text: El director del diari Ara, Carles Capdevila, demanava el 8 de juny passat, en l’article que hi publica cada dia, testimonis que li responguessin la pregunta de si la presó amb Facebook ja no és una presó. Tot a partir d’una especulació que deia haver tingut amb un seu amic sobre la qüestió de si un presoner té dret a ser a Facebook o a Twitter. Com que l’endemà mateix, dissabte, jo m’havia de desplaçar a Còrdova (Andalusia) per visitar-hi, quaranta minuts el diumenge a migdia –ni un de més– amb vidre i intèrfon interposats i amb la seguretat que ens enregistren la conversa, la companya i amiga periodista Teresa Toda, exsubdirectora del diari basc “Egin” que hi compleix sis anyets de condemna –ja n’hi porta quatre i mig, primer a Topas, prop de Salamanca (Castella i Lleó), i després a Còrdova, vaig gosar il·lustrar el company Capdevila sobre la qüestió que plantejava. Tot recordant-li, és clar, per si ho havia oblidat, que a les presons de l’imperi espanyol hi ha periodistes, directius i treballadors de premsa –onze pel cap baix si no em fallen les informacions– engarjolats precisament per això: per fer de periodistes, directius i treballadors de premsa, en un diari o en una empresa basca editora de premsa (independentista d’esquerres basca, és clar), és a dir el diari “Egin” o la seva editora Orain SA. Heus aquí què li vaig comentar al company Capdevila intentant aportar-li alguna llum sobre el dilema que ens plantejava als lectors: Facebook o Twitter a les presons, ¿sí o no?: “No sé de quina presó ni de quins presos parleu gent de l’Ara... Deuen ser d’un altre món. La companya periodista i exsubdirectora del diari basc Egin, Teresa Toda, que compleix sis anys de presó –ja en porta quatre i mig– a Còrdova/Andalusia, no té dret ni a tenir ordinador ni és clar accés a internet; des de fa uns mesos ja ni tan sols pot rebre cap paper imprès que no porti peu d’impremta (res, doncs, d’impressions fetes a partir d’internet que li puguem enviar). Del mòbil no en faria res perquè la presó està ‘protegida’ i no s’hi pot parlar amb mòbil des de quilòmetres al voltant... En dono fe, perquè porto visitant-la i escrivint-m’hi des que la van tancar primer a Topas (Salamanca) i després a Còrdova, per allunyar-la més encara del seu País Basc i de la seva mare que viu precisament a Salamanca. A Còrdova, que ningú intenti parlar per mòbil des dels voltants de la presó que no ho aconseguirà –és el primer que et diu el taxista que t’hi porta, per si volguessis localitzar-lo en sortir– perquè és zona amb cobertura restringida, és a dir, no hi ha cobertura si més no per a familiars i visitants. Diumenge vinent, demà passat, precisament la vaig a veure, viatjant de Lleida a Còrdova amb AVE, que ja és tenir sort i diners, una nit d’hotel, quaranta minuts –ni un més– de xerrada amb vidre i intèrfon interposats sabent que ens estan enregistrant la conversa, i tornada al vespre de Còrdova a Lleida. Comprendreu que no tinc ganes ni esma de visitar la mesquita de Còrdova com a turista en aquestes condicions... Per favor, bona gent de l’Ara, sigueu més rigorosos quan parleu dels aparells repressius de l’imperi espanyol (i també dels catalans que són al seu servei i en formen part). Ah! i la Teresa, a més de periodista, filla de diplomàtic, nascuda a Sao Paulo (Brasil), és besnéta d’un prohom de la Renaixença catalana que té un carrer dedicat a Barcelona: Eduard Toda, amic de Gaudí, restaurador de Poblet, egiptòleg i investigador del català de l’Alguer...”. PUNTUALITZACIÓ EN TORNAR DE CÒRDOVA Tornat de Còrdova he de dir, puntualitzant el meu comentari enviat a l’”Ara”, que ara visitants i familiars dels presos ja podem parlar per mòbil des de la presó o els seus entorns, com he pogut comprovar que feien alguns amb qui vaig compartir visita. És un dels canvis que hi he trobat. És clar que, com sempre, abans d’entrar a la visita i passar el control previ de metalls, on sonen fins i tot els bitllets de banc i els sostenidors de les senyores, hem de deixar el mòbil en una taquilla –cal tenir un euro a punt com al supermercat perquè, si no, l’hauries de deixar oberta– i recordar que l’has de recollir en sortir. Ara el règim penitenciari de la Teresa a Còrdova és de vint hores diàries al txabolo (cel·la, menjars inclosos) i quatre de pati. Humbert Roma (Publicat a mèdia.cat el 21 de juny del 2012) (A la foto, Teresa Toda, que erasubdirecrtora del diari basc “Egin” i que compleix sis anys de presó a Còrdova/Andalusia per fer de periodista i tenir un càrrec directiu en aquest diari de l’esquerra independentista basca tancat per ordre del jutge Baltasar Garzón el 1998)


source: fineweb

text: Tarifa Excellence Amb la Tarifa Excellence pots gaudir de: Una maleta facturada (23 kg) Cada passatger de la reserva pot facturar 1 maleta de fins a 23 kg. Recorda que amb Vueling també pots dur una maleta d’equipatge de mà, sempre que s’ajusti a les condicions següents: mides màximes de 55 x 40 x 20 cm i un pes màxim de 14 kg. Seient Excellence El seient més exclusiu de l'avió, a la fila 1, amb més espai per viatjar amb més comoditat i sense ningú al teu costat. Flexibilitat de canvis Aquesta tarifa t'ofereix la flexibilitat de canvis que necessites, ja que no es paga cap tarifa de canvi: a la reserva pots fer un nombre il·limitat de canvis en l’hora i la data a través del web i del telèfon d'atenció al client. També pots fer canvis de titular a través del telèfon d'atenció al client. En ambdós casos, caldrà que paguis la diferència en el cost total de la tarifa en el moment de fer el canvi (si la tarifa disponible del vol nou és inferior, no s'abonarà cap reemborsament). Cancel·lació i reemborsament del vol Amb la Tarifa Excellence pots cancel•lar el teu vol sempre i quan no l'hagis volat ja, i et reemborsem l'import total de la tarifa (el pagament amb targeta o Paypal i la compra de qualsevol servei addicional que no estigui inclòs a la tarifa no s'abonarà). Taulells de facturació exclusius Taulells de facturació exclusius als aeroports de Barcelona, Madrid i Bilbao. Possibilitat d'acumular punts amb el Programa Punto o Avios amb el Programa Iberia Plus Durant el procés de compra, el passatger podrà triar si vol acumular els seus punts Vueling al Programa Punto o Avios al Programa Iberia Plus. Cada passatger de Punto de la reserva podrà acumular 1 punt Vueling per cada 2 € que pagui pels seus vols. Cada passatger d’Iberia Plus podrà acumular 1 Avios per cada milla volada amb aquesta tarifa segons la taula d'obtenció d'Avios. I recorda que cada vegada que volis amb tarifa Excellence obtindràs més Avios. Embarcament preferent Només els passatgers de la Tarifa Excellence tenen la possibilitat d'embarcar en el moment que ho prefereixin, sense haver de fer cap cua i sense necessitat d'esperar. Espai reservat a bord de l'avió per a l'equipatge de mà Només els passatgers de la tarifa Excellence tenen espai assegurat a bord de l'avió per al seu equipatge de mà. Cada passatger podrà dur una maleta d'equipatge de mà inclosa a la seva reserva, sempre que s'ajusti a les condicions següents: Mida màxima: 55 x 40 x 20 cm Pes màxim: 14 kg Servei Avança el teu vol Avança el teu vol per un altre que surti el mateix dia totalment gratis. Aquest canvi només es pot fer directament al taulell de venda de l'aeroport, entre 2 hores abans de la sortida del nou vol i el tancament del taulell de facturació 40 minuts abans de la sortida del nou vol (excepte Roma, que tanca 55 minuts abans de la sortida del vol). Recorda que el servei d'avançament del teu vol està sotmès a la disponibilitat de places. Quins vols puc avançar? - Als aeroports d'Espanya: aquest servei estarà disponible per a tots els vols que tinguin més d'una freqüència al dia. - A la resta d'aeroports: podràs avançar el teu vol si viatges des de Roma (FCO), Milà (MXP), Londres (LGW), París (ORY) i Venècia (VCE). Check-in instantani Quan acabis de fer la teva reserva, juntament amb el missatge d'e-mail de confirmació rebràs les targetes d'embarcament del teu vol (Aquest servei només està disponible si els aeroports de la teva reserva permeten el servei de check-in online). Càtering a escollir a bord Durant el vol, tria l'snack, l'entrepà o la beguda que vulguis. Carril ràpid en filtre de seguretat T'estalviaràs fer cua al filtre de seguretat als aeroports de Barcelona, Berlin-Tegel, París (Orly), Brusel·les i Amsterdam presentant la teva targeta d'embarcament a la zona marcada com "Carril ràpid". Sales VIP a l'aeroport Presenta la teva targeta d'embarcament a la sala VIP de l'aeroport de Barcelona per gaudir d'accés a la sala VIP, disponible als aeroports de Barcelona, Madrid, Mallorca, Alacant, Màlaga, Amsterdam, Brussel•les, Roma, Milà, Lisboa, Estocolm, Göteborg, Hamburg, Berlín, París i Cardiff a partir del mes de juny. Servei Avança el teu vol al web i al mòbil Avança el teu vol per un altre que surti el mateix dia totalment gratis a través de la nostra pàgina web o des del teu mòbil. Combina les tarifes Possibilitat de triar diferents tarifes per a l’anada i la tornada.


