text: [15/04] Confederació Obrera Brasilera - «Páginas Libres» - «Gli Scamiciati» - «L'Adunata dei Refrattari» - «La Obra» - «L'Anarchiste» - «Le Rail Enchaîné» - «Anarchisme et non-violence» - Antignac - Ramus - Moreau - Jourdan - Civera - Mestre - «El Manco de La Pesquera» - Hiraldo - Chauvin - Poch - Bartolomé - Pons Tortella - Martín-Artajo - Puig Serrau" Showing article 1338 of 10339 in channel 13961322 First Article ... Article 1336 Article 1337 Article 1338 Article 1339 Article 1340 ... Last Article [15/04] Confederació Obrera Brasilera - «Páginas Libres» - «Gli Scamiciati» - «L'Adunata dei Refrattari» - «La Obra» - «L'Anarchiste» - «Le Rail Enchaîné» - «Anarchisme et non-violence» - Antignac - Ramus - Moreau - Jourdan - Civera - Mestre - «El Manco de La Pesquera» - Hiraldo - Chauvin - Poch - Bartolomé - Pons Tortella - Martín-Artajo - Puig Serrau April 16, 2014, 1:15 am Next En Tomeu i na Guida "fan escola" Previous Feixistes i excarrillistes (i sectors afins) contra els escriptors d ́esquerra mallorquins: la campanya rebentista contra el llibre L ́Antifranquisme a Mallorca (El Tall Editorial) [15/04] Confederació Obrera Brasilera -«Páginas Libres» - «Gli Scamiciati» - «L'Adunata dei Refrattari» - «La Obra» - «L'Anarchiste» -«Le Rail Enchaîné» -«Anarchisme et non-violence» - Antignac - Ramus - Moreau - Jourdan - Civera - Mestre - «El Manco de La Pesquera» - Hiraldo - Chauvin - Poch - Bartolomé - Pons Tortella - Martín-Artajo - Puig Serrau Anarcoefemèrides del 15 d'abril - Creació de la Confederació Obrera Brasilera:Entre el 15 i el 20 d'abril de 1906 es realitza a la seu del «Centro Galego» de Rio de Janeiro (Rio de Janeiro, Brasil), a iniciativa de la Federació Obrera Regional de Rio de Janeiro, el I Congrés Obrer de Brasil. Després de la primera gran vaga general, esdevinguda a finals de 1905 al port de Santos, fracassada per la repressió policíaca, les organitzacions de treballadors van proposar la realització d'un primer congrés obrer brasiler. Hi van participar unes 40 organitzacions (treballadors gràfics, estibadors, fusters, capellers, pintors, ferroviaris, marbristes, maquinistes terrestres, reparació naval, obrers cafeters, miners, etc.) de diversos Estats brasilers (Rio de Janeiro, São Paulo, Pernambuco i Ceará) i malgrat que els delegats socialistes van intentar crear un nou partit polític a partir del congrés, van prevaler rotundament les idees anarquistes. Els principals temes de discussió van ser la relació entre partit i sindicat, l'organització de mítings per al Primer de Maig, si l'Assistència Social era una funció del sindicat, la necessitat d'una Confederació Brasilera per fer arrelar a tot el país les principals lluites obreres (augment de salaris, jornada de 8 hores, dret d'organització i de reunió) i la manera d'organització sindical. En primer terme es va aprovar la creació de la Confederação Operária Brasileira (COB, Confederació Obrera Brasilera), l'estructura organitzativa i tàctiques d'acció es van inspirar en gran part en l'anarcosindicalista Confederació General del Treball (CGT) francesa. El Congrés va adoptar el sistema federatiu i va reivindicar l'autonomia obrera enfront dels partits polítics. La COB estaria formada per federacions locals o estatals d'indústria o d'ofici, per federacions locals o estatals de sindicats, per sindicats aïllats de llocs on no existeixin federacions locals o estatals o d'indústria o d'ofici confederades. Els sindicats de la Confederació estaran formats exclusivament per treballadors assalariats i que tinguin com a base d'acció la resistència. El sindicat ha de tenir un caràcter pedagògic i de lluita, rebutjant l'Assistència Social. La COB no pertanyerà a cap escola política o doctrina religiosa, i no podrà prendre part en eleccions, manifestacions partidistes i religioses. Els membres de la Comissió Confederal no podran tenir cap atribució de poder o de comandament. El lliure pacte federatiu ha de garantir l'autonomia total d'individus i de societats obreres. Els càrrecs no seran remunerats. Les modalitats d'acció són les mateixes de la Federació Obrera Regional Argentina (FORA) i de la Confederació Nacional del Treball (CNT): acció directa, vaga parcial o general, boicot, sabotatge, manifestacions, etc., variables segons la conjuntura. Va tenir la seu provisional al carrer de l'Hospicio, 156, de Rio de Janeiro. Ramiro Moreira Lobo va ser el seu primer secretari general. La COB, que va començar realment les seves activitats a partir de 1908, any que portarà a terme dures vagues, sobretot per la jornada de vuit hores, i els anys següents activarà campanyes de caire antimilitarista i contra l'execució de Francesc Ferrer i Guàrdia. El setembre de 1913 va realitzar el seu II Congrés Obrer, amb la presència de més de cent delegats de gairebé totes els Estats brasilers. Aquest mateix any va començar-se a editar a Rio de Janeiro el periòdicA Voz do Trabalhador, que tirarà 4.000 exemplars; entre els seus principals col·laboradors figuraven Manuel Moscoso, Motta Assunçao, Carlos Días i José Romero. El major apogeu de la COB en aquest anys es donarà el juliol de 1917 quan una vaga general exigint augment salarial aturarà la ciutat de São Paulo durant alguns dies. En 1922 la COB s'adherirà a la nova Associació Internacional del Treball (AIT) de caire anarcosindicalista. - Surt Páginas Libres: El 15 d'abril de 1907 surt a Barcelona (Catalunya) el primer número del periòdic anarquista Páginas Libres. Filosofía. Ciencia. Sociología. Literatura y Crítica. D'antuvi quinzenal, a partir del número 12 (30 de novembre de 1907) passarà a tenir periodicitat mensual. El grup editor era el mateix d'El Productor i d'altres periòdics d'aquesta editorial i es tirava a l'impremta de F. Cuesta. Hi van col·laborar A. López Rodrigo, José Torralvo, Ramón Baños Martínez, Oibrony i Teresa Claramunt, entre d'altres. En sortiren 14 números, l'últim el 30 de gener de 1908, i deixà de publicar-se quan Leopoldo Bonafulla, responsable de l'edició, fou empresonat. - Surt Gli Scamiciati: El 15 d'abril de 1913 surt a Novi Ligure (Piemont, Itàlia) el primer número de la publicació anarcoindividualista i antiorganitzacional Gli Scamiciati. Periodico quindicinale operaio (Els Descamisats. Periòdic quinzenal obrer). Va ser editat i dirigit per Giovanni Gavilli i Lato Latini, que l'estampà a la seva impremta, i la gerència la portà Luigi Laguzzi. Van formar part d'aquest grup Silvio Celestino Corio, Attilia Pizzorno, Giovanni Rolando, Carlo Paolo Scalvini, Segatta, R. Siglich i Giovanno Zunino, entre d'altres. Polemitzà durament amb el corrent anarquista pro organització i l'anarcocomunisme d'Errico Malatesta. En sortiren 30 números, l'últim el 27 de juny de 1914; posteriorment, el 12 de març de 1946, en sortí un únic número amb la mateixa capçalera. Aquest mateix grup havia tret unúnic número (29 de març de 1913) d'un periòdic semblant, Lo Scamiciato, que després de la Gran Guerra publicà 14 números entre l'1 de març de 1920 i l'1 de novembre de 1921 a Pegli (Ligúria, Itàlia). - Surt L'Adunata dei Refrattari: El 15 d'abril de 1922 surt a Nova York (Nova York, EUA) el primer número del periòdic setmanal anarquista italoamericà del corrent«antiorganització» L'Adunata dei Refrattari (L'Assemblea dels Refractaris). Es va distribuir clandestinament en la Itàlia feixista. Entre 1922 i 1954 Osvaldo Maraviglia va ser el seu editor i administrador, i sota la direcció de Max Sartin (Raffaele Schiavina) s'assegurarà la publicació fins 1971, convertint-se en un fòrum internacional amb nombrosos col·laboradors a Europa i a Sud-amèrica, moltíssims d'ell anarquistes molt influents (Borghi, Malatesta, Nettlau, Bertoni, D'Andrea, Di Domenico, Berneri, Schiavina, etc.). Com que tenia impremta pròpia, va editar una bona col·lecció de fulletons sobre temes neomaltusians. Els arxius del periòdic entre els anys 1923 i 1940 es conserven a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam. - Surt La Obra: Per l'abril de 1936 surt a Buenos Aires (Argentina) el primer número del periòdic mensualLa Obra. Publicación anarquista. En sortiran 83 