text: Saudi-Arabian kuningaskunta () eli Saudi-Arabia () on valtio Lähi-idässä. Se käsittää suurimman osan Arabian niemimaasta ja sijaitsee Punaisenmeren ja Persianlahden välissä. Sen rajanaapurit ovat Irak, Jordania, Kuwait, Oman, Qatar, Yhdistyneet arabiemiirikunnat ja Jemen. Saudi-Arabia on absoluuttinen monarkia, jota hallitsee Saudien hallitsijasuku. Saudi-Arabia on suurimmaksi osaksi kuivaa autiomaata, eikä siellä ole yhtään ympärivuotista jokea tai järveä, ja viljelykelpoista sen pinta-alasta on vain noin prosentti. Toisaalta maa on tunnettu maaöljyvaroistaan, ja sen alueella onkin maailman öljyvaroista noin 16 prosenttia. Saudi-Arabia on yksi OPECin perustajavaltioista. Historia Varhaishistoria Arabian niemimaalla on elänyt metsästäjä-keräilijäkansoja jo 15 000–20 000 vuotta sitten. Jääkauden päättyessä ilmasto kuivui, niityt muuttuivat aavikoiksi ja joenuomat kuivuivat vadeiksi. Kun metsästys ja keräily eivät enää elättäneet ihmisiä, alkoi paimentolaiselinkeinojen aika. Ankaran ilmaston takia asutus Arabian niemimaalla on keskittynyt muutamille keitaille ja vanhoihin kaupunkeihin. Islaminuskon mukaan profeetta Muhammed perusti islamin Hijazin alueella Arabian niemimaalla 600-luvun alussa. Mekka muuttui islamilaisen pyhiinvaelluksen kohteeksi, ja siitä tuli maailmanlaajuisen islamilaisen sivilisaation pyhin kaupunki. Islamilaisten valtakuntien keskukset sijaitsivat kuitenkin muualla, kuten Syyriassa tai Irakissa. Koko Lähi-idän laajuinen arabivaltio alkoi hajota jo 700-luvulla, ja Arabian niemimaa kuului sen jälkeen eri hallitsijoiden alaisuuteen. 1500-luvulla se siirtyi osaksi Osmanien valtakuntaa. Ensimmäinen ja toinen saudivaltio 1700-luvulla Muhammed ibn al-Wahhab perusti sittemmin wahhabilaisuutena tunnetun puritaanisen uskonlahkon, jonka kannattajaksi Nejdia hallinnut Saudin suku liittyi. Saudit karkotettiin Kuwaitiin. Vuoteen 1824 mennessä al-Saudin suku oli saanut poliittisen vallan Arabian keskiosissa. Turki bin Abdullah Al-Saud siirsi pääkaupungin Riadiin. Saudit valloittivat Mekan vuonna 1924 ja Medinan 1925. Saudi-Arabian kuningaskuntaa edeltäneitä kahta Saudin suvun hallitsemaa valtiota nimitetään ensimmäiseksi ja toiseksi saudivaltioksi. Nykyinen Saudi-Arabian kuningaskunta Vuodesta 1902 alkaen Saudit ryhtyivät valloittamaan emiirikuntia yksi kerrallaan. Vuonna 1921 Arabian niemimaan keskiosaan perustettiin lyhytaikaiseksi jäänyt Nejdin sulttaanikunta. Vuosina 1913–1926 saudit saivat haltuunsa myös Hijazin kuningaskunnan Punaisenmeren rannikolla, ja nämä yhdistettiin Saudi-Arabian kuningaskunnaksi 1932. 1930-luvun lopulla maassa alkoivat öljynporaukset. Vuonna 1960 Saudi-Arabia oli yksi OPECin perustajamaista. 1970-luvulla OPEC rajoitti arabimaiden öljyntuotantoa, mikä johti öljykriisiin länsimaissa. Öljyntuotantoyhtiö Aramco siirtyi amerikkalaisilta saudeille vaiheittain vuosina 1972–1980. Persianlahden sodan aikaan Saudi-Arabia asettui Yhdysvaltain johtaman liittouman puolelle, minkä takia suhteet Tunisiaan, Libyaan ja Algeriaan huononivat. Saudi-Arabian ensimmäinen kuningas oli vuosina 1932–1953 hallinnut Ibn Sa’ud. Kaikki hänen jälkeensä hallinneet kuninkaat ovat olleet hänen poikiaan. Ensimmäisenä pojista oli vallassa Sa’ud ibn Abdilaziz, joka hallitsi 1953–1964. Hän kehitti koulutusta ja perusti maan ensimmäisen yliopiston. Vuonna 1964 kruununprinssi Faisal ibn Abdilaziz Al Sa’ud syrjäytti veljensä. Hän kehitti infrastruktuuria ja teollisuutta, ja toimi tiiviisti muiden islamilaisten maiden kanssa. Vuonna 1975 veljenpoika surmasi Faisalin. Vuosina 1975–1982 hallinnut Khalid ibn Abdilaziz paransi maansa infrastruktuuria, ja oli perustamassa Persianlahden maiden yhteistyöneuvostoa GCC:tä. Hänen aikanaan oli sisäisiä levottomuuksia. Vuonna 1979 Juhayman al-Otaibin johtamat militantit iskivät Mekan suurmoskeijaan (Masjid al-Haram). Kuningas Khalid kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1982. Häntä seurasi kuningas Fahd. Fahd pyrki muokkaamaan Saudi-Arabian taloutta monipuolisemmaksi. Vuonna 1987 Mekassa kuoli satoja, kun iranilaiset pyhiinvaeltajat ryhtyivät osoittamaan siellä mieltään. Kuningas Fahd suoritti uudistuksia, jotta maa selviäisi paremmin miljoonien pyhiinvaeltajien vuosittaisista vierailuista Mekassa ja Medinassa. Hän antoi luvan ensimmäisiin kunnallisvaaleihin, jotka järjestettiin hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 2005 Fahdin kuoltua valtaan nousi Abdullah. Saudi-Arabia tuki joitain Syyrian oppositioryhmiä. Tammikuussa 2015 häntä seurasi Salman. Salmanin aikana näkyi yhä selvemmin kilpailu Iranin kanssa. Salman valitsi yllättäen kesällä 2017 kruununprinssiksi ja tulevaksi seuraajakseen Mohammed bin Salmanin.. Mohammed Salman alkoi puhua talouden uudistamisesta, avaamisesta länteen ja monipuolistamisesta, ja uskonnollisen suvaitsevaisuuden lisäämisestä Toisaalta Mohammed Salman pyrki ennen näkemättömillä oppositiohahmojen ja eliitin pidätyksillä raivaamaan poliittiset vastustajansa ennen valtaannousuaan. Pidätysten syynä oli ilmoituksen mukaan korruptio. Kesäkuussa 2017 Saudi-Arabia katkaisi diplomaattisuhteet Qatariin yhdessä Bahrainin, Egyptin ja Arabiemiraattien kanssa. Nämä maat syyttivät Qataria terrorisimin ja islamistien tukemisesta. Maaliskuussa 2020 pidätettiin kuningas Salmanin veli prinssi Ahmed bin Abdulaziz sekä kaksi veljenpoikaa. Heistä toinen, prinssi Mohammed bin Nayef oli vuoteen 2017 asti ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä. Pidätettyjä syytettiin vallankaappausyrityksestä. Lehtien mukaan kuninkaalliset vartijat hakivat prinssit kodeistaan. Tiedossa ei ollut, mihin syytökset vallankaappausyrityksestä pohjautuivat. Pidätykset viestittivät siitä, että kruununprinssi Mohammed bin Salman oli alkanut keskittää yhä enemmän valtaa itselleen valmistautuen mahdollisesti ottamaan muodollisesti vallan isältään, 84-vuotiaalta kuningas Salmanilta. Kruununprinssi bin Salman oli aiemminkin hiljentänyt kovaotteisesti vastustajiaan, mutta näin korkea-arvoisten kuningasperheen jäsenien pidätykset olivat poikkeuksellisia. Terrorismi Syyskuun 11. päivän iskuihin osallistuneista 15 oli saudiarabialaisia. Sen jälkeen maasta on kuitenkin tullut Yhdysvaltojen läheisimpiä liittolaisia terroristeja vastaan. Toisaalta Al-Qaida on tehnyt useita tuhoisia iskuja 2000-luvulla saudeja ja maassa asuvia ulkomaalaisia kohtaan. Muun muassa vuonna 2004 iskettiin Yhdysvaltain konsulaattiin Jeddassa. ja terroristit mestasivat Riadissa kidnappaamansa Saudi-Arabiassa asuneen yhdysvaltalaisen Paul Johnson Jr:n. Teosta vastuussa ollut terroristijohtaja Abdel Aziz al-Muqrin surmattiin pian tämän jälkeen. Vuonna 2007 terroristit ampuivat kolme Saudi-Arabiassa asunutta ranskalaista. Suurmufti tuomitsi murhat julkisesti. Politiikka ja yhteiskunta Saudi-Arabia on kuningaskunta, ja Saudien hallitsijasuku tunnustaa islamin wahhabiittilaista suuntausta. Saudi-Arabia on absoluuttinen monarkia: kuningas ja hänen hallituksensa johtavat ilman kansan valitseman parlamentin rajoitteita. Nykyinen kuningas on Salman. Saudien sukuun kuuluu tuhansia jäseniä, joista jotkut ylläpitävät loisteliasta elämäntyyliä. Maan tämänhetkinen kruununprinssi on Mohammed bin Salman. Vuonna 1992 kuningas Fahd otti käyttöön ”peruslain”, joka toimii jonkinlaisena perustuslakina. 30. marraskuuta 2003 150-jäseninen neuvoa-antava kokous, Majlis al-Šura, sai oikeuden tehdä lakiehdotuksia ja muuttaa hallituksen esityksiä. Jäsenet nimittää kuningas. Kunnallisvaalit järjestettiin ensi kertaa vuonna 2005. Naisilla ei niissä ollut äänioikeutta. Vuonna 2015 järjestetyissä kolmansissa paikallisvaaleissa naisilla oli vihdoin oikeus äänestää ja olla ehdokkaina. Niissä valittavien valtuustojen valta on kuitenkin hyvin rajattua. Maassa ei toimi laillisia poliittisia puolueita. Helmikuussa 2011 aktivistit suunnittelivat puoluetta ja perustivat sille nettisivun, mutta heidät pidätettiin. Hyvin tiukka, myös ulkomaalaisiin sovellettava islamilainen lainsäädäntö on käytössä. Islaminlain wahhabilaisesta tulkinnasta johtuen maan ihmisoikeustilannetta on pidetty yhtenä maailman huonoimmista. Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watchin raportti vuodelta 2010 kiitti kuningasta viiden vuoden aikana luvatuista parannuksista, mutta toivoi niiden kirjaamista lainsäädäntöön. Systemaattinen naisten syrjintä jatkuu, vaikka he saivat sentään vuonna 2005 oikeuden työskennellä ”soveliaissa ammateissa”. Saudi-Arabiassa lain noudattamista valvoo uskonnollinen poliisi, mutaween. Länsimaisen ihmisen näkökulmasta yhteiskunnan asettamat rajoitteet saattavat tuntua ankarilta; tyystin kiellettyjä ovat esimerkiksi alkoholi ja muiden uskontojen kuin islamin näkyminen julkisuudessa. Myöskään tanssia ja muille kuin naisille ja lapsille tarkoitettuja elokuvateattereita ei ole sallittu. Ensimmäiset yleiset elokuvateatterit avattiin 35-vuotisen kiellon jälkeen keväällä 2018. Saudi-Arabiassa ei ole asevelvollisuutta. Saudi-Arabian vahvasta islamilaisuudesta huolimatta maan sisällä esiintyy uskonnollisia kiistoja. Tämä johtuu siitä, että islamin eri suuntausten välillä on eroja. Kuningashuoneen tuhlaileva elämäntyyli suututtaa sellaisia islamilaisia piirejä, jotka pitävät myös ylellistä elämää islamin vastaisena. Tärkeä uskonnollinen johtaja on Saudi-Arabian suurmufti. Nykyisenä suurmuftina toimii Abd-al-Aziz Aal ash-Shaikh. Saudi-Arabian ja Iranin vastakkainasettelu Saudi-Arabian ja Iran ovat vuosikymmeniä kilpailleet keskenään alueellisesta vaikutusvallasta. Maat ovat olleet toistensa arkkiviholliset ja viime aikoina vastakkainasettelu on entuudestaan kärjistynyt. Maat edustavat islamin kahta eri päähaaraa. Saudi-Arabia on sunnilainen ja pitää itseään alueen johtavana sunnilaisena maana. Iran puolestaan on suurin shiialainen valtio. Poliittiset tapahtumat alueella ovat kärjistäneet maiden vastakkainasettelua. Saddam Husseinin syrjäyttäminen Irakissa vuonna 2003 kaatoi samalla Iranin merkittävän sunnilaisen vastavoiman ja Iranin asema vahvistui siitä huolimatta, että Irakin uusi shialainen johto on ollut läheisissä väleissä myös Iranin toisen arkkivihollisen Yhdysvaltojen kanssa. Arabikevään 2011 levottomuudet ja epävakauden lisääntyminen saivat sekä Iranin että Saudi-Arabian toimimaan aktiivisesti oman vaikutusvaltansa lisäämiseksi. Saudi-Arabian liittolaisia ovat Persianlahden arabimaista Yhdistyneet arabiemiraatit ja Bahrain sekä myös Egypti ja Jordania. Iranin liittolaisia ovat Bashar -al Assadin hallinnon johtama Syyria ja Libanonin shilainen Hizbollah-liike. Syyrian sisällissodassa Iran on tukenut al-Assadin hallintoa ja Saudi-Arabia kapinallisia. Jemenin sisällissodassa Saudi-Arabian johtama liittouma on taistellut Iranin tukemia shialaisia Houthi-kapinallisia vastaan. Saudi-Arabia ja Iran eivät ole sotineet suoraan keskenään, mutta ne ovat harjoittaneet ns. sijaissotaa eli proxy-sodankäyntiä tukemalla alueen aseellisissa konflikteissa tosiaan vastaan taistelevia toimijoita. Erityisesti Iranin tukemien Jemenin houthi-kapinallisten hyökkäykset Saudi-Arabian infrastruktuuria vastaan ovat kärjistäneet tilannetta. Yhdysvaltain Trumpin hallinto on tukenut voimakkaasti Saudi-Arabiaa. Myös Saudi-Arabian ja Iranin perinteinen "virallinen" vihollinen Israel pitää Irania suurimpana alueellisena turvallisuusriskinään, joten myös se on välillisesti tukenut Saudi-Arabiaa. Saudi-Arabia katkaisi diplomaattiset suhteensa Iranin kanssa tammikuussa 2016. Naisen asema Naisten asema on maassa erittäin heikko. Heidän asioistaan päättää pitkälti miespuolinen ”huoltaja”, joka tyypillisesti on isä tai aviomies. Saudi-Arabia oli myös viimeinen maa, jossa naiset eivät saaneet ajaa autoa, ja 1990-luvulta lähtien kieltoa protestoivia naisia on pidätetty. Myös vuonna 2011 pidätettiin autolla ajanut naisasia-aktivisti. Syyskuussa 2017 kuningas Salman bin Abdul-Aziz Al Saud määräsi ajo-oikeuden naisille, ja se astui voimaan kesäkuussa 2018. Helmikuussa 2009 kuningas Abdullah nimitti Norah al-Fayezin Saudi-Arabian historian ensimmäiseksi naisministeriksi . Vuonna 2011 naisille myönnettiin äänioikeus paikallisvaaleissa, ja heidät voidaan myös asettaa ehdokkaiksi tai valita neuvoa-antavan Shuria-neuvoston jäseniksi. Tätä sovellettiin vuoden 2015 vaaleissa. Naiset ja miehet eivät Saudi-Arabiassa kulje julkisesti yhdessä eivätkä saa muutenkaan olla tekemissä keskenään edes työn merkeissä, elleivät he ole aviopuolisoja tai läheisiä sukulaisia. Tyttölapsen naittaminen aikuiselle miehelle on Saudi-Arabiassa sallittua, jos lapsen isä tai huoltaja avioliittoa haluaa. Vuonna 2009 avattiin King Abdullah University. Se on maan ensimmäinen yliopisto, jossa nais- ja miesopiskelijat voivat osallistua samoille luennoille ja käydä samoissa kahviloissa. Länsimaalaiset diplomaatit ovat toivoneet yliopiston edistävän islamilaisvaltion muutosta. Kesäkuussa 2018 naiset saivat luvan ajaa autoa. Saudi-Arabia oli ollut viimeinen valtio maailmassa, jossa naiset eivät olleet saaneet ajaa autoa. Syyskuussa 2019 tuli voimaan uudistus, jonka mukaan nainen saa hakea itsenäisesti passia ja matkustaa ilman miesholhoojan lupaa. Kuitenkaan miehen asema naisen holhoojana ei muuttunut. Holhooja on joko isä, aviomies, veli tai jopa naisen poikalapsi. Naisen opiskelu, avioituminen, mahdollinen työnteko ja esimerkiksi raha-asiat olivat edelleen täysin riippuvaisia holhoojan tahdosta. Kuolemanrangaistuksen käyttö Vuonna 2015 Saudi-Arabiassa toteutettiin 157 teloitusta, suurin määrä 20 vuoteen. Kuolemantuomiot pannaan täytäntöön tavallisimmin julkisesti mestaamalla, mutta myös ampumista on käytetty. Kivittämisestä keskustellaan tiedotusvälineissä. Mestattavat rauhoitetaan, ja heidän silmänsä peitetään. Tuomittu saatetaan lisäksi 'ristiinnaulita' eli hänen ruumiinsa asettaa julkisesti näytille mestauksen jälkeen. Käytössä on myös lievempiä ruumiillisia rangaistuksia, esimerkiksi raipaniskut tai amputaatio. Myös silmä tai hampaita saatetaan poistaa. Usein kuolemantuomioon päättyvät oikeudenkäynnit ovat salaisia, eikä syytetty saa käyttää asianajajaa. Tuomion perustana saattaa olla tunnustus, joka on saatu kidutuksen tai muun kaltoinkohtelun yhteydessä. Myös alaikäisiä ja henkisesti jälkeenjääneitä on tuomittu. Tuomitun perheelle ei aina kerrota teloituksen ajankohtaa etukäteen. Kuolemantuomio saattaa koitua useista eri rikoksista: aviorikos, ryöstö, raiskaus, noituus, rienaus tai huumerikos voi olla kuolemantuomion arvoinen rikos. Henkirikokset voivat johtaa kuolemantuomioon, mutta viime kädessä asian ratkaisevat uhrin omaiset, jotka šaria-lakien mukaan saattavat määrätä teloituksen sijasta haluamansa suuruisen ”verirahan” tai armahduksenkin. Myös homoseksuaalinen kanssakäyminen on kuolemanrangaistuksen uhalla kielletty. Tuomioon tarvitaan kuitenkin neljä todistajaa. Amnesty International on todennut, että suhteettoman suuri osuus Saudi-Arabiassa teloitetuista on ulkomaalaisia. Aluejako Saudi-Arabiassa on 13 maakuntaa eli emiraattia (mintaqat, yksikkö – mintaqah): Al Bahah (pääkaupunki Al Bahah) Al Hudud ash Shamaliyah (pääkaupunki Arar) Al Jawf (pääkaupunki Al Jawf) Medina (pääkaupunki Medina) Al Qasim (pääkaupunki Buraidah) Riad (pääkaupunki Riad) Al-Šarqiyya (pääkaupunki Dammam) Asir (pääkaupunki Abha) Ha’il (pääkaupunki Ha'il) Jizan (pääkaupunki Jizan) Mekka (pääkaupunki Mekka) Najran (pääkaupunki Najran) Tabuk (pääkaupunki Tabuk) Valtio saatetaan edelleen jakaa useisiin kuvernoraatteihin. Maantiede, luonto ja ilmasto Saudi-Arabiaan kuuluu suurin osa Arabian niemimaasta, erityisesti sisämaan hiekka-aavikot, joista täysin autio Rub al-Khali on suurin. Maan pinta-ala on yli kaksi miljoonaa neliökilometriä, mutta väkiluku vain 26 miljoonaa. Vain 1,7 prosenttia maan alasta on viljelykelpoista, ja väestö on keskittynyt rannikkoalueille sekä keitaille. Rantaviivaa Saudi-Arabialla on 2 640 kilometriä. Kravun kääntöpiiri kulkee maan halki. Rajat Saudi-Arabian ja Arabiemiraattien, Omanin