text: Durant tot el dia d'avui he anat rebent imputs del primer congrés internacional que es fa sobre l'harmonia entre gastronomia i vi amb grans ponents. Els parlaré del que han dit alguns dels protagonistes ja que he renunciat a assistir a aquest acte després que l'agència de comunicació Mahala m'hagués retret que no hagi fet esment en una noticia al fet que Torres patrocinava l'esdeveniment. Alguns dels portals catalans de vins no han penjat res encara a aquestes hores sobre l'esdeveniment. L'admirat blocaire Joan Gómez Pallarés ens adverteix a http://www.devinis.org que vol estar a l'alçada de l'organització (Torres i Mahala), i dels convidats mentre ens parla del sopar previ d'ahir a la nit al Palauet Albéniz de Barcelona al seu bloc. El primer en fer nota de premsa, però, avatçant-se a una organització que encara és hora que faciliti cap mena de conclusió, ha estat la Generalitat, ja que el conseller d'Agricultura, Josep Maria Pelegrí, ha estat l'encarregat de clausurar un congrés que ha comptat amb l'assistència de prop de 250 professionals. En el decurs de l’acte de cloenda, el conseller Pelegrí ha elogiat la iniciativa de Cellers Torres i s’ha felicitat de la gran participació internacional en la jornada. Al mateix temps, ha volgut lloar la tasca de trobar una harmonia entre el vi i la gastronomia.També s’ha referit Pelegrí al fet que el congrés hagi tingut lloc a Catalunya. En aquest sentit, ha dit que “som una terra de bons vins i bona gastronomia reconeguda internacionalment, i en els dos àmbit es distingim per la innovació i les propostes creatives, propostes que saben combinar la tecnologia amb la tradició i el potencial dels nostres bons productes”. El conseller ha recordat igualment que Catalunya disposa de 12 Denominacions d’Origen (DO) vitivinícoles, i que moltes d’elles es troben en un moment bo de prestigi i popularitat, gràcies a treball conjunt entre l’Administració agrària i els cellers productors. Finalment, Pelegrí ha afirmat que “els grans productes vitivinícoles catalans, els vins i el cava, els hem relacionat molt bé amb el món de la restauració i el turisme, en el marc de la dieta mediterrània, de la qual Catalunya n’és bressol”. Per Twitter (només faig una selecció) hem sabut des de Mahala que Pelegrí ha dit que "Miguel A. Torres es un ejemplo de emprendedor, de persona creativa", mentre que José Roldán Tapia ha manifestat que l'esdeveniment "ha superado cualquier expectativa". També a través de Twitter, el director de Cuina, Josep Sucarrats i Miró, ha recollit diverses intervecions tan assenyades com la de la MW Jancis Robinson: "No hem parlat de preus. I hem d tenir en compte el consumidor. Qui demana vins de 100€ és que no els paga ell". Per la seva banda, Verema també ha piulat a Twitter per dir: "Cata de clausura con vinos de Primum Familiae Vini, gran colofón del #WineCulinary organizado por @bodegastorres". Els elogis de Verema també han estat expressats en un altre tuit: "Interesantísima propuesta de vinos de @bodegastorres en el #WineCulinary pic.twitter.com/07I59QBS". Jaume Martí, el director de màrqueting de la cooperativa Agrícola Sant Josep de Bot, ens ha seleccionat una frase del sumiller Josep Roca: "prefiero "armonía" a "maridaje": se refiere a composición, a los acordes, a la oposición de cualidades". També ha piulat Primum Familia Vini per dir coses com aquesta: "Mas la Plana 2003, great vintage drinking well now" (cal recordar que aquesta anyada va ser extremadament càlida!). La mateixa Jancis Robinson també ha piulat: "Kind of Torres to organise #WineCulinary in Barcelona today - suitable for both @artoftherestaur & me". El Wine & Culinary International Forum ha tingut un destacat ressò mediàric. Fins i tot s'ha vist el president d'honor de Torres, Miguel A. Torres, lloant en declkaracions a TV3 el gaudi d'un vi acompanyant un àpat. Des de Mahala han enviat minuts després que la Generalitat una nota de premsa en castellà descriptiva de l'assistència, però sense donar detalls de fons: Barcelona ha acogido hoy el Wine & Culinary International Forum, el primer congreso internacional sobre la armonía y las interacciones entre el vino y la gastronomía, así como la complementariedad de ambos en los menús gastronómicos. El evento, patrocinado por Bodegas Torres y dirigido al público profesional, ha tenido lugar en el Hotel ME Barcelona. El programa del congreso ha sido elaborado gracias al reconocido Comité Asesor del Forum, integrado por Josep Roca, François Chartier, Nick Lander y Víctor de la Serna. A la jornada han asistido 240 profesionales del mundo del vino y la gastronomía como Meritxell y Toni Falgueras del Celler de Gelida, Juan Antonio Herrero del Restaurante Lágrimas Negras, Joan Ras, Presidente de la Acadèmia Catalana de Gastronomia, Rosa Esteve del Grupo Tragaluz, Juli Soler de El Bulli, Marie Louise Bayols de Lavinia, Isabel Brunet de Monvínic o Joan Carles Ibañez del Lasarte, entre otros, así como sumilleres procedentes de países como Holanda, Canadá, Finlandia, Noruega, Suiza y Reino Unido. Se trata de la primera ocasión que se realiza un evento de estas características donde los sumilleres, cocineros, bodegueros y catadores más reputados del mundo han debatido de la forma más objetiva y científica posible la realidad sobre la complementariedad entre la comida y el vino, un evento que ha sido posible gracias a Bodegas Torres y a su gran interés por difundir e investigar sobre la cultura del vino. En palabras del laureado chef Alain Senderens, “para pensar los platos, el vino nos hace progresar y mejorar”. Entre los ponentes que han participado en la jornada cabe destacar la presencia del peruano Gastón Acurio, que ha mostrado los retos del vino en la cocina fusión; Josep Roca, que ha hablado sobre la profesión del sumiller; François Chartier, que ha explicado la ciencia aromática de la cocina y el vino; por su parte, Alain Senderens ha revelado las experiencias en las que el vino ha inspirado a algunos de sus platos; y para finalizar Jancis Robinson, Nick Lander y Víctor de la Serna han debatido sobre el lugar que ocupa el vino en el restaurante. Asimismo, el congreso ha ofrecido a los asistentes una cata monográfica de los vinos de las bodegas pertenecientes a la asociación internacional Primum Familiae Vini.