números fins al 1952. - Surt L'Anarchiste: Per l'abril de 1952 surt a Malakoff (Illa de França, França) el primer i únic número del periòdic L'Anarchiste. Bulletin Intérieur de la Commission d'Études Anarchistes, lligat a la Federació Anarquista. Els principals col·laboradors en van ser Henri Bouye, Maurice Joyeux i Georges Vincey. Roger Auchere en va ser l'editor responsable. Cal dir que nombrosos periòdics portaren aquest títol abans: en 1886, en 1898-1899 a Bèlgica i en 1907 a París. Aquest butlletí serà continuat per L'Entente Anarchiste, que publicarà cinc números entre el 30 d'octubre de 1952 i el 8 de febrer de 1953. - Surt Le Rail Enchaîné: Per l'abril de 1953 surt a París (França) el primer número del periòdic mensual Le Rail Enchaîné. Organe de l'Alliance Syndicale des Cheminots Anarchistes de France [ASCA] et de l'Union Française (El Rail Encadenat. Òrgan de l'Aliança Sindical dels Ferroviaris Anarquistes de França i de la Unió Francesa). Portava l'epígraf «Defensar la jerarquia és trair el proletariat. Contra la jerarquia, contra els "tartufos" (hipòcrites)». Existí una primeraèpoca (1944-1953) en format butlletí imprès amb vietnamita que publicà almenys 14 de números. El gerent d'aquesta nova sèrie va ser Fernand Robert i trobem articles de Raymond Beaulaton, Pierre Carretier, René Guillot, René Guy, N. Juliot, Paul Mauguet, Franc Nohain, Roger A. Paon, Jean Perrin, Fernand Robert i Jean Rouleau, entre d'altres. També es van publicar alguns articles col·lectius de la Comissió Administrativa de l'ASCA. A partir del número 7, de gener de 1954, sortí encartat conjuntament amb el periòdic L'Anarchie, c'est l'ordre, de la Unió Sindical del Treball Anarquista (USTA). En sortiren 11 números, l'últim el juny de 1954. Entre 1955 i 1967 militants de l'Aliança Obrera Anarquista (AOA) publicaren una vintena de números d'una nova sèrie d'aquesta mateixa capçalera i encara sortiran vuit números entre abril de 1973 i 1976 editats pels ferroviaris comunistes llibertaris parisencs. - Surt Anarchisme et non-violence: Per l'abril de 1965 surt a París (França), com a resultes del discurs encetat sobre l'ús de la violència en la guerra d'Algèria, el primer número de la revista trimestral Anarchisme et non-violence. La idea de crear una «unió anarquista d'estudis i d'acció no-violenta» es va començar a gestar el juliol de 1964. En la redacció col·lectiva, influenciada per pensadors com Lanza del Vasto, B. de Ligt, Vinoba o Gandhi, formada per André Bernard, Marianne Enckell, Macel Viaud i Denis Durand, s'adjuntaran nombrosos col·laboradors (Patrice Antona, Anita i André Bernard, Jean-Pierre Bertrand, Daniel Besançon, Pepe Beunza, Claude Borgne, Claude i Michel Bouquet, Christian Carré, Joël Chapelle, Jean Coulardeau, Michel David, Hem Day, Germaine i Alain Depoorter, François Destryker, Bruno Dulac, Denis Durand, Jean-Michel Fayard, Armel Gaignard, Lucien Grelaud, Christian Heck, Gaston Jambois, Janin, Marie Laffranque, Jean Lagrave, Rose-Marie Lagrave, Jean-Pierre Laly, Claude Le Scribe, Jean-Pierre Machy, Marie Martin, Dominique Marty, Christian Mériot, Marie-Christine Mikhaïlov, Maurice Montet, Jacques Moreau, Dominique Morel, René Nazon, Bernard Péran, Philippe Poggi, André Portal, Paul Sempé, Pierre Sommermeyer, Michel Tepernowski, Jacky Turquin, Dominique Valton, Bernard Vandewiele, Michèle i Marcel Viaud, entre d'altres) interessats a desenvolupar les idees llibertàries no-violentes. A partir del número 11-12 (1968) la revista s'adherirà a la Internacional de Resistents a la Guerra (IRG) i a partir del número 26, en tant que membre col·lectiu, al CIRA. Deixarà de sortir, després de 33 números, en 1974. El 22 d'agost de 2006 sortirà la revista digital Anarquisme et non-violence 2 (anarchismenonviolence2.org), hereva de l'editada entre 1965 i 1974 i on s'hi pot consultar l'arxiu. - Antoine Antignac: El 15 d'abril de 1864 neix a Argentat (Llemosí, Occitània), en una família pobre d'11 infants, el militant i propagandista anarquista Antoine Antignac. Després de fer feina d'ajudant d'un notari, es va estimar més la vida lliure i va exercir diversos petits oficis. Va començar a militar en les Borses de Treball, creades per l'anarquista Fernand Pelloutier. Va esdevenir un bon orador i va fer nombroses conferències, especialment a la zona de Bordeus, on es va establir. Durant la Gran Guerra va ser detingut en nombroses ocasions per la seva militància anarquista. Després de la guerra, va pertànyer en 1920 a un efímer Soviet Gironde d'inspiració anarquista. Va participar en diversos congressos anarquistes: París, del 14 al 15 de novembre de 1920; Lió, del 26 27 de novembre de 1921; Levallois, del 2 al 4 de desembre de 1922; París, de l'1 al 3 de novembre de 1924. Membre de la Unió Anarquista Comunista Revolucionària (UACR), va ser designat, en el congrés de Pantin entre el 31 d'octubre i el 2 de novembre de 1925, com a gerent de la llibreria de la UACR. En 1926 va ser secretari del grup anarcocomunista de Bordeus. En 1927 va deixar la UACR, que cada cop s'assemblava més a un partit, i la llibreria, i marxa a l'Associació de Federacions Anarquistes (AFA) --creada en una escissió durant el congrés de París del 30 d'octubre a l'1 de novembre de 1927 de la UACR--, juntament amb Sébastien Faure, Louvet, Darsouze, Perrisaguet i Lentente, entre d'altres. Va col·laborar com a periodista en la premsa anarquista, com ara La Révolte (del qual serà un dels seus principals redactors amb Aristide Lapeyre), Le Libertaire, L'Ordre, La Voix Libertaire i en diversos periòdics anarquistes de Llemotges. També va ser el redactor, l'impressor i el gerent de l'únic número del butlletí Bordeaux Misere (15 de gener de 1890). Antoine Antignac va morir el 8 de juny de 1930 a Le Bouscat, a prop de Bordeus (Aquitània, Occitània). En 1961 es va publicar en una obra col·lectiva, La vie et l'oeuvre de Sébastien Faure, un estudi seu sobre aquest autor. - Pierre Ramus: El 15 d'abril de 1882 neix a Viena (Àustria) el propagandista i escriptor anarquista Rudolf Grossmann, més conegut com Pierre Ramus. En 1900, als Estats Units, va col·laborar en el periòdic Freiheit (Llibertat) que publicava a Nova York l'anarquista alemany Joahnn Most. De tornada a Europa, en 1904, es va introduir en el sindicalisme revolucionari austríac, i es va establir a Viena, on va crear un grup anarquista. L'agost de 1907 va participar en el Congrés Anarquista Internacional d'Amsterdam, i després en el Congrés antimilitarista. Pacifista, però partidari de la vaga general i de l'acció directa, publicarà nombrosos periòdics i fullets en llengua alemanya. És autor del llibre Die Neuschöpfung der Gesellschaft durch den kommunistischen Anarchismus (1920, La reconstrucció de la societat per l'anarquisme comunista), d'una revista i de cinc volums de Jahrbuch der Freien Generation (1910-1914, L'anuari de la Generació Lliure), entre d'altres. Durant els anys 30 serà l'animador a Alemanya de la Federació dels Comunistes Anarquistes d'Alemanya (FKAD) i del seu periòdic Der Freie Arbeiter, organització paral·lela a la Freie Arbeiter-Union Deutschlands (FAUD, Unió Lliure dels Treballadors Alemanys), fundada per Rudolf Rocker. En 1938, fugint del feixisme, marxa a França on és detingut i internat després de la declaració de guerra. Alliberat, pogué arribar al Marroc. Pierre Ramus va morir, afeblit, d'un atac de cor, el 27 de maig de 1942 al vaixell que el portava a Veracruz (Mèxic). També va fer servir els pseudònims Klaus Morleit i C. Morelight. El seu arxiu es troba dipositat a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam. - Louis Moreau:El 15 d'abril de 1883 neix a Châteauroux (Centre, França) el militant llibertari i pacifista, pintor i gravador Louis Moreau. Després de l'escola va entrar d'aprenent en un taller de litografia. En 1900 s'instal·la a París per exercir-ne l'ofici. Artesà i artista, s'apassiona pel dibuix i per la pintura i la xilografia. Farà treballs per a Le Temps Nouveaux de Jean Grave. Mobilitzat durant la guerra de 1914-1918, participarà malgrat tot en el periòdic clandestí de Pierre Chardon Le Semeur (1916). Durant el període d'entreguerres, la seva «Dona alliberada» il·lustra la revista de Lorulot L'Idée Libre. També farà gravats per a Néo-Naturien i per a L'En Dehors d'Émile Armand, entre moltes altres. Amb Germain Delatouche, gravador i llibertari com ell, i altres artistes, formen en 1924 el grup «Les Partisans». Retrats d'anarquistes cèlebres, il·lustracions antimilitaristes, paisatges bucòlics o naturistes, els gravats en fusta de Moreau ornen nombrosos llibres i revistes de la premsa llibertària: Les Humbles, La Revue Anarchiste, L'Almanach de la Paix (1934), L'Unique (fins 1956), etc. Artista de talent, s'allunyarà voluntàriament de la fama i es burlarà de qualsevol reconeixement oficial. Louis Moreau va morir el 9 de març de 1958 a Malakoff (Illa de França, França). El seu amic Manuel Devaldès li farà sa biografia en 1935: Louis Moreau, peintre et graveur. - Pierre Jourdan: El 15 d'abril de 1887 neix a Foix (País de Foix, Occitània) l'antimilitarista i anarquista individualista i il·legalista Baptiste Pierre Jourdan, conegut sota diversos pseudònims (Antoine Rostini,Antoine Rostny, Louis Clément, Imbart,L'Apache, etc.). Era fill d'uns petits tenders establerts a Foix. Barber de professió, quan tenia 19 anys es declarà insubmís i, fugint del servei militar, es refugià a Ginebra (Ginebra, Suïssa). Sota la documentació d'Antoine Rostini, estava considerat per les autoritats com a un «antimilitarista militant i anarquista perillós». En 1906 va ser expulsat del cantó de Ginebra (Suïssa) per les seves activitats i marxà cap a la zona de París (França). Treballà de venedor ambulant de retalls de teles als mercats de Levallois-Perret i de Neuilly-sur-Seine (Illa de França, França), on sos col·legues l'anomenaven Pierrel'Apache. Des de finals de 1906 el seu nom apareix en el periòdic anarcoindividualista L'Anarchie signant petits articles. A partir de 1907, es lligà sentimentalment amb Louise-Marceline Clément (Louise Hutteaux, de casada), anarquista neomaltusiana unida al grup editor de L'Anarchie, la qual l'ajuda en la venda pels mercats. Acostat al grup anarquista il·legalista conegut com la «Banda Bonnot» o dels «Bandits Tràgics», Jourdan albergà Raymond Callemin (Raymond la Science) quan aquest era buscat per la policia. El 7 d'abril de 1912 va ser detingut i durant l'escorcoll de casa seva la policia trobà dues pistoles Browning, material divers per a cometre desvalisaments i instrumental de cirurgia ginecològica. Tancat a la presó parisenca de La Santé, el 27 de febrer de 1913 va ser jutjat per l'Audiència del Sena juntament amb els altres 21 membres del grup i condemnat a 18 mesos de presó per«encobriment i associació de malfactors». Algunes fonts barregen les seves dades amb Pierre Victorien Joseph Jourdan, nascut el 26 de juliol de 1883 a Grenoble (Delfinat, Arpitània) i mort al front «per França» el 14 de març de 1915 a Tazouka (Marroc). Pierre Jourdan (1887-?) - Marí Civera Martínez: El 15 d'abril de 1900 neix a València (País Valencià) el professor mercantil, comptable, publicista, maçó i anarcosindicalista Marí Civera Martínez. Fou fill d'una família de classe mitjà. Estudià comptabilitat i treballà en una empresa consignatària de fustes del Grau valencià, alhora que estudià economia, disciplina que considerava fonamental per al progrés social i el sindicalisme. Afiliat a la Confederació Nacional del Treball (CNT), en 1919 representà el SindicatÚnic d'Empleats de Comerç de València en el Congrés Nacional de CNT («Congrés de la Comèdia»); en aquest congrés la delegació de la qual formava part va ser l'encarregada de proposar la creació de Sindicats de Professions Liberals i Sindicats de Distribució per a enquadrar tècnics i intel·lectuals en la CNT, mesura que fou acceptada i que suposà un avanç en la direcció cap a les tesis del sindicalisme revolucionari. El 20 de gener de 1925 ingressà, sota el nom de Mario, en la francmaçoneria valenciana (Lògia«Patria Nueva»), de la qual aconseguí alts graus fins al final de la guerra civil. En 1930 fundà, edità i dirigí, fins al 1933, a València Cuadernos de Cultura, publicació quinzenal en forma de fulletó distribuïda per la revista anarquista Estudios, i després per Orto, i de la qual es publicaren gairebé un centenar de títols sobre diverses disciplines (economia, sindicalisme, sociologia, història, filosofia, etc.), sempre d'interès per al moviment obrer, i escrits per autors de diverses tendències polítiques (llibertaris, republicans, socialistes, comunistes, antimonàrquics, etc.). En 1931 publicà El sindicalismo. Historia, filosofía, economía, llibre del qual es publicaren 10.000 exemplars. Durant els anys republicans publicà articles en el periòdic El Luchador. Entre 1932 i 1934 dirigí la prestigiosa revista mensual valenciana Orto, on van publicar autors anarquistes, però també marxistes (Andreu Nin, Josep Renau, Ángel Pestaña, Valeriano Orobón Fernández, Émile Armand, etc.). En aquests anys intentà lligà els pensaments doctrinals marxista i liberal amb la pràctica anarcosindicalista i s'allunyà de l'anarquisme pur, en la línia d'Ángel Pestaña, Pierre Besnard i Christiaan Cornelissen, dels quals fou un dels seus divulgadors. En 1933 va treure una plaça per oposició a l'Institut del Vi i s'instal·là a Madrid. El març de 1934 participà en la fundació del Partit Sindicalista d'Ángel Pestaña, del qual fou un destacat teòric, i col·laborà en el seu òrgan d'expressió, El Sindicalista. L'estiu de 1936 dirigí Pueblo, antic diari blasquista valencià. En 1937 fou membre fundador de la Secció d'Estudis Econòmics de l'Institut d'Estudis Valencians. El 28 de novembre de 1937 substituí Pestaña al capdavant del barceloní Mañana, periòdic de la Federació Catalana del Partit Sindicalista. L'11 de desembre de 1937, després de la mort de Pestaña, assumí la presidència d'aquesta partit. En acabar la guerra creuà els Pirineus i fou tancat al camp de concentració d'Argelers. Després aconseguí embarcar cap a Mèxic, on s'establí. A partir de 1943 treballà com a gerent de producció de l'editorial mexicana Uteha, amb Estanislau Ruiz Ponseti i l'exmembre del Partit Sindicalista Agustí Cabruja Auguet. Al país asteca col·laborà en diverses publicacions, com ara CNT, Comunidad Ibérica, España Libre,Espoir, Horizontes, La Humanitat, Ilustración Ibérica,Mediterrani, Orfeó Català, Quaderns de l'Exili, etc. Entre les seves publicacions destaquen La política del porvenir (1928), Sindicalismo (1930), La formación de la economía política (1930), El marxismo. Origen, desarrollo y transformación (1930), El sindicalismo. Historia, filosofía, economía (1931), Socialismo (1931), El sindicalismo y la economía actual (1936), España contra el fascismo. La guerra civil desde el punto de vista internacional (1936), La sensibilidad en el mundo (1938), Rebelión del hombre (1948), Presencia del hombre (1957), La industrialización del espíritu: evolucion de las doctrinas sociales de vanguardia (1962) i El sindicalismo. Origen y doctrina (1963). Marí Civera Martínez va morir el 25 de maig de 1975 a Mèxic. Marí Civera Martínez (1900-1975) - Ricard Mestre Ventura: El 15 d'abril de 1906 neix a Vilanova i la Geltrú (Garraf, Catalunya) el militant anarcosindicalista i propagandista anarquista Ricard Mestre Ventura, també conegut com Ricarditu o José Riera i citat a vegades com Mestres o Mentre Ventosa. Havia nascut en una humil família; son pare, Ricard, vilanoví cenetista que feia feina a la Pirelli i sa mare, Francesca, era natural de Sant Martí Sarroca. Des d'infant s'obsessionà per la lectura, freqüentant assíduament amb un permís especial, ja que era prohibida a menors, la Biblioteca del Museu Balaguer de la seva ciutat i llegint els clàssics (Zola, Hugo, Tolstoi, etc.) i autors catalans (Pompeu Gener, etc.). Realitzà els estudis als escolapis, però rebutjar seguir la carrera sacerdotal i quan tenia 12 anys es declarà anticlerical i ateu i es posà a fer feina com a aprenent de diverses feines (tèxtil, fusta, etc.). En 1919 fou detingut arran d'una reunió clandestina. En 1922 feia feina de peó i organitzà un míting anarquista on intervingué