ja Jemenin välillä kulkevat asumattomalla aavikolla ja ovat määrittelemättä, joten maan tarkka koko on tuntematon, arviot ovat välillä: 2 149 690 – 2 240 000 km2. Hallituksen arvio on 2 217 949 km2. Enimmäkseen autiomaasta koostuvassa kuivassa Saudi-Arabiassa sateet ovat epäsäännöllisiä ja niukkoja. Lämpötilaeroja esiintyy vuodenajasta ja alueesta riippuen. Maassa on myös ruohoaroja ja vuoristoa; korkein kohta on Jabal Sawda 3 133 metrissä merenpinnan yläpuolella. Wadeja, osaksi kuivuneita joenuomia, Saudi-Arabiassa on useita. Niiden joukossa ovat Wadi al-Hamd ja Wadi al-Rummah. Saudi-Arabiaan kuuluvia saaria on sekä Punaisellamerellä että Persianlahdella useita. Kamelit ovat Saudi-Arabiassa arvostettuja eläimiä. Vuonna 2007 oudot kuolemat alkoivat yllättäen levitä niiden parissa; ilmiön todennäköiseksi aiheuttajaksi osoittautui eläinten syömä haitallinen ruoka. Kameleita ehti kuolla useampi tuhat. Samana vuonna maahan iski myös lintuinfluenssa. Saudi-Arabian kasvillisuuteen kuuluvat taatelipalmut ja akasiat. Mekka on islamin pyhin paikka ja tärkein pyhiinvaelluspaikka. Pyhiinvaellusmatka Mekkaan (hadži) kuuluu muslimien uskonnollisiin velvollisuuksiin ja on yksi islamin viidestä peruspilarista. Myös Medina on islamin pyhä kaupunki. Muita kuin muslimeja ei näihin kaupunkeihin päästetä. Talous Maassa on noin 17 prosenttia maailman tunnetuista öljyvaroista. Suuret kentät on löydetty vuosina 1936–1970, ja arvioita jäljellä olevista varoista on kyseenalaistettu 2010-luvulla. Öljyntuotanto on täysin kuningasperheen omistaman Saudi Aramcon hallussa. Öljy tuo 42 prosenttia bruttokansantulosta, 87 prosenttia valtion tuloista ja 90 % viennistä. Saudi-Arabia onkin pyrkinyt investoimaan vaihtoehtoiseen teollisuuteen siltä varalta, kun öljyvarat loppuvat. Se on suunnitellut myös arvonlisäveron käyttöönottoa ja valtion tuen vähentämistä sähkön, veden ja polttoaineen hinnoissa. Ghawar on Saudi-Arabian ja myös maailman suurin öljykenttä, jonka kunto vaikuttaa merkittävästi maailman öljyntuotantomäärään. Saudi-Arabialla on myös runsaasti muita luonnonvaroja: 4 % maailman kaasuvaroista, kultaa, rautaa, kuparia ja fosfaatteja. Niiden hyödyntäminen on kuitenkin vähäistä. Kansalaiset ovat päässeet nauttimaan öljytuloista. Kaikki saavat ilmaisen koulutuksen, terveydenhuollon ja nauttivat lukuisista muistakin etuisuuksista. Köyhemmät voivat saada myös maapalstan ja lainan talon rakennukseen. Saudi-Arabian rahayksikkö on rial. Yksi Saudi-Arabian rial (SAR) jakaantuu sataan halalaan. Maatalous Veden puutteesta huolimatta maa pyrki 1980-luvulla elintarvikeomavaraisuuteen ja maahan rakennettiin laajoja kastelujärjestelmiä. Vehnän tuotannon hinnaksi tulee kuitenkin noin neljä kertaa maailmanmarkkinahinta, joten valtio on leikannut tukiaisia ja kannustanut viljelijöitä siirtymään vihannesten kasvatukseen. Yleisimmät viljelykasvit ovat viljojen ohella taatelit ja vihannekset. Liikenne Saudi-Arabiassa on 81 lentopaikkaa, joista 33:lla on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Tärkeimpiä lentokenttiä ovat Kuningas Khalidin kansainvälinen lentoasema lähellä Riadia, Kuningas Abdilazizin kansainvälinen lentoasema Jeddassa ja Kuningas Fahdin kansainvälinen lentoasema lähellä Dammamia. Medinan lentoasema Jeddan lähellä toimii lähinnä pyhiinvaellusten aikaan. Kansallinen lentoyhtiö on Saudi Arabian Airlines. Maaliikenneyhteydet suurissa kaupungeissa ja niiden välillä ovat hyvät. Rautatietä on lähes 1400 km. Satamapaikkoja on niin Punaisenmeren (muun muassa Jeddassa) kuin Persianlahdenkin rannikoilla: Ad Dammam, Al Jubayl, Jeddah ja Yanbu al Bahr. Jeddaan on lauttaliikennettä Egyptistä ja Sudanista sekä ajoittain Jemenistä. Väestö Saudi-Arabian väestö on pääasiassa arabeja (90 %); afrikkalaisia ja aasialaisia on 10 % väestöstä. Länsimaista lähtöisin olevia asukkaita on alle satatuhatta. Neljännes väestöstä on ulkomaalaisia vierastyöläisiä, jotka muodostavat 80 % työvoimasta. Ulkomaalaisten työntekijöiden on sanottu olleen laajan syrjinnän kohteena. Heidän panoksensa on yhä merkittävä saudisaatioprojektista huolimatta. Uskonto Uskonnoltaan käytännössä kaikki saudiarabialaiset ovat muslimeita. Sunneja on noin 95 % ja šiioja 5 %, perinteisesti etenkin maan itäosassa. Open Doors -järjestön World Watch-listauksen mukaan kristityt kokevat Saudi-Arabiassa hyvin korkeaa vainoa. Suurin osa Saudi-Arabian kristityistä on ulkomaalaisia. Muslimitaustaiset käännynäiset kohtaavat suurta painetta erityisesti perheidensä taholta ja käännynnäisiä painostetaan uskonsa salassapitoon. Kulttuuri Saudi-Arabian kaupungistuminen on tapahtunut muutaman sukupolven aikana. Vielä vuonna 1950 noin 40 prosenttia väestöstä eli paimentolaisina, toiset 40 % pikkukylissä ja vain 20 % kaupungeissa. Vuonna 1992 jo kaksi kolmasosaa oli kaupunkilaisia. Tunnetuimpia kaupunkeja ovat islamin pyhin kaupunki Mekka, jossa profeetta Muhammad syntyi ja sai ensimmäisen ilmestyksensä, sekä Medina, ensimmäinen kaupunki, jonka Muhammad sai käännytettyä kokonaan islaminuskoon. Mekassa käy vuosittain noin 2,5 miljoonaa muslimia pyhiinvaelluksella. Saudi-Arabiassa ovat suosittuja niin perinteinen arabimusiikki kuin tuoreempikin länsimaalaisvaikutteinen tuotanto. Perinteinen tanssilaji on ardha, jota pääsee näkemään esimerkiksi jokavuotisella Jenadriyah-festivaalilla. Tunnettujen saudiartistien joukossa ovat Talal al-Maddah (k. 2000) ja Jawad al-Ali. Saudi-Arabiasta on prinssi Al-Walid ibn Talal ibn Abdelaziz al-Saudin omistama levy-yhtiö Rotana, jolla ovat tuotantoaan julkaisseet useat arabimaailman tunnetuimpiin kuuluvat muusikot. Saudi-Arabiasta on kotoisin joitakin tunnettuja kirjailijoita, kuten kansainvälistä mainetta niittänyt naiskirjailija Raja’ al-Sani’ ja edesmennyt Abdul Rahman Munif. Nykyprosaisti ja vapaa-ajattelija Turki al-Hamad on kirjoittanut kulttuurissaan arkaluonteisista aiheista ja herättänyt konservatiivisissa piireissä laajaa paheksuntaakin. Hänen tuotantoaan on alueella kielletty, ja uskonnolliset johtajat ovat langettaneet hänelle fatwoja. Monet saudiarabialaiseen ruokakulttuuriin liittyvät tavat on omaksuttu beduiinien perinteestä. Useissa ruokalajeissa käytetään riisiä, vehnää, vihanneksia ja mausteita. Ruokalajien kanssa on tapana nauttia perinteistä leipää, khubzia eli kubezia. Kanaa ja lammasta syödään paljon, mutta sianliha on kielletty. Jälkiruokina saatetaan nauttia esimerkiksi muhalabia-riisivanukasta ja arabialaista kakkua. Kahvinjuonnilla on alueella pitkät perinteet. Nykyajan länsimainenkin ruokakulttuuri on levinnyt Saudi-Arabiaan; lukuisia McDonald's-pikaruokaravintoloita on avattu eri puolilla maata. Alkoholinkäyttö on täysin kiellettyä, mutta alkoholitonta olutta on maassa ollut saatavilla ainakin 1990-luvulta vuosituhannen vaihteen yli. Maan korkein rakennus on 302 metrin korkuinen Kingdom Centre -pilvenpiirtäjä Riadissa. Samassa kaupungissa on pilvenpiirtäjä Al Faisaliyah Center (266,9 m). Mekkaan nousevasta Abraj Al Bait Towersista tulee valmistuessaan maailman toiseksi korkein ja Saudi-Arabian korkein rakennus vuonna 2011. Saudi-Arabiassa sijaitsee eräitä keskeisiä moskeijoita: Masjid al-Haram (Mekka), Masjid al-Nabawi (Medina) ja Masjid al-Quba (Medina). Kaksi ensimmäistä ovat muslimien pyhimmät moskeijat. Kuningas Saudin moskeija sijaitsee Jeddassa. Erityistä Saudi-Arabiassa on se, että liikkeet ja toimistot suljetaan viiden päivittäisen rukouksen ajaksi. Rukoushetkien täsmällinen ajankohta vaihtelee. Tärkeänä hengellisenä johtajana maassa toimii sen suurmufti, joka on vuodesta 1999 ollut Abd-al-Aziz Aal ash-Shaikh. Häntä edelsi Abd-al-Aziz ibn Baaz. Elokuva Ensimmäiset elokuvateatterit avattiin vuonna 2005 kaksikymmenvuotisen kiellon jälkeen, tosin vain naisille ja lapsille. Saudiarabialaisia elokuvia onkin olemassa vain vähäisesti. Vuonna 2006 valmistui Keif al-hal?, jossa esiintyy muiden muassa Hisham Abdulrahman. Kuningasperheeseen kuuluva Alwaleed bin Talalin johtama Rotana-yhtiö on