethernet ja WLAN. Tietokoneiden välillä käytetään nykyisin pääsääntöisesti TCP/IP-tekniikkaa. Vanhoissa verkoissa oli yleensä käytetty IPX-tekniikkaa yksin tai yhdessä TCP/IP:n kanssa, mutta tämä protokolla on jo jäänyt lähes kokonaan pois käytöstä. Langattomissa lähiverkoissa on yleensä tukiasema, johon kaikki koneet on langattomasti yhdistetty. Katso myös Likiverkko Kaupunkiverkko Laajaverkko Lähiverkkotopologiat Lähteet Dataliikenne Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Tämä on luettelo valtioista ja niiden erillisiksi katsottavista hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan järjestettynä. Luettelo käsittää Yhdistyneiden kansakuntien 193 jäsenvaltiota, niiden hallinnoimia erillisiä alueita, Kiinan tasavallan (Taiwan) ja Vatikaanivaltion. Koko maailmaa koskien lähteenä on käytetty YK:n Talous- ja sosiaaliasiain osaston väestöjaoston (United Nations Department of Economic and Social Affairs, Population Division) julkaisemaa dataa. Maakohtaiset tiedot ovat Worldometerin, joka myös perustaa tietonsa YK:n tilastoihin ja arvioihin. Taulukko sisältää myös tunnuslukuja, jotka liittyvät väestöön ja erityisesti sen kasvuun. Katso myös Luettelo valtioista Luettelo valtioista pinta-alan mukaan Luettelo valtioista väentiheyden mukaan Lähteet Väkiluvun mukaan Seulonnan keskeiset artikkelit