Joan Peiró. En 1928 pertanyé al grup «Solidaridad». Entre 1929 i 1931 publicà i dirigí la revista quinzenal Estela. En 1930 dirigí Terra Lliure i fou membre fundador de les Joventuts Llibertàries i dos anys després assistí al Congrés de Madrid d'aquesta organització. Afiliat a la Confederació Nacional del Treball (CNT), el març de 1930 fou elegit membre del Comitè Local d'aquest sindicat. Entre el 2 i el 4 d'agost de 1931, representant la Federació Local de Sindicats de Vilanova i la Geltrú, assistí al Ple de Sindicats de la Confederació Regional del Treball de Catalunya a Barcelona. En 1934 formà el «Grup A» de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), que era contrari a les actuacions de «Los Solidarios». Durant la repressió posterior als fets del 6 d'octubre de 1934, la Guàrdia Civil li va cremar el quiosc de llibres i de diaris --anomenat «Minerva» i que es trobava davant del cinema Diana de la Rambla barcelonina-- que regentava i gràcies a la família Orriols-Ferret pogué amagar-se i evitar l'empresonament. En 1936, quan l'aixecament feixista, formà part del Comitè de Defensa Local en representació de la CNT i fou membre del Consell Municipal, alhora que Jutge Popular (jutge de pau). En aquests dies salvà la vida de diverses persones de l'acció de grups d'incontrolats i la seva intervenció impedí que un grup d'exaltats destruís el retaule de l'església de Santa Maria de la Geltrú. Entre el 17 d'octubre de 1936 i el 20 de maig de 1938 fou regidor de l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú. Durant la guerra publicà a Vilanova el Boletín Oficial, exercí de comissari cultural de la Brigada 133 --amb Francesc Carmona i Albert Samartín s'ocupava del periòdic mural de les Joventuts Llibertàries-- i dirigí Catalunya, on s'enfrontà durament amb el comunista Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC). El gener de 1939 s'exilià a França i, després de patir el camp de concentració d'Argelers durant cinc mesos, aconseguí arribar a Bordeus, on es reuní amb sa companya Hortensia Blanch Pita (Sílvia Mistral) i ambdós partiren amb el vaixell «Ipanema» des del port de Pauillac cap a Veracruz. Instal·lat a Mèxic en 1939, visqué venen llibres i com a marxant de pintura des d'una sala d'exposicions. Després treballà en una editorial, fet que el permeté fer amistat amb nombrosos escriptors (Octavio Paz, León Felipe, Moreno Villa, Gabriel Zaid, Enrique Krauze, etc.). Dedicat al món de la propaganda llibertària, fundà en 1940, amb Miquel A. Marín i Ramon Pla Armengol, «Ediciones Minerva» que publicà més de 200 llibres de diversos autors (Rocker, Garfias, Traven, etc.) --el primer llibre de l'editorial que publicà fou Éxodo, diario de una refugiada española, que escrigué sa companya amb un pròleg de León Felipe-- i la «Unión Distribuidora de Ediciones». En 1974 creà, amb les aportacions de Benjamín Cano Ruíz, Marcos Alcón, Eliseo Rojas, Ignacio Portilla i de Mestre mateix, la Biblioteca Social Reconstruir, centre de documentació anarquista que s'inaugurà en 1984 i que encara funciona actualment. A més de impulsar diverses revistes, com ara Estudios Sociales,Caos (1974-1981), Testimonios, que dirigí, etc.; col·laborà en nombroses publicacions, com Catalunya, Excélsior --on féu servir el pseudònim José Riera--, La Hora de Mañana, Más Lejos,Solidaridad Obrera, etc. Els deu últims anys els dedicà a promocionar el sindicalisme autogestionari del Frente Auténtico del Trabajo (FAT) entre els taxistes de la ciutat de Mèxic. Durant sa vida va fer de tot per guanyar-se la vida (paleta, teixidor, xofer, crític d'art, quiosquer, llibreter, editor, etc.), però el seu món eren els llibres. Ricard Mestre Ventura va morir el 13 de febrer de 1997 a la Ciutat de Mèxic (Mèxic). - El Manco de La Pesquera: El 15 d'abril de 1908 neix a El Molinillo (La Pesquera, Conca, Castella, Espanya) el militant anarcosindicalista i guerriller antifranquista Basiliso Patrocinio Serrano Valero, més conegut amb els malnoms d'El Manco de la Pesquera i Fortuna. Era el cinquè fill, el més petit, d'un matrimoni molt humil format pel cirurgià Francisco Serrano i per Rosario Valero, originaris d'Albacete. Quan encara no tenia un any son pare va morir. Ben aviat es posà de pastor, escrivint versos i llegint tot el que aplegava; també feia de barber. El seu malnom li ve perquè va perdre alguns dits de la mà esquerra quan preparava un explosiu per a les festes majors del seu poble. Amb l'adveniment de la II República s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT) de La Pesquera i sempre estigué en contra de les purgues contra els elements dretans i eclesiàstics del poble. El 23 d'abril de 1933 es casà a La Pesquera amb Rufina Monteagudo Ponce. Durant la Guerra Civil lluità en el bàndol republicà i en acabar el conflicte tornà al poble, però tot d'una fugí a la muntanya i el 15 de febrer de 1946 s'incorporà a la guerrilla anarquista quan casualment es troba amb una partida del grup de Requena en un atac a la central hidroelèctrica de Pajazo. El 2 de juliol de 1949 matà a l'alcalde de Santa Cruz de Moya (Conca), encara que alguns testimonis adjudiquen aquesta mort a la Guàrdia Civil. El 27 d'abril de 1952, quan estava preparant la seva evacuació a França, fou detingut per la Guàrdia Civil en un barranc a prop de Castiblanques, a Cofrents (Vall de Cofrents, País Valencià). Portat a la presó de València, fou jutjat i condemnat a mort el 4 de novembre de 1955. Basiliso Serrano Valero fou afusellat a les 7.15 hores del 10 de desembre de 1955 a la caserna militar de Paterna (Horta Oest, País Valencià) per un escamot de sis guàrdies civils al comandament d'un capità. Fou enterrat al nínxol 475 del cementiri de Paterna. El 9 de desembre de 2005 les seves restes foren exhumades i traslladades al cementiri de La Pesquera on foren enterrades l'endemà. - José Hiraldo Aguilar: El 15 d'abril de 1917 neix a Montejaque (Màlaga, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista José Hiraldo Aguilar. D'infant, i amb poca escola, començà a treballar als cortijos de Jerez en llargues i mal pagades jornades i començà a assumir el pensament llibertari ja present en son pare i son germà Francisco. El juliol de 1936 aconseguir fugir de la repressió feixista i combaté a la zona de Grazalema i a la serra de Ronda fins a la pèrdua de Màlaga; després aconseguí arribar a València per Almeria. Amb son germà Francisco, Granell i altres, s'enrolà en el grup «Los Incontrolables» de la 81 Brigada i lluità a Terol, on fou ascendit a sergent. En acabar la guerra patí presó, camp de concentració i batallons de treball fins al seu alliberament el juny de 1943. Instal·lat a València, milità en el «Grup Sud» de la Confederació Nacional del Treball (CNT) clandestina fins al 1948, quan fugí a França per Andorra. Treballà i milità a La Rochelle; a Lió, on fou secretari de Propaganda; a Oullins, on fou secretari de Propaganda. La seva activitat es desplegà en l'organització de debats, actes culturals i musicals i en la premsa. En 1960 participà en el Congrés de Llemotges. Més tard s'instal·la a Marsella, on en 1966 fou nomenat secretari general de la CNT local i dos anys més tard de la Regional de Provença. En 1975, amb Morchón, Temblador i Fontaura, deixà la CNT de l'Exili mitjançant un manifest on manifestava les seves discrepàncies orgàniques. En 1978 es traslladà a Perpinyà. Els anys següents va viure a cavall entre Perpinyà i València. En 1980 fou nomenat secretari del Sindicat d'Oficis Diversos de la CNT de València. Va estar molt lligat a Progreso Fernández i a Fontaura. El 26 de juny de 1996 participà amb Francisco Umbral, César Vidal i Rafael Abella en un debat sobre la guerra civil en el programa «El Lector» de la Televisió Espanyola. Va fer servir nombrosos pseudònims (Octavio Aguilar, Paulino Vázquez,José María Sánchez) i col·laborà en nombrosos periòdicsàcrates: Acción Libertaria, Andalucía Libertaria, Boletín Ródano-Alpes,Cenit,CNT, Le Combat Syndicaliste, Espoir, Fragua Social,Germinal, Ideas-Orto, El Luchador, Nervio, Siembra,Solidaridad Obrera, Tierra y Libertad, Umbral, etc. En 