musiikin ohella työskennellyt myös arabialaisen elokuvan parissa. Sen tuottama komedia Menahi (2008) saavutti myös suuren suosion. Sodankylän elokuvajuhlilla esitettiin vuonna 2013 Haifaa al-Mansourin ohjaama Wadjda. Elokuva kertoo 11-vuotiaasta tytöstä, joka haluaa polkupyörän. Aikuisilta naisilta on polkupyörällä ajo Saudi-Arabiassa kielletty, ja se on jopa rikos, lapsille pyöräily on sallittua mutta paheksuttua. Wadjda on ensimmäinen naisen ohjaama saudiarabialainen elokuva. Ohjaaja joutui ulkokuvauksissa tekemään työtä radiopuhelimella pakettiautosta käsin. Yksi elokuvan tuottajista on Alwaleed bin Talal. Tärkein osuus elokuvan tuotannossa oli kuitenkin Lähi-idän fiktioelokuvaan erikoistuneella saksalaisella tuotantoyhtiöllä Razor Filmproduktionilla. Maan vapaamielisimmäksi mainitussa kaupungissa Jeddassa järjestettiin myös vuodesta 2006 filmifestivaali, jonka sisäministeriö kuitenkin kielsi 2009. Koulutus Koulutus on Saudi-Arabiassa ilmaista. Yliopistoja on useita, muun muassa Kuningas Saudin yliopisto, Kuningas Abdilazizin yliopisto (KAU) ja Medinan islamilainen yliopisto. Jälkimmäinen on suosittu opiskelupaikka ulkomaalaisten muslimien keskuudessa. Medinaan on lähetetty opiskelemaan saudivaroin myös suomalaisia. Uusi, kansainvälisempi Kuningas Abdullahin tiede- ja teknologiayliopisto () avattiin syyskuussa 2009. Se sijaitsee Punaisenmeren rannalla Thuwalin kylässä. Viime aikoina Saudi-Arabia on pyrkinyt uudistamaan koulutusjärjestelmäänsä siten, että terrorismia voitaisiin ennaltaehkäistä. Media Kuningas sai käyttöönsä radioverkoston vuonna 1932, ja yleiseen käyttöön radiopalvelut tulivat vuonna 1948. Mediassa ei sallita muun uskonnon esilletuomista kuin islamin. Televisio rantautui maahan 1960-luvulla ja tarjoaa saudiarabialaisille yhä kattavasti sekä hengellistä että maallista ohjelmistoa. Valtion ylläpitämä Saudi TV lähettää ohjelmaa neljällä kanavalla. Saudi-Arabiassa ilmestyy useita päivälehtiä. Arabiaksi ilmestyy muun muassa Al-Riyadh ja englanniksi Saudi Gazette ja Arab News. Internet on yleistynyt Saudi-Arabiassa nopeasti. Kansallinen verkkotunnus on .sa. Vuonna 2010 maassa oli 9,8 miljoonaa internetin käyttäjää. Pääsyä erilaisille sivustoille rajoitetaan tiukasti. Blogeja ilmestyy lähes kymmenentuhatta. Urheilu Saudi-Arabia osallistui kesäolympialaisiin ensi kertaa vuonna 1972 ja on siitä lähtien ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa lukuun ottamatta vuotta 1980. Mitaleita on tullut kolme: Hadi Soua'an Al-Somaily sai hopeaa 400 metrin aitajuoksussa ja Khaled Al-Eid pronssia esteratsastuksessa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä, ja esteratsastusjoukkue saavutti pronssia Lontoossa 2012. Saudi-Arabia ei pitkään sallinut naisten osallistumista olympialaisiin. Kesäkuussa 2012 Saudi-Arabia lopulta antoi luvan naisille osallistua olympiakisoihin, ja Lontoon kisoissa maalla olikin kaksi naisedustajaa, toinen judossa ja toinen 800 metrin juoksussa. Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkue nähtiin maailmanmestaruuskilpailuissa ensi kertaa vuonna 1994. Aasian-mestaruuden Saudi-Arabia on voittanut kolmesti. Tunnettuja maajoukkueen pelaajia ovat muun muassa Muhammad al-Da’ayya’, Majid Abdullah ja Sami al-Jabir. Kansallisen liigan kärjessä oleviin seuroihin kuuluvat Al-Hilal, Al-Ittihad, Al-Shabab ja Al-Nasr. Maan uskonoppineet ovat julistaneet jalkapallon epäislamilaiseksi lajiksi ja vaatineet nuorisoa jättämään sen välittömästi. Katso myös Sinisen timantin tapaus Lähteet Viitteet Aiheesta muualla Ylen kahdeksanosainen radiosarja arabikevään historiasta: Osa 7/8 Saudi-Arabia 42 Aasia Seulonnan keskeiset artikkelit


source: wikipedia

text: SUSE Linux (myös muodossa SuSE) on SUSEn kehittämä Linux-käyttöjärjestelmä, josta on julkaistu kaupalliset SUSE Linux Enterprise, SUSE Linux Enterprise Desktop ja SUSE Linux Enterprise Server versiot. openSUSE on yhteisön kehittämä avoin versio. Historia SUSE oli alun perin saksalainen lokalisointi Slackwaresta. Se julkaistiin vuonna 1994 nimellä S.u.S.E Linux 1.0. Myöhemmin tähän sisällytettiin Jurix-käyttöjärjestelmä, jolloin julkaistiin ensimmäinen selvästi omanlaisensa S.u.S.E. Linux 4.2 vuonna 1996. Myöhemmin SuSE sisällytti itseensä Red Hatin ominaisuuksia. Jotta SuSE tavoittaisi paremmin yrityskäyttäjiä, se julkaisi SUSE Linux Enterprise Serverin vuonna 2001 ja vaihtoi yrityksen nimeksi SUSE Linux syyskuussa 2003. 4. marraskuuta 2003 Novell ilmoitti ostavansa SUSE:n. 4. elokuuta 2005 Novellin edustaja ja viestintäpäällikkö Bruce Lowry ilmoitti SUSE Professional -sarjan kehityksen siirtymisestä entistä avoimempaan suuntaan openSUSE-yhteisöprojektin avulla. Nyt käyttäjät saattoivat osallistua tulevien versioiden testaukseen ja avustaa kehitystyössä. Aiemmin kaikki kehitystyö ja testaus oli suoritettu sisäisesti SUSEssa, ja versio 10.0 oli ensimmäinen, joka päästettiin julkiseen beta-testaukseen. Muutokseen liittyi myös, että kaikki käyttäjät pääsevät vapaasti YaST Online Update -päivityspalvelimille. Kun SUSE Linux 10.2 Alpha 2 julkaistiin 13. heinäkuuta 2006, samassa yhteydessä ilmoitettiin, että version nimi muuttuisi virallisesti muotoon openSUSE seuraavasta Alpha 3 -julkaisusta lähtien, jotta sitä ei sekoitettaisi Novellin SUSE Linux Enterprise -tuotteisiin. OpenSUSE 11.0 ilmestyi 19. kesäkuuta 2008. Attachmate osti Novellin vuonna 2010. Huhtikuussa 2011 Novellin ostanut Attachmate erotti SUSEn Novellista omaksi yksikökseen ja keskitti sen kehityksen Nürnbergiin. Micro Focus osti Attachmate Groupin vuonna 2014. Kesällä 2018 Micro Focus myi SUSEn EQT Partnersille 2,5 miljardin US-dollarin hintaan. Ominaisuudet SUSEssa on YaST-asennus- ja hallintaohjelma. SUSE tarjoaa oletusvaihtoehtoina GNOME- ja KDE-työpöydät, mutta sisältää muitakin vaihtoehtoja. SUSEssa on tuki Microsoftin Active Directorylle ja YaST-moduulien kautta SSSD- ja Winbind-palvelut. Pluggable Authentication Modules (PAM) moduuleja käyttävät ohjelmistot voivat käyttää sitä tunnistautumiseen. Versiot SUSE-jakelut SUSE Linux Enterprise Server Lähteet Aiheesta muualla SUSE historiikki SUSE Linux Enterprise Distrowatch.com-sivulla ru:Дистрибутивы SUSE Linux


text: Tallink Silja Oy on suomalainen varustamo, jonka omistaa virolainen AS Tallink Grupp. Silja Line -aputoiminimen alla yritys harjoittaa risteily-, matkustajalautta- ja rahtiliikennettä Itämeren alueella linjoilla Helsinki–Maarianhamina–Tukholma ja Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. Loppuvuonna 2020 ristelyjä on myös reiteillä Helsinki–Riika ja Turku–Långnäs–Tallinna. Silja Linen logossa on teksti Silja Line ja tekstin perässä hyljehahmo. Vuodesta 2014 lähtien Silja Linen logossa on ollut selkeästi hymyilevä hylje. Silja Linen mainoksissa usein kuultu tunnusmusiikki on alun perin elokuvasäveltäjä Francis Lain sävellys Un homme et une femme. Historia Suomen Höyrylaiva Oy (vuodesta 1976 Effoa Oy), ruotsalainen Svea-varustamo ja turkulainen Bore-varustamo perustivat vuonna 1957 yhteisyrityksen Oy Siljavarustamo – Ab Siljarederiet. Varustamo sai nimensä elokuvan Silja – nuorena nukkunut ja sen päähenkilön sointuvan nimen mukaan. Ensimmäisenä aluksena yhtiölle hankittiin matkustajalaiva Heimdall, joka sai nimen S/S Silja vuonna 1957. Samana vuonna hankittiin rahtilaiva S/S Warjo, joka kuljetti vain rahtia. Myöhempiä rahtialuksia olivat muun muassa M/S Holmia ja M/S Silvia. Yhtiön ensimmäinen moottorialus ja samalla ensimmäinen yhtiölle rakennettu alus oli M/S Sunnanhav, joka liikennöi kesän 1959. Ensimmäiset yhtiölle rakennetut autolautat olivat M/S Skandia ja M/S Nordia, jotka valmistuivat vuosina 1961 ja 1962 ja edustivat uutta laiva-aikakautta. Myöhemmin 1960-luvulla valmistuivat M/S Fennia (1966), M/S Botnia (1967) sekä M/S Floria (1970). Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja vuodesta 1957, joka hoiti tehtävää aina vuoteen 1974 asti ja toimi vielä vuoteen 1980 yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana, oli merenkulkuneuvoksen arvonimen saanut Nils Wetterstein. Vuonna 1970 Siljavarustamo muutettiin Oy Silja Line Ab -nimiseksi markkinointiyhtiöksi, ja varustamon laivat siirrettiin sen osakasyhtiöiden omistukseen. Vuonna 1972 käynnistyi ympärivuotinen laivaliikenne Helsingistä Tukholmaan uusilla aluksilla M/S Aallottarella ja M/S Svea Reginalla, jotka korvasivat pääasiassa vanhat höyrylaivat. Tälle linjalle tuli jo 1970-luvulla useita uusia aluksia. Bore luopui vuonna 1980 Silja Linen osakkuudesta ja myi matkustaja-aluksensa muille varustamoille. Svea-varustamo puolestaan siirtyi ruotsalaisen Johnson Linesin omistukseen seuraavana vuonna. Vuonna 1981 valmistuivat Helsingin-linjalle jälleen uutta aikakautta edustavat M/S Finlandia ja M/S Silvia Regina. Turku–Tukholma-linjalle valmistuivat vuosina 1985 ja 1986 M/S Svea ja M/S Wellamo. GTS Finnjet siirtyi vuonna 1986 Effoan omistukseen, joka luovutti sen seuraavana vuonna Siljan liikennöitäväksi. Vuonna 1990 valmistuivat M/S Silja Serenade Effoalle ja vuonna 1991 M/S Silja Symphony Johnson Linesille, johon Svea-varustamo oli yhdistetty. Laivojen toimitus viivästyi rakentajatelakan Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssin vuoksi, ja toimituksen varmistamiseksi tilaajat menivät telakan toimintaa jatkaneen Masa Yardsin osakkaiksi. Effoa yhdistyi vuonna 1990 Johnson Linen kanssa Effjohn-varustamoksi. Tuolloin kaikki Siljan laivat saivat hyljelogon myös savupiippuunsa – aikaisemmin savupiipussa oli ollut kunkin omistajayhtiön tunnus. Vuosina 1993–1994 Silja Linen alukset M/S Silja Festival ja M/S Frans Suell (myöh. M/S Silja Scandinavia) liikennöivät Euroway-linjalla Malmön ja Travemünden välillä. Euroway osoittautui kuitenkin tappiolliseksi, ja alukset siirtyivät Suomen liikenteeseen. Vuonna 1993 Silja Line vuokrasi käyttöönsä Viking Linelle rakenteilla olleen M/S Europan, ja antoi sille nimeksi M/S Silja Europa. Laiva tuli vuokrattavaksi, kun laivan tilaaja Rederi AB Slite ei pystynyt lunastamaan alusta pois rakennuttajatelakalta. Vuosina 1993–2001 Silja Line liikennöi Vaasanlaivat-yhtiön kumppanina Vaasa–Uumaja-linjalla M/S Fennialla ja M/S Wasa Queenilla. Effjohn-varustamon nimeksi muutettiin vuonna 1995 Silja Oy Ab. Vuonna 1999 brittiläis-bermudalainen monialayhtiö Sea Containers Ltd osti enemmistön tästä yhtiöstä, johon myös Silja Line fuusioitiin. Ostajayhtiön pääomistaja oli yhdysvaltalainen miljonääri James Sherwood. Vuonna 2004 Silja oli kokonaan Sea Containersin omistuksessa. Silja Linen myynti Tallinkille Vuonna 2003 Silja kuljetti yhteensä 5,4 miljoonaa matkustajaa, sen liikevaihto oli 517 miljoonaa euroa ja henkilöstöä oli 3 558. Vuonna 2005 vastaavat luvut olivat enää 3,4 miljoonaa ja 380 miljoonaa euroa. Heikon kannattavuuden takia yhtiö irtisanoi väkeään. Finnjet, Silja Opera, risteilyalus Walrus ja SuperSeaCat-pika-alukset myytiin. Sea Containersin taloudellinen asema heikkeni vuoden 2004 lopulla, pääasiassa muista kuin Siljasta johtuvista syistä. Yhtiö ajautui lähelle konkurssia, ja se ilmoitti myyvänsä Silja Linen 2006 kesään mennessä. Alustavien tarjousten jättöajan päätyttyä muun muassa Tallink ja Viking Line ilmoittivat tehneensä tarjouksen Siljasta. 12. kesäkuuta 2006 virolainen Tallink ilmoitti ostavansa Silja Linen. Kauppahinnasta Tallink maksoi 450 miljoonaa euroa käteisenä ja 20 miljoonaa euroa omilla osakkeillaan. Aiemmin maaliskuussa Tallink oli hankkinut Hangon ja Rostockin välillä liikennöineen Superfast Ferriesin kolme alusta 310 miljoonalla eurolla. Tallinkilla oli yritysostojen jälkeen velkaa noin 800 miljoonaa euroa. Silja Linen osto kaksinkertaisti Tallinkin markkinaosuuden Suomessa noin 40 prosenttiin. Tallink osti Siljasta vain Ruotsiin suuntautuvan liikenteen kilpailuviranomaisten hyväksynnän varmistaakseen. Tallinnaan liikennöivät SuperSeaCatit säilyvät Sea Containersilla. Silja Line kuljetti vuonna 2005 4,8 miljoonaa matkustajaa ja Tallink 3,2 miljoonaa matkustajaa. Varustamojen liikevaihdot olivat 260 miljoonaa ja 470 miljoonaa euroa. Yrityksillä oli tuolloin yhteensä vajaat 6 400 työntekijää. Norjalainen Color Line ilmoitti tarjonneensa Silja Linesta noin 700 miljoonaa euroa, mutta Tallink pääsi kaupanteossa etusijalle. Reitit Laivat Nykyisin käytössä olevat laivat Aikaisemmat laivat Vihreällä korostusvärillä on merkattu yhä liikennöiviä aluksia. {| class="wikitable sortable" ! style="background: #efefef; border-bottom: 1px;" | Laiva ! style="background: #efefef; border-bottom: 1px;" | Rakennettu ! style="background: #efefef; border-bottom: 1px;" | Käytössä Silja Linellä ! style="background: #efefef; border-bottom: 1px;" | Nykyinen tilanne |- | S/S Silja | 1915 | 1957–1967 | Romutettu 1971 |- | S/S Warjo | 1927 | 1957–1964 | Romutettu 1980 |- | S/S Regin | 1960 | 1960–1961 | Romutettu 1967 |- | S/S Bore | 1899 | 1926–1961 | Romutettu 1961 |- | M/S Skandia | 1961 | 1961–1974 | Upposi 1986 Atlantilla |- | M/S Nordia | 1962 | 1962–1974 | Romutettu 1988 |- | S/S Svea Jarl | 1962 | 1962–1976 | Romutettu. Myyty 2010 M/S Prince -nimisenä romuttajalle Intiaan |- | M/S Botnia Express | 1960 | 1967 | Romutettu 1987 |- | M/S Botnia | 1967 | 1967–1970 | Ajoi karille ja upposi 2008 |- | M/S Holmia | 1971 | 1971 | Romutettu 2009 |- | M/S Ilmatar | 1964 | 1964–1980 | Romutettu 2015 |- | M/S Fennia | 1966 | 1966–1984 | Romutettu Pakistanissa vuonna 2010 |- | M/S Floria | 1970 | 1970–1975 | Romutettu 2008 |- | M/S Viking 1 | 1969 | 1969 | Romutettu 2002 |- | S/S Aallotar | 1937 | 1970–1971 | Romutettu 1975 |- | S/S Bore III | 1952 | 1970–1976 | Romutettu 1982 |- | S/S Birger Jarl | 1953 | 1972–1973 | Toimi hostellilaivana Tukholmassa. Myynnissä Baltic Star- nimellä. |- | M/S Bonanza | 1972 | 1972 | Upposi 2012 Indonesiassa |- | M/S Silvia | 1971 | 1972–1973 | Romutettu 2000 |- | M/S Arona | 1972 | 1984 | Romutettu 2006 |- | M/S Aallotar | 1972 | 1972–1978 | Romutettu 2004 |- | M/S Svea Regina | 1972 | 1972–1978 | Romutettu Intiassa vuonna 2005 |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Bore I | 1973 | 1973–1980 | Laiva on rekisteröity Kyproksen lipun alle, ja sen kotipaikka on Limassol |- | M/S Svea Corona | 1974 | 1975–1981 | Romutettu Turkissa vuonna 1995 |- | M/S Wellamo | 1975 | 1975–1981 | Upposi M/S Jupiter -nimisenä Damrey-myrskyssä marraskuun alussa 2017 Quy Nhơnin vesillä |- | M/S Wasa Queen | 1976 | 1976–1993 | Romutettu Intiassa vuonna 2013 |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Silvia Regina | 1981 | 1981–1991 | Liikennöi M/S Stena Saga -nimisenä Stena Linelle |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Finlandia | 1981 | 1981–1990 | Liikennöi M/S Moby Dada -nimisenä Moby Linesille |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Silja Karneval | 1985 | 1985–1994 | Liikennöi M/S Mega Smeralda -nimisenä Corsica Ferriesille |- | GTS Finnjet | 1977 | 1987–2005 | Romutettu Intiassa vuonna 2008 |- | M/S Silja Star | 1980 | 1990–1991 | Upposi M/S Estonia -nimisenä Itämerellä 28. syyskuuta 1994 |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Silja Scandinavia | 1991 | 1994–1997 | Liikennöi M/S Gabriella -nimisenä Viking Linelle |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Silja Opera | 1992 | 2002–2006 | Liikennöi M/S Celestyal Crystal -nimisenä Louis Cruise Linesille |- style="background:#7FFF7F;" | HSC SuperSeaCat Four | 1999 | 2000–2006 | Liikennöi M/S HSC Superrunner -nimisenä Golden Star Ferries yhtiölle |- style="background:#7FFF7F;" | HSC SuperSeaCat Three | 1999 | 2003–2006 | Liikennöi M/S HSC Speedrunner III -nimisenä Aegean Speed Lines yhtiölle |- style="background:#7FFF7F;" | HSC SuperSeaCat One | 1997 | 2004–2005 | Liikennöi M/S HSC Almudaina Dos -nimisenä Acciona Trasmediterránea yhtiölle |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Silja Festival | 1986 | 1992–2008 | Liikennöi M/S Mega Andrea -nimisenä Corsica Ferriesille |- style="background:#7FFF7F;" | M/S Silja Europa | 1993 | 1993–2013 | Liikennöi M/S Silja Europa -nimisenä Tallinkille |} Katso myös Euroway Lähteet Malmberg, Thure: Siljan viisi vuosikymmentä.'' Tallink Silja 2007. ISBN 9789519840574. Viitteet Aiheesta muualla Siljan kotisivu Tallink Silja Oy Helsinki–Tallinna-laivaliikenne kootusti Silja Line 1957–2007, historiikkivideo 9 min, YouTube Yhtiön pörssihistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla Suomalaiset laivayhtiöt Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Sisäänheittotuote eli tarjoustuote on edullisesti pienellä katteella tai jopa tappiolla myytävä tuote, jolla liike yrittää houkutella asiakkaita. Sisäänheittotuotteita voidaan käyttää markkinoinnissa lisäämään esimerkiksi uuden liikkeen tunnettavuutta tai luomaan edullista kuvaa liikkeen hinnoista. Tavoitteena on saada asiakas, joko samalla kertaa tai uudella käynnillä, ostamaan myös paremman katteen tuotteita. Sisäänheittotuotteiden käyttöä mainonnassa säännellään kuluttajansuojalaissa. Kaupan tulee esimerkiksi ilmoittaa mainonnassaan, jos tuotetta on saatavilla vain rajatusti. Sääntelystä huolimatta toisinaan on epäilty joidenkin liikeketjujen tarkoituksellisesti hankkivan sisäänheittotuotteita erityisen pieniä määriä niin, että tuotteet loppuvat kesken. Tarkoituksena on saada kauppaan suuri määrä asiakkaita, joiden toivotaan ostavan kalliimpi korvaava tuote tai tekevän muita ostoksia käynnin yhteydessä. Huijauksesta käytetään nimitystä täkymyynti (engl ”bait and switch”). Suomessa tyypillisiä sisäänheittotuotteita ovat esimerkiksi kahvi ja bensiini. Katso myös Kaupankäynti Lähteet Kauppatekniikka


text: Sähkömoottorijunayksikkö Sm1 on vanhinta VR:n paikallisjunakalustoa. Sitä valmistettiin 50 yksikköä vuosina 1968–1973 Valmetin Tampereen lentokonetehtaalla. Sm1 alkoi ensimmäisenä suomalaisena sähköjunana liikennöidä Helsinki–Kirkkonummi-välillä 26. tammikuuta 1969, jolloin käytössä oli viisi junaa. Kaluston käyttö kaupallisessa liikenteessä päättyi 9. huhtikuuta 2016. Tekniikka Sm1 on teknisesti lähes samanlainen kuin uudempi Sm2, joskin siinä on muutamia eroja, kuten teräsrunko, teräsjouset ja kyljissä olevat rakennetta tukevat pokkaukset. Sm1- ja Sm2-yksiköitä voi kytkeä yhteen myös keskenään enintään kuuden yksikön (12 vaunun) junaksi, mutta käytännössä laiturien pituus rajoittaa määrän viiteen. Täyttä kuuden yksikön junaa käytetään kuitenkin Ilmalan varikon ja Helsingin päärautatieaseman välisissä siirtoajoissa. Yhteen Sm1-junayksikköön kuuluu kaksi vaunua. Sm1 on varsinaisesti junayksikön moottorivaunun tyyppimerkintä. Junayksikön toinen vaunu on moottoriton ohjausvaunu, ja sen tyyppimerkintä on Eio. Ennen saneerausta vaunujen 6241–6250 tyyppimerkintä oli Eiob. Sekä moottori- että ohjausvaunussa on ohjaamo, joten junaa voidaan kääntämättä ajaa kumpaan suuntaan tahansa, mikä on paikallisliikenteessä suuri etu veturivetoisiin juniin verrattuna. Sm1:n huippunopeus on 120 kilometriä tunnissa. Junalla ei voidakaan ajaa esimerkiksi R-linjaa, koska hitaan kiihtyvyyden ja nopeuden vuoksi aikataulussa ei pysyttäisi. Junan kori on terästä, ja siinä on SIG-telit, joiden ajo-ominaisuudet eivät ole erityisen hyvät. Tämä ilmenee junan kulkiessa tärisevänä ja heiluvana kyytinä. Talvella junassa on ollut lähinnä paineilmalaitteiden jäätymisongelmia. Liukkailla keleillä liikkeellelähtöä haittaa hiekoituslaitteiden puuttuminen. Tämän takia junien on ollut etenkin syksyisin toisinaan hankalaa pysyä lähiliikenteen tiukoissa aikatauluissa. Sarjan yleisin lempinimi on Sami, mutta joskus myös Sakari-Matti. Sarjan yksiköillä on omat yksilönumerot. Numerot ovat kohonumeroina junan molemmissa päissä ohjaamon sivuikkunoiden alapuolella sekä maalattuna junan helmaan. Numerot ovat 6001/6201–6050/6250 (Sm1-vaunun numero / ohjausvaunun numero). Saneeraus Kaikki Sm1-yksiköt on saneerattu 1990-luvulla, ja ne ovat siten VR:n silloisissa punavalkoisissa väreissä. Ensimmäinen, vuonna 1994 saneerattu yksikkö oli 6006/6206, joka poikkeaa ratkaisuiltaan myöhemmin saneeratuista malleista. Sen maalaus oli saneerauksesta huolimatta pysynyt punakeltaisena, ja siihen oli asennettu ulostyöntyvillä astinlaudoilla varustetut uudenlaiset liukuovet. Lisäksi eteisten ja matkustajaosastojen väliset heiluriovet oli korvattu sähkötoimisilla liukuovilla. Saneerattu 6006/6206 liikennöi M-linjalla koekäytössä vuosina 1994–1996, sillä Vantaankosken rata oli tuolloin ainoa, jossa oli koejunan ovien vaatimat korkeat laiturit kaikilla liikennepaikoilla. Koekäytön jälkeen saneeraus aloitettiin laajamittaisena, ja ensimmäiset punavalkoiseksi maalatut, saneeratut Sm1-rungot saatiin liikenteeseen alkuvuonna 1996. Niihin oli koejunasta poiketen asennettu normaalit haitariovet portaineen, eikä sisätilojen väliovia muutettu. Saneerauksen myötä yksiköiden sisusta peruskorjattiin täysin, ja vanhat matkatavaraosastot muutettiin matkustajaosastoiksi. Myös junan ohjaamot uudistettiin täysin, ja niihin asennettiin ilmastointi. Hieman muusta sarjasta ulkonäöltään eronneet, ns. protosarjan yksiköt (6001/6201–6005/6205) muutettiin saneerauksen myötä muiden sarjan junien kaltaisiksi. Viimeinen saneerattu Sm1-yksikkö on 6026/6226, joka otettiin takaisin liikenteeseen syksyllä 2000. Tulevaisuus Ensimmäinen hylätty Sm1-yksikkö 6008/6208 vaurioitui 2009 Riihimäellä vaihtoliikkeen mentyä pitkäksi ja junan ajettua raiteensulun yli, eikä sitä korjattu enää takaisin ajokuntoon. 6008/6208 seisoi jonkun aikaa VR:n Hyvinkään konepajalla, jossa sitä pidettiin varaosalähteenä vielä käytössä oleville sarjansa junille. Se hylättiin lokakuussa 2009 ja on sittemmin romutettu. Lokakuuhun 2014 mennessä kaikki jäljellä olevat Sm1-junat yksikköön 6021/6221 saakka poistettiin liikenteestä, ja osa yksiköistä siirrettiin varaosalähteiksi Hyvinkään konepajalle ennen siirtymistä romutukseen. Sarjan hylkäys on aloitettu uusien Sm5-lähijunien tultua liikenteeseen vuodesta 2009 lähtien, ja toisen tilaussarjan toimitusten alkaessa alkuvuonna 2016 VR:llä on riittävästi korvaavaa kalustoa kaikkien Sm1-junien tilalle. Joulukuusta 2015 lähtien liikenteessä oli enää yhteensä kuusi Sm1-yksikköä: 6028/6228, 6034/6234, 6037/6237, 6041/6241, 6044/6244 ja 6049/6249. Kaupallisesta matkustajaliikenteestä nämä viimeiset Sm1-junat poistuivat huhtikuussa 2016. Liikenteestä poistetut yksiköt seisoivat pitkään Ilmalan varikolla, mutta kalusto siirrettiin kesä–lokakuussa 2016 Joensuun ratapihalle ja Hyvinkään konepajalle seisomaan Ilmalan ratapihalta tilantarpeen vuoksi. Sm1-yksiköt siirrettiin Joensuun ratapihalta huhti–toukokuussa 2021 Pieksämäelle romutukseen. Sm1-yksiköitä on romutettu 48 kappaletta, eli kaikki paitsi vaunuparit 6001/6201 ja 6035/6212, jotka aiotaan säästää rautatiemuseolle.. Tekniset tiedot Perustiedot Valmistusvuodet (numerot) 1968 (6001–6003) 1969 (6004–6005) 1970 (6006–6020) 1971 (6021–6031) 1972 (6032–6040) 1973 (6041–6050) Katso myös Sm2 Helsingin seudun lähijunaliikenne Taajamajuna Lähteet Suomen raitiotieseura: VR-Lähiliikennekalusto Sähköjuna tulee Suomeen Elävä Arkisto Yleisradio Viitteet Aiheesta muualla Sähköjuna tulee Suomeen YLE Elävä arkisto Suomalainen rautatiekalusto Valmet Seulonnan keskeiset artikkelit