text: Música rap El rap (nom originat en l'acrònim de l'anglès Rhythm And Poetry o Rage Against Police) és un estil musical basat amb rimes que sorgeix als barris negres novaiorquesos vinculat des de principis dels 80 als ambients de la cultura hip hop. Si el hip-hop es va distingir per evolucionar a partir de les formes primigènies de la música religiosa de la comunitat negra dels Estats Units, a través d'una expressivitat laica i popular que es va conciliar molt sovint amb el funk, el rap es desenvolupa sobretot per dues vies: trenca els seus llaços amb el funk i la música disco de consum, accentua la seva relació amb el break dance alhora que radicalitza els seus signes d'identitat de la cultura del carrer, mitjançant formes autònomes i un llenguatge específic i combatiu. Història[modifica | modifica el codi] En les seves primeres manifestacions, i seguint la pauta break, el rap va sorgir de les operacions que en les sales de ball executava un disc joquei utilitzant un o diversos temes, per tal d'aconseguir de les interrupcions i barreges resultants, una composició que servís com a vehicle sonor a la recitació del solista o, més sovint, a un nodrit conjunt d'intèrprets. L'agulla del tocadiscs, en conseqüència, es convertia en un element fonamental dels temes rap i mitjançant les ràfegues breus i reiteratives, esquitxades d'arrossegades rítmiques, emfatitzant rimes que es nodreixen d'argots, efectes onomatopeics, bromes i consignes, es desencadenava un joc de rèpliques i contrarèpliques molt suggestiu, que al seu torn es complementava amb provocatives escenificacions. Aquests trets essencials del rap, especialment tot el que es refereix a les seves lletres, tenen el seu origen en les fórmules publicitàries emeses per ràdio i televisió on dues o més persones conversaven col·loquialment sobre un producte, combinades amb les remescles de música disco que els joves negres, hispans i chicanos utilitzaven per ballar i divertir-se a l'aire lliure als ghettos. Per això el rap va tenir en els seus començaments un àmbit limitat, ja que rares vegades penetrava en l'àmbit de les discoteques, copades per temes comercials també interpretats per negres. El tema Rapper ́s delight, de Sugar Hill Gang, editat l'any 1979, va ser una de les composicions estrella d'aquest estil, que s'inscrivia en l'àmbit eclèctic practicat per bandes fundacionals com Afrika Bambaata and The Soul Sonic o el més radical de Grandmaster Flash and the Furious Five. Però és a partir dels anys 90 quan els àlbums rap aconsegueixen una presència regular a les llistes d'èxits de la revista Billboard i l'estil es diversifica, atraient a les seves files d'adeptes a músics blancs. Vegeu també[modifica | modifica el codi] |A Música raphi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Monotelisme |A aquest article li manca una segona llegida per acabar de revisar la traducció. Col·laboreu-hi!| El monotelisme va ser una doctrina religiosa del segle VII que admetia a Crist dues naturaleses, la humana i la divina, i una única voluntat. El monotelisme tractava de ser una solució de compromís entre l'ortodòxia cristiana i el monofisisme. Predicat pel patriarca Sergi I de Constantinoble, va ser condemnat el tercer concili d'aquesta ciutat, celebrat entre els anys 680 i 681, en el qual es va establir la doctrina catòlica de les dues voluntats. Taula de continguts Dificultats doctrinàries[modifica | modifica el codi] L'amenaça dels Perses a l'Imperi Bizantí, a la qual després es va unir la dels àrabs, va moure al segle VII a un nou intent de guanyar als monofisites mitjançant un edicte dogmàtic. La situació era realment perillosa ja que els perses havien conquerit Capadòcia i Egipte. En aquestes circumstàncies, el patriarca Sergi de Constantinoble va intentar venir en ajuda de l'emperador Heracli, vencedor dels Perses, elaborant un pla de mediació segons el qual no s'havia parlar precisament d'una doble naturalesa en Crist, sinó més bé d'una energia i una voluntat («Monona the lema», d'aquí el nom). Aquesta manera d'expressió no era fals, si es volia dir amb això només que en Crist no és possible oposició entre la seva voluntat humana i la seva voluntat divina. Però era inexacte, i un monofisisme vetllat, quan es referia a la integritat de la naturalesa humana en Crist, en negar, o fins i tot només fosc, la realitat de la seva voluntat humana. Justament això afectava els monofisites, que no volien acceptar sense reserves la humanitat de Crist, ja que la pensaven dissolta en la Divinitat. Conferències de Sergi amb bisbes monofisites millorar la situació, especialment amb el bisbe Cir de Fasis de Laci, l'actual Sebastopol. A 631 Cir va ser promogut a patriarca d'Alexandria; allà va aconseguir reconciliar una part dels monofisites. Es va confessar «una energia divina i humana». Nous èxits entre els monofisitas de Armènia i fins i tot de Antioquia, a 633 van augmentar la confiança que s'estava sobre el camí recte, però un monjo de Palestina, Sofroni, es va adonar del perill que tancava enfosquir la veritable doctrina i pregar a Cir, que li havia informat de les conferències i els seus resultats, i després al mateix Sergi, que s'apartessin de l'error. Per la seva banda va suportar en silenci la contradicció fins que a 634, patriarca de Jerusalem, va considerar el seu deure primerament aclarir la qüestió en un sínode que va convocar i després enviar una carta sinodal a Sergio ia altres patriarques i també al papa Honori I (625-638). En aquesta carta es confessava la doctrina de les dues energies i dues voluntats. Sergio es va afanyar a escriure a Honorio que Sofroni introduïa una confusió amb la doctrina de les dues voluntats en Crist, i li va demanar el seu dictamen. Però Honori, que no apreciava l'abast teològic de la controvèrsia, va contestar que l'excessiu zel de Sofroni era, en efecte, vituperable i que no tenia sentit parlar de dues maneres d'actuació en Crist, ja que les dues voluntats, divina i humana, anaven una darrere d'una altra, d'acord al que el mateix Senyor ensenya quan diu «he vingut no per fer la meva voluntat, sinó la del meu Pare» (Jn 6, 38), o «s'aparta de mi aquest calze, però no es faci la meva voluntat, sinó la teva »(Mc. 14, 36). Sofroni i Ciro van haver de apartar-se de la qüestió. Aquest era el llenguatge del cura d'ànimes, no el del teòleg. Ara Sergio va resumir la seva doctrina en una prudent formulació, publicada per l'emperador Heracli, en 638, en una «Ekthesis" o explicació, que van acceptar la major part dels bisbes d'Orient, i entre ells els nous patriarques de Constantinoble i Jerusalem (Sofronio i Sergio havien mort en el mateix any, així com Honori) i el patriarca d'Antioquia, aquest resident a Constantinoble perquè la seva seu havia estat presa pels àrabs. Els successors d'Honori - Joan IV, procedent de Dalmàcia (640 - 642), i el grec Teodor I (642 - 649) - van veure més agudament. En la mateixa Constantinoble van tenir l'ajuda del savi Màxim, que, nascut de noble família, havia deixat el servei de la cort per fer-se monjo. A l'oposició dels Papes contra la «Ekthesis» haver d'agrair que Constantí III Heracli (641 - 668), successor d'Heracli, la revoqués encara que en forma no afortunada, imposant mitjançant la seva «typos »un silenci general. Martí I (649 - 653), italià de naixement, però familiaritzat amb l'ambient de Constantinoble on havia residit com apocrisiari, es va pronunciar en el sínode de Roma (649) per les «dues voluntats i dues maneres d'obrar naturals» en Crist. Era el temps en què per causa dels àrabs, l'Església d'Orient, en la seva major part, havia sortit ja fora del cercle del poder imperial. Rol d'emperador[modifica | modifica el codi] Tant més susceptible era l'Emperador; va veure infidelitat política en la conducta del Papa, el va fer portar en 653 a Constantinoble i retenir i tractar durament. Volia ja fer-ho executar, però es va decidir finalment bandejar-ho a Cherson, a la Crimea. Allí va morir Martí el mateix any. També mitjançant un dur exili va voler l'Emperador doblegar Màxim ia dos joves monjos que li auxiliaven, tots dos de nom Anastasi. Els seus patiments van durar prop de deu anys. A 662 un últim judici va conduir a flagelar, tallar la mà dreta i arrencar la llengua a Màxim. Així, mutilat, se li va bandejar a Lacium, a la Còlquida. Allà va sucumbir als seus patiments encara en 662. L'Església el venera corn Sant Màxim Confessor. Sota la pressió de l'Emperador, els Papes Eugeni I (654 - 657), Vitalià (657 - 672), Deodat II (672 - 676) i Donus I (676 - 678), tots d'origen italià, es van abstenir de donar explicacions però, van evitar adherir a l'emperador, i la ruptura romandre. El perill de l'Estat, finalment, va fer desitjar a l'emperador Constantí IV (668 -685) la pau amb l'Església. El Papa Agató (678 - 681), grec de Sicília, va venir a trobar. Un sínode celebrat per ell a Roma, que era la coronació d'una sèrie d'ells en diferents comarques d'Occident, va disposar una ambaixada a Constantinoble, que va portar amb si un escrit doctrinal del Papa sobre les dues naturaleses en Crist. Així mateix, enviats dels patriarques d'Alexandria i Jerusalem, i fins i tot del patriarca d'Antioquia, es van trobar en el sínode de Constantinoble. Aquest va ser el sisè concili general. El Concili de Constantinoble III (Sisè Ecumènic)[modifica | modifica el codi] Va celebrar les seves sessions des de novembre de 680[1] fins a setembre de 681 i van assistir-hi aproximadament 170 bisbes. El Papa Agató presenciar l'acabament; va morir al gener de 681. El seu successor va ser Lleó II (682 - 683), novament sicilià. El concili acord amb l'epístola de Agató, va condemnar la doctrina monotelista i va declarar que en Crist s'han de reconèixer dues «voluntats naturals i dos naturals maneres d'actuar, indivisos, incanviables, inseparables, inmezclables». El patriarca d'Antioquia, que va romandre en l'error, va ser destituït. El concili anatemitzava als «causants de la nova heretgia»: Sergio, Ciro i altres, entre ells el Papa Honori, «perquè s'ha trobat que en la seva carta a Sergio ha seguit en tot l'opinió d'aquest i ha aprovat la seva impia doctrina », o segons va ser formulat en el cànon final,« que l'ha seguit en els seus errors ». Com en la instrucció dels llegats pontificis no es contenia sobre la condemnació d'Honori, aquesta no es pot sense més atribuir a Roma. A la confirmació de l'acord del concili per l'emperador Constantí IV i el Papa Lleó II diu la redacció imperial, a grec: «que no s'ha esforçat a conservar pura aquesta seu amb la doctrina de la tradició apostòlica, sinó que mitjançant profà abandonament ha permès que sigui tacada la fe intacta »i en la redacció llatina, més breument:« que no ha purificat aquesta seu amb la doctrina de a tradició apostòlica sinó que ha intentat soscavar mitjançant un profà abandonament la fe intacta ». Més suau, i amb seguretat justament, la participació de l'acord del concili per Lleó II als bisbes espanyols va expressar «que no va apagar des d'un principi la flama de la doctrina herètica, com convenia a l'autoritat apostòlica, sinó que per negligència la va permetre augmentar ». La decisió del sisè concili general significa la fi de les diferències cristològiques, és a dir de les lluites entorn del problema de la unió de les dues naturaleses en Crist. L'error es va extingir, excepte en una petita resta, aïllat, de cristians de llengua siriana, que s'agrupaven al voltant del monestir de Sant Maró al Líban. Els maronites s'han adherit novament a Roma en el segle XII. La responsabilitat d'Honori[modifica | modifica el codi] La condemna d'Honori amb aquesta claredat no s'havia aconseguit sense l'influx dels orientals, participants gairebé exclusius en el concili, que desitjaven descarregar sobre el Papa romà tota la responsabilitat. Aquesta condemna s'ha gravat profundament en la memòria de l'Església, i es comprèn que tingués més tard un important paper en la discussió sobre l'autoritat dogmàtica del Papa fins el Concili Vaticà. Com revelen les pròpies declaracions d'Honorio, ell entreveia la veritable doctrina. No va ser de cap manera un heretge en l'actual i rigorós sentit de la paraula, que antigament tenia un més general, el judici del concili sobre ell va ser més aviat massa enèrgic que enterament just. Referències[modifica | modifica el codi] - Denzinger, Heinrich Joseph Dominicus. Enchiridion symbolorum: definitionus et declarationus de rebus fidei et morum (en llatí), 1963, p. 238.


text: Riera de Magòria.14/11/2012 Neix la primera col·lecció de monografies d’història local dels nostres barris, precedida d’una gran expectativa. El primer llibre de la col·lecció Riera de Magòria, Del somni al silenci. República i guerra civil, escrit per Agustí Giralt i prologat per Matthew Tree, es presenta dilluns 3 de desembre a les 19.30 h a la sala d’actes de Cotxeres de Sants. Aquesta col·lecció està coordinada pel Secretariat d’Entitats i vol esdevenir una eina important de difusió de la història dels nostres barris. Pròximament s’anunciaran noves publicacions de la col·lecció, ja en marxa. Ja a la venda a Cotxeres de Sants Preu 18 €. Altres punts de venda: La Ciutat Invisible, Abacus d’Hostafrancs, llibreria Vicky, ...


text: L'exnadadora de sincronitzada Gemma Mengual ha responsabilitzat l'exseleccionadora de l'equip espanyol, Anna Tarrés, de la seva retirada, assegurant que, quan va intentar tornar a l'equip després del seu embaràs, es va trobar "amb una paret" que no li feia feliç. "Competir em feia feliç. Trobar-me amb una paret no em compensava. Em feia estar malament", ha asseverat Mengual en la presentació del seu llibre "L'aigua o la vida". En l'acte, al que hi ha assistit el president de la Federació Espanyola de Natació, Fernando Carpena, i familiars de la nedadora, Mengual ha relatat que Tarrés no li va posar "les coses fàcils" després de la seva maternitat i ha negat que li tingui "rancor" a la persona que, segons la seva opinió, més ha fet per la natació sincronitzada espanyola. "No vaig trobar el suport que pensava que em trobaria quan vaig decidir tornar a la piscina. No ho dic des del rancor, però Anna va ser una paret", ha puntualitzat. Així mateix, ha afirmat que en 2012 no va revelar els motius reals de la seva retirada "per respecte" a les seves excompanyes, ja que s'estaven preparant pels Jocs Olímpics de Londres. "M'ho vaig callar per respecte a les meves companyes. Volia marxar contenta perquè creia que havia pres la decisió correcta. Però ara crec que ho havia d'explicar", ha puntualitzat. Així mateix, Mengual s'ha mostrat convençuda que hauria pogut participar als Jocs de Londres i al Mundial de Natació de Barcelona, que se celebra al juliol que ve, si Tarrés li hagués posat les coses més fàcils. Sobre la seva relació amb Tarrés, ha confessat que "era una part molt important" de la seva vida, fins a tal punt que, segons ha dit, la tenia "molt controlada". "Li havia de demanar permís per a tot. Jo estava dins la dinàmica i ho acceptava, però això no vol dir que hi estigués d'acord", ha dit. En aquest sentit, Mengual ha reconegut que "potser hauria d'haver imposat" el seu criteri en algunes decisions de Tarrés, encara que, segons la seva opinió, era la millor senda per obtenir les medalles.