1998 prologà el llibre de José Vergara Los hombres y las ideas. Es autor de Andalucía libertaria y mártir, Memorias de un rebelde andaluz (2006) i Crónicas de un rebelde andaluz (2007). - Charles Chauvin: El 15 d'abril de 1938 mor a París (França) el propagandista anarquista Charles Chauvin. Havia nascut el 24 d'octubre de 1894 a Caden (Gwened, Bretanya). Es guanyava la vida fent d'obrer polidor. El març de 1923 va ser nomenat gerent del periòdic parisenc Le Libertaire i el 25 d'aquell mateix mes va ser detingut per «apologia del crim amb finalitat de propaganda anarquista» juntament amb el llibertari Brutus Emmanuel Marcereau, empleat de l'Assistència Pública, actor de teatre social i fill d'un advocat, que havia publicat en el número del 9 de març de Le Libertaire l'article «Pour Germaine Beront, faisons la connaître et aimer». Jutjats ambdós el 25 d'abril de 1923 pel XI Tribunal Correccional del Sena i defensats per Henry Torrès, van ser condemnats per «apologia del crim» a sis setmanes de presó i a 50 francs de multa. Més tard, el 19 d'octubre de 1923, fou condemnat en absència, amb Jean Bucco, pel XI Tribunal Correccional del Sena, per «apologia dels crims» de Germaine Berton, assassina de l'extremista dretà Marius Plateau, i d'Émile Cottin, magnicida frustrat de Georges Clémenceau, president del Consell de Ministres, a sis mesos de presó i a 100 francs de multa. El 17 de gener de 1924 va ser condemnat pel XI Tribunal Correccional del Sena a sis mesos de presó i a 100 francs de multa, juntament amb l'anarquista Marcel Lhomme, autor d'un article en defensa de l'amnistia publicat en Le Libertaire entre el 27 de juliol i el 3 d'agost de 1923, que fou condemnat a quatre mesos de presó i a 100 francs de multa. A la presó parisenca de La Sante, amb Gaston Meunier, Marcel Lhomme i Louis Loréal (Raffin), a partir del 20 de febrer de 1924 engegà una vaga de fam en solidaritat amb l'activista antimilitarista llibertària Jeanne Morand, empresonada per «antipatriota» i per apologia a la deserció i aleshores en vaga de fam. El 30 de març de 1924 va ser condemnat en absència a vuit mesos de presó i a 50 francs de multa per «provocació de militars a la desobediència i apologia del crim» a resultes de dos articles publicats el març de 1923 en Le Libertarie, pena que fou reduïda a quatre mesos en l'apel·lació. Posteriorment va ser gerent de La Revue Anarchiste (1929-1936), fundada a París per Ferdinand Fortin, independent aquesta de tota organització llibertària. Charles Chauvin va morir el 15 d'abril de 1938 a l'Hospital Tenon de París (França). - Amparo Poch y Gascón: El 15 d'abril de 1968 mor a Tolosa (Llenguadoc, Occitània) la militant anarcofeminista i propagandista de la llibertat sexual Amparo Poch y Gascón. Havia nascut el 15 d'octubre de 1902 a Saragossa (Aragó, Espanya) en una família modesta. Després d'estudiar Magisteri, va ser una de les primeres dones a llicenciar-se en Medicina a la Universitat de Saragossa, premi extraordinari de llicenciatura en Medicina (1928-1929). Després dels seus estudis de Medicina i sociologia, va posar la seva saviesa al servei de les dones. Especialitzada en puericultura, imparteix cursos sobre educació sexual i maternitat responsable a ateneus i universitats. Cofundadora de «Mujeres Libres», juntament amb Mercedes Comaposada i Lucía Sánchez Saornil entre otras, en 1936, escriu nombrosos articles en diverses revistes llibertàries (Revista Blanca, Tiempos Nuevos, Tierra y Libertad, Generación Consciente,Estudios, MujeresLibres, etc.) i fundarà el Grup Ogino. En 1936 va participar en la creació de la Lliga Hispànica contra la Guerra, secció espanyola de la Internacional de Resistents contra la Guerra (WRI). Durant la Revolució va ser nomenada directora de l'Assistència Social a València i s'ocuparà dels nins refugiats a les granges escoles a Madrid, col·laborant estretament amb Frederica Montseny en el Ministeri de Sanitat --el càrrec de ministra de Sanitat s'havia pensat per a ella, però finalment va ser rebutjada per la seva pertinença a la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). El desembre de 1937, a Barcelona, participa en el projecte del Casal de la Dona Treballadora, lloc de trobada, intercanvi i educació per a les dones. En 1939, durant el seu exili a França, intentarà ajudar a milers de refugiats confinats als camps de concentració enquadrada en la Creu Roja República Espanyola. Establerta a Tolosa de Llenguadoc, dirigirà l'Hospital de Varsòvia de la ciutat, on passaran nombrosos guerrillers espanyols. Sempre disposada a socórrer refugiats i practicar la solidaritat li va sorprendre la mort quan es disposava a traslladar-se a Algèria per atendre els ferits de guerra en lluita contra l'imperialisme francès. Va publicar, a més de la novel·la breu Amor,La cartilla de consejos a las madres (1931), La vida sexual de la mujer (1932) i Elogio del amor libre (1936), entre altres obres. El 15 d'octubre de 2002, data del centenari del seu naixement, el rector de la Universitat de Saragossa, Felipe Pétriz, va descobrir la placa que batejar una de les sales del Paranimfs Universitari amb el nom d'Amparo Poch; un carrer de Saragossa també porta el seu nom.


source: CulturaX

text: Ideal per grans esdeveniments, Cal Blay compta, també, amb servei de càtering. Hi trobareu plats per a tots els gustos, en diferents fórmules, amb plats autòctons com la cassola de cigrons de l'Anoia, l'esqueixada de bacallà amb romesco o els calamarsets amb mongetes de Santa Pau saltejades amb ceps però també alguns d'exòtics, com els noodles amb shitake. Per postres, podeu provar els gelats artesans o la poma al forn amb gelat de vainilla de Tahití.


text: S'han dut a terme unes obres per a millorar-hi la connexió del carril bici, eixamplar la vorera, renovar els semàfors i desplaçar el pas de zebra per Marta Romera 16/03/2021 11:10h La Paeria millora la seguretat viària a la cruïlla entre Anselm Clavé i Rambla Ferran | LleidaDiari.cat El paer en cap, Miquel Pueyo, el primer tinent d'alcalde i regidor d'Urbanisme, Toni Postius, i el regidor de Mobilitat, Joan Ramon Castro, han visitat aquest dilluns l'espai de la plaça Ramon Berenguer IV, a la cruïlla entre Anselm Clavé i la Rambla Ferran, on s'acaba de fer una actuació urbanística. Les obres han tingut com a objectiu la millora de l'accessibilitat i la mobilitat a peu, en bicicleta i amb Vehicles de Mobilitat Personal (VMP) en aquest punt del centre de la ciutat, contribuint a la pacificació del trànsit. «Aquest és un projecte de les regidories d'Urbanisme i Mobilitat dins les diferents converses que tenim amb el BACC, l'entitat que aglutina usuaris de la bicicleta a Lleida. Ha consistit a millorar aquesta cruïlla, entre Anselm Clavé i la Rambla Ferran, que era una zona que estava mal resolta des del punt de vista de la mobilitat, fet que obligava els ciclistes a haver de passar per la vorera baixant de la bici per anar de la Rambla fins Anselm Clavé. Per això es va planificar una actuació que va consistir a eixamplar la vorera per Anselm Clavé i Rambla Ferran i una regulació semafòrica més adient i adequada per al trànsit rodat i els usuaris de la bicicleta. En definitiva, això permetrà que els usuaris que utilitzin aquesta via tant pel carrer Anselm Clavé com per la Rambla Ferran ho puguin fer en unes condicions de seguretat i de mobilitat molt millors i més eficaces que les que tenien fins ara», ha explicat Postius. La regidoria de Mobilitat i l'àmbit d'Ocupació de la Via Pública també estan analitzant com es poden organitzar les terrasses i els diferents elements que hi ha al passeig central de la Rambla Ferran perquè estiguin només a un costat, per evitar que els vianants, ciclistes i la resta d'usuaris es vegin obligats a fer una mena d'eslàlom per a esquivar-los. «Procurarem endreçar la rambla durant aquest any i que es pugui recuperar per part de vianants, usuaris de bicicleta, patinets i persones amb mobilitat reduïda», ha afegit el tinent d'alcalde d'Urbanisme. Dins d'aquesta actuació també s'hi inclouria l'enderroc dels antics quioscs i la retirada de carpes en desús.