text: Sähkömoottorijunayksikkö Sm2 on VR:n paikallisjunakaluston toiseksi vanhin junatyyppi, jota valmisti vuosien 1975 ja 1981 välillä 50 yksikköä Valmet Lentokonetehdas Tampereella. Sm1-junien poistuttua käytöstä Sm2 on VR:n paikallisjunakaluston vanhin käytössä oleva junatyyppi. Tekniikka Ulospäin näkyvin ero Sm1- ja Sm2-yksiköiden välillä on se, että Sm1:ssä on kyljissä aaltopeltiä muistuttavat "rypyt", eli rakennetta tukevat pokkaukset. Myös tuuletuslaitteiden ritilät ovat katossa eri korkeudella. Sm1- ja Sm2-yksiköitä voi kytkeä yhteen myös keskenään enintään kuuden yksikön (12 vaunun) junaksi, mutta käytännössä laiturien pituus rajoittaa määrän viiteen. Täyttä kuuden yksikön junaa käytetään kuitenkin siirtoajoissa Ilmalan varikolta Helsingin päärautatieasemalle. Sm2-junien huippunopeus on 120 kilometriä tunnissa. Junan kori on Sm1:stä poiketen kevyempää alumiinia. Telit ja jousitus ovat Sm1:tä paremmat, mikä tuntuu tasaisempana matkantekona. Yhteen Sm2-junayksikköön kuuluu kaksi vaunua. Sm2 on varsinaisesti junayksikön moottorivaunun tyyppimerkintä. Junayksikön toista vaunua kutsutaan ohjausvaunuksi ja sen tyyppimerkintä on Eioc. Sekä moottori- että ohjausvaunussa on ohjaamo, joten junaa voidaan kääntämättä ajaa kumpaan suuntaan tahansa, mikä on paikallisliikenteessä suuri etu veturivetoisiin juniin verrattuna. Liukkailla keleillä liikkeellelähtöä haittaa hiekoituslaitteiden puuttuminen. Tämän takia junien on ollut etenkin syksyisin toisinaan hankalaa pysyä lähiliikenteen tiukoissa aikatauluissa. Uudempia sähkömoottorijunia huomattavasti pienempi huippunopeus estää myös junien käytön esimerkiksi R-linjan liikennöinnissä, sillä kiihtyvyys ja nopeus eivät riitä aikataulussa pysymiseen. Sarjan yleisin lempinimi on Sami, mutta joskus myös Sakari-Matti. Sarjan yksiköillä on omat yksilönumerot, joista nämä voidaan tunnistaa. Numerot ovat kohonumeroina junan molemmissa päissä ohjaamon sivuikkunoiden alapuolella ja lisäksi maalattuina junan helmaan. Numerot ovat 6051/6251–6100/6300 (Sm2-vaunun numero / Eioc-ohjausvaunun numero). Saneeraus Sm2-sarja saneerattiin vuosina 2002–2011 VR:n Hyvinkään konepajalla. Saneerauksessa junat purettiin lähes kokonaan ja uudelleenrakennettiin. Vain tekniikka ja runko säilyivät. Kaikkien yksiköiden sisusta ja penkit uudistettiin kokonaan, ja lisäksi junat maalattiin VR:n silloisen yritysilmeen mukaisesti punavalkoisiksi. Nykyään kaikki Sm2-yksiköt on saneerattu, viimeisen eli rungon 6056/6256 valmistuttua vuoden 2010 lopussa. Syksyllä 2013 VR solmi yhteistyösopimuksen ulkomainontayritys JCDecaux’n kanssa, jolloin muutamien Sm2-junien kyljet mainosteipattiin vuoden 2014 ajaksi. Teipatut junayksiköt olivat 6056/6256 (Oululainen), 6059/6259 (Danone), 6061/6261 (Isku) sekä 6097/6297 ja 6099/6299 (Viking Line). Ensimmäisenä teipattuun yksikköön 6061/6261 vaihdettiin teippauksen yhteydessä istuinten verhoilut sekä lattiamatot. Lisäksi yksikkö maalattiin teippausta varten muista poiketen kokovalkoiseksi, joten mainoskampanjan loputtua juna sai ensimmäisenä Sm2-yksikkönä VR:n uuden yritysilmeen mukaisen vihreävalkoisen värityksen. Vuonna 2020 aloitettiin liikenteeseen jäävien Sm2-junien uudistaminen. Uudistuksessa junien sisätilat uusitaan ja junat saavat vihreän värityksen. Vuonna 2020 yksiköt 6069/6269, 6071/6271, 6074/6274, 6081/6281, 6085/6285, 6086/6286, 6087/6287 ja 6088/6288 saivat vihreän värityksen. Vuonna 2021 vihreän värityksen saivat yksiköt 6051/6251, 6055/6255, 6056/6256, 6059/6259, 6060/6260, 6064/6264, 6077/6277, 6093/6293, 6094/6294 ja 6100/6300. Vuonna 2022 vihreän värityksen saivat yksiköt 6062/6262, 6065/6265, 6066/6266, 6067/6267, 6072/6272, 6078/6278, 6079/6279, 6083/6283, 6097/6297 ja 6098/6298. Lisäksi ainoa jo ennestään vihreä yksikkö, 6061/6261, uudistettiin muiden lailla. Vuonna 2023 yksikkö 6096/6296 sai vihreän värityksen ja yksikkö 6091/6291 uudistettiin, mutta se ei saanut vihreää väritystä. Kaluston käyttö nykyään Vuoden 2017 kesällä Sm2-junia käytettiin viidellä taajamajunareitillä: Lahden ja Riihimäen välillä, Lahden ja Kouvolan välillä, Kouvolan ja Kotkan sataman välillä, Riihimäen ja Helsingin välillä, ja Riihimäen ja Tampereen välillä. Väleillä Lahti-Riihimäki, Lahti-Kouvola, Kouvola-Kotkan satama, Riihimäki-Tampere käytettiin yhtä yksikköä (paitsi 4 kertaa vuorokaudessa kulkevissa Z-junissa Helsingistä Kouvolaan, joissa 2 tai 3 yksikköä). Riihimäen ja Helsingin välillä käytettiin neljää yksikköä. Loppuvuodesta 2019 alkaen Sm2-junia on käytetty lisäksi Tampereen seudun lähiliikenteen M-junissa Nokian ja Toijalan välillä. Vuonna 2023 junia käytetään Tampereen M-junien lisäksi ruuhka-ajan R-junissa, T-junissa, G-junissa, Helsingin ja Kouvolan välisissä Z-junissa sekä Lahden, Kouvolan ja Kotkan sataman välisissä O-junissa. Sm2-junia on liikenteessä 36 yksikköä, joiden lisäksi kolme junaa on varaosalähteenä. Tulevaisuus Sm1-junien hylkäykset alkoivat vuonna 2009, ja sarja poistettiin kokonaan käytöstä huhtikuussa 2016, kun toisen tilaussarjan Sm5-junia (FLIRT) oli tullut tarpeeksi liikenteeseen. Koska Sm5-junien tilaus päätettiin kasvattaa lopulta 81 junayksikköön, Sm2-sarja voidaan poistaa liikenteestä Sm1-sarjan jälkeen ainakin osittain. HSL:n tavoitteena on ollut poistaa Sm2-sarja kokonaan pää- ja rantaradan HSL-liikenteestä viimeisen Sm5-yksikön tultua liikenteeseen kesällä 2017. Tämän jälkeen tarvittavaa määrää jäljellä olevia Sm2-yksiköitä käytetään ruuhka-ajan D-juniin, jotka ajetaan kesäkuusta 2017 alkaen Sm2-kalustolla, koska veturivetoinen Eil-kalusto tarvitsee enemmän henkilökuntaa sekä yöaikaan kulkeviin T-juniin. Mahdollisesti myös Kouvolan veturivetoiset, Kouvolaan jatkavat Eil-kalustoiset Z-junat ajetaan kesäkuusta lähtien Sm2-kalustolla. Maaliskuussa 2016 osa pääkaupunkiseudun liikenteen Sm2-yksiköistä siirrettiin jo liikennöimään Riihimäki–Lahti–Kotka-taajamajunareitille ja tammikuusta 2017 alkaen myös yksi vuoropari Riihimäeltä Tampereelle on ajettu Sm2-kalustolla, mutta näillä reiteillä on kerrallaan korkeintaan viisi yksikköä liikenteessä. Mikäli kaikki Eil-junat korvataan Sm2-kalustolla, saattaa suurin osa Sm2:ista olla käytössä vielä 2020-luvullakin. Ensimmäistenkin Sm2-yksiköiden romutus ajoittunee 2020-luvulle, koska tällä hetkellä on voimassa liikenneministeriön asettama romutuskielto. HSL ilmoitti 8. kesäkuuta 2017, että viimeisetkin HSL-alueen Sm2-lähijunat vaihtuvat FLIRT-kalustoon 19. kesäkuuta 2017 alkaen, jolloin Sm2-yksiköt siirtyvät muihin tehtäviin. VR on ilmoittanut suunnitelevansa uuden matalalattiaisen taajamajunakaluston tilaamista, jonka tarkoituksena olisi korvata Sm2-junat. VR on ehdottanut uusien junien mahdollisesti olevan kaksikerroksisia ja huippunopeudeltaan jopa 200 km/h. VR:n tavoitteena olisi saada uusi kalusto liikennöimään 2024 alkaen Etelä-Suomen taajamajunaliikenteessä. Tammikuussa 2022 uutisoitiin VR:n neuvottelevan Sm2-junien myymisestä Turun seudulle lähijuniksi. Kauppa koskisi 14 liikenteestä poistettua yksikköä. Ostaja aikoo kunnostaa junat ja uusia niiden tekniikan. Syyskuussa 2022 VR ilmoitti Sm2-junien myymisestä Suomen Lähijunat Oy:lle. Kauppa koskee 11 liikenteestä poistettua yksikköä. Tekniset tiedot Perustiedot Valmistusvuodet (numerot) 1975 (6051–6060) 1976 (6061–6072) 1977 (6073–6080) 1978 (6081–6086) 1979 (6087–6090) 1980 (6091–6096) 1981 (6097–6100) Katso myös Sm1 Helsingin seudun lähijunaliikenne Tampereen seudun lähijunaliikenne Riihimäki–Lahti-lähijunaliikenne Lahti–Kouvola–Kotka-lähijunaliikenne Lähteet Suomen raitiotieseura: VR-Lähiliikennekalusto Sähköjuna tulee Suomeen Elävä Arkisto Yleisradio Eil-vaunujen korvaaminen Sm2-kalustolla Viitteet Aiheesta muualla Seisake.netin artikkeli Sm2:sta Suomen raitiotieseura: VR-Lähiliikennekalusto Suomalainen rautatiekalusto Valmet