text: La Setmana Santa mataronina no és solament un conjunt d’actes religiosos, és una celebració on la tradició i les expressions culturals hi tenen un paper capital. Aquest any, a Mataró, s’han realitzat 43 activitats organitzades per les confraries i germandats, algunes de les quals enguany celebraven el vint-i-cinquè aniversari de la seva fundació. Estem doncs, davant d’un festa arrelada com ho demostra el fet que vuit dies abans de Rams ja es feien processons a Cirera, els Armats representaven “La Passió, últims dies de Jesús”, i diverses confraries celebraven eucaristies i actes religiosos. Segurament, la Processó General de Divendres Sant, amb els Armats seguits d’una dotzena de passos desfilant durant quatre hores pels carrers de la ciutat, amb la participació activa de més de 1.200 persones, és l’acte més rellevant de la nostra Setmana Santa. Però la Processó del Prendiment del Diumenge de Rams, amb la pujada de les Escaletes, l’Homenatge a la Ciutat dels Armats el Dijous Sant, la Matinal de Saetas del Diumenge de Rams o la processó de Dijous Sant al barri de Cerdanyola, a la qual hi participen els passos de la Verònica, Nuestro Padre Jesús Nazareno i Nuestra Señora de la Esperanza, són actes vius on cada cop hi participa més gent. Algú podria pensar que les processons a Mataró són un invent recent, de fa 25 anys. No és així. Estem parlant d’una tradició d’arrels profundes que en alguns casos superen els 300 anys d’història. Dos exemples: el de la Venerable Congregació dels Dolors, que enguany ha tornat a sortir al carrer després de més de 40 anys de no fer-ho; o els Armats, que aviat commemoraran els 310 anys de la seva creació. Per tot plegat, el Ple Municipal va aprovar, aquest abril, iniciar el procés per atorgar a la Setmana Santa mataronina (la segona que mou més gent de Catalunya) el reconeixement de Patrimoni Cultural de la Ciutat, igual que les Desfilades dels Armats i els Pastorets. Però la característica més important de la nostra Setmana Santa és que hem sabut fer compatibles processons històriques i costums heretats d’altres llocs de la península. En definitiva, que hem estat capaços de definir un model propi basat en la integració, en la suma, en la conciliació de costums i tradicions diferents. Un model que ens enforteix com a ciutat i ens cohesiona com a societat.


text: Arran de la sentència del Tribunal Suprem El títol de grau, una qüestió de noms La sentència dictada recentment pel Tribunal Suprem sobre els títols atorgats pels centres d’ensenyaments artístics superiors ha sembrat de dubtes i temors sobre les conseqüències futures que se’n podrien derivar. Hi ha qui en minimitza els efectes, argumentant que es tracta d’una simple qüestió de nomenclatura; i hi ha qui en canvi hi veu un pas enrere en l’equiparació dels estudis musicals com unes carreres en perfecta sintonia amb les universitàries. Per tranquil·litzar els ànims i ressituar la problemàtica que es va produir a partir de la demanda interposada per la Universitat de Granada, cal recordar les paraules del director de l’Escola, Josep Borràs, en la línia del que sostenen altres autoritats acadèmiques al respecte: “Aquestes sentències conclouen que els centres d'ensenyaments artístics superiors no poden oferir títols de Grau i ha declarat nuls alguns dels articles del Reial decret que n’ordena els estudis i la titulació. No obstant, la sentència remarca explícitament que, tal com determina la LOE, els títols artístics superiors són equivalents a tots els efectes, acadèmics i professionals, als títols universitaris de Grau i que, llevat de la denominació, el contingut dels articles 11 i 12 resulta conforme a dret. Així doncs, en cap cas ha quedat qüestionada ni l'estructura ni el contingut dels plans d'estudis i, menys encara, la completa equivalència dels títols artístics superiors amb els graus universitaris.” Per tant, la sentència no ha de provocar ni grans ni petits canvis en el disseny d’uns estudis que, des de fa dos cursos, l’ESMUC està desplegant. Tampoc no ha de revertir en cap disminució de les oportunitats professionals i acadèmiques que la nova titulació superior –ara per ara sense nom– ofereix. Això sí, caldrà solventar el buit que deixa la denominació de grau, sense oblidar que la qüestió dels noms no és tan ociosa com es podria pensar. Comments Completa equivalència Log in to comment.


text: «Volem que es pugui accedir a la cultura sense descarregar arxius de forma il·legal» ENTREVISTA. Inaugurem una sèrie d'entrevistes a partits que es quedaren a les portes del Parlament de Catalunya. Entre ells, hi ha partits ben peculiars, com els Pirates de Catalunya. Joan Rovira Forns (Barcelona, 1947), professor emèrit del Departament de Teoria Econòmica de la Universitat de Barcelona, va començar a militar al Partit Pirata de Catalunya fa aproximadament un any i, des del gener, n’és el tresorer. Professionalment, ha treballat en recerca i consultoria en el camp de l'economia de la salut i les polítiques de medicaments per a entitats nacionals i internacionals. Amb Rovira parlem dels tres eixos dels pirates catalans: la promoció de la democràcia directa, la transparència de l'Administració i els drets dels internautes. Els Pirates van rebre la confiança de 6.451 catalans (0,21% dels vots) en les eleccions al Parlament de Catalunya del 2010. 134 d'aquests vots van sortir del Bages. Per què va decidir dedicar-se a la política? Jo havia estat en política en un sentit ampli, però fins que no vaig entrar a Pirates no havia militat en cap partit ni organització. Tota la vida he estat amb més o menys dedicació amb activitat de contingut social i polític: associacions, ONG, escoles cooperatives... Però mai m’havia sentit prou representat per cap partit i, al final, ja no sabia a qui votar. Ni els partits suposadament d’esquerres, amb les corrupcions que hi havia i com actuaven, no m’enganxaven. I per què al Partit Pirata? Concretament va ser la meva filla la que em va animar. D’entrada, això de Pirates, ho veia amb la impressió que encara té molta gent: que és un grup de gent freak dels ordinadors que només s’interessen pels drets a la xarxa. Però la meva filla, que ja feia quatre mesos que hi militava, em va dir que m’ho mirés perquè realment és un partit que busca la democràcia directa i participativa que jo sempre he defensat i que m’ha fet allunyar dels partits tradicionals. Vaig anar a algunes reunions i fa un any, abans de les anteriors eleccions, vaig entrar-hi. Vaig fer-hi algunes cosetes i, a les últimes eleccions que vam fer dins el partit, em vaig presentar a la junta de tresorer i aquí estic. I aquest sistema de democràcia és possible en una societat tan diversa com la nostra? Hi ha una mena d’expectativa i esperança perquè no sabem que passarà en el futur. Creiem que la democràcia directa representa millor l’aspiració històrica de tota la gent que s’han mobilitzat i lluitat per a la democràcia. Però és veritat que a una societat molt multicultural com l’espanyola pot ser més difícil d’implantar que a un país més homogeni com Noruega. Tot i així, penso que hi ha moltes línies de progrés obvi que es poden dur a terme per acostar- nos a una democràcia més participativa. Fins on arribarem? No ho sé. Espot propagandístic dels Pirates de Catalunya La Llei de Transparència política és un pas endavant en aquest aspecte? Aquesta llei està per sota de les aspiracions que tenim la gent que volem més transparència. És impresentable que una llei de transparència no sigui transparent amb el que diu la gent. Es va dir que tothom qui volgués podia fer propostes, però ara sembla que això no es posarà en coneixement públic. Per això, juntament amb AXES info, ens estem plantejant fer una acció en aquest sentit i portar-ho a la premsa. A Europa només queden Lituània, Xipre, Malta... països molt petits sense una llei de Transparència que et doni el dret com a ciutadà d'anar a demanar informació a les administracions públiques. Així, doncs, democràcia directa i transparència política serien la solució? Amb coses com aquesta es pot avançar moltíssim. Ara, que jo pensi que això és la solució a tots els problemes tampoc és veritat. Per exemple, Suïssa és un país que internament és relativament democràtic. Sembla molt democràtic, però va ser un dels últim països on les dones van poder votar. Com que tradicionalment només votaven els homes, amb el sistema de democràcia directa, es posava a votació i ho rebutjaven. Que hi hagi democràcia directa no vol dir que tot s’arregli, però, com a mínim, tothom hi pot dir la seva. Quan tothom hi diu la seva, com es pren una decisió? Jo no crec gaire en aquests plantejaments assembleistes una mica ingenus que aposten per discutir-ho tot en assembles. No tot poden ser assemblees. D'ESQUITLLENTES Quin és el seu llibre preferit? Cien años de soledad, de Gabriel García Márquez, en literatura i, en política, Prosperidad sin crecimiento, de Tim Jackson. A quin lloc li agradaria perdre's? A qualsevol ciutat que no conegui. Quin plat prefereix trobar-se a taula? Un bon pa amb tomàquet i una truita. Què és el primer que li passa pel cap de bon matí? Ostres, un altre dia. Que bé! Quina cosa se li fa insuportable? La manca d’estimació de la gent cap al seu voltant. L’egoisme extrem de la gent. Quina és la seva assignatura pendent? Llegir molts llibres, sobretot clàssics. Qui és el seu referent en el món de la política? Els líders haurien de ser més locals, que són realment els que motiven els altres perquè s’impliquin. És més de dretes o d'esquerres? Em defineixo com una persona més d’esquerres. Si he de votar, votaré des de socialistes cap a l’esquerra, incloent-hi verds. Pirates té un programa força concret... Quan els partits pirates van començar al voltant del tema de les llibertats i els drets a Internet, alguns d’ells s’han quedat així i altres s'han anat ampliant cap a temes de transparència, contra la corrupció, evitar els abusos dels drets de la propietat intel·lectual... com és el nostre cas. L’ideari que teníem en un principi era gairebé uns principis que qualsevol partit polític, excepte algun neonazi, podria acceptar. Això no ens definia i havíem de concretar més. Però tot això necessita temps. És un tema que tenim pendent i que ja s’està començant a discutir. Hi ha qui creu que no és necessari que tots els partits es posicionin en tot de forma clara. També pot haver-hi lloc per a uns partits més monogràfics, que puguin treballar en coalició. Parlem de la propietat intel·lectual. La problemàtica que hi ha és molt similar amb la de les patents mèdiques. Es creu que, si no hi ha una propietat intel·lectual i no afusellem tots els que no la respecten, això serà un desastre i s’acabarà el progrés. Hi ha solucions, per exemple servidors com Spotify, que tu pagues una mica per accedir als continguts. Ara bé, és molt difícil trobar una alternativa que permeti als creadors seguir guanyant les milionades actuals. Tampoc és necessari que guanyin tants diners. Normalment, qui es dedica a la cosa artística està disposat a fer-ho per menys diners perquè li dóna unes satisfaccions diferents a les de qui està treballant a una fàbrica. En el camp dels escriptors i cineastes encara s’hauria de parlar. No en tinc la solució. Quin paper juga aquí el progrés tecnològic? El progrés tècnic va portant uns canvis que no es poden parar. És el mateix que va passar amb els ludites, els encarregats de fer anar els telers manuals. Quan van començar a aparèixer els primers telers automàtics, se’ls acabava la feina. Van cremar fàbriques per evitar-ho. Amb Internet i la capacitat de copiar, que la solució sigui tenir a tothom vigilat i amenaçat no crec que sigui el més adequat. Què proposa Pirates? No pretenem que la gent delinqueixi sinó que es canviïn les lleis perquè la gent pugui descarregar-se arxius sense haver-ho de fer de forma il·legal i perquè es busquin nous mecanismes per controlar els drets de propietat intel·lectual. L’important és que es pugui tenir accés a la cultura. Creu que el Partit Pirata tindrà algun dia el mateix poder a Catalunya que a Alemanya, on ja té representació al parlaments dels estats federats de Berlín i el Sarre? Catalunya, històricament, ha sigut un país de moviments associatius i llibertaris. La CNT, per exemple, abans de la Guerra va muntar un sistema d’autogestió. Per tant, podríem dir que hi ha una tradició històrica no gaire allunyada del que planteja Pirates. [Pirates acull] gent alternativa que no en té prou, de queixar-se, sinó que té capacitat d’organitzar-se en ateneus i cooperatives. Catalunya no em sembla un lloc en què, per tradició i cultura, [Pirates] no pugui tenir-hi una certa implantació si els que ho volem fer som convincents i enganxem. Pot tenir recorregut, però que pugui treure més d’un 50% del vots és una mica agosarat. BLANC O NEGRE El govern espanyol ha d'injectar diners a la banca? Sí. Catalunya necessita un complex com Eurovegas? No. Catalunya ha d’imposar el pacte fiscal? No. La solució de la crisi passa per engegar la màquina de fer diners? Sí. Els indignats afirmen representar el poble i no els ha escollit ningú. S’hi sent representat? Sí.