text: Microsoft Port Reporter és una aplicació útil que es pot instal·lar com a servei a Microsoft Windows per registrar les dades d'ús del port. L'aplicació registra l'activitat del port als sistemes de servidor Windows XP, Windows 2000 i Windows 2003. Una descripció més precisa seria que registra quins ports s'utilitzen, quin procés utilitza els ports, quins mòduls es carreguen pel procés, si el procés és un servei i quin compte d'usuari està executant el procés. L'aplicació es pot fer servir per fer una anàlisi en profunditat dels ports oberts del sistema. El servei s'ha d'iniciar manualment després del qual comença automàticament a escriure fitxers de registre al directori system32 LogFiles PortReporter. El servei crea els tres fitxers de registre següents: PR-INICIAL - *. Registre El fitxer de registre PR-INITIAL conté dades que recopila el servei Port Reporter sobre els ports, processos i mòduls que s'executen a l'ordinador quan s'inicia el servei Port Reporter. També es registra el context d'usuari on s'executa cada procés. PR-PORTS - *. Registre El fitxer de registre PR-PORTS conté dades de resum sobre l'activitat del port TCP i UDP a l'ordinador. PR-PIDS - *. Registre El fitxer de registre PR-PIDS conté informació detallada sobre ports, processos, mòduls relacionats i el compte d'usuari que el procés fa servir per executar-se. Per instal·lar Port Reporter, només heu d'executar el fitxer de configuració si voleu instal·lar-lo a la ubicació predeterminada o seguiu les instruccions de l'article de Microsoft Knowledge Base enllaçat a continuació per esbrinar com fer-ho. Feu un cop d'ull a l'article de la base de coneixement de Microsoft ' Disponibilitat i descripció de l'eina Port Reporter ' per a més informació. Actualitza : Port Reporter no s'ha actualitzat des del 2005, cosa que significa que el programa no és compatible amb Vista, Windows 7 o versions anteriors del sistema operatiu Windows. Una alternativa és l'excel·lent CurrPorts que informa de l'ús del port en temps real. Tot i que no es pot registrar l'ús del port, és gratuït i proporciona una visió general ràpida de tots els ports que s'utilitzen actualment o s'obren al sistema. L'aplicació enumera els processos que utilitzen els ports i revela informació addicional sobre cada procés que us ha de donar una bona comprensió de per què s'ha obert aquell port.


text: Models avançats de mineria de dades Codi: M2.955 : 6 L'objectiu de la mineria de dades és extreure coneixement en forma de patrons, regles i altres models matemàtics i algorísmics que descriuen la naturalesa subjacent a un problema concret. És sabut que no hi ha un model universal que funcioni millor que la resta per a qualsevol problema o conjunt de dades (l'anomenat "no free lunch theorem"), sinó que cal analitzar la naturalesa d'aquest problema i intentar aplicar el millor mètode possible, o bé una combinació d'ells. En l'actualitat, la investigació frontera en l'àmbit de la mineria de dades es basa, d'una banda, a millorar els algoritmes coneguts mitjançant el fine-tuning dels seus paràmetres, la qual cosa pot permetre obtenir resultats lleugerament millors per a un conjunt de dades donat. A l'escenari actual Big Data, a causa de l'aparició de conjunts de dades massius, d'alta dimensionalitat i majoritàriament categòrics, cal també ajustar els algoritmes tradicionals per incrementar la seva eficàcia, atès que s'incompleixen moltes de les premisses en les quals estan basats (normalitat, suavitat, distàncies ben definides, etc.). D'altra banda, també és possible millorar els resultats obtinguts mitjançant la combinació de diferents classificadors, creant sistemes de decisió complexos a partir de centenars o milers de classificadors més senzills. Això inclou l'ús d'esquemes de votació, la generació aleatòria de classificadors a partir d'un model preestablert i la reutilització de decisions preses anteriorment per millorar la predicció actual. Per tant, en aquesta assignatura es descriuen alguns dels models i algoritmes considerats l'estat de l'art en mineria de dades i s'introdueix el concepte de combinació de classificadors, de manera que l'estudiant comprengui la necessitat d'analitzar el problema a resoldre des de diferents perspectives analítiques i proposi una solució que combini un o més models en funció dels objectius a assolir. Aquesta assignatura pertany al conjunt d'assignatures obligatòries dins del Màster universitari en Ciència de dades (Data Science). Es recomana cursar aquesta assignatura abans que la resta d'assignatures d'anàlisi de dades, que s'ofereixen com a optatives dins del màster. L'objectiu del màster és la formació de professionals en la ciència de dades. Aquesta assignatura, específicament, es focalitza en els camps relacionats amb l'anàlisi, l'estadística avançada i la mineria de dades (o machine learning). A mesura que aquesta especialitat ha crescut i les empreses reconeixen la necessitat d'aquesta classe de perfils, també ho han fet les diferents sortides professionals: Científics de dades en departaments especialitzats d'anàlisi i estadística o en empreses externes que proporcionen aquesta classe de servei als seus clients. Responsables, caps de projecte o analistes en projectes de mineria o anàlisi de dades. Emprenedors, que desitgen crear negocis basats en la creació o la implantació de sistemes especialitzats de ciència de dades o d'algun dels seus components, així com productes i / o serveis basats en dades. Per a la realització d'aquesta assignatura es necessiten coneixements de programació, principalment en llenguatge Python. Pel que fa a coneixements teòrics o matemàtics, es pressuposa que els estudiants que cursen aquesta assignatura han cursat prèviament l'assignatura de "mineria de dades", que introdueix els conceptes bàsics sobre els algoritmes supervisats i no supervisats. A més, ja que la metodologia inclou estudis de casos i la investigació autònoma d'informació, és aconsellable que l'estudiant estigui familiaritzat amb la recerca de fonts d'informació, l'anàlisi de la informació quantitativa i qualitativa, la capacitat de sintetitzar i obtenir conclusions així com de posseir certes habilitats de comunicació escrita. Finalment, donada la naturalesa de l'assignatura, és necessari utilitzar eines i procediments descrits en llengua anglesa, de manera que un nivell bàsic de lectura i comprensió de textos tècnics és imprescindible. Determinar quin model o combinació de models és més adequat per a la resolució d'un problema en funció de la naturalesa de les dades. Aplicar tècniques d'extracció de característiques per reduir la dimensionalitat i capturar l'estructura subjacent de les dades. Avançar en el coneixement de diferents models de classificació, relació i predicció: support vector machines, neural networks, deep learning, decision trees i random forests. Aprofundir en el coneixement de models basats en arbres de decisió i les seves combinacions. Entendre el concepte de "ensemble" i les seves propietats. Crear classificadors complexos mitjançant la combinació de classificadors senzills. Introducció a la mineria de dades Validació i avaluació de resultats Protocols de validació Extracció i selecció d'atributs Mètodes no supervisats Agrupament jeràrquic El mètode k-means i derivats Mètodes supervisats Algorisme k-NN Mètodes probabilístics Combinació de classificadors Objectius PLA1 Audiovisual Tipologia de problemes i mètodes Audiovisual Avaluació de resultats Audiovisual Entrenament i test Audiovisual Objectius PLA2 Audiovisual Agrupament jeràrquic Audiovisual El mètode k-means i derivats Audiovisual Algorisme d'agrupament Canopy Audiovisual Objectius PLA3 Audiovisual Algorisme k-NN Audiovisual Support Vector Machines (SVM) Audiovisual Xarxes neuronals artificials (ANN) Audiovisual Objectius PLA4 Audiovisual Combinació de classificadors Audiovisual Arbres de decisió Audiovisual Ou aglutinador: Accés a bases de dades d'articles de congressos i revistes de mineria de dades i machine learning Web


text: El Govern i Defensa es coordinen per a l'extinció d'incendis forestals en zones militars 24 gener 2020Conselleria de Medi Ambient i Territori El Govern i Defensa es coordinen per a l'extinció d'incendis forestals en zones militars NNota Informativa /2020/1/24/2431600.jpg El protocol preveu l'actuació en set propietats de l'Exèrcit de Terra El conseller de Medi Ambient i Territori, Miquel Mir, i el general en cap de la subinspecció de l'Exèrcit Pirinenc, Jesús Llorente Vicente, han signat aquest divendres un protocol d'actuació per a l'extinció d'incendis forestals dins les propietats de l'Exèrcit de Terra a les Balears. Amb aquest acord, doncs, queda establert un procediment que permet la coordinació i actuació dels equips d'extinció amb els responsables militars de les instal·lacions. Si es declaràs un incendi forestal en alguna de les zones de responsabilitat del Ministeri de Defensa, s'activaria el Pla especial d'emergències davant el risc d'incendis forestals de les Illes Balears (INFOBAL). Així, tal com estableix l'INFOBAL, el responsable de la direcció tècnica de l'extinció de l'incendi (DTEX) serà de la Conselleria i treballarà d'acord amb el que s'estableix al Pla. El responsable militar s'incorporarà a l'equip d'extinció per assessorar en tot allò relacionat amb la instal·lació, sobretot pel que fa a les mesures que s'han d'adoptar per protegir les persones, el medi ambient i els béns. En total, són set les instal·lacions del Ministeri de Defensa que es troben en zona de risc d'incendi forestal: cinc a Mallorca (l'aquarterament i camp de maniobres i tir Jaume II, l'antic polvorí de Porreres i els camps de maniobres i tir de Rafalbeig/Banc d'Eivissa, Cap des Pinar i Santa Magdalena) i dos a Menorca (els camps de maniobres i tir de Sant Isidre i es Freus). Cada any, abans que comenci l'època d'alt risc d'incendis forestals, es revisaran i s'actualitzaran les instal·lacions i zones que es preveuen al protocol.