text: Verkkoselain (puhekielessä usein pelkkä selain tai nettiselain) on tietokoneohjelma, joka antaa käyttäjänsä katsella ja lähettää tekstiä, kuvia ja muita verkkosivuilta löytyviä tietoja. Sivuilla olevat tekstit ja kuvat voivat sisältää hyperlinkkejä muille sivuille, jotka voivat kuulua samaan tai johonkin muuhun sivustoon. Selaimen avulla voi hyödyntää verkosta löytyviä tietoja näiden linkkien avulla. Käytetyin selain on ollut vuodesta 2012 lähtien Google Chrome. Muita suosittuja selaimia ovat muun muassa Mozilla Firefox, ja Safari. Selaimilla luetaan yleensä World Wide Webissä olevia tietoja, mutta niillä voi myös käyttää yksityisverkoissa olevia tai omalta tietokoneelta löytyviä sivuja. Protokollat ja standardit Verkkoselaimet kommunikoivat palvelimien kanssa pääasiassa käyttämällä HTTP-protokollaa (Hyper-Text Transfer Protocol, hypertekstin siirtoprotokolla) verkkosivujen hakemiseen. HTTP:llä selaimet voivat sekä lähettää tietoja palvelimelle että hakea niiltä WWW-sivuja. Tällä hetkellä käytetyin HTTP on HTTP/1.1 (). Internet Exploreria lukuun ottamatta suurin osa tämän sukupolven selaimista tukee HTTP/1.1 -standardeja. HTTP/2.0 () on julkaistu vuonna 2015. QUIC-protokollan suunnitellaan korvaavan HTTP:n jatkossa. Sivustojen paikallistamiseen käytetään URL-osoitetta (Uniform Resource Locator). HTTP-yhteyttä otettaessa osoite alkaa http:. Useat selaimet tukevat myös monen muun tyyppisiä URL:eja ja niitä vastaavia protokollia, kuten ftp: FTP:lle (File Transfer Protocol), rtsp: RTSP:lle (Real-Time Streaming Protocol), ja https: HTTPS:lle (SSL-salattu versio HTTP:stä). Verkkosivujen tiedostomuoto on useimmiten HTML (Hyper-Text Markup Language) ja se tunnistetaan HTTP-protokollassa MIME-tyypin avulla. Useimmat selaimet tukevat natiivisti HTML:n lisäksi muunkin tyyppisiä tiedostoja, kuten JPEG, PNG ja GIF kuvia, ja tukea voi laajentaa liitännäisten avulla. HTTP content type:n ja URL-spesifikaation yhdistelmällä web-suunnittelijat voivat lisätä sivuille kuvia, videota ja ääntä. Varhaiset verkkoselaimet tukivat vain erittäin erittäin yksinkertaista HTML:ää. Nopea kaupallisten verkkoselainten kehitys johti epästandardeihin HTML:n muunnoksiin, joka taas johti yhteensopivuusongelmiin. Nykyaikaiset selaimet tukevat standardeihin pohjautuvaa HTML:ää ja XHTML:ää, jonka pitäisi näkyä samanlaisena kaikilla selaimilla. Internet Explorer ei vielä täysin tue HTML 4.01:tä eikä XHTML:ää. Monet sivut suunnitellaan nykyään WYSIWYG-editoreilla, kuten Macromedia Dreamweaver ja Microsoft Frontpage. Näiden ohjelmien luoma HTML-koodi on usein oletuksena epästandardia, mikä haittaa W3C:n työtä standardien kehittämisessä varsinkin XHTML:n ja CSS:n (Cascading Style Sheets) kohdalla. Joillakin selaimilla saa liitännäisten avulla tuen myös Usenetille, IRC:lle, ja sähköpostille. Tuettuja protokollia voivat olla NNTP (Network News Transfer Protocol), IMAP (Internet Message Transfer Protocol) ja POP (Post Office Protocol). Esimerkiksi Mozilla Suite on sovellus, jossa on valmiina tuki useille näistä. Historiaa Tim Berners-Lee, joka kehitti HTML-kielen tiedon jakelemiseen, teki myös ensimmäisen WWW-selaimen nimeltään WorldWideWeb vuonna 1990. Hän esitteli sen kollegoilleen CERN:ssä maaliskuussa 1991. Berners-Lee nimesi selaimen pian uudelleen Nexus jotta se ei sekaantuisi World Wide Webin konseptiin. Selaimen ajateltiin olevan avuksi CERN:in valtavan puhelinluettelon käsittelyyn. Sen avulla käyttäjät pääsivät selailemaan toisten kirjoittamia sivuja. Ratkaiseva tekijä Internetin läpilyönnissä oli kuitenkin graafisen tuen lisääminen selaimiin. Maailman ensimmäinen graafinen selain oli suomalainen Erwise. Erwiseä seurasi vuoden 1992 puolivälissä julkaistu ViolaWWW, josta tuli ensimmäinen suosittu www-selain. Valtavan WWW:n suosion kasvun laukaisi NCSA Mosaic, joka oli graafinen, alun perin Unixille luotu, mutta myöhemmin myös Macintosh ja Microsoft Windows versiot saanut WWW-selain. Versio 1.0 julkaistiin syyskuussa 1993. Marc Andreessen, joka oli Mosaic-ryhmän johtaja NCSA:lla, erosi perustaakseen yrityksen, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Netscape Communications Corporation. Netscapen lippulaiva oli lokakuussa 1994 julkaistu Netscape Navigator. Microsoft lähti mukaan kilpaan Internet Explorer -selaimellaan, joka oli ostettu Spyglass Inc:lta. Tämä aloitti taistelun selainmarkkinoista Microsoftin ja Netscapen välillä. Tämä markkinataistelu toi WWW:n miljoonien tavallisten tietokoneenkäyttäjien ulottuville, mutta näytti myös kuinka verkon kaupallistuminen saattoi hankaloittaa standardeja. Sekä Microsoft että Netscape sisällyttivät vapaasti omia HTML:n jatkeitaan tuotteisiinsa. Kun W3C hyväksyi Microsoftin ehdottamat CSS-tyylisivut Netscapen JSSS-tyylisivujen sijaan, alettiin Netscapen selainta ajatella versio versiolta Microsoftin selainta kehnommaksi standardien mukaisuudeltaan ja ominaisuuksiltaan. Microsoft päätti sisällyttää 1998 selaimensa käyttöjärjestelmäänsä ja teki sopimuksia tietokonevalmistajien kanssa selaimensa jakamisesta, minkä takia se joutuikin syytteeseen kilpailulakien rikkomisesta. Netscape vastasi tekemällä selaimestaan avoimen lähdekoodin tuotteen, luoden Mozillan. Netscapen osti vuoden 1998 lopulla America Online. Mozillan täytyi aluksi ponnistella haaliakseen kehittäjiä, mutta vuoteen 2002 mennessä siitä oli jo tullut suhteellisen vakaa ja tehokas ohjelmisto. Sen merkiksi Mozillasta julkaistiin versio 1.0. Samana vuonna julkaistiin myös projekti, josta tulisi aikanaan suosittu Mozilla Firefox. Firefox 1.0 julkaistiin vuonna 2004 ja 1.5 joulukuussa 2005. Vuodesta 2005 Mozilla ja sen johdannaiset ovat muodostaneet noin 10 % verkon liikenteestä. Sekä työpöytäkäyttöön että mobiililaitteille suunnattulla vuonna 1996 julkaistulla Operalla -selain on pieni markkinaosuus. Opera oli maksullinen, mutta muuttui ilmaiseksi käytettäväksi, joka on lisännyt sen suosiota. Opera Softwaren perustajajäsen on myöhemmin perustanut Vivaldi-selain kehittävän yrityksen. Täysin tekstipohjainen Lynx -selain on vieläkin suosiossa joidenkin Unix-käyttäjien ja huononäköisten keskuudessa. On myös muita kehittyneillä ominaisuuksilla varustettuja tekstipohjaisia selaimia, kuten Links ja sen muunnelmat, kuten ELinks. Macintosh-koneilla on ollut sekä Internet Explorer ja Netscape -selaimet, jotka Safari on syrjäyttänyt. Safari on macOS:n oletusselain. Vuonna 2003 Microsoft ilmoitti, että sen Internet Explorer -selainta ei enää julkaista erillisenä tuotteena, eikä sitä julkaistaisi enää Macintoshille, vaan se jatkaisi kehitystään Windows-alustan mukana. Kuitenkin 2005 Microsoft ilmoitti, että selaimen versio 7 julkaistaan uuden Windows Vistan lisäksi vanhemmille Windows XP- ja Windows Server 2003 -käyttöjärjestelmille. Googlen Chrome on saavuttanut valtaosan selainten käytöstä ja ohitti Internet Explorerin vuonna 2012 suosituimpana selaimena. Google julkaisi Chromen vuonna 2008. Microsoft on julkaissut Edge-selaimen, joka on myös siirtynyt käyttämään Chromiumin selainmoottoria. Vuonna 2020 selaimien käyttöosuuksia seuraava NetMarketShare ilmoitti lopettavansa tilastojen julkaisun nykymuodossa seurannan vaikeutuessa. Suosituimmat selaimet lokakuussa 2020 NetMarketSharen ja Statcounterin mukaan: Ominaisuuksia Eri selaimet eroavat toisistaan sen suhteen, mitä ominaisuuksia ne tukevat. Nykyajan WWW-selaimet ja -sivut hyödyntävät ominaisuuksia, joita ei ollut olemassa WWW:n alkuaikoina. Alla oleva lista luettelee joitakin merkittävimpiä ominaisuuksia: Protokollatuki Gopher (lähinnä varhaiset selaimet) FTP HTTP HTTPS WebDAV Standardituki HTTP ja HTTPS HTML, XML ja XHTML Kuvaformaatit mukaan lukien GIF, PNG, JPEG ja SVG CSS JavaScript Evästeet Digitaaliset varmenteet Sivustojen kuvakkeet RSS, Atom Perusominaisuudet Kirjanmerkkien ja sovelluskirjanmerkkien hallinta Sivujen välimuisti Tuki mediatyypeille lisäosien kautta Käytettävyysominaisuudet Osoitteiden ja lomakkeiden automaattinen täydennys Välilehdellinen selaaminen Ruudunlukija- tai äänisynteesituki Selainytimet Monet verkkoselaimet käyttävät samoja ohjelmistokomponentteja. Selainmoottoreiksi kutsutut komponentit ovat monissa selaimissa samoja. Lisäksi selaimissa on muun muassa JavaScript-tulkki ja muuta ohjelmistoa, jotka nekin ovat usein samoja komponentteja. Selainmoottoreita: Gecko Mozilla Firefox Trident (MSHTML) Internet Explorer Microsoft Edge (vanhat versiot käyttäneet Tridentista forkattua EdgeHTML:ää) KHTML WebKit Safari Blink Chromium Brave Browser Chrome Epic Browser Microsoft Edge (uudet versiot) Opera (uudet versiot) Torch Vivaldi Yandex Browser Presto Opera (vanhat versiot) JavaScript-moottoreita: SpiderMonkey V8 Suodatusominaisuudet Ponnahdusikkunoiden esto Tietojen kalastuksen esto Katso myös Luettelo verkkoselaimista Lähteet Aiheesta muualla Tilastoja eri selainten käytöstä Internetissä World Wide Web Seulonnan keskeiset artikkelit