mots emblocats: La venjança del bandoler La venjança del bandoler, de Martí Gironell, narra la història d’en Boquica, un traginer de Besalú que les circumstàncies el porten a esdevenir un dels bandolers més temuts de l’època, primer aliat dels patriotes contra la invasió napoleònica; més tard el seu grup esdevé un escamot de miquelets, col·laboradors dels francesos. Llegint aquest llibre m’ha passat el contrari del que em va passar llegint Retorn amarg. En aquest cas, ens trobem davant d’una història que enganxa i que té un ritme narratiu alt. En canvi, però, l’estructura i el lèxic no són tan rics ni tan punyents com ho és la història i, en alguns paràgrafs, he tingut la sensació que no estaven del tot ben teixits. L’any passat vaig llegir El pont dels jueus (del mateix autor) i ja vaig tenir aquesta mateixa sensació. Cal dir que s’observa una millora important en la tècnica literària de Martí Gironell si comparem La llegenda del bandoler amb el seu primer llibre, però per mi encara hi ha alguna cosa que trontolla. En resum, el llibre no emociona ni és profund però si el llegiu passareu una molt bona estona i aprendreu moltes coses (les descripcions de la vida de l’època són molt acurades i informatives). Publicat per Ma-Poc a 20:48 Ai! Jo no vaig suportar El Pont dels jueus, la vaig trobar una novel·la fluixa i inconnexa. Amb l'excusa d'una "soit disant" novel·la ajunta un munt d'històries i llegendes que no tenen manera d'enganxar-se. La veritat no tinc moltes ganes d'afrontar-me a aquesta segona novel·la del Martí Gironell. No entenc el seu èxit llevat pel fet de ser algú mediàtic. Em temo que tinc altres lectures pendents... tan sols si veig un allau d'elogis (cosa que tu no fas, tampoc) em decidiré a llegir-lo, però de moment, no. 16 de març de 2009 a les 21:20 Malhauradament, he de dir el mateix que el comentari anterior: "El pont dels Jueus" coixexa de les dues cames, és pobre i evidencia moltíssimes mancances. Potser no ho hauria de dir, perquè a les poques planes el vaig haver de deixar: el meu Pepito Grillo em deia que tinc altres moltes lectures pendents abans de morir. No me la jugaré més pel Gironell: posar la cara a TV3 no compensa la misèria que mostra quan escriu. Un producte més de la curiosa política editorial que sofrim. Deixem-ho estar: a veure si la crisi ens retorna al seny i ens recorda que per a escriure cal una mica més (o força més, en aquest cas): hi ha gent qui té talent i s'hi esforça. Hi ha ui no en té ni en tindrà, ni s'hi esforça. Encara que surti a la tele. 16 de març de 2009 a les 23:22 Anava a dir que coincideixo plenament amb l'Eulàlia Mesalles, però veig el nou comentari de Lluís Bosch amb qui coincideixo també en el fet que li vaig donar 50 pàgines de marge al "El Pont..." abans d'aparcar-lo definitivament. No dubto que pugui aportar informació, però també haig de llegir altres coses que em criden més l'atenció. 16 de març de 2009 a les 23:28 Eulàlia: No, no. Jo tampoc elogio el llibre. Sobre 'El pont dels jueus', tens raó quan dius que és fluixa. Jo vaig vaig pensar que potser aquesta segona novel·la era diferent perquè n'havia llegit alguna cosa positiva. En certa manera, jo hi aprecio una evolució, però insuficient, continua amb algunes de les mancances de 'El pont...' Lluís: Sí, probablement l'èxit d'aquest autor és que és una cara coneguda... Sergi: I tant, llegir és escollir :). 17 de març de 2009 a les 20:39 Coincideixo amb els tres comentaris anteriors però igual que la Eulàlia el vaig acabar. Vaig trobar-lo molt fluix , que eren un munt d'històries sense continuïtat. Algunes passatges amb poc pes a l'estructura general es feien eterns i altres que tenien una importància cap dalt se'ls "ventilava" en quatre frases. Em sembla que no em decidiré pas a llegir aquest segon. 17 de març de 2009 a les 21:00 Mireia: Benvinguda per aquí! Sí, és una sensació bastant general. 18 de març de 2009 a les 23:02 El nas de l'alegria (99è joc literari de 'tens...'...


19/20restaurantaclasse | Escola Marta Mata PER QUÈ L’EXTINTOR APAGA EL FOC? La Noa Martínez va fer un experiment a casa amb la seva mare i el seu pare per poder entendre perquè l’extintor apaga el foc i ens el va explicar a tots i a totes. Per tal d’entendre millor l’experiment hem decidit fer-lo a la classe. Hem agafat una espelma, l’hem encès i li hem posat un got per sobre tapant l’accés de l’oxígen. Hem observat que passava i hem vist com l’espelma al cap d’una estona de no tenir oxígen s’apagava. Aquest experiment l’hem provat amb gots de diferent mida, observant d’aquesta manera que quan el got era més gran, la flama disposava de més oxígen i per tant trigava més en apagar-se. Després de fer l’experiment els i les Tabalugues han hagut d’explicar en un full per què l’extintor apaga el foc. Hi ha infants que se n’han ensortit molt bé sols i d’altres que han necessitat una mica més d’ajuda. Amb el material que portem de casa i algun material que hem trobat per l’escola construïm l’extintor per la pizzeria. Comencem enganxant papers de diari amb cola blanca i després li fem una capa de paper de cuina blanc per poder-lo pintar de color vermell un cop estigui ben sec. Mentre esperem que s’assequi anem escrivint les instruccions de com s’utilitza per poder-les enganxar un cop pintat. Un cop tenim les instruccions ben enganxades li posem la maneta, el tub i l’anella i ja tenim l’extintor enllestit!!! Cançons amb bon gust Relacionat amb el projecte de la pizzeria els Tabalugues estem aprenent tres cançons. La primera cançó s’anomena “Sóc un cuiner”, la segona “La parada de xurros” i la tercera és “La xocolata”. Aquestes tres cançons són populars catalanes però nosaltres hem trobat un grup que les canta totes tres juntes i versionades amb un ritme molt especial! Us en deixem el videoclip. 19/20MúsicaEI5, 19/20restaurantaclasse 0 REPASSEM QUE ENS FALTA FER PER ACABAR LA PIZZERIA Després de visitar la pizzeria Oro di Napoli, tornem a repassar quines coses ens queden per acabar la nostra pizzeria i quines vam veure allà que pensem que són imprescindibles. Apuntem a la pissarra totes les coses que hem de fer i després cadascú les escriu en un full i l’arxiva en el seu carpesà. Ens hem d’espavilar perquè el 3 d’abril és la nostra data límit per finalitzar el projecte. L’EXTINTOR (SEGONA PART) Cada grup de treball exposa a la resta de companys i companyes de la classe com creuen que poden fer l’extintor i quins creuen que són els materials necesaris per poder-lo construir. Quan un grup diu un material que creiem que ens pot anar bé, l’apuntem en un full per tal de poder després enganxar-lo a la porta de fora i així els pares i mares el poden llegir i ens poden ajudar a trobar tot el material necessari. VISITEM LA PIZZERIA “ORO DI NAPOLI” D’IGUALADA Avui el temps ens ha permès poder anar a veure la pizzeria “Oro di Napoli ” d’Igualada. Com que ens estem fent molt grans, hem caminat molt lleugers i hem arribat més d’hora de l’hora prevista i així hem pogut jugar una miqueta al parc del costat. Quan hem entrat a la pizzeria el primer que ens ha ensenyat el Gaetano és el forn de llenya per tal que el poguéssim veure ben d’aprop i agafar moltes idees per poder fer el nostre. No hem de descuidar la temperatura que ha d’arribar el forn, que és 500o. Després ens han explicat quins ingredients necessitem per fer una bona pizza italiana i el Gaetano ens ha preparat unes quantes per esmorzar. Com que hem fet una bona caminada teníem molta gana i ens hem menjat amb molt de gust les pizzes margarites que ens han preparat. Ara ja sabem com fer el forn i també les pales per poder posar i treure les pizzes!!! Els i les Tabalugues tenen molt clar que necessitem un extintor per la nostra pizzeria i que l’hem de col.locar al costat de la porta d’emergència. Observem un dels extintors de l’escola i en parlem (conversa): Té un tub per on surt la pols de dins. La pols fa que s’ofegui el foc, m’ho va dir la meva mare. El foc també respira. Hi ha unes lletres que deuen ser el preu de l’extintor. Al darrera podem veure les intruccions. Estan escrites, però també hi ha imatges. Hi ha el telèfon de la botiga dels extintors. Té una palanca que s’ha d’apretar Tot i estar una bona estona observant l’extintor no acabem d’entendre com funciona i algunes de les coses que hem vist escrites, és per això que li demanem ajuda al Toni Tostado. El Toni ens explica com funciona l’extintor i ens deixa molt clar que nosaltres no el podem manipular, només els adults el poden fer servir quan sigui necessari. Ens diu que per la pizzeria hem de fer el nostre extintor i que el de veritat no el podem tocar perquè sense voler li podríem treure l’anella de seguetat i faríem malbé l’extintor. Per tant hem de pensar com podem fer un extintor per la pizzeria. Ens col.loquem en grups de quatre i pensem com volem fer l’extintor i quins materials necessitarem. Els i les Tabalugues volem fer un cartell a la porta de la terrasseta perquè els i les clientes de la pizzeria sàpiguen que és la sortida d’emergència i si algun dia hi ha un foc a la cuina o a la sala puguin sortir per la porta. La Noa Martínez ens diu que el seu pare li ha ensenyat una foto pel mòbil i ha vist que el cartell ha de ser de color verd i les lletres blanques. Per tal que tots i totes puguem veure com és aquest cartell, ho busquem per internet i ens hi fixem molt: (conversa) Hi ha un senyor. Està corrents perquè hi ha foc. El senyor passa per la porta. També hi ha les lletres de “sortida d’emergència” és per saber per on has de passar si hi ha un “incendio”. Hi ha una ratlla blanca. Deu ser la paret. Les ratlles serveixen per separar el cartell de les lletres. Després d’observar-lo detingudament fem el nostre cartell.


Afganistan.- L'OTAN convoca una reunió extraordinària de ministres d'Exteriors per l'Afganistan Publicat 18/08/2021 16:47CET Frederic Sierakowski/BELGA/dpa - Archivo El secretari general de l'OTAN, Jens Stoltenberg, ha convocat per a aquest divendres una reunió extraordinària dels ministres d'Afers Exteriors de l'Aliança que es desenvoluparà de manera virtual amb l'objectiu de coordinar-se i cercar un "enfocament comú" pel que fa a la situació de l'Afganistan. "He convocat una reunió virtual extraordinària dels ministres d'Afers Exteriors de l'OTAN aquest divendres 20 d'agost per continuar amb la nostra estreta coordinació i discutir el nostre enfocament comú sobre l'Afganistan", ha anunciat el noruec a la xarxa social Twitter. Els ambaixadors dels aliats ja es van reunir divendres passat per avaluar la situació davant l'avanç dels talibà, però la d'aquest divendres serà la primera reunió a nivell ministerial de l'Aliança Atlàntica des que els islamistes es fessin el diumenge passat amb el poder del país asiàtic i forcessin la caiguda del govern afganès amb la seva arribada a Kabul. En una roda de premsa aquest dimarts, Stoltenberg va culpar del "col·lapse" de l'Afganistan als líders polítics del país i va demanar als insurgents que permetin la sortida de tots els ciutadans que decideixin fugir de l'Afganistan. "Part de les forces de seguretat afganeses van lluitar amb valentia però van ser incapaces d'assegurar el país perquè, en última instància, el lideratge polític afganès va fracassar en fer front als talibà i aconseguir la solució pacífica que els afganesos desitjaven desesperadament", va afirmar. El secretari general de l'OTAN va assenyalar en la mateixa compareixença que la prioritat principal de l'organització en aquests moments és organitzar una evacuació segura tant del seu personal i del dels aliats, així com del personal local que ha col·laborat durant aquests anys amb les missions desplegades.


El projecte Energia per a tothom permet un estalvi potencial de 205 euros de mitjana per llar - Ajuntament de Rubí El projecte Energia per a tothom permet un estalvi potencial de 205 euros de mitjana per llar Després de visitar un centenar de famílies vulnerables, l’equip de Rubí Brilla ha estimat que l’estalvi total pot arribar als 19.265 euros https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/el-projecte-energia-per-a-tothom-permet-un-estalvi https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg Després de visitar un centenar de famílies vulnerables, l’equip de Rubí Brilla ha estimat que l’estalvi total pot arribar als 19.265 euros En el marc del projecte municipal Energia per a tothom, estudiants de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), coordinats amb els Serveis Socials de l'Ajuntament i l'equip de Rubí Brilla, han completat recentment un centenar d’auditories en habitatges que tenen dificultats per pagar els subministraments bàsics. Després de realitzar els corresponents informes individuals i col·lectius, s’ha conclòs que l'estalvi potencial d'aquestes llars és de 19.265 euros, és a dir, 205 euros de mitjana per família. Durant les visites als habitatges, els estudiants de la UPC han analitzat quin tipus de subministraments tenen contractats i si utilitzen sistemes poc eficients, com ara bombetes d'alt consum o estufes incandescents, i els han proposat alternatives que poden ajudar-los a reduir la seva despesa energètica. També han informat les famílies sobre l'existència dels bons socials elèctrics, un recurs força desconegut entre la població que pot comportar una rebaixa d'entre un 20% i un 40% a la factura de la llum. Actualment, tenen dret a aquesta ajuda els domicilis amb una potència contractada per sota dels 3 kW, les persones de 60 anys o més amb una pensió mínima, els majors de 60 anys amb una pensió no contributiva i beneficiaris de l'antic SOVI, les famílies nombroses i els habitatges amb tots els residents a l'atur. A l'hora de posar en marxa el projecte Energia per a tothom, l'Ajuntament ha pres com a referència més d’un centenar de llars que l'any passat ja van rebre diferents graus d'ajuda dels Serveis Socials per pagar les seves factures. Un cop analitzades, s’han elaborat els corresponents informes individuals i col·lectius, que han permès calcular l’estalvi potencial d’aquestes famílies i programar tot un seguit d’accions que sufragarà l’Ajuntament per ajudar-los a reduir la seva despesa. Així, el consistori invertirà 25.255 euros en mesures com ara la compra de bombetes, lladres i temporitzadors, l’adquisició de neveres, reparacions de fontaneria i electricitat, obres d’aïllament o la instal·lació de bombes de calor. D’altra banda, l’Ajuntament farà l’acompanyament de les famílies susceptibles de sol·licitar el bo social. Comunitat Rubí Brilla Algunes de les famílies analitzades han estat proposades per formar part de la Comunitat Rubí Brilla, un altre dels projectes d'eficiència energètica que està desenvolupant en aquests moments l'Ajuntament de Rubí. Aquesta iniciativa pretén aconseguir estalvis energètics superiors al 10% a 200 llars rubinenques gràcies a l'obtenció d'informació detallada sobre el seu consum i a la posada en pràctica de senzills consells. Fins ara, les famílies apuntades a la Comunitat Rubí Brilla disposaven d'un aparell adherit al seu quadre elèctric que els permetia saber quant gastaven a temps real. Des del passat 20 de novembre, però, aquesta informació ha fet un salt quantitatiu i qualitatiu amb la implementació del software Personal EnergyTM, dissenyat per l’empresa Enerbyte Smart Energy Solutions SL, que dóna accés a les dades en qualsevol moment a través de l'ordinador, la tauleta o el telèfon intel·ligent. Aquesta aplicació dóna ple sentit al concepte Comunitat Rubí Brilla, ja que permet a les famílies interactuar, compartir coneixements, col·laborar en causes comunes i, fins i tot, competir per aconseguir l'estalvi més important.


Qui és qui a la precandidatura de Joan Laporta, per Bernat Soler - Catalunya Ràdio El recinte modernista de l'Hospital de Sant Pau acollirà dilluns que ve la presentació de la precandidatura de Laporta per presidir el Barça 26/11/2020 - 20.50 Actualitzat 27/11/2020 - 09.44 "La batalla del Camp Nou" ja pot descobrir els noms d'algunes de les figures clau del projecte liderat per Joan Laporta. Pel que fa a la directiva, comptarà amb alguns dels companys de junta que va tenir en la seva última etapa al Barça com Rafael Yuste, Alfons Castro, Josep-Ignasi Macià i Maria Elena Fort. Un altre exdirectiu, Josep Cubells, s'ho està pensant. En destaquen tres. Atenció al primer nom, que correspon a un càrrec important, el de vicepresident. Laporta compta per a aquest lloc clau amb Jaume Giró, directiu empresarial de llarga trajectòria, especialment a La Caixa d'on va ser director general de la seva fundació. Una altra nova incorporació serà la de Juli Guiu, empresari del sector musical, per exemple és promotor del Festival de Cap Roig, a Calella de Palafrugell. I també formaria part de la junta directiva de Laporta, Jordi Llauradó, fill de qui va ser vicepresident del Barça i membre actiu de l'entorn blaugrana, Jaume Llauradó. El cap de campanya de Laporta és el publicista Lluís Carrasco. Expert en màrqueting, Carrasco es va incorporar al projecte oficialment fa un mes i mig i és el responsable de l'estratègia seguida fins ara per part de Laporta de no aparèixer enlloc buscant el màxim impacte amb la seva irrupció pública de dilluns que ve. Per a la campanya, al marge de Lluís Carrasco, Laporta compta amb el seu habitual col·laborador Jordi Finestres, amb el periodista Àlex Santos, que s'encarregarà de les relacions amb els mitjans i amb l'exdiputat de Convergència i Unió Jordi Cuminal, especialista en comunicació política.


Ciència a la fi del món - Conec A l’Antàrtida, l’activitat científica prima sobre qualsevol altra. Cada any, uns 4.000 científics –en nombres redons– de tots els racons del món hi duen a terme les seues investigacions, disseminats en les diverses bases que hi ha en aquell vast territori. Espanya va culminar el mes de març passat la seua XXXI Campanya Antàrtica, en la qual he tingut ocasió de participar. Aquesta circumstància m’ha brindat l’oportunitat de conviure durant tres setmanes amb un nodrit grup de científics del nostre país i d’altres nacionalitats, la qual cosa ha coincidit, a més, amb la posada en marxa dels nous mòduls de la Base Antàrtica Espanyola (BAE) Joan Carles I, a l’illa Livingston. Cúpula i casetes de l’instrumental geomagnètic instal·lat a la rodalia de la BAE Joan Carles I. Crèdit: José Miguel Viñas. Cada any, el Comité Polar Español selecciona els projectes científics que participaran en la campanya següent. Alguns són de llarg recorregut, ja que donen continuïtat a estudis iniciats fa ja moltes campanyes, com les observacions meteorològiques, geomagnètiques o sismològiques al voltant de les bases, que han anat permetent comptar amb sèries de dades llargues i representatives d’aquell remot lloc. També són duradors en el temps l’estudi de les glaceres Johnsons i Hurd, en les rodalies de la BAE Joan Carles I, les investigacions de pingüins a l’illa Decepció –amb el biòleg Andrés Barbosa al capdavant–, els estudis geomorfològics o els de microbiologia que es duen a terme a la península Byers, a l’extrem occidental de l’illa Livingston; una zona especialment protegida de gran interés científic. Científic del projecte CONGEO prenent mesures al sòl pròxim als mòduls de la BAE Joan Carles I, a l’illa Livingston. La Campanya 2017-2018 va acollir un total de setze projectes científics, finançats per l’Agència Estatal d’Investigació, als quals cal sumar el suport que el nostre país va donar a cinc projectes més d’altres països, que també es van dur a terme al voltant de les Shetland del Sud, que és on Espanya té les seues dues bases i per on el BIO Hespérides navega durant les campanyes, on es duen a terme també activitats científiques. En total participem 230 persones, de les quals 122 van ser investigadors. Una de les investigadores de la Campanya Antàrtica 2017-2018 treballant al mòdul laboratori de la BAE Joan Carles I. Crèdit: Javier Urbón. La meua estada a la BAE Joan Carles I va tenir lloc durant la segona fase de la campanya, entre el 22 de febrer i l’11 de març d’enguany. En tot aquest temps, vam estar a la base 43 persones, de les quals 27 eren científics lligats a diferents projectes. Els liquenòlegs formaven el grup més nombrós, la qual cosa em va permetre conéixer aspectes molt interessants sobre les formes de vida més extremòfiles de la naturalesa, capaces de sobreviure en un entorn tan hostil com l’antàrtic. Garites meteorològiques i quadre elèctric de l’estació meteorològica de la BAE Joan Carles I. En aquesta campanya va completar els seus primers trenta anys en servei. Crèdit: Grup Antàrtic d’AEMET. A la meua tornada a Espanya, un conegut em va dir que si estar a la base no va ser una experiència com “Gran Germà”. En cap moment hi vaig tenir la sensació d’estar tancat ni vigilat, però la gran diferència van ser els meus companys de “tancament”, ja que no tots els dies es conviu amb un grup de científics de primera línia, alguns d’ells experts mundials en el seu camp, amb històries personals apassionants. Gent generosa a l’hora de compartir vivències i coneixement, cosa que és extensible al personal tècnic de la base: els guies de muntanya, el personal de manteniment o els tres Danis (el metge, el cuiner i l’ajudant de cuina). El glaciòleg Ricardo Rodríguez al costat d’un dels guies de muntanya fent un mesurament amb GPS de la posició d’una de les estaques clavades al lòbul BAE. Crèdit: José Miguel Viñas. Vaig tenir com a company d’habitació el glaciòleg Ricardo Rodríguez (UPM), a qui vaig acompanyar un dels dies a la zona glacial més pròxima a la base –l’anomenat lòbul BAE– i a una zona una mica més allunyada de la glacera Hurd–, on va efectuar una de les seues tasques rutinàries: la georeferenciació de les estaques de fusta que hi tenen col·locades, i en altres enclavaments d’aquelles glaceres antàrtiques, la qual cosa permet tenir-los monitorats i conéixer com és la seua dinàmica, si guanyen o perden gel i la velocitat a la qual es desplacen. Són ja molts anys prenent mesures, la qual cosa ha permés als glaciòlegs arribar a una primera conclusió: aquestes glaceres i unes altres de les Shetland del Sud i la veïna península Antàrtica estan perdent massa des de mitjan segle passat, encara que no de forma contínua, sinó amb importants fluctuacions, amb períodes de temps en els quals arriben fins i tot a guanyar gel en algunes zones. Diferents instruments destinats a mesurar i prendre mostres d’aire, al cim de la muntanya Sofia, a l’illa Livingston. Crèdit: Projecte SENTINEL. Va despertar també molt el meu interés el projecte SENTINEL (sentinella), que té com a objectiu detectar la presència de COV (Compostos Orgànics Volàtils) en aquella zona remota de la Terra. Hi vaig coincidir amb dues joves investigadores adscrites a aquest projecte: Gemma Casas i Alicia Martínez, que tenien desplegats per diferents llocs de la base i dels voltants captadors de mostres d’aire. També analitzaven el sòl i les aigües, a diferents profunditats i en diferents emplaçaments. Fins i tot allí, a la fi del món, es detecten traces d’aquests COV generats per les activitats industrials situades a l’altre extrem de la Terra, la qual cosa és una clara crida d’atenció sobre el problema creixent de la contaminació global. El geofísic Miquel Torta, de l’Observatori de l’Ebre, calibrant un delicat instrument la missió del qual és mesurar automàticament la declinació magnètica a la rodalia de la BAE Joan Carles I. Crèdit: José Miguel Viñas. En pròximes entrades del blog entraré en més detall en algunes de les activitats científiques dutes a terme durant la meua estada a l’Antàrtida, i us presentaré alguns dels seus protagonistes; persones amb una gran vocació, apassionats del seu treball, que van sacrificar part del temps lliure, d’oci, allí a l’Antàrtida, en pro de les seues importants investigacions. La ciència a la fi del món és necessària per a millorar el nostre coneixement de la Terra i està en les millors mans. Antártida, BAE Juan Carlos I, BIO Hespérides, Comité Polar Español, destacados, geomagnetismo


Exposició_Assaig d’una programació de pràctiques artístiques a Castellbisbal_Acompanyament i disseny programació arts visuals – sinapsis Posted on 25/01/2009 by Sinapsis in Ajuntament de Castellbisbal (Regidoria d'Educació, Cultura i Patrimoni), Assaig d'una programació de pràctiques artístiques a Castellbisbal (exposició), Assessorament a la Regidoria d'Educació, Cultura i Patrimoni / Castellbisbal, Context local, Exposicions, Martí Sales, Metodologies, Pau Faus, Polítiques artístiques, Polítiques culturals, Roger Lapuente L’exposició “Assaig d’una programació de pràctiques artístiques a Castellbisbal + 2 exemples pràctics” va presentar a la ciutadania els resultats del projecte d’assessorament desenvolupat des de l’octubre de 2007 fins a l’abril de 2009 amb la Regidoria d’Educació, Cultura i Patrimoni de l’Ajuntament de Castellbisbal. Es tractava d’explicar de forma pedagògica a la ciutadania l’objectiu d’aquest procés de treball, que va consistir en una tasca d’anàlisi i reflexió al voltant d’una futura programació d’arts visuals i pràctiques artístiques contemporànies al municipi. A la mostra es presentava un recull del conjunt d’objectius i eixos de treball que guiarien la proposta d’accions de la futura programació i definirien els programes a desenvolupar. Per tal d’il·lustrar-ho didàcticament es proposaven “dos exemples pràctics”: dues propostes artístiques desenvolupades en el marc del municipi, que pretenien construir una mirada diferent sobre la realitat del territori. Una primera proposta va ser “Accions en el Paisatge“, de Pau Faus i, la segona, el documental Públics públics de Roger Lapuente i Martí Sales. Aquest parlar del propi territori i el context social a partir de processos de treball artístics pretén ser un dels trets característics de la futura programació. D’aquí la creació de dos espais de diàleg amb els ciutadans i el territori a la mateixa exposició. L’espai “Jo penso que...” volia obrir un canal de comunicació per tal d’acollir i deixar constància del què pensaven els ciutadans/es i el públic de l’exposició sobre les arts visuals i l’art contemporani. Per altra banda, “Arxiu” era un modest catàleg d’accions i programacions de qualitat desenvolupades en els darrers anys, no només a Castellbisbal, sinó també a d’altres indrets de Catalunya. Difusió_Exposició Assaig d’una programació de pràctiques artístiques a Castellbisbal_Acompanyament i... Anterior Previous post: Difusió_Exposició Assaig d’una programació de pràctiques artístiques a Castellbisbal_Acompanyament i disseny programació arts visuals Següent Next post: Web_BaumannLab


Casa fàbrica Busqueta Barcelona entre Muralles Casa fàbrica Busqueta L’hisendat i comerciant Jaume Busqueta i Guitart va establir-se al barri del Raval, on fundà dues fàbriques situades als carrers dels Tallers i al carrer d’en Robador. La fàbrica del carrer d’en Robador fou reformada l’any 1833. La fàbrica “segurament estaria destinada als teixits manuals o moguts per “vogis” de cavalleries, com ho demostra el fet que no va arribar mai a ser una fàbrica tèxtil vaporitzada. Aquesta important fàbrica situada als números 24 i 26 del carrer de Robador no ha estat mai documentada a les estadístiques ni als padrons de fàbriques posteriors. Estava formada per un cos de casa donant front del carrer, producte de l’addició de dues parcel·les medievals, i una gran “quadra” de quatre plantes d’alçada, construïda molt probablement a principis del segle XIX. No disposem de dades d’Obreria sobre la seva construcció, que creiem a principis de la dècada dels anys vint del mateix segle, ni tampoc de la seva autoria, donat que l’edifici estava emplaçat a l’interior de la parcel·la”. L’any 1856 la fàbrica és venuda a l’impressor Pau Riera i Soler. No se’n tenen més notícies, però durant molts anys l’edifici restà abandonat. L’any 1991 fou enderrocat amb motiu de la reforma urbanística del Raval. Artigues i Vidal, J. i Mas i Palahí F.; 2012, pàg. 394


El Pebrasset: La capacitat dels nadons per detectar regles complexes en un llenguatge, supera la dels adults. La capacitat dels nadons per detectar regles complexes en un llenguatge, supera la dels adults. Una investigació sobre els mecanismes auditius de l'aprenentatge del llenguatge en nadons de només tres mesos d’edat, ha revelat que són capaços de detectar i aprendre automàticament relacions complexes entre síl • labes en el llenguatge parlat. D’altra banda, els adults només reconeixen les mateixes relacions quan se’ls pregunta per la recerca d'ells. No obstant això, se sol creure que per als adults és més fàcil aprendre aspectes sofisticats del llenguatge. L'equip de les investigadores Jutta Mueller, Angela D. Friederici i Claudia Männel, de l'Institut Max Planck per a les Ciències Cognitives i Cerebrals Humanes, han descobert que quan es tracta de saber deduir les regles complexes del llenguatge parlat, l'eficàcia d'un nadó de tres mesos d'edat és major a la dels adults. Aquestes investigadores van reproduir durant 20 minuts una sèrie de síl • labes que els nadons sentien, mentre es mesurava la resposta cerebral utilitzant l’electroencefalograma (EEG). La sèrie presentava una regla . Però, apareixien de tant en tant combinacions que no seguien l’exemple de la majoria. Els mesuraments d'EEG mostraren que els nadons reconeixien aquest incompliment de la regla. Quan els adults s'enfrontaven a la mateixa prova que els nadons, només reaccionavens quan se'ls demanava buscar una relació. Això demostrà que la capacitat de reconeixement automàtic es perd en una etapa futura de la vida. - L'exposició passiva al tabac afecta el neurodesenvolupament del nadó. - Els nadons aprenen i pensen com els científics. Publicado por Andrea Soler Pla en 7:49 Etiquetas: 2012-2013, bh, llenguatge en nadons, solerplaa


Festa de Sant Cristòfol. – Cornudellaweb / PrioratDigital / Segle21.cat El propassat dia 11 de juliol a Cornudella de Montsant es feia el ball de Sant Cristòfol. Els músics tocaven valsets, pasdobles i boleros mentre el meu organisme estava lluitant contra la migranya que m’estava mortificant. Potser a causa de la medicació vaig entrar en una somnolència que em va traslladar trenta anys enrere o més. Vaig començar a recordar, en un principi vagament, quan el jovent de Cornudella s’encarregava d’organitzar aquesta festa. Era la revetlla de Sant Cristòfol. El dia 9 de juliol, no importava quin dia de la setmana era. Era una festa oberta a tothom però encarada a la gent del poble. Qui costejava la festa era els conductors. Aleshores no hi havia tants vehicles com ara. Calia passar per les cases dels conductors a recollir la voluntat. Els transportistes eren el que sempre posaven més ja que necessitaven més protecció del Sant ja que estant més hores a la carretera. Els tractoristes feien el que podien, fins i tot, dir que no hi eren a casa quan passaves a recollir. Els músics quan veien que qui organitzava era el jovent del poble volien cobrar pel davant. Músic pagat fa mal so els hi dèiem. En realitat moltes vegades no havies recollit prou diners de la voluntat i necessitaves fer-ne més a la plaça. L’escenari. Allò si que era un bon invent. Era la caixa d’un camió. Molts anys els músics van tocar a dalt del camió. Però clar, a mesura que anaven passant els anys els músics portaven instruments més sofisticats i aparells electrònics moderns. Recordo un any que feia un nit un xic humida, havia plovisquejat i el temps no era prou segur. Els músics no volien tocar dalt d’una caixa metàl·lica per por a enrampar-se. Les descàrregues podien ser molt perilloses. Total que no volien tocar i ens quedàvem sense ball. Els vam convèncer que no plouria més aquella nit, gràcies a la sapiència de pagesos d’edat. Però van demanar que el camió es tragués de la plaça ja que estava mullat i ells no volien arriscar-se a tocar sobre mullat. Ja em tens els músics a pla de carrer. Apa nois, a tocar i no va ploure, com van dir els vells del lloc. Per seure no es feia com ara, no. Es portaven els bancs de teatre de la Sala Parroquial i es posaven al voltant de la plaça. Aquells que els “gratapedres” saben on han anat a parar. Pot ser entre els balls i els escaladors algú els va fer desaparèixer, qui sap. Aquells bancs pesaven com ells mateixos. Rígids, de fusta massissa. Quin bon foc deien fer. Al bell mig de la plaça, sobre un escut pintoresc de llaços i trompetes, es posava unes taules des d’on es repartia el vi blanc ben fresc. La coca que havien fet els forners del poble es repartien per la gent amb grosses paneres de vímet. En aquella època n’hi havia tres de forns. I tots feien el seu pa. La coca era tant abundant que l’endemà, dia de Sant Cristòfol, durant la benedicció que el mossèn feia al Pla de l’Església dels vehicles del poble, a motor o a pedals, se’n repartia per a tothom. La benedicció era un ritual concorregut per tothom i es feia amb molta convicció. La protecció del Sant Cristòfol era inqüestionable. Hi havia un ordre establert. Primer aquelles bicicletes i tricicles plens de flors que la canalla duien a beneir, a continuació els tractors net i polits seguits pels cotxes ben engalanats i, per tancar, els camions fent sonar les seves botzines. Després de la benedicció, semblava que haguessin donat el tret de sortida cap a la platja. D’alguna manera Sant Cristòfol marcava l’inici de la temporada de platja. En realitat era una festa que començava a les onze de la nit del dia 9 i acabava a les 11 del matí del dia 10, diada de Sant Cristòfol. Quins records!!! Barcelona, 20 de juliol de 2009 CB/PD/S21 20 de Juliol de 2009 23 de Mai de 2017 Sant Cristòfol Anterior Entrada anterior: Èxit de la 2a Jornada Literària de Cornudella Següent Entrada següent: Incendi i indignació.


L’Ajuntament avançarà 190.000 € a la Fundació privada El Maresme perquè pugui abonar les nòmines de juliol - Ajuntament de Mataró L’Ajuntament avançarà 190.000 € a la Fundació privada El Maresme perquè pugui abonar les nòmines de juliol Ho farà a compte d’un contracte de manteniment i un conveni establerts amb l’entitat pro discap... Ho farà a compte d’un contracte de manteniment i un conveni establerts amb l’entitat pro discapacitats psíquics L’Ajuntament de Mataró avançarà avui el pagament de 190.000 € a la Fundació privada El Maresme pro persones amb disminució psíquica perquè pugui abonar íntegrament les nòmines de juliol als seus treballadors. Aquest avançament va a compte del contracte que l’Ajuntament té amb la Fundació per a la millora i manteniment dels parcs i jardins municipals i del conveni d’ajuts per a les activitats d’integració social de les persones amb disminució psíquica que realitza l’entitat. En concret, l’Ajuntament avança el pagament de les factures de juny (46.370,63 €), juliol (31.578,04 €) i agost (31.578,04) del contracte de manteniment i la quantitat prevista en ajuts econòmics al conveni de col·laboració, que és de 79.603 € i s’hauria abonat a la tardor. La Fundació privada El Maresme és una entitat d’iniciativa social sense afany de lucre que promou i impulsa la integració social i la millora de la qualitat de vida de les persones amb discapacitat intel·lectual de la comarca del Maresme i de les seves famílies. L’entitat procura donar resposta a les necessitats i demandes d’aquest col·lectiu organitzant una complexa xarxa de serveis i centres que ofereixen una atenció amb continuïtat. La Fundació El Maresme va ser constituïda el 28 de novembre del 1994, continuant la tasca iniciada l’any 1966 per l’associació Patronat pro persones amb disminució psíquica del Maresme. Entre els diferents serveis i centres gestionats per l’entitat destaquen l’Escola Educació especial l’Arboç, el Centre Especial de Treball (CEO) del Maresme o la Residència i Centre d’Atenció especialitzada La Llar Santa Maria.


Audi Q2 design edition 1.6 TDI s tronic 7 vel. MOTOR: 1.6 TDI, 4 cilindres turbo POTÈNCIA: 116 CV i 250 Nm de parell MIDES I PES: 4191mm llarg/ 1508 ample/ 1794 alt. 1395 quilos. Provem la versió d'accés del nou Q2, l'Audi més especial de la gamma "Quin Audi és aquest? Em semblen tots iguals..." És una de les frases que a vegades m'han dit en veure un cotxe de la marca dels quatre anells aparcat al garatge. I és ben cert que per a algú no expert, o a qui no li agradin gaire els cotxes, la marcada fisonomia familiar de tots els models de gamma dels d'Ingolstadt pot donar lloc a algun tipus de confusió. Nou Audi Q2, l'ovella negra de la família? / Emili Bocigas Amb el nou Q2 això no resulta tan evident. O, com a mínim, sembla menys Audi que la resta d'Audis. Sí, continua tenint una gran calandra al frontal, però en la visió general té detalls força diferenciadors i que el fan únic. Audi Q2 / Emili Bocigas Tot i estar basat en la mateixa plataforma que el Seat Arona o el Volkswagen T-Roc, des de la primera presa de contacte que vam tenir amb aquest model, de la mà de Sergio Domínguez, el cotxe sembla més gran del que resulta que és. Un cop posat al costat dels seus rivals de segment, es veu que no és així, i ja queda absolutament contrastat quan es tracta de fer seure a les places posteriors tres adults. Frontal Q2 / Emili Bocigas Enfocat clarament a un públic més jove –i que acabarà d'aconseguir el pròxim Audi A1–, l'Audi Q2 compta amb unes tonalitats de color més llampants i que poden fer contrast amb el guarniment del pilar C. Al frontal hi presideix la característica calandra d'Audi, acompanyada aquesta vegada per uns fars que doten el model d'un cert aire trapella. Detall muntant posterior / Emili Bocigas El lateral presenta una línia de cintura força alta, que ajuda a donar un 'look' esportiu al conjunt en fer que les finestres siguin més petites, tenint en compte l'alçària del cotxe. En canvi, la part posterior ens sembla la part més encertada del conjunt, té un 'je ne sais quoi' que recorda altres models de la marca de generacions anteriors. Sens dubte, som dins d'un Audi: uns fabulosos seients de cuir de color gris ens acullen amb un gran confort. El tauler recorda el de l'Audi A3 que vam provar fa uns mesos, i bona part de la culpa la tenen els difusors de l'aire condicionat rodons i amb una mecànica d'ajustament que convida a jugar-hi mentre esperem que el semàfor es torni verd. Interiors Q2 / Emili Bocigas A diferència de l'A3, la gran pantalla del sistema d'infoentreteniment no es pot amagar i queda sempre exposada, cosa que pot donar lloc a confusió pensant que ens hem oblidat una tauleta. Seients davanters / Emili Bocigas El Q2 de la prova equipa el 'virtual cockpit' idèntic al de la resta de models d'Audi. Resulta molt vistós i fàcil de llegir, i poder comptar amb els mapes de Google Earth a tota pantalla és tot un espectacle. De tota manera, continuem pensant que cal potenciar la possibilitat de personalització, com ara les fonts de la tipografia i els colors. Creiem que seria una bona opció que agradaria als amants de les noves tecnologies. Detall 'Virtual Cockpit' amb Google Maps / Emili Bocigas Com que es tracta d'un SUV de segment B, cal ajustar preus, i el Q2 n'escapa. Tot i que a diferència de l'Arona de fa unes setmanes, la part superior del taulell és de plàstic tou, la part baixa no, si bé no desllueixen en absolut i presenten un ajustament impecable. Els guarniments de porta són tots de plàstic dur, i força propensos a rebre marques i ratlles pel que vam veure quan vam anar a buscar el cotxe, que amb els 10.000 quilòmetres que portava ja n'hi havia alguna. Maleter Q2 / Emili Bocigas Un detall que no ens va acabar de convèncer és el poc espai que hi ha per deixar les claus, la cartera o el telèfon mòbil si l'endollem amb l'USB. Tot ho hem de dipositar a l'espai reservat per portar dos gots, ja que fins i tot l'espai de sota el reposabraços central està ocupat pel sistema de càrrega sense fil del telèfon, una sort per als qui tinguin un dispositiu compatible. Places posteriors / Emili Bocigas Amb unes mides pràcticament calcades a les de l'Arona, fins i tot abans de fer-hi seure tres adults, ja sabem que la cosa no s'acabarà bé. En efecte, val més considerar-lo un vehicle de quatre places, ja que si ens plantegem un viatge els ocupants es recordaran de nosaltres durant molt de temps. Així doncs, la plaça central queda relegada per a un ús ocasional i per als més menuts de la colla. Motor i prestacions És tot un detall que Audi, fidel a la seva tradició Quattro, hagi decidit incloure en algunes motoritzacions del Q2 la possibilitat de disposar del seu sistema de tracció integral. Detall motor dièsel / Emili Bocigas En aquesta ocasió ens han cedit el motor d'accés de gasoil. Un 1.6 TDI de 116 CV i 250 Nm de parell associat a la ja coneguda caixa de canvis de doble embragatge DSG i que només podem escollir amb tracció davantera. El maridatge que fan motor i caixa de canvi realment és digne de menció, ja que la caixa DSG s'encarrega de tot absolutament i amb una rapidesa envejable. Gràcies a aquesta caixa no haurem d'estar pendents de mantenir el motor en el rang de revolucions òptim i amb més parell. Realment en un ús diari no sembla que el petit motor tingui només 116 CV i es defensa molt bé a l'hora de moure amb facilitat tot el conjunt, ja que es un motor molt progressiu i amb una xifra de parell força constant durant tot el rang de revolucions. El Q2 té suspensió adaptativa / Emili Bocigas El Q2 equipava la suspensió regulable electrònicament, i això permet en el mode Dynamic que el Q2 vagi molt ben equilibrat a la carretera, mentre que en el mode Comfort es transforma en tota una catifa voladora i devoradora de quilòmetres. A tot aquest confort de marxa hi ajuda i molt la realment bona insonorització de l'habitacle, tant de soroll de rodament dels neumàtics com del vent mateix. Està dos graons per sobre d'un Arona i no ha d'envejar res al seu germà gran Q3. Detall pas de roda i llandes / Emili Bocigas Parlant ara de les xifres de consum, tal com hi estem acostumats les anunciades pels fabricants no tenen gaire a veure amb les obtingudes amb l'ús diari i mixt a què ha sigut sotmès. La marca ens anuncia uns 4,3 litres per cada 100 quilòmetres en ús combinat, i vam tornar-lo a la concessionària amb una mitjana pròxima als 6 litres, que ens va semblar força bona. Ens trobem amb un Audi d'accés a la marca, que destaca en acabats, insonorització i equipament (passant per caixa) davant la seva competència, però això alhora juga contra seva, ja que segons el configurador de la marca el preu passa dels 31.960 euros que costa el model base amb l'acabat Design Edition als 47.335 euros amb tots els extres equipats, un preu que realment ens fa plantejar si no val pas la pena optar per un cotxe de segment superior d'una altra marca generalista. Per als qui els preu no els espanti, s'emportaran un cotxe diferent, cridaner, silenciós i amb un consum contingut.


Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR | ACN | Barcelona | Societat | El Punt Avui Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR + Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR E-mail Barcelona - 19 setembre 2020 15.36 h Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR EFE. Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR Catalunya suma 1.356 nous casos de covid-19 confirmats per PCR E-mail Catalunya ha sumat 1.356 nous casos confirmats per PCR, elevant la xifra total als 128.383, segons l’últim balanç del departament de Salut. Són 88 positius més que els reportats fa 24 hores. La xifra de casos amb totes les proves és de 152.255 (1.446 més en les últimes hores). Des de l’inici de la pandèmia, han mort 13.222 persones per coronavirus a Catalunya, una més que en el darrer balanç. Els ingressats als hospitals baixen en 49 persones i ara són 719. D’aquests, 127 estan a l’UCI, vuit menys que fa 24 hores. El risc de rebrot puja de nou fins a 154, mentre que la velocitat de propagació també augmenta lleugerament i s’acosta a l’1, registrant un 0,92. Segons les últimes dades del departament de Salut, el risc de rebrot segueix per sota dels 200, però puja lleugerament per segon dia consecutiu. Entre els dies 26 d’agost i 1 de setembre, aquest indicador estava en 199,25 (per sobre de 100, el risc de rebrot es considera alt). Durant la setmana del 2 al 8 de setembre va baixar a 185,39 i ara (setmana del 9 al 15 de setembre), se situa en 154,10, tres punts més que fa 24 hores (151,13). Pel que fa a la taxa de reproducció del virus (Rt), segueix per sota d’1, però encara molt a prop, en el 0,92, una centèsima més que dijous. Això vol dir que, de mitjana, una persona infectada transmet el virus a menys d’una persona (dada clau per frenar la propagació de la covid-19). Entre els dies 26 d’agost i 1 de setembre, l’Rt a Catalunya era de 1,03, durant la setmana del 2 al 8 de setembre va ser de 1,01, i aquesta setmana, del 9 al 15 de setembre, és de 0,92. En relació amb els casos confirmats per PCR, durant l’última setmana s’han registrat 6.287 casos, una xifra inferior als 7.053 positius detectats la setmana anterior. Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies se situa en 81,95 per cada 100.000 habitants. La setmana del 26 d’agost, la taxa marcava 97,56 casos per cada 100.000 habitants, mentre que la del 2 de setembre se situava en 91,93. Al llarg de la darrera setmana s’han fet 86.045 proves PCR a tot el territori, de les quals un 7,88% han sigut positives. La mitjana d’edat dels casos positius és de 39,90 anys. Pel que fa al total de casos des de l’inici de la pandèmia (152.255, segons l’últim balanç), 128.383 han estat confirmats per PCR, 4.550 per epidemiologia, 3.844 són casos probables, 4.898 s’han detectat a través de proves ELISA i 10.580 a través de tests serològics (les proves ELISA i els tests serològics donen informació sobre l’estat immunològic). En les darreres hores s’ha notificat només una defunció, elevant el total de víctimes mortals a Catalunya fins a 13.222. Moltes de les morts no classificades s’han pogut col·locar ara en la categoria que els correspon pel lloc on s’ha produït la mort. Així, 8.031 han mort en centres hospitalaris o sociosanitaris, 4.181 en residències, 837 en domicilis i 173 segueixen sent no classificables (+1). Des de l’esclat de la pandèmia s’han registrat 16.461 casos confirmats per PCR a les residències, 57 més en comparació amb l’últim balanç. Si es tenen en compte la resta de proves, la xifra s’eleva a 18.069 (56 més). Des del març, fins a 6.500 persones que vivien en residències han mort, les mateixes que fa 24 hores. D’aquestes defuncions, 2.166 s’han produït en centres hospitalaris o sociosanitaris, 4.166 en residències, 100 en domicilis i 68 no es poden classificar per falta d’informació. A la regió sanitària de Barcelona ciutat, que inclou la capital catalana, Montcada i Reixac i una ABS de Sant Adrià de Besòs, el nombre total de confirmats per PCR se situa en 32.074 (313 més que en l’últim balanç), xifra que s’eleva a 39.514 amb totes les proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 4.455 persones a l’àrea (les mateixes que les reportades en les darreres hores). El risc de rebrot se situa en 167,67, set punts més que fa 24 hores. El de la setmana del 2 de setembre era de 186,36. L’Rt baixa lleugerament fins a 0,96 (la setmana anterior estava en 0,98), i la taxa de confirmats per PCR els últims set dies és de 84,46 per cada 100.000 persones. A la regió hi ha 127 pacients ingressats (8 menys que en l’últim balanç), 24 dels quals a l’UCI (un més). A la ciutat de Barcelona, s’han registrat 31.534 casos confirmats per PCR des de l’inici de la pandèmia (296 més) i 38.462 amb totes les proves. Un total de 4.414 persones han mort per coronavirus en aquests mesos. Per altra banda, el risc de rebrot baixa fins a 166,41 (en l’interval anterior era de 183,35 i la setmana del 26 d’agost era de 216,49). L’Rt baixa lleugerament fins a 0,96, mentre que la setmana anterior era de 0,97. Hi ha 123 ingressats (7 mneys), 24 dels quals a l’UCI (un més). La regió metropolitana nord suma 31.082 casos confirmats per PCR des de l’inici de la pandèmia (303 més que en l’últim balanç) i 36.096 amb totes les proves. El territori ha registrat 3.030 morts des de l’inici de la pandèmia (les mateixes que les informades fa 24 hores). El risc de rebrot puja una mica més d’un punt fins a 152,81 (era de 193,68 durant la setmana anterior), mentre que la velocitat de propagació del virus segueix per sota de l’1, en concret a 0,88. La setmana del 2 al 8 de setembre va ser de 0,99. Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies és de 80,19 per cada 100.000 habitants. Segons les últimes dades, hi ha 255 pacients ingressats (deu menys), 32 a l’UCI (-1). A la ciutat de Sabadell, una de les capitals del Vallès Occidental, s’han registrat 3.670 casos confirmats per PCR de l’inici de la pandèmia, 20 més que en el darrer balanç. Comptant totes les proves, la xifra de casos s’eleva a 4.275. Des de l’inici de la pandèmia, la població ha registrat 379 defuncions, cap més que les informades fa 24 hores. El risc de rebrot baixa 15 punts en 24 hores i està en 153,49, però està clarament per sota dels valors de la setmana del 2 de setembre (236,13). A Terrassa, l’altra capital de la comarca, el nombre total de casos confirmats per PCR des de l’inici de la pandèmia és de 3.544 (38 més en les últimes hores), 4.021 amb totes les proves. Un total de 272 persones hi han mort durant els últims mesos (les mateixes). El risc de rebrot baixa uns 9 punts en 24 hores, fins a 233,6. La setmana del 2 de setembre era de 326,16. L’Rt baixa fins a 0,91 (la setmana anterior era d’1,4) i la taxa de confirmats per PCR és de 18,85 per cada 100.000 habitants. Actualment hi ha 36 pacients ingressats, cinc dels quals a l’UCI (un més). El risc de rebrot de Badalona, on també s’han fet cribratges en barris concrets, torna a pujar després d’uns dies a la baixa i ara està en 167,97. La setmana anterior va ser de 227,88. L’Rt puja una mica en 24 hores i se situa en 0,84. Era de 0,90 entre el 2 de setembre i el 8. Des de l’inici de la pandèmia, la població ha registrat 4.168 casos confirmats per PCR (+46) i 250 morts (els mateixos). Hi ha 26 pacients ingressats (+2), tres a l’UCI (igual). La regió sanitària metropolitana sud suma un total de 25.533 confirmats per PCR (193 més en les darreres hores) i 29.883 amb l’acumulat de totes les proves. Les persones que han mort per coronavirus són 2.403 (igual que les reportades fa 24 hores). El risc de rebrot baixa uns 5 punts en 24 hores i se situa en 124. Va ser de 242,88 en la setmana del 2 de setembre. La velocitat de propagació del virus segueix per sota de l’1 i està en 0,73, mentre que la taxa de confirmats per PCR és de 68,66 per cada 100.000 habitants. En aquesta regió, hi ha 109 pacients ingressats per la covid-19 (-2), dels quals 28 són a l’UCI (un menys). A l’Hospitalet de Llobregat s’han registrat 8.750 casos confirmats per PCR, 68 més respecte a les últimes dades. Tenint en compte totes les proves, el nombre de casos creix fins als 9.620. Les defuncions a la segona ciutat de Catalunya han estat 525 (igual que les reportades fa 24 hores). El risc de rebrot puja tres punts en 24 hores i està en 214,64. També està per sota del de la setmana del 2 de setembre, quan va ser de 387,20. La regió sanitària de la Catalunya central té un total de 8.654 casos confirmats per PCR, 162 més en les últimes hores. La xifra s’eleva a 10.550 si es tenen en compte les altres proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 1.630 persones en aquesta regió, les mateixes que les reportades fa 24 hores. El risc de rebrot puja uns 17 punts en 24 hores i està en 86,70. La setmana anterior era de 117,47. La taxa de reproducció del virus puja mínimament en 24 hores, situant-se en 1,31 (la setmana del 2 de setembre era de 0,88) i la taxa de confirmats per PCR per 100.000 habitants és de 87,92. La regió suma 31 pacients ingressats (tres menys respecte a l’última actualització), quatre a l’UCI (igual). A Vic, on s’ha dut a terme un cribratge massiu al barri del Remei, el risc de rebrot torna a pujar 25 punts i està en 324,14. Ja supera la xifra de la setmana anterior (322,22). Al Camp de Tarragona s’han registrat 5.421 casos confirmats per PCR, amb un creixement de 120 positius respecte a l’anterior balanç. Si es tenen en compte totes les proves, el nombre acumulat de casos des de l’inici de la pandèmia és de 5.953. En aquesta regió han mort 417 persones (igual). El risc de rebrot puja nou punts i està ara en 143,13, per sota del de la setmana del 2 al 8 de setembre (163,33). L’Rt puja lleugerament en 24 hores i està en 0,91, mentre que la taxa de confirmats per PCR se situa en 74,62 per cada 100.000 habitants. Segons les últimes dades, hi ha 63 pacients ingressats (2 menys), 9 dels quals a l’UCI (-2). A Reus, on Salut va iniciar un cribratge i on es va detectar un brot a l’hospital, el risc de rebrot puja 33 punts en 24 hores i està en 204,75, però clarament per sota dels registres de la setmana del 2 de setembre (265,89). En l’última setmana (del 9 al 15 de setembre) s’han confirmat 109 casos. En aquesta ciutat, des de l’inici de la pandèmia s’han registrat 1.301 casos per PCR (26 reportats en les darreres hores) i 1.384 amb totes les proves. La capital del Baix Camp ha registrat 64 defuncions des de l’inici de pandèmia (igual), i té 22 persones ingressades, dues d’elles a l’UCI. La regió de les Terres de l’Ebre acumula, des de l’inici de la pandèmia, 1.075 casos confirmats per PCR (17 més que en el balanç anterior) i 1.261 si es tenen en compte la resta de proves. En aquesta regió han mort 65 persones (una més respecte a l’últim balanç). El risc de rebrot segueix per sota dels 100, pujant nou punts en 24 hores (63,67). Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies és de 30,48 per 100.000 habitants, mentre que l’Rt puja i està en 1,16. Segons l’últim balanç, hi ha 2 pacients ingressats (-1), un a l’UCI (igual). A la regió sanitària de Lleida, hi ha acumulats 11.159 casos confirmats per PCR, 60 més que el dia anterior. Són 11.787 si es tenen en compte totes les proves. Un total de 299 persones han mort per coronavirus des de l’inici de la pandèmia (les mateixes). Pel que fa al risc de rebrot, puja dos punts i se situa en 139,34, per sota del registrat la setmana anterior (167,31). La velocitat de propagació es manté en 0,92. La taxa de confirmats per PCR del 9 al 15 de setembre és de 79,39 per 100.000 habitants. Hi ha 23 pacients ingressats (-11), sis a l’UCI (tres menys). La regió sanitària de l’Alt Pirineu i l’Aran ha registrat 881 casos confirmats per PCR (26 més en les últimes hores) i 1.032 sumant totes les proves. Un total de 29 persones han mort des de l’inici de la pandèmia (cap defunció reportada en les últimes 24 hores). El risc de rebrot torna a pujar i està en 456,52. La setmana del 2 de setembre, la regió presentava un risc de 204,28. A la regió sanitària de Girona, els casos confirmats per PCR acumulats són 10.177 (142 més), i pugen a 12.662 si es tenen en compte totes les proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 848 persones al territori (igual que les informades en les darreres hores). El risc de rebrot baixa set punts en 24 hores i està en 194,47, mentre que la setmana del 2 de setembre va ser de 193,75. Hi ha 58 pacients ingressats (deu menys), 14 dels quals a l’UCI (-1). A la ciutat de Girona, el risc de rebrot ha baixat 12 punts i ara és de 740,09, molt per sobre del de la setmana del 2 de setembre, quan va ser de 314,57. La velocitat de propagació del virus es redueix i està en 1,89, mentre que la taxa de confirmats per PCR és de 249,33 per cada 100.000 habitants. La capital del Gironès suma 1.910 casos confirmats per PCR (40 més en comparació amb l’última actualització) i 2.422 si es tenen en compte totes les proves. El nombre de defuncions des de l’inici de la pandèmia és de 145, amb vuit persones ingressades per coronavirus (-1), una de les quals a l’UCI (-1).


Sant Feliu ja pot votar les obres que es faran l'estiu que ve - Fet a Sant Feliu Sant Feliu ja pot votar les obres que es faran l'estiu que ve Des d'avui i fins el 4 de desembre la ciutadania empadronada a la ciutat major de 16 anys pot triar entre una vintena de propostes Divendres, 10 de novembre de 2017 12:45h Per tercer any consecutiu, Sant Feliu obre un procés de participació en què la ciutadania pot triar entre les obres que es faran l'estiu que ve. Es tracta d'una partida de 400.000 euros i les obres estan relacionades amb la millora de l'accessibilitat, la seguretat viària o reformes petites a la via pública. El procediment d'aquest any és molt semblant al dels anys anteriors, amb l'afegit que enguany s'han incroporat també al procés de selecció les propostes que no van sortir seleccionades els últims dos anys. La primera fase del procés es va fer entre setembre i octubre: l'Ajuntament va posar en marxa la campanya Clic i Pala perquè la ciutadania fes noves propostes. Després d'això, un equip tècnic ha valorat les suggerències presentades i les que ha validat han passat a la fase final. Tambñe podeu consultar aquí les que s'han descartat. Avui divendres comença la fase de decisió: tothom que tingui més de 16 anys i estigui empadronat a Sant Feliu pot votar quines 3 propostes prefereix de la vintena que s'han seleccionat. Algunes són les millores en diferents espais infantils, la reparació de voreres, asfaltat de carrers concrets o adequació de passos de vianants per a persones invidents. Es pot votar a través d'aquest web www.santfeliu.cat/obresestiu2018 fins el 4 de desembre. Els resultats es faran públics l'endemà, 5 de desembre.


Apartament Marta Polanica-Zdroj Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client Apartament MartaApartamentSpółdzielców 5/5, Polanica-Zdroj City Center, Polanica-Zdroj, Polònia, 57-320 - Veure al mapaExcepcional9,5Basada en 46 comentarisApartament MartaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 32 fotos Dissenyat tant per oci com per negoci, Apartament Marta està situat idealment a Polanica-Zdroj; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Apartament Marta, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartament Marta és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Polanica-Zdroj.


Regals de Nadal promocionals 2021. Arriba el Nadal a la cantonada, busqueu adorns nadalencs únics per promocionar el vostre negoci el 2021 i ajudar els vostres destinataris a decorar les seves cases, oficines, etc.? Esteu cercant regals promocionals impressionants i ideals per promocionar la vostra marca durant el programa de cr ... NOVA ARRIBADA: fabricat amb un anell de pedra natural Si busqueu un regal personalitzat i únic, un anell de quars rosa és una bona opció. Aquest suport per a l’anell no només manté l’anell segur, sinó que també neteja la seva energia. Disponible en quars transparent, quars rosa, jade, ametia, etc. Envieu-nos un correu electrònic per personalitzar el vostre propi logotip per augmentar el vostre ... Demaneu gorres de beisbol amb el preu més baix de 100 unitats amb el vostre logotip Des de les sigles de la ciutat fins als animals que rugeixen amb ratpenats, les gorres de beisbol són una manera ràpida de fer declaracions i fins i tot d’explicar històries. Per descomptat, també tenen un aspecte genial. Al llarg dels anys, els barrets de la lliga menor han evolucionat fins a tenir logotips actualitzats, des de les sigles de la ciutat fins als animals rugents amb ratpenats, les gorres de beisbol són un ...


Arriba el XXVII cros intercomarcal Ciutat de Tàrrega | Ràdio Tàrrega Arriba el XXVII cros intercomarcal Ciutat de Tàrrega Pel proper diumenge dia 17 de novembre està programada una altra edició del Cros de Tàrrega. Serà la vint-i-setena vegada que la Regidoria d’Esports amb la col·laboració del Consell Esportiu de ‘Urgell, organitza aquestes curses de camp a través, adreçades especialment als escolars de la província, però també als sèniors i als veterans. L’espai, a igual que en els darrers anys serà el càmping municipal. Enrere ha quedat l’època en que es feia per davant l’esplana del pavelló d’esports, aleshores sense el camp de futbol annex, amb l’avinguda Montserrat i de La Ronda per asfaltar, sense pont del Reguer al final i anant a donar un tomb per l’urbanització del Maset, amb carrers encara sense formigonar ni construir. No tant lluny, però ja fa 8 anys del darrer cros que es va disputar a l’antic circuit de l’autocros. Des de l’edició no 20 que es porta celebrant al càmping i esperem que s’hi quedi, ja que dona molta visibilitat a totes les curses, és gran i amb els serveis i la logística necessaris per a portar a terme un esdeveniment esportiu com aquest. El Cros de Tàrrega 2019 tornarà a formar part del circuit lleidatà de cros, que organitza l’ATCELL i col·labora la Diputació de Lleida. Per tant tots els atletes que el vulguin seguir, aquesta serà la primera prova puntuable de la temporada 2019/2020. Pels altres, un dia d’esport, en que participaran amb la seva escola del cros de la seva ciutat, de la seva comarca i podran gaudir dels complements i atraccions que hi haurà a disposició de tots els visitants , com inflables, activitats de globoflèxia, servei de bar, etc.


Controlat l'incendi que ha cremat 4 hectàrees dins l'espai protegit de les serres de Pàndols i Cavalls a Móra d'Ebre - Canal 21 Controlat l’incendi que ha cremat 4 hectàrees dins l’espai protegit de les serres de Pàndols i Cavalls a Móra d’Ebre Els Bombers han donat per controlat l’incendi forestal a la vall de Lladres, a Móra d’Ebre, aquest divendres al matí. A la zona hi treballen tretze dotacions de Bombers, entre les quals hi ha unitats del Grup d’Actuacions Especials (GRAE) i dos Avions de Vigilància i Atac (AVA) que mullen amb retardant una zona de vegetació verda que es troba al cap-flanc esquerre del foc. L’incendi es va originar aquest dijous al vespre i es va estabilitzar a última hora de la nit. Les flames han cremat 4 hectàrees de terreny forestal, que formen part de l’espai natural protegit de les serres de Pàndols i Cavalls. S’estan investigant les causes de l’incendi. El foc es va originar als volts de les 8 del vespre. Fins a la zona es van desplaçar 23 dotacions dels Bombers que han treballat fins a la matinada. El cos d’emergències va aconseguir que el foc no sortís del perímetre inicial, situat a la zona de la vall de Lladres. Set mitjans aeris van atacar la zona del cap de l’incendi per aconseguir estabilitzar-lo en un indret allunyat de nuclis poblacionals. Al lloc bufava una marinada lleu que afavoria la feina als bombers. Les línies d’aigua van avançar ràpidament mentre a la carena els mitjans aeris feien que el foc perdés intensitat. Tags: BombersDestaquemIncendi forestalMóra d'EbreRibera d'Ebresuccessos La policia local enxampa un veí d’Amposta amb 27 embolcalls d’heroïna a sobre Gerard Badia: ‘Estic amb moltes ganes de començar a entrenar i a competir amb el FC Ascó’ La UE Remolins-Bítem anuncia el retorn de Joseph Ongola David Burgos es converteix en nou entrenador del CE Perelló