text: Biologia de cèl·lules mare hematopoètiques i leucemogènesi – IDIBELL Les cèl·lules mare hematopoètiques (HSC) es consideren la base de l'hematopoesi en adults. Actualment, la majoria d'aquests trastorns hematològics són curables mitjançant el trasplantament de HSC. No obstant això, la disponibilitat limitada de donants compatibles òptims segueix sent un repte, especialment per a individus d'origen no caucàsic o d'ètnia mixta. Les cèl·lules mare pluripotents humanes (PSC), incloses les cèl·lules mare embrionàries (hESC) i les PSC induïdes (hiPSC), poden diferenciar-se in vitro en diversos tipus de cèl·lules hematopoètiques i podrien representar una font ideal de HSC personalitzades per a l'aplicació clínica. A més, les HSC derivades de pacients iPSC no només representen un model invaluable de malaltia hematològica, sinó que també poden proporcionar una plataforma basada en cèl·lules per al cribratge terapèutic. La producció de HSC d'empelt a partir de PSC humanes dependrà de la recapitulació precisa de la hematopoesi embrionària. Identificar vies de desenvolupament involucrades en la generació de cèl·lules mare hematopoètiques per dirigir la diferenciació de cèl·lules mare pluripotencials en cèl·lules hematopoètiques clínicament rellevants Desenvolupar models de desenvolupament de cèl·lules mare del càncer de sang basats en cèl·lules pluripotents induïdes. Aquests objectius es realitzaran combinant genòmica, transcriptòmica, edició de gens i tècniques biològiques cel·lulars. Cap de grup Investigadors/es postdoctorals (R2) Investigadors/es predoctorals (R1) Tècnics de recerca


text: Pere Porter | Sils, com més serem més riurem 2010: Una exposició, 2008: Un llibre, PRESENTACIÓ DEL LLIBRE "EL CAS ESTRANY D'EN PERE PORTER" Centre Cívic, 8 febrer 2008, 19:30 « Centre Cívic, oferta El culebrón continua » DE SILS A L'INFERN (15:22:26) : De Sils a l'infern Setze artistes han reinterpretat el relat popular del viatge a l'infern de Pere Porter per a una exposició que s'inaugurarà demà a Sils i visitarà Girona i Salt 23/09/10 02:00 – girona – Xavier Castillón La història de Pere Porter i el seu viatge a l'infern a través de l'estany de Sils va sorgir a principis del segle XVII de la imaginació d'un autor anònim i la tradició oral l'ha fet arribar fins als nostres dies amb molt bona salut. Així ho demostra l'exposició El viatge a l'infern (Interpretació artística del relat de Pere Porter) que ha organitzat l'Ajuntament de Sils i que demà s'inaugura a la sala d'exposicions municipal (19.30h), coincidint amb l'inici de la festa major. L'arxiver municipal, Lluís Costa, amb el suport de Bonart Cultural, ha coordinat aquesta iniciativa, que va néixer durant una trobada dels artistes a Garriguella. L'exposició es podrà visitar a Sils fins al 10 d'octubre i, entre el 5 i el 21 de novembre, s'instal·larà a La Carbonera del Museu d'Història de la Ciutat de Girona. Durant el mes de febrer del 2011 també es podrà veure al centre cultural Les Bernardes, de Salt. Els setze creadors que han reinterpretat amb les seves pintures, ceràmiques i fotografies el sarcàstic viatge a l'infern de Porter –farcit de crítiques a l'estament judicial i, de retruc, al religiós– són Pep Admetlla, Jordi Amagat, Dolors Bosch, Lluís Bosch Martí, Quim Domene, Ignasi Esteve, Jordi Gispert, Jordi Gispert Jr, Pep Iglésias, Bep Marquès, Josep M. Oliveras, Josep Perpinyà, Miquel Ruiz, Miquel Simon, Guillem Terribas i el recentment desaparegut Robert Manera. Gairebé tots pertanyen a la mateixa generació i han desenvolupat llargues i prolífiques trajectòries, com es va destacar ahir en la presentació de l'exposició, que va tenir lloc als serveis territorials de Cultura a Girona, amb el seu titular, Miquel Sitjar, i l'alcalde i el regidor de Cultura de Sils, Martí Nogué i Carles Taberner, respectivament, acompanyant alguns dels artistes. El catàleg de l'exposició inclou, a més de les reproduccions de totes les obres, textos escrits per Ricard Planas, Lluís Costa, Pep Valsalobre, Jordi Tardà –autor de la novel·la La porta de l'infern, també inspirada en la mateixa història–, Salvador Garcia-Arbós, Narcís Figueras i Pep Vila. En el catàleg també es reprodueix un extracte de la narració, a partir de l'adaptació que David Pujol en va fer per al llibre El cas estrany d'en Pere Porter, il·lustrat per Ignasi Esteve. "Un cas estrany que encara és actual, com el cas estrany d'en Millet, el cas estrany dels pederastes de l'Església, el cas estrany de la Fundació Caixa Girona... Hi ha molts casos estranys, que semblen ciència-ficció però són reals", va dir Dolors Bosch, resumint bé l'estat d'opinió dels seus companys, el "clan de Garriguella", que potser trobarà un nou motiu d'inspiració en La fi del món a Girona, de Joaquim Ruyra. Font: http://avui.elpunt.cat/noticia/article/5-cultura/19-cultura/306776.html En Pere Porter o en "Pere Botero" La llegenda de "Les calderes d'en Pere Botero", és prou coneguda per tothom. Ha passat de boca en boca de pares a fills, ha recorregut tots els indrets de Catalunya i s'ha estés per Espanya, arribant fins a Portugal i la Catalunya Nord. Es diu que la llegenda és la germana petita de la història, donat que tota llegenda té un punt de veritat envoltada de molta fantasia que la gent, a través dels anys, l'ha anat modificant sense que a la fi se sàpiga on comença la veritat i on acaba la mentida. La llegenda era coneguda per la mainada de totes les èpoques, quan els pares o els avis els explicaven contes amb la finalitat que els infants en treguessin les conseqüències d'obrar bé o malament; però els nous sistemes s'han imposat i l'electrònica visual substitueix els contes i treu la noció del bé i del mal que s'interpretaven en les velles llegendes. El cert és l'existència real del personatge que va néixer, viure i morir a Mas Portés, en el veïnat de Sant Daniel de Tordera i que la seva vida va estar envolta de tal misteri que veritablement fa pensar que quelcom d'estrany li va succeí. La data exacta del naixement d'en Pere Porter no es pot precisar, però sí la del seu bateix. En el Foli 6 del Llibre de Batetjos de I'Arxiu de la Parròquia de Sant Esteve de Tordera, consta la següent partida: "A XIX dies del mes de febrer de 1553, fou batejat Pere Porter, fill d'altro Pere Porter, pagès del veynat de Gasolves y Eulalia, muller sua. Foren padrins, Pere Tió, pagès de dit veynat y Sebastiana Giberta, del dit veynat de dita Parròquia de Tordera". A partir de l'any 1621 varen començar a distribuir-se còpies manuscrites dels fets ocorreguts a en Pere Porter. Degut a la manca d'impremtes, els copistes realitzaven a mà el treball, i es donaven petites errades en la transcripció de dates i noms. Entre aquestes transcripcions fetes a mà, cal fer esment de la que es conserva dipositada en I'Arxiu Històric "Fidel Fita" d'Arenys de Mar, escrita per Josep Rusiñol a l'any 1734, amb el títol "Història de Pera Purtés quant anà al l'infern". Amb l'arribada de la impremta, els vells manuscrits es convertiren en llibrets a l'abast de tothorn. Se sap que aquestes publicacions varen ser força abundants, però sols dues d'aquestes han arribat al nostre poder, que són: "Verdadera