text: Passejada d ́una hora de duració amb una de les hípiques més prestigioses del món de cavall ( El caballo y su Arte ) que es troba just a l ́entrada del parc natural dels aiguamolls de l ́empordà. Hi havia una vegada una caputxeta vermella que vivia en una masia de l'Alt Empordà ... i ara tambe amb bicicleta


text: |Abstract: ||La funció d'aquesta assignatura es iniciar l'estudiant en la resolució de problemes de traducció de textos no especialitzats en llengua estàndard de diferents tipus (narratius, descriptius, conceptuals, argumentatius i instructius). En acabar l'assignatura l'estudiant serà capaç de: Demostrar que posseeix i comprèn coneixements sobre els principis metodològics bàsics que regeixen la traducció, els aspectes professionals i instrumentals bàsics, i els problemes bàsics de contrastivitat de la combinació lingüística. Aplicar aquests coneixements per resoldre problemes bàsics de traducció de gèneres no especialitzats en llengua estàndard de diferents tipus.


text: Convenientment situat a Bali, Sanur Avenue és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. A només 2.0 km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Palau Kesiman, Riu Ayung, Danes Art Veranda. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Bali. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Zones públiques amb Wi-Fi, servei de llançadora, servei d'habitacions, habitació familiar, s'admeten animals de companyia. Les comoditats de l'hotel han estat cuidadosament seleccionades per a satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb connexió sense fils a internet (cortesia), aparell de televisió, habitacions per a no fumadors, dutxa i banyera separades, TV satèl•lit/cable a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sanur Avenue és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Bali. Festa religiosa Nyepi Tingueu en compte que l'illa de Bali celebra el dia de Nyepi (Dia del silenci) cada any durant les dades que es mencionen més endavant. El Nyepi (Dia del silenci) és un dia de silenci absolut a tota l'illa. No es permet realitzar activitats a l'exterior, incloses les entrades i sortides dels hotels. 23 de març de 2012 | 12 de març de 2013 | 31 de març de 2014 | 21 de març de 2015 | 9 de març de 2016 | 28 de març de 2017


text: Si el que està buscant és per un hotel ben situat a Koh Lanta, no busqui més enllà de Lanta Mermaid Boutique House Hotel. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 2. Km, i normalment només es triga 180 minuts per arribar a l'aeroport. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Lanta Mermaid Boutique House Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen transport hotel/aeroport, restaurant, aparcament de cotxes, botigues a l'hotel, bugaderia. Lanta Mermaid Boutique House Hotel acolleix 18 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com connexió sense fils a internet (cortesia), balcó/terrassa, empolles d'aigua de cortesia, accés a internet (sense fils), aire condicionat. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Lanta Mermaid Boutique House Hotel.


text: Notícies Dilluns 28.01.2013 06:00 Els 'homes de negre' aterren a Espanya Hi van per segona vegada, per supervisar les injeccions de diners rebudes a partir del rescat bancari El grup d'experts i representants del Fons Monetari Internacional (FMI), coneguts per 'homes de negre', arribaran avui a Espanya en una nova missió per a controlar i avaluar la reforma del sector bancari. La missió forma part de l'acord signat el juliol de l'any passat amb l'eurogrup, pel qual l'estat espanyol rebia una injecció de diners per al rescat bancari. En contrapartida, Espanya es comprometia a facilitar a la Comissió Europea, al Banc Central Europeu i a l'FMI tota la informació necessària per a supervisar i fer un seguiment de la reforma financera. Els 'homes de negre', que ja van fer un primer estudi l'octubre passat, romandran cinc dies a Madrid i elaboraran un segon informe que es farà públic a principi de març. En concret, analitzaran la gestió de les injeccions de fons europeus que han rebut les quatre entitats nacionalitzades: Bankia, Novagalicia, Catalunya Banc i Banc de València. Segons fonts de l'FMI recollides per diversos mitjans internacionals, la missió d'avui té un caire diferent de les anteriors, perquè per primera vegada s'hi farà una supervisió activa. Lagarde recorda que Espanya ha de complir els objectius de dèficit La directora de l'FMI, Christine Lagarde, va recordar fa poques setmanes que l'estat espanyol necessitava aquesta supervisió i que calia accelerar la reforma del sector bancari espanyol. Lagarde també va instar el govern de Rajoy a continuar fent ajustaments per complir els objectius de dèficit fixats per la Unió Europea. Uns objectius que l'estat espanyol ha repartit de manera molt desigual entre les administracions públiques, car ha imposat la part més voluminosa de la retallada a les comunitats autònomes, que precisament són les que tenen les competències per sostenir l'estat del benestar, els serveis socials i la cohesió social. A més, quan els objectius de dèficit marcats per la UE s'han flexibilitzat, l'estat no ha repartit equitativament el marge obtingut, sinó que se l'ha aplicat íntegrament als seus comptes i ha collat encara més les administracions autonòmiques. Fins al punt que el parlament europeu va haver de demanar fa dues setmanes a l'estat espanyol que donés més marge de dèficit a les autonomies. Aquest repartiment és especialment injust, també, si es té en compte que les comunitats autònomes són responsables tan sols d’un terç del volum de despesa global de l'estat.


text: Corbeta Una corbeta és un vaixell de guerra petit, maniobrable i amb un armament lleuger. Aquesta denominació es referix tant un tipus de vaixell de vela amb una sola coberta i 2 pals utilitzat des de finals del segle XVII fins al segle XIX, com a les corbetes modernes utilitzades des de la Primera Guerra Mundial per a escortar mercants i les aigües costaneres. En vaixells mercants els termes corbeta i bricbarca són sinònims. Taula de continguts Història[modifica | modifica el codi] Corbetes a vela[modifica | modifica el codi] Cap al 1670 apareixen a la Marina Francesa els primers vaixells de guerra denominats corbeta (de l'holandès korf -tipus del vaixell- i del sufix diminutiu francès -ette). Es tractava d'un vaixell de guerra lleuger de dos pals àmpliament utilitzat en les marines del segle XVIII, que disposava d'una única coberta de combat amb una única bateria un màxim d'uns 20 canons. La seva missió era l'escorta del trànsit mercant, vigilància litoral i de vegades exploració per a les esquadres de guerra. Igual que la fragata, va desaparèixer a mitjans del segle XIX. Ressorgiment: la Segona Guerra Mundial[modifica | modifica el codi] Les corbetes van ressorgir a Gran Bretanya durant la Segona Guerra Mundial ja que calia combatre l'amenaça que suposaven els submarins alemanys, però no podia permetre la despesa d'escortar tots els mercants amb destructors. Per això van desenvolupar la corbeta com a vaixell d'escorta modest però amb qualitats marineres, amb la missió d'acompanyar als vaixells mercants de port a port. Aquests primers dissenys moderns comptaven amb un desplaçament entorn a les 1.000 tones. El disseny va ser realitzat basant-se en un petit vaixell balener d'una sola hèlice, apte per a construir-se en petites drassanes arreu del país. Winston Churchill com a Primer Lord de l'Almillarat, i després com a Primer Ministre, va impulsar la denominació d'aquests vaixells com a "corbeta". Els britànics van construir més de 200 unitats d'una nova generació de corbetes de la classe Flower, amb millors capacitats que les classes anteriors però mantenint un tonatge de menys a 2.000 tones, després es construí la classe Caslte amb millor armament i capacitat oceànica. La funció principal de les corbetes del Regne Unit va ser la de protegir els combois a l'Atlàntic nord i en les rutes d'abastiment de l'URSS des del Regne Unit. La corbeta contemporània[modifica | modifica el codi] La corbeta moderna és un vaixell de guerra amb un desplaçament de 500 a 2.000 tones[1], que tenen per missions principals la vigilància i defensa de les aigües territorials així com missions oceàniques ocasionals i de curta durada. Es diferencien fonamentalment d'una llanxa ràpida d'atac (FAC) o una llanxa patrullera en què disposen d'electrònica i mitjans de combat pròxims als d'una fragata, encara que amb menor autonomia i abast. Les corbetes actuals estan equipades amb equips de radar i sonar i disposen d'armament i electrònica sofisticats. Habitualment compten amb un canó de fins a 76 mm, una bateria amb míssils antivaixells (com per exemple l'Exocet), míssils superfície aire o canons automàtics antiaeris, armes antisubmarines i metralladores. Espanya no disposa actualment cap corbeta, ja que les sis existents van ser reconvertides en patrullers entre els anys 2000 i 2003, quedant distribuïdes entre les Bases Navals de Canàries, Cadis i Cartagena. Vegeu també[modifica | modifica el codi] Referències[modifica | modifica el codi] Enllaços externs[modifica | modifica el codi] |A Corbetahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Sou lliure de: - Compartir — copiar i redistribuir el material en qualsevol mitjà i format - - El llicenciador no pot revocar aquestes llibertats, sempre que seguiu els termes de la llicència. Amb els termes següents: - Reconeixement — Heu de reconèixer l'autoria de manera apropiada, proporcionar un enllaç a la llicència i indicar si heu fet algun canvi. Podeu fer-ho de qualsevol manera raonable, però no d'una manera que suggereixi que el llicenciador us dóna suport o patrocina l'ús que en feu.Què significa "Reconeixement de l'obra"?La pàgina de la qual veniu contenia metadades incrustades d'una llicència entre les quals s'explicava com calia reconèixer l'autor en utilitzar l'obra. Aquí podeu utilitzar el codi HTML per citar l'obra. Fent-ho així les metadades també s'inclouran en la vostra pàgina i per tant tothom podrà accedir a l'obra original. - NoComercial — No podeu utilitzar el material per a finalitats comercials. - SenseObraDerivada — Si remescleu, transformeu o creeu a partir del material, no podeu difondre el material modificat. - No additional restrictions — No podeu aplicar termes legals ni mesures tecnològiques que restringeixin legalment a altres de fer qualsevol cosa que la llicència permet. Avisos: - No heu de complir amb la llicència per als elements del material en el domini públic o quan el seu ús està permès per l'aplicació d'una excepció o limitació a> dels drets d'autor. - No es donen garanties. La llicència pot no ser suficient per autoritzar la utilització que en voleu fer. Per exemple, altres aspectes com la publicitat, la privacitat, o els drets morals poden limitar la forma d'utilitzar el material. Les regles de mediació aplicables seran designades en l'avís de de drets d'autor publicat amb l'obra, o si no hi consten llavors en la sol·licitud de mediació. Llevat que s'indiqui una altra cosa en un avís de drets d'autor adjunt a l'obra, s'aplicarà el Reglament d'arbitratge de la CNUDMI en qualsevol arbitratge. En el cas que us sigui facilitat, cal indicar el nom del creador i les parts que cal reconèixer, un avis del titular dels drets, la indicació de la llicència, una nota de descàrrec de responsabilitat, i un enllaç al material. Les versions anteriors de les llicències de CC tenen algunes petites diferències en el requeriment de reconeixement. Un ús comercial és un ús destinat principalment a obtenir avantatges comercials o compensacions monetàries. Un simple canvi de format no crea una obra derivada. La llicència prohibeix l'aplicació de mesures tecnològiques efectives, definides d'acord amb l'article 11 del Tractat de l'OMPI sobre Drets d'Autor. Els drets dels usuaris subjectes a les limitacions i excepcions, com per excepte l'ús just o el tracte just, no queden afectats per les llicències CC. Potser cal que obtingueu permisos addicionals abans d'utilitzar el material per l'ús que en vulgueu fer.


text: Editorial TAQUILLA Més de 150 peces de l'artista ceràmic català Josep Llorens Artigas protagonitzaran el recorregut cronològic per la seva obra que proposa l'exposició "Artigas. L'home del foc", que es veurà a La Pedrera de Caixa Catalunya, a Barcelona, a partir del 17 d'abril. Es tracta de la primera gran mostra que se li dedica després de la que es va poder veure a La Virreina fa més de 30 anys, i el muntatge ha estat dissenyat per l'artista Frederic Amat, que ha ideat una Pedrera que es desfà davant dels ulls dels visitants per tornar a ser sorra i terra, la primera matèria. El recorregut per la trajectòria d'Artigas arrenca amb el gerro anomenat 'Clar de lluna' (1927) --considerat pel mateix autor com una obra mestra-- i arriba fins a les últimes peces fornejades a principis dels anys 70, incloent-hi la seva fructífera col·laboració amb artistes com Raoul Dufy i Joan Miró. Artigas (Barcelona, 1892 - Gallifa, 1980) va ser un dels principals renovadors, juntament amb el britànic Bernard Leach, de l'art ceràmic occidental, suprimint completament la decoració figurativa de gerros i centrant-se en la recerca de la qualitat de l'esmalt. Va elevar el nivell de la ceràmica al del gran art oriental xinès, japonès i coreà, i va aconseguir que, a principis dels anys 30, per primera vegada, museus com el Museum of Modern Art (Moma) de Nova York i el Museu d'Art Modern de Barcelona adquirissin peces de ceràmiques contemporànies. Disqus


text: Gaudeixi de Barcelona al millor preu El Rialto és un dels hotels més cèntrics de Barcelona i també un dels més populars gràcies a la seva ubicació immillorable, a només un pas de les Rambles, del port i del mercat de la Boqueria. La seva privilegiada situació al centre turístic i comercial de Barcelona, juntament amb la seva excel·lent relació qualitat-preu, el converteixen en una aposta segura per gaudir de la seva visita a la ciutat.


text: La segona ciutat més gran de tota Sud-Amèrica és també la més visitada. Només cal prendre un dels nostres vols a Buenos Aires per entendre per què. Situada sobre la plana occidental del Riu de la Plata, 'el París de Sudamèrica' és una ciutat eclèctica, conformada per fluxos d’immigració diversa. Una amalgama d'estils arquitectònics que inclou art nouveau, francès borbònic o moderns gratacels, s'encarrega de trencar la monotonia. El seu casc històric, concentrat en els barris de Montserrat i San Telmo, acull llocs i edificis emblemàtics com la Plaça de Maig (al voltant de la qual va començar a construir-se la ciutat i que avui és seu de celebracions i reivindicacions com la que duen a terme cada dijous les Mares de la Plaça de Maig) i la Casa Rosada, seu del Poder Executiu on Evita Perón donava els seus discursos des dels balcons. Per als qui vulguin amarar-se de la mitologia del tango, res millor que La Boca, colorit barri de petites cases que al XIX acollia gran nombre d'immigrants. A destacar en ell el passatge Caminito, carreró museu de gran valor artístic que va inspirar el cèlebre tango "Caminito". Si vols sofisticació, no et perdis Port Escorxador, un dels entorns més moderns i exclusius de Buenos Aires, amb privilegiades vistes al riu i imponents gratacels que donen l'escala del desenvolupament de la ciutat durant els últims temps. Qui, cansat de fer turisme, prefereixi seure a veure un espectacle ho té molt fàcil: Buenos Aires té la major concentració de teatres del món (molts d'ells situats a la popular Avinguda Corrents), entre ells el Colón, un dels cinc teatres d'òpera més importants a nivell internacional. I és que el de Buenos Aires, irresistiblement seductora, és pur teatre! Consulta l’oferta de vols de València a Buenos Aires i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de València a Buenos Aires. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de València a Buenos Aires fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


text: 30 anys de CRBMC El MAC s'adhereix a la celebració del 30 aniversari del Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya Durant els mesos de febrer i març, el Museu d'Arqueologia de Catalunya vol sumar-se a la celebració dels 30 anys del CRBMC, tot destacant diversos materials del seu fons arqueològic, en el procés d'estudi i conservació dels quals hi ha participat el CRBMC. Al MAC Barcelona es torna a exposar, després de 6 anys a la reserva del Museu, una considerable part del famós Tresor de Torredonjimeno, una autèntica joia que es troba repartida entre tres museus: el MAC Barcelona, el Museo Arqueológico Nacional de Madrid i el Museo Arqueológico y Etnológico de Córdoba. Catalunya va ser capdavantera a l'Estat espanyol amb la creació l'any 1981, del Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya. El CRBMC ha recuperat els béns arqueològics, etnològics i artístics més significatius del nostre llegat cultural. Ha contribuït a determinar quins eren els criteris d'intervenció sobre el patrimoni, ha promogut la recerca la innovació i ha restaurat més de vint mil obres d'arreu del país, que actualment estan en museus, esglésies, monestirs i diverses institucions públiques. En els darrers anys, el Museu d'Arqueologia de Catalunya, que compta amb laboratoris de restauració i d'arqueometal·lúrgia a les instal·lacions de Barcelona i Girona, ha vingut col·laborant amb el CRBMC en diverses actuacions. En destaquem el suport tècnic que ofereix el CRBMC a través de les seves instal·lacions de RX, que permet fer proves de diagnosi per l'imatge i examinar al detall els béns culturals. L'any 2011, es van dur a terme les radiografies d'un conjunt d'armament de ferro d'època ibèrica procedent d’Ullastret, que va servir de banc de proves per l'anàlisi radiològic d'aquest tipus de metall. Una mostra d'aquest conjunt arqueològic i els resultats del seu estudi radiològic es podrà veure el proper mes de març a la seu d'Ullastret del MAC i al nostre web. Així doncs, durant el mes de febrer us convidem a aprofundir en la història del Tresor de Torredonjimeno a l’exposició permanent sobre els visigots del MAC Barcelona i a conèixer la vida espiritual dels ibers a través de l'espasa de La Tène al MAC Ullastret i en aquest espai:


text: - Veure TV3 fora de Catalunya - Servei de còpies - Presentar projectes de programes - Espai de selecció i càsting - Consultes sobre llengua catalana "És a dir" El Servei d'Atenció a l'Audiència respon comunicacions relacionades amb la programació, les activitats i els serveis dels nostres canals de ràdio, televisió i mitjans interactius. Queden fora de l'àmbit d'actuació del Servei d'Atenció a l'Audiència les consultes personals, consideracions de caràcter subjectiu i missatges en cadena, i no es responen missatges ofensius. Les qüestions que generin debat es respondran a través del blog del Servei d'Atenció a l'Audiència. Us suggerim que abans d'enviar-nos el vostre missatge consulteu l'apartat de preguntes més freqüents i el Blog de la Defensora, on es reflecteixen algunes de les qüestions més habituals i on potser trobareu la resposta que busqueu. La Defensora de l'Audiència respon les comunicacions relacionades amb la protecció de la infància i la joventut, el dret a la intimitat, l'honor i la imatge de les persones i el respecte dels principis d'igualtat i no discriminació de la ciutadania. El Servei d'Atenció a l'Audiència agraeix totes les opinions de l'audiència, ja que ens ajuden a millorar cada dia com a servei públic. Llegir-ne més Tancar Periodista amb una llarga trajectòria i un prestigi reconeguts, Adelina Castillejo ha estat vinculada des del 1984 a Catalunya Ràdio, on ha realitzat programes com ara "Adelina Bulevard" i "La solució". Va ser coordinadora de Catalunya Cultura del 2004 al 2006, directora del Servei d'Atenció a l'Audiència de Catalunya Ràdio i cap de l'Àrea de Responsabilitat Social Corporativa de l'emissora fins a l'octubre de 2011, quan va ser nomenada Defensora de l'Audiència de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. També ha treballat a la Cadena SER, TVE, Ràdio Miramar, Ràdio Espanya i Ràdio Sabadell, entre d'altres. El 2010 va ser guardonada amb el Premi APEI, de l'Associació Professional Espanyola d'Informadors, per la seva trajectòria a la ràdio i a la televisió. El 2011 va rebre una menció d'honor dels Premis Ràdio Associació de Catalunya per la seva dedicació i treball en diferents àmbits de la comunicació audiovisual, ja sigui en tasques d'execució directa o de gestió. La Defensora de l'Audiència supervisa les respostes del Servei d'Atenció a l'Audiència i respon les comunicacions relacionades amb la protecció de la infància i la joventut, el dret a la intimitat, l'honor i la imatge de les persones i el respecte dels principis d'igualtat i no discriminació de la ciutadania. La CCMA va crear el 2008 la figura de la Defensora de l'Audiència com a mecanisme d'autoregulació periodística, una institució que rep les consultes i suggeriments dels usuaris de tots els mitjans de la Corporació, atén les queixes sobre la precisió, la imparcialitat, la veracitat, el rigor, la pluralitat i l'equilibri de la programació i convida tant els professionals de la comunicació com l'audiència a un exercici de reflexió sobre el servei públic dels mitjans de comunicació en la realitat del nostre dia a dia. La Defensora i el Servei d'Atenció a l'Audiència, creat el 2006, són la plasmació de l'exigència i el compromís de la CCMA amb la defensa i l'exercici dels drets de la ciutadania, i manifesten la voluntat de transparència dels mitjans de comunicació públics en tots els seus àmbits i formes. A més, són també una eina molt útil que permet conèixer millor les demandes, preferències i opinions de l'audiència i millorar, així, la qualitat de la programació.


text: Som: 09.648 amics d'El Camí Ja podem caminar des de Pont de Montanyana (Ribagorça) fins a Àger (la Noguera). Us convidem a estrenar el tram des de Pont de Montanyana fins a Vilamajor (Àger) passant per Tremp i els petits pobles del Pallars Jussà. Descobrireu el seu paisatge i sobretot la seva gent que preserva el seu territori i els seus costums. Podeu recórrer aquest tram pel vostre compte, seguint els senyals del Camí. A la pàgina del tram hi trobareu el mapa, el perfil del tram, les distàncies, la traça GPS i altres informacions pràctiques. La guia de tot el tram estarà impresa abans d'aquest estiu. Recordeu que ja ens podeu demanar el carnet del Camí per anar col·leccionant trams dels Països Catalans recorreguts a peu. Que gaudiu d'aquestes terres d'espectaculars paisatges a l'ombra del Montsec! Comentaris - El dissabte 7 de desembre a les 8:30 del matí a l'església nova de Sant Carles de la Ràpita, serà el punt de trobada per iniciar la caminada per la Ràpita. Farem la primera caminada de... - Ja pots gaudir dels pobles medievals al redòs del Penyagolosa seguint les marques d'El Camí. - Els vetlladors de la Garriga organitzen una caminada per senyalitzar el seu nucli. - Cada poble pot trobar alguna cosa que el faci singular; només cal buscar-la i posar-la en valor si volem ser atractius per a visitants que aportin vida i riquesa al municipi. - Primers aplecs de vetlladors del Principat i del País Valencià d'aquest novembre.


text: Jordi Cumplido | Actualitzat el 04/07/2012 Què volen aquesta gent? Hi ha una generació de persones que a les sobretaules dels diumenges els agrada explicar que de joves corrien davant els grisos. El dilluns es posen l'americana i la corbata i organitzen des dels seus llocs de feina l'estat de repressió en què vivim, o l'aplaudeixen, o senzillament el miren amb connivència. Culpables o còmplices, tots són responsables de convertir la democràcia que van construir fa trenta anys en un altre règim que en comptes d'un general baixet i amb bigoti té com a governants el diner i els mercats. El seu sistema de drets i llibertats s'ha enfonsat amb la mateixa contundència que Lehman Brothers quan els moviments socials han pertorbat la seguretat d'un sistema consolidat per a les grans fortunes. I la seva democràcia s'ha convertit en un codi penal reformat a la seva conveniència per empresonar les vides dels que defensen allò que en trenta anys han anat amagant sota l'estora d'una traïció repugnant. A l'Estat espanyol la repressió creix a un ritme més accelerat que les mobilitzacions socials en alça, i Catalunya s'ha convertit en el banc de proves d'aquesta demostració de força de les institucions que han donat l'esquena als seus ciutadans. La conselleria d'Interior va fer un perillós pas endavant en fer públics els rostres de vaguistes en una pàgina web tot animant a la delació ciutadana al més pur estil dels règims feixistes d'entreguerres. Les forces d'ordre públic segueixen detenint periòdicament a Catalunya vaguistes de les mobilitzacions del 29 de març, amb nocturnitat i traïdoria, per a molts dels quals es decreta presó preventiva i s'imposen fiances fora de tota lògica. La ciutadania calla, fent del seu silenci la coartada perfecta dels botxins i, afortunadament, els moviments socials responen amb la fermesa de la solidaritat sense condicions a un estat d'excepció que és símptoma que el sistema s'enfonsa inevitablement. No em diguin que no els recorda, tot plegat, a la Catalunya en blanc i negre dels anys quaranta. De totes maneres, les presons mai han servit per silenciar la revolta contra la injustícia. Ans al contrari, han estimulat les consciències i han estès la indignació. L'ésser humà es rebel•la per naturalesa contra allò que considera, és “l'homme revolté” de què parlava Camus, i els homes rebels dels nostres dies han perdut la por a la repressió i la presó. Des de les cel•les continuen alçant la veu contra aquest sistema injust, i des dels carrers continuen fent front a aquest estat de coses intolerable. En el tractament històric dels moviments socials, tota una corrent d'opinió que provenia de la sociologia caracteritzava els aixecaments de segles passats com actes comesos per una "turba" sense rostre ni principis manipulada per alguns sectors interessats. Altres historiadors s'han encarregat de trencar aquests estereotips als arxius i documentant cas per cas les cares de la multitud: i no eren prostitutes, rodamóns, alcohòlics i delinqüents comuns, els que participaven en els motins, sinó que en els informes policials consten la majoria com a caps de família, amb feina estable i domicili fix. Cal doncs resseguir els perfils dels joves que Interior està recloent a les presons, i preguntar-se si són els joves alcohòlics, violents i impresentables que ens volen vendre, o joves amb pensament crític que treballen dia a dia en els moviments socials per construir alternatives per una societat millor. I finalment, caldria reflexionar sobre el destí que donem a les nostres presons. Perquè un estat que s'aixeca sobre la bandera de la democràcia no pot continuar retorcent el seu codi penal contra les mateixes persones a qui cada dia condemna amb els seus decrets dictats des de Brussel•les per salvar les esquenes dels rics amb les molles dels pobres. Perquè un sistema que porta a la presó sindicalistes i manifestants, però deixa lliure els banquers que tenen les mans tacades de culpabilitat, no es pot continuar anomenant democràtic. La única resposta a tot això és estendre cada dia la solidaritat. Som més.


text: El cinquè país més gran del món porta anys de moda. No és d'estranyar. El seu aclaparador patrimoni natural (en ell es troba la selva amazònica, que acull la diversitat biològica del món), els seus imponents urbs com Rio de Janeiro o São Paulo -reflex de la puixança econòmica del país en els últims temps- i la seva enorme riquesa cultural, fan del Brasil una destinació de visita obligada. Famós pels seus carnavals, a Rio, com en tot Brasil, regnen els contrastos. Espectacularment situada, la ciutat està plena de muntanyes sobre les quals s'erigeixen les faveles i presumeix alhora de platges famoses entre el turisme internacional com Copacabana, Ipanema i Leblon. El seu bell casc històric, ple de edificis d'estil colonial i art noveau, així com les seves màgiques elevacions com el Turó Corcovado (on es troba la famosa escultura del Crist Redemptor) i el Pa de Sucre, des de les que contemplar inoblidables vistes de la ciutat, converteixen Riu a la joia de Brasil. Si prefereixes submergir-te en la vida cultural del país de la samba i la bossa nova, llavors São Paulo t'espera. Hi trobaràs multitud de centres culturals i importants museus com el MASP que acull una de les més importants col·leccions d'art europeu d'Amèrica Llatina, amb obres de Rafael, Rubens, Boticelli, Velázquez, o Poussin. O les millors obres del cèlebre arquitecte brasiler Oscar Niemeyer, com la Biennal de São Paulo, el museu Oca o l'Auditori Ibirapuera. Consulta l’oferta de vols de Vigo a Fortalesa i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Vigo a Fortalesa. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Vigo a Fortalesa fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


text: El que hi ha hagut aquest matí a Asakusa no ha estat un recordatori de l’11 de març de l’any passat, dia del terratrèmol i el conseqüent tsunami que va devastar la zona de Sendai, sinó un inciendi a l’edifici de la cantonada. Abans de sortir de casa he sentit moltes sirenes, però no n’he fet ni cas, cada dia se’n senten unes quantes, i tampoc no m’ha semblat que paressin tan a prop d’on estava. Al sortir, he hagut de desviar-me, doncs el final del carrer estava tallat pels camions dels bombers. Un enorme desplegament de bombers, ambulàncies i policies han desembarcat a Asakusa per socórrer el foc de l’edifici que es veu a la fotografia. M’ha sorprès que no hi havia una gran quantitat de curiosos. De fet, contràriament al que passa a Barcelona, hi havia més bombers que no pas curiosos! No sé què és el que haurà passat en realitat, ni si hi havia gaire gent dins de l’edifici, però un cop més, l’efectivitat i el desplegament d’efectius nipó ha estat impressionant!


text: Dissenyat tant per oci com per negoci, Isle of View Beach Resort And Guesthouse està situat idealment a Illa de Pangangan; una de les localitzacions més populars de la ciutat. L'hotel és a 48.0 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Isle of View Beach Resort And Guesthouse també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Bohol. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos visites turístiques, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar. L'ambient de Isle of View Beach Resort And Guesthouse es reflexa en cada habitació. habitacions per a no fumadors, cafetera/tetera, accés a internet (sense fils), balcó/terrassa, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com esports d'aigua (no motoritzats), massatge, jardí, platja privada. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Isle of View Beach Resort And Guesthouse.


text: Amb el lema ‘Moltes gràcies Masquefa’ el dissabte 24 de novembre l’Ajuntament i el Banc de Sang i Teixits de Catalunya, amb la col·laboració d’entitats, centres educatius i particulars, organitzaran una nova donació solidària de sang. D’aquesta manera, els masquefins tindrem una vegada més l’oportunitat de demostrar la nostra solidaritat amb les persones que necessiten sang. De les 10 del matí a les 2 del migdia i de les 4 de la tarda a les 9 del vespre la Sala Polivalent del Recinte Rogelio Rojo obrirà les seves portes perquè tots puguem donar sang. Durant tot el dia hi haurà un servei de ludoteca i wii per als infants dels donants. Aquest any la marató de donació de sang compta amb la implicació de tots els centres educatius, que col·laboren en la difusió de la iniciativa. A més l’escola Masquefa II està construint un gran mural on totes les entitats que vagin en grup a donar sang podran col·locar el seu nom en un cor gegant, i també els particulars. Així mateix els alumnes de l’escola Font del Roure estan elaborant obsequis per als donants. Per la seva banda, la secció d’institut organitzarà el 23 de novembre la projecció d’un audiovisual sobre la donació de sang i un debat amb experts. També els nens i nenes que participin en la commemoració del Dia Universal dels Drets de l’Infant, el 20 de novembre, prepararan xapes solidàries per als donants i altres materials com ara ‘gotes’ de sang amb missatges. Cada donació pot ajudar a 3 persones Donar sang és un acte senzill, segur, gens dolorós i assistit per professionals especialitzats en tot moment. Per al donant no comporta cap risc però, en canvi, per a malats de tot el territori pot suposar avançar en el seu procés de curació. Malgrat els avenços mèdics i tecnològics, ara per ara la sang no es pot fabricar i tan sols es pot obtenir de les donacions altruistes de les persones. Com que de cada donació de sang s’obtenen tres components sanguinis diferents amb aplicacions pròpies, podem afirmar que podem ajudar fins a tres malalts diferents. El dia 24 de novembre, vine a donar sang! T’hi esperem!


text: La veritat és que es tracta d'un personatge curiós, però a la vegada molt interessant. No és un gran pilot, però ho feia bé. No és un súper alpinista, però té prou bon nivell. No és un crack en cap especialitat concreta, però se'n surt força bé de tot el què fa. I on penso que té un talent especial, és en la seva capacitat de comunicació i, més que això, en la seva professionalitat a l'hora de fer i explicar les aventures. Havia escoltat molts comentaris sobre el Calleja per part d'altres esportistes que feien coses que ell també fa, i no sempre eren positius. Especialment en el món de la muntanya, he escoltat forces crítiques respecte a ell, dient que és un tipus que s'ha buscat un xollo, que no fa coses de gran compromís, que hi ha moltíssims alpinistes millors que no surten als mitjans com ell, que és un nen bonic que fa aventuretes, etcètera, etcètera, etcètera... Doncs jo en tinc una gran opinió d'aquest Periodista/Aventurer. Que no és el millor en la pràctica concreta de cada esport és evident. Però tampoc ho pretén. El que si fa és agafar-se molt seriosament la seva "Feina", i fer les coses d'una manera que poca gent estaria disposada a realitzar o tindria la capacitat de realitzar. A més, ha aconseguit un estil de comunicació que permet viure els seus viatges i aventures d'una manera propera, divertida i molt illustrativa. Me'l vaig trobar un dia avariat durant l'etapa, i em va parar per demanar-me aigua pel radiador, mentre anava filmant tot el què passava i fent conyes i comentaris durant les tasques de reparació al mig de la pols i del lio. Al campament sempre el seguia una càmera i anaven filmant i comentant tots els detalls de l'aventura. N'estic segur que farà un reportatge sobre el Dakar que, amb uns mitjans normalets, serà brutal, i una de les visions més curioses que s'hauran donat en els 34 anys d'història de la cursa. T'agradaran o no els seus programes; però qui digui que aquest paio té un xollo i que és un nen bonic que va fent capritxos, és que entén molt poquet el món de la comunicació al voltant de l'esport, els viatges i les experiències intenses, i del talent periodístic o de la capacitat de fer feina o esforçar-se perquè en surti un bon resultat de les activitats que es realitzen.


text: Un frau online simula una campanya de Cáritas Apel·lant a la solidaritat, els ciberdelinqüents han aconseguit que molts usuaris donen deu euros per a contribuir a una suposada campanya d’esta ONG per a arreplegar fons i aconseguir voluntaris. Per mitjà d’un correu electrònic semblant al de Càritas, els ciberdelinqüents es posen en contacte amb l’usuari i els demanen deu euros que han de ser ingressats en un compte bancari. Encara que el correu prové de proveïdors comercials (Gmail, Hotmail, Yahoo, etc.), molts usuaris no se n’adonen i accedixen a col·laborar amb la suposada ONG, gràcies també a una carta publicitària associada al missatge rebut. Per a generar una imatge de seguretat, els ciberdelinqüents s’oferixen a enviar una fotocòpia del seu DNI en cas de dubte i inclús insten l’usuari a enviar una fotocòpia del seu propi DNI, amb la qual cosa no sols es conformen amb els 10 euros robats sinó que tracten de fer-se amb les seues dades d’identitat. Grup de Delictes Telemàtics de la Guàrdia Civil (11-03-2012)Tweet


text: Una experiència educativa, que permet als infants estimar un territori i aprendre a conviure. Ara amb un ajut del 20%!Llegeix més: Teixint xarxa amb les entitats per impulsar l'educació en el lleure d'infants, joves i famíliesLlegeix més: Les millors instal·lacions per a les vostres estades, jornades i congressos!Llegeix més: Més de 250 nois i noies de Catalunya, la resta de l’Estat, França, Portugal i Brasil han participat a la IV Setmana pels Drets de la Joventut, organitzada per la Fundació Catalana de l’Esplai el cap de setmana del divendres 29 i dissabte 30 de novembre i diumenge 1 de desembre. Celebreu el Cap d'Any i el Nasdal en plena natura a les cases de colònies de la Fundació Catalana de l'Esplai. Colònies escolars als millors equipaments de natura i amb un expert equip d'educadors/es ambientals amb una llarga trajectòria educativa. Prop de 120 joves dd'esplai de la Federació han participat en el programa de custòdia del territori de recuperació de terrenys a Mas Cabàlies (Ogassa). La proposta educativa B612, per un consum conscient i sostenible! és un recurs didàctic per treballar l’educació del consum en el lleure. El dijous 21 de novembre, CENTRE ESPLAI va acollir el Fòrum d' #einclusion13 organitzat per la Fundación Esplai en què van participar més de 150 persones. Un any més la Fundació Catalana de l’Esplai celebra el dia del voluntariat amb respecte i...


text: La lateral aproximant velar sonora és un fonema present en alguns idiomes que es representa [ʟ] en l'Alfabet fonètic internacional (una lletra ela versaleta). - És una consonant lateral perquè l'aire escapa pels costats de la llengua. - És velar, ja que la llengua toca el vel del paladar, tirant-se cap enrere. - És un so oral: l'aire no surt pel nas en articular-lo. - És sonora perquè hi ha vibració de les cordes vocals. En català no existeix aquest fonema tot i que determinades laterals poden pronunciar-se de forma velar per assimilació amb una [k] o una [g], essent un fenomen poc freqüent.


text: En la nostra segona intervenció en les V jornades OpenERP a Donostia vàrem poder presentar el projecte KafkaDB, una tecnologia desenvolupada en R+D+i per facilitar la migració de dades entre diferents sistemes basats en PostgreSQL. El novembre ja vàrem publicar una amplia entrada al nostre bloc: Presentant KafkaDB, en què detallàvem el perquè i els requisits del desenvolupament. En aquest cas la presentació resumeix breument els origens i objectius de la iniciatica per destacar, amb quatre pinzellades, el funcianament i configuració de l’aplicació de forma visual. La presentació KafkaDB de NaN·tic està subjecte a una llicència Creative Commons Reconeixement-NoComercial-SenseObresDerivades 3.0 Unported License. Creat a partir de l’obra a www.slideshare.net.