Les flors de la primavera valenciana continuen brotant | altaveu.cat Les flors de la primavera valenciana continuen brotant Fa unes setmanes que el nostre hipster Javi Ivànyez reflexionà sobre la música i la memòria: “Amb només el començament d’una melodia, unes xicotetes notes seguides d’altres podem aconseguir recordar moments, paisatges, persones i fins i tot olors d’un temps perdut en la memòria”. Crec que no podria tindre més raó. Sóc una persona amb bona memòria, de vegades inclús m’espante de recordar detalls insignificants o cares que conec de res. Per això és que, quan dilluns VaDeBo va estrenar Violència Ciutat, una pluja d’imatges em mullaren de dalt a baix, recordant els dies intensos de la primavera valenciana. Sembla que l’oratge també n’ha volgut fer homenatge i ens ha regalat uns dies especialment càlids per al mes de Febrer. S’agraeix que, enmig del llarg hivern, el fred ens done una treva i el sol brille per donar-nos forces. Els dies de les revoltes del Vives, feia aquest mateix sol, ho recorde perfectament. Xiquets jugant a xocs de debò, xiquets que donaven lliçons. Pense que la violència a les manifestacions va ser realment una bogeria, mai ho havia vist abans. Totes les injustícies realitzades per la policia i pel govern que vam viure, eren una cosa senzillament incomprensible. Sobretot quan els alumnes només reivindicaven allò que els era legítim. A mi les revoltes em van pillar ja a la universitat, però només un any abans, el meu curs també s’havia queixat per la falta de professors i calefacció. Un dia inclús arribarem a tallar el trànsit. Què irònic. He de dir que, malgrat tot evoque aquells dies amb molt d’orgull. N’hi havia una sensació de ràbia en l’ambient, de coratge. Semblava que ningú tenia por de res, i que tots s’havien posat d’acord. Carrers inundats de gent sense por i armats de valor rebien els colps. Pense, que el sentit bonic d’aquesta primavera és que va canviar la visió dels joves. Encara que per a alguns deixaren de ser ni-ni per ser l’enemic, per a l’altra gran majoria de gent, mostraren que eren molt més que això. Em semblava una imatge molt romàntica, però a la vegada molt trista, veure als joves davant la policia, sense armes sinó amb llibres. Defensant-se amb paraules no amb colps, raonablement. Lluitant, en primera línia de batalla, per un futur que simplement els pertanyia. Ara, dos anys després, a la nostra violència ciutat la gent encara no ha oblidat. Tal vegada no hem oblidat per què la situació no ha millorat, per què les coses continuen igual o pitjor. Per què cada hivern desenterrem més corrupció i ensorrem un poc més l’esperança. Però per sort, passa com hui i el sol brilla. Recorde aquells dies, aquella primavera, i pense que malgrat tot ací estem, contant històries per a no dormir. I que m’alegre de poder dir que a la nostra València les flors continuen brotant.


Biblioteca Empresarial: Entrevista a Miquel Puig | Món Empresarial Per Berta Seijo el 16 de Maig de 2016 Món Dirigent Biblioteca Empresarial Catalunya és un país decent? Segons Miquel Puig, la resposta és més aviat negativa. Però la qüestió no queda aquí. L’economista ha volgut explicar en aquest assaig el per què de la seva afirmació, basant-se en aspectes com el salari mínim interprofessional, la distribució de la riquesa i la creació de llocs de treball. Per què va decidir escriure sobre països decents i indecents? Quan parlo de països decents em refereixo a països que tenen una renda per capita que és elevada i que està ben distribuïda, i quan parlo de països indecents, als que la tenen baixa i mal distribuïda. Em sembla que és una manera útil de classificar els països. Fins fa poc ens fixàvem només en la renda per capita, però ara sabem que la distribució és tant o més important. Per què afirma que Catalunya no és un bon país? Posats a triar, en quins aspectes anem més fluixos? En relació a Europa occidental, Catalunya té un PIB més aviat baix i molt mal distribuït. No és cap fatalitat, sinó fruit d’una opció en favor d’un model productiu de baixos salaris. Aquesta opció i la seva conseqüència no em semblen pròpies d’un bon país. Disposar d’un sistema productiu millor requereix moltes coses, entre elles, més productivitat i al seu torn més integritat i R+D. Vostè defineix Espanya com una “màquina de crear llocs de treball”. Ara bé, com és això possible si la taxa d’atur no baixa del 20% des del 2010? En els últims 20 o 30 anys, Espanya (i Catalunya) han creat molts més llocs de treball en termes relatius que qualsevol altre país d’Europa occidental. El problema és que massa d’aquestes vacants són per a personal poc qualificat, quan tenim una de les taxes de graduació universitària més altes del planeta. Si els llocs de treball no s’adeqüen a la formació dels nostres joves el que tindrem serà: immigració (per ocupar-los), abandonament escolar prematur (d’adolescents temptats per guanyar diners ràpidament), sobrequalificació (per part de graduats universitaris que no troben una feina adient) i, finalment, atur. “Hi ha creació de riquesa, però també una redistribució en contra del contribuent” Vostè percep l’augment del salari mínim com un requisit indispensable per protegir l’estat del benestar. Per què els mileuristes són un mal negoci per a la societat en general? Al llarg de la seva vida, un mileurista, suposant que treballi ininterrompudament, pagarà impostos equivalents a la meitat del seu cost en termes només d’educació pública, sanitat pública i suport a la dependència pública. Ara bé, estem en situació d’apujar el salari mínim? Sí, però de manera progressiva i anunciada. El Regne Unit té un salari mínim que és, en termes relatius, un 50% superior al nostre, i el govern acaba d’anunciar que l’apujarà un 38% al llarg de la present legislatura. Dues de les propostes estrella de les noves formacions polítiques són la renda garantida ciutadana i el complement salarial garantit. Quina és la seva opinió sobre aquestes mesures? La renda garantida ciutadana és una etiqueta molt ambigua. Si es tracta de garantir uns ingressos a la gent que no pot treballar, i aquests ingressos són prou baixos com per no generar immigració, em sembla una proposta pròpia d’un país decent. Si es tracta de garantir uns ingressos suficients, fins i tot a la gent que pot treballar i sense demanar-los que s’esforcin a reciclar-se i a buscar feina, com és el cas del projecte de llei presentat al Parlament català, em sembla una idea dolentíssima. Pel que fa al complement salarial garantit, està bé allà on hi ha un salari mínim alt (com Suècia o el Regne Unit), però no on el salari mínim és molt baix (com la major part dels EUA), perquè no és sinó una subvenció des del contribuent al client dels serveis que presta el beneficiari. Parli’m de la contribució del turisme i la hostaleria a Espanya. Com s’explica que, tot i ser dels sectors que generen més riquesa al nostre país, aquells que s’hi dediquen cobrin els sous més baixos? Què significa generar riquesa? Aportació al PIB? Certament, el turisme és un gran component del nostre PIB. O aportació al PIB per capita? Ja no està tan clar. Pensi que gairebé la totalitat dels llocs de treball creats pel turisme en el que va de segle són ocupats per immigrants. Com que aquests immigrants guanyen diners, augmenten el nostre PIB, però si resulta que no guanyen suficient com per pagar prou impostos i compensar la despesa d’estat del benestar que consumeixen, hi ha algú altre que paga la festa: el contribuent. Hi ha una creació de riquesa, sens dubte, però també una redistribució de riquesa en contra del contribuent. Per últim, quina lectura va fer dels resultats del seu partit, Democràcia i Llibertat, a les darreres eleccions? Creu que el canvi de sigles no ha estat suficient perquè el centre català deixi d’estar associat als presumptes escàndols de corrupció de la família Pujol? El que em sembla més significatiu dels resultats de la coalició no és la pèrdua respecte de les anteriors legislatives (un 44%) sinó el fet que l’enquesta a peu d’urna donés uns resultats encara pitjors. Això significa que a una part dels electors els feia vergonya manifestar aquest vot. Indubtablement, hi ha un problema d’associació amb la corrupció que és urgent esmenar. I és que Catalunya només podrà tirar endavant, amb independència o sense ella, si disposa d’un partit de centre fort i prestigiós. Doctor en Ciències Econòmiques per la UB i actual director general del Consorci de Serveis Universitaris de Catalunya, Miquel Puig (Tarragona, 1954) va tornar a l’arena política com a número cinc de la llista de Democràcia i Llibertat (DL) a Barcelona a les darreres eleccions espanyoles. “No era ni un bon ni un mal moment, era el moment en què se’m va oferir i considero que no podia dir que no”, ell mateix afirma. Tot i que finalment s’ha quedat a les portes d’entrar al Congrés, d’experiència al sector públic no li’n falta: durant els 90 va ocupar diversos càrrecs a la Generalitat, i entre el 2000 i el 2002 va ser director general de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. També se’l coneix per publicar regularment articles en premsa, sobretot al diari Ara. Tags: Catalunyalow costR+DaturproductivitatturismoBiblioteca EmpresarialSanitat públicariquesallocs de treballMón DirigentMiquel Puigbon paíssalari mínim interprofessionaldistribució de la riquesareda per capitaEuropa Occidentalmodel productiubaixos salarissistema productiutaxes de graduació universitàriaimmigracióabandonament escolar prematursobrequalificaciósalari mínimestat de benestareducació públicasuport a la dependència públicaformacions polítiqueshosteleriaDemocràcia i Llibertatfamília Pujol Article anteriorBiblioteca Empresarial: Entrevista a Christian Felber Article següent Recomanacions editorials: Àrea de Recursos Humans


A OLIVA NO HI HA NINGÚ QUE LLIJA EL BOP Es suposa que a un ajuntament com el d’Oliva hi ha, a més d’un regidor d’Hisenda amb el seu equip, habilitats nacionals, lletrats i un departament ben equipat de tècnics, i sent que els terminis estaven tan ajustats per tal que les noves ordenances fiscals entraren en vigor el primer dia del pròxim exercici, allò normal haguera estat que algú se n’haguera adonat que l’anunci preceptiu remés al Butlletí Oficial de la Província (BOP) no eixia publicat. El retard ha estat de cinc dies i les conseqüències pitjors del que a una primera ullada pot semblar, i D’entrada hi ha milers de ciutadans que s’havien fet el compte de beneficiar-se de rebaixes en nombrosos impostos i taxes. Uns que anaven a pagar menys ara pagaran més, i altres que anaven a pagar més ara pagaran menys, la recaptació global estarà per sota de les previsions inicials, els subjectes passius de l’IBI urbà ixen perjudicats, per contra els de l’IBI rústic ixen beneficiat, però els sol·licitants de guals i ocupació de via pública no vora aplicades les rebaixes previstes. El desgavell és considerable, i encara que el govern local aconseguisca salvar la situació, ha de prevenir possibles recursos. El regidor d’Hisenda té prevista la convocatòria d’una comissió informativa extraordinària per treballar juntament amb la resta de grups les novetats que vagen sorgint al voltant d’aquesta qüestió, a més de proposar un calendari «d’estudi i revisió» de les ordenances fiscals que organitze millor el treball de tècnics, i evite tornar a caure en dificultats de tramitació com els que han provocat aquest «sobresalt». Igualment, el regidor d’Urbanisme, Vicent Canet, té previst demanar l’opinió de tots els grups municipals per, amb temps, estudiar la millor manera d’acabar amb el greuge comparatiu entre els habitatges construïts en sòl urbà (que tributen amb el tipus impositiu d’urbana), i els habitatges construïts fora de ordenació (que tributen amb el tipus impositiu de rústica, i que suposen 2 de cada 3 euros que es tributen en aquest padró).


Finlàndia, el millor carrer de Barcelona | Catalunya | EL PAÍS Catalunya El projecte Mercè, de ciència ciutadana, apunta què és i què no és una via habitable, i conclou que el 72% de les de la ciutat té qualitat urbana El carrer Finlànida, al districte Sants-Montjuïc. Gianluca Battista EL PAÍS Com és una ciutat habitable? Per què considerem millor un carrer que un altre? Es poden objectivar percepcions subjectives per ajudar a la planificació urbana? Valoren els espais de forma diferent les dones que els homes? Quins són els millors de Barcelona? Doncs, segons l’informe sobre un experiment de ciència ciutadana que acaba de publicar la consultora en urbanisme i experta en el maneig de dades, 300.000 Km/s, la guanyadora és el carrer de Finlàndia, al districte de Sants-Montjuïc. Un carrer tranquil, amb un sol carril per a cotxes, voreres mitjanes, edificis relativament antics, abundants habitatges als baixos i arbres en els dos costats. En el top ten figuren també, per ordre, la rambla de Badal (Sants), la plaça de Can Dragó (Sant Andreu), els carrers de Fusina (Born, Ciutat Vella), Larrard (la Salut, Gràcia), Marià Aguiló (Poblenou), Milà i Fontanals (Gràcia), Deu i Mata (les Corts), rambla Guipúscoa (Sant Martí) i Girona (Eixample). En l'extrem oposat, les que pitjor nota treuen són majoritàriament autopistes urbanes: la B-10, els carrers C, 50, L i 61 de la Zona Franca, la Via Trajana, la ronda Litoral, la Gran Via de sortida cap al Maresme i la Via Augusta. El projecte, anomenat Mercè, busca determinar com és una ciutat habitable gràcies a la participació ciutadana i la utilització d'algoritmes d'intel·ligència artificial. Que quedi clar que el treball dona una bona nota a la ciutat, perquè determina que el 72% viu en carrers habitables, amb qualitat urbana. El treball, que abans de la pandèmia estava previst que coincidís amb la Setmana de l’Arquitectura, es va realitzar entre el maig i el novembre del 2020. Va consistir que els 1.300 participants que van respondre a una trucada en xarxes i publicacions, elegissin entre diversos parells de fotografies (42.000 imatges en total, preses de Google Street View) de 3.000 carrers seleccionats de la ciutat i les classifiquessin segons la seva percepció d’habitabilitat. Les imatges corresponen al punt mitjà del llarg del carrer. Encara que els participants no ho sabien, prèviament, a cada imatge, s’hi havien associat paràmetres urbanístics objectius i que estan quantificats en registres públics, com la densitat construïda o superfície de verd, els usos, mida de calçades o l’antiguitat dels edificis. Així, amb els seus vots (avaluats com un algoritme jerarquitza els participants en un videojoc), es va entrenar un altre algoritme, ensenyant-li exemples perquè quan veiés una imatge pogués llegir-la en funció dels paràmetres més rellevants a l’hora de definir l’habitabilitat. Amb els vots dels participants, es va extrapolar “un mapa de l’habitabilitat de la ciutat que mostra, d’acord amb cinc tipologies, quins són els carrers més i menys habitables”. “Els carrers considerats menys habitables són grans infraestructures i nusos viaris; i els més habitables, els que es caracteritzen per tenir espai públic amb arbres, amb pocs cotxes i edificis residencials que aporten qualitat”, resumeix l’informe. Habitabilitat, el concepte “Un concepte com l’habitabilitat té una connotació molt cultural i subjectiva, però és objectivable si som capaços d’entendre els patrons comuns del conjunt. Es poden generar indicadors a partir d’un consens, i en un moment en què les agendes urbanes prenen protagonisme, té valor”, defensa l’arquitecta Mar Santamaria, de 300.0000 Km/s. El seu col·lega i també arquitecte Pablo Martínez afegeix que el projecte “és un intent de conciliar dues qüestions com són les metodologies quantitatives i qualitatives, i des del rigor mostrar que a partir del consens sí que es pot parlar de carrers més o menys habitables, més o menys bons”. “És un instrument que pot ajudar prioritzar a l’hora de redissenyar espais urbans”, afegeix l'arquitecte. “A l’urbanisme li costa molt comportar-se com una ciència”, defensa Santamaria. El projecte constata que un 48% dels ciutadans de Barcelona viu en carrers que es consideren molt habitables. El percentatge ascendeix al 72% si se sumen les que tenen una bona habitabilitat. I només el 8% en viu en carrers poc o molt poc habitables. La majoria de carrers habitables es troben al districte de l’Eixample (un 64% de la longitud dels carrers i el 69% en relació amb la població). El districte amb més nombre de carrers molt poc habitables resulta ser Sant Andreu (pels polígons i nusos viaris). I Ciutat Vella concentra el 24% dels carrers considerats poc habitables. La via la B-10, la pitjor valorada. Gianluca Battista


El camp s'obre de bat a bat Actualitzada 05/06/2017 a les 09:26 Segona edició de Benvinguts a Pagès amb 37 explotacions lleidatanes i centenars de visitants en la primera jornada || Donar a conèixer l’agricultura de proximitat, l’objectiu © Visitants, ahir, durant el recorregut pel celler Analec. Donar a conèixer els vins i el procés productiu és el motiu pel qual el celler Analec de Nalec s’ha sumat a la iniciativa. “Ens permet projectar-nos fora del nostre àmbit i arribar a altres províncies”, va assegurar Susanna Sansó. “La gent està acostumada a veure els productes a la botiga i així coneixen d’on vénen”, explica Carles Pàmpols, de Cal Quitèria, que elabora formatge a Almacelles. “Fins i tot amb pluja, ha vingut més gent que l’any passat.” “És una fórmula molt encertada per mostrar que no tot ve de les grans granges, sinó que els petits agricultors també existim i piquem pedra cada dia per tirar endavant.” Són les paraules de Josep Maria Troguet, pagès i responsable de la casa-museu Cal Serni de l’Alt Urgell, per definir la iniciativa Benvinguts a Pagès, un projecte impulsat per la Generalitat que ahir va posar en marxa la segona edició. I a les comarques lleidatanes ho va fer amb la participació de 37 explotacions agrícoles, a més d’un centenar d’allotjaments, restaurants i activitats complementàries. Malgrat la pluja, protagonista en diversos moments de la jornada, centenars de visitants, molts d’ells arribats des de la província de Barcelona, encara que també des d’Astúries o Andalusia, van disfrutar amb visites, explicacions i degustacions que els van permetre posar-se a la pell dels pagesos per conèixer de primera mà la seua feina i l’agricultura de proximitat en general. Responsables d’explotacions lleidatanes (fructícoles, de carn, formatge o vins, entre d’altres) van coincidir a assenyalar en declaracions a aquest diari com de positiva és aquesta iniciativa, especialment per promocionar i fomentar el consum dels productes del territori entre la ciutadania. Molts d’ells ja havien constatat un increment de visitants el primer dia. La iniciativa Benvinguts a Pagès, amb 800 participants a tot Catalunya, s’allargarà fins demà. Jordi Martínez i Montse González fa quatre anys que comercialitzen, sota la marca Prunus, els fruits, especialment cireres i prunes, de la seua explotació d’Almacelles. Ahir la van obrir de bat a bat per afegir-se, per segon any consecutiu, a la iniciativa Benvinguts a Pagès. I el resultat ha estat un èxit, perquè només durant la primera de les tres jornades van rebre la visita de tres autocars plens, unes 150 persones, procedents de la província de Barcelona. “Busquen un producte bo i sortir una estona de la ciutat”, explica Montse. Ramon Pons, de l’Hort del Silenci (Muller, Plans de Sió), i Jordi Lloveras, de la botiga La Moderna (Cervera), van organitzar ahir una activitat conjunta per donar a conèixer els productes de proximitat i ecològics que elaboren i venen. “Ha vingut gent de Granada, Astúries, Igualada i Vic. Satisfà veure que valoren els teus productes i això et dóna força per seguir”, va assegurar Pons. “Donem a conèixer petites explotacions agràries que fan un gran treball”, va dir Lloveras. Només en la primera jornada de Benvinguts a Pagès, Carn Sargaire va rebre un centenar de visitants, de les comarques lleidatanes, però també de Barcelona. “És una iniciativa molt bona perquè la gent ha de saber d’on vénen els productes i que apostin per la proximitat”, va assegurar Joan Capdevila, un dels quatre socis fundadors de l’empresa. Després del gran èxit de la primera edició, Cal Serni, a Calbinyà, repeteix experiència. Josep M. Troguet, responsable d’aquesta casa museu que elabora el 80% dels productes que consumeix, explica que ha penjat el cartell de ple. “No hem dubtat a venir per donar l’oportunitat a les nostres filles de conèixer de prop el món rural”, apunta la família Martin Reina, de Rubí.


Daniel Perpiñán – Fundació Conservatori Liceu Inicià els seus estudis de trombó amb Salvador Tarrasó i Rafael Polanco, i finalitzà els seus Estudis Superiors al Conservatori Superior de València abans de traslladar-se a Londres per completar la seva formació a la Guildhall School of Music and Drama amb els professors Eric Crees, Simon Wills, Peter Gane i John Kenny. Durant aquesta etapa de formació també realitzà cursos de perfeccionament amb Gilles Millière, Michel Becquet, els Canadian Brass, John Wallace, Roger Bobo, Dennis Wick, Ben Van Dick, Joseph Alessi i Christian Lindberg, a la vegada que formava part de formacions com l’Orquestra de Joves de la Mediterrània, la Joven Orquesta Nacional de España, l’European Union Youth Orchestra i la Gustav Mahler Jugendorchester. Ha col·laborat amb la majoria d’orquestres espanyoles, i també en nombroses ocasions amb l’Orquestra Nacional de Xipre, l’Orquestra Nacional de Polònia, la Mahler Chamber Ochestra, l’Orquestra Mozart de Bologna i l’Orquestra del Festival de Lucerna. Actualment és trombó solista de l’Orquesta Sinfónica de Bilbao. Al llarg de la seva carrera ha tingut el privilegi de treballar amb mestres com Sir Colin Davis, Bernard Haitink, Pierre Boulez, Kurt Masur, Carlo Maria Giulini, Daniel Harding i Claudio Abbado entre d’altres. També ha format part del jurat de concursos internacionals de trombó com el Christian Lindberg, les audicions per a la Gustav Mahler Jugendorchester, així com altres esdeveniments al voltant del món del trombó en els quals manté una participació molt activa. El 2015 col·laborà a l’IPV Symposium de Rostock, a l’International Trombone Festival de València i a la Hochschule fur Müsik de Saarbrücken. De la mateixa manera, fou director musical del concert inaugural del Festival Bruckner 2016 de Linz, Àustria. També manté una intensa activitat docent i, sent gran aficionat al jazz, ha col·laborat en l’àmbit de la música moderna en els enregistraments de músics com Llibert Fortuny o Perico Sambeat.