relació de un extraordinari fracás que succehí a Pere Portés, fill de la vila de Tordera, ciutadà-pagés del biscomptat de Hostalrich, Bisbat de Girona", editat per la impremta de Manel Llach, del carrer Ferreria Vella, 3, de Girona, a l'any 1904. L'altre és el "Viatge a l'infern de Pere Porter", publicat per la Biblioteca Popular de L'Avenç, de Barcelona l'any 1906. Aquesta última publicació és la més fiable, pel fet que es completa amb un exhaustiu estudi realitzat per l'escriptor Gaietà Vidal de Valenciano sobre diversos manuscrits que varen arribar al seu poder, i es pot comprovar totes les dades i noms de personatges que s'esmenten sobre la història d'en Pere Porter en els citats manuscrits la qual cosa.fa el relat més ben documentat. Aquesta recopilació dels fets la va publicar en la revista "La renaixensa" el novembre de l'any 1876, sota el títol "El món invisible en la literatura catalana". En altres temps, la noció del bé i del mal, o dit en altres paraules, del cel i de l'infern, varen fer córrer molta tinta en les diverses publicacions sobre el tema, que tal com diu Gaietà Vidal en el preàmbul del seu llibret, destaca la necessitat de I'home en creure en un lloc expiatori per les ànimes a fi de purgar les faltes comeses en aquest món, que tal com descriu Dante en la seva "Divina Comedia", va ser recollit per molts literats catalans, preocupats en el tema del més enllà. El resum de l'extens relat, diu així: "Relació i memòria de l'espantós viatge que féu en Pere Porter, pagés de la vila de Tordera, vescomtat de Bas i província de Girona, el 23 d'agost de 1608. En l'any de la Nativitat del Senyor, 1608, a 23 del mes d'agost, vespre i vigilia de Sant Bartumeu Apostol estava en Pere Porter, pagès de la vila de Tordera, del vescomtat de Cabrera, molt descuidat en sa casa, amb la seva muller i família, li exposaren un reclam i li feren després en virtut d'una acta de debitori que ell i son pare firmaren, per quantitat de 600 lliures, que havien manllevat. En dita execució, i per aquella, vingueren els oficials de la cort d'Hostalric, que és la de tot el vescomtat. I per quan dit Pere Porter estava obligat, amb escriptura de terç, amb béns i persones, els oficials li inventarien tots el béns, però sabia molt bé dit Pere Porter que l'acta en virtut de la qual se li feia dita execució, molts anys havia que era cancelada, per quan ell pagà dita quantitat, protestà i requirí que no passesin avant dita execució, per quan ell havia pagat. I com que la cancel•lació no es trobava i el notari que havia pres la cancel•lació de dita acta era ja mort, l'escriptura deia que Pere Porter no l'havia pagat mai i que devia tot el deute, els oficials li donaren deu dies de temps per als mobles i trenta per als immobles; i clos l'acte de l'inventari, l'encomanaren a la muller del dit Pere; i en voler-se emportar penyores els ministres per èsser pagats els salaris i dietes, es volen emportar a la presó Pere Porter. Aquest suplicà als oficials que no li treguessin penyora ni roba de casa, sinó que no es moguessin, que ell aniria a la vila de Massanet, que allí alguns li devien bastant quantitat de diners per poder pagar tot el que devia. Els oficials coneixien la bondat d'aquell home i per les súpliques de la gent que allí hi havia, decidiren esperar-lo fins a l'endemà. Un cop fet dit concert, en Pere se n'anà prenent camí de Massanet, i anant molt pensatiu i enutjat, trobà un jove molt ben tractat que anava a cavall i menava altra cavalcadura buida i al punt que es trobaren, el jove saludà a en Pere i li demanà d'on era i a on anava. Però anava tan pensatiu i afligit que no respongué. Tornà el jove a preguntar qué era el que li passava i si ell podia afavorir-lo en alguna cosa, li manifestés la pena que ell tenia, que ell l'ajudaria en tot i per tot. Oint semblants paraules, en Pere Porter respongué que els seus treballs eran tan grans que ell no res podia remediar, però era tanta la insistència del jove que finalment li explicà el succés que li passava sobre l'escriptura que el seu pare i ell havien fet, quan anys enrera les anyades havien estat estèrils i fou forçós comprar blat i va haver de manllevar els diners i fer un debitori en els que ens obligàvem tots els béns i heretats, amb escriptura de terç i amb obligació de persones. I així mon pare, abans de morir, pagà dita quantitat i li cancelaren dit acta de debitori, i d'això han passat més de vint anys, i com que el notari Gelmà Bonsoms és mort, no es pot trobar el debitori que ell sap que és cancel•lat. Mentre anaven caminant, arribaren a l'estany de Sils, i com que el camí era estret i la cavalcadura que no hi anava ningú sempre li venia entre-peus, en Pere Porter, es decidí a pujar a cavall que tantes vegades li havia ofert el jove. I així, dit Pere se senyà i en el punt que fou a cavall tot s'alterà i els cabells se li eriçaren en el cap i sentí i vegé com les cavalcadures parlaven l'una amb l'altra. Aleshores el jove digué a Pere Porter que puix que ell li havia contat sos treballs i ell li havia promés buscar remei als seus mals, no vol trencar la paraula i li promet que parlarà amb el notari i que ell li dirà on possà l'acta d'escancel•lació. Un cop dites aquestes paraules, el jove afegí: "Teniu-vos bé a cavall, que jo sóc el Diable". Oint aquestes paraules, en Pere Porter, es tingué fort i digué: "Jesús, salveu-me, no em desampareu. Verge Santa Maria, siau en mi". Llavors les cavalcadures, totes dues juntes, arrancaren a córrer i arremeteren per l'estany de Sils, per muntanyes i per valls, i en Porter sempre cridant i invocant els noms de Jesús i de Maria; i en tant que al cap d'una hora de temps que fou a cavall, passades que hagueren grans montanyes i valls, juntament grans aigües i mars, entraren per la boca d'una cova i ixqueren en un gran pla que tot era foc i dimonis amb gran multitud de gent que patia grans torments. Espantat dit Pere Porter de veure això que veia, en el punt mateix que el dimoni que l'havia portat li preguntà si coneixeria el notari Gelmar Bonsoms si el veiés; a això en Pere contestà que sí i s'adintraren per enmig dels dimonis i condemnats. El notari digué que anés a la seva casa d'Hostalric, i que en la sala trobaria un armari, i davant d'ell, a set rajoles de la paret, alcés des de la set fins a la dotze i mirés, que allí trobaria un manual petit de firmes d'actes i que a les vint-i-set fulles trobaria la seva. En Pere tornà a cridar amb totes les seves forces els noms de Jesús i de Maria i, al punt, els dimonis més enfurismats cridaven que callés però ell, fent-se la senyal de la creu, els digué que el traguessin d'aquell lloc i llavors el dimoni que l'havia portat, li digué que seguís un home vestit com de romeu, molt resplandent que portava un bordó a les mans; aquest li va oferir un cap del bordó perquè en Pere el prengués. Aleshores, dit Pere restà espantat, pensant estar en alguna part del vescomtat de Cabrera. Vegé una dona que venia pa i com que tenia gran fam, s'acostà a prendre'n un. Posà la mà a la bossa i tregué un ral català boscater i el donà a la revenedora perquè el canvies, mes la dita dona li digué que li donés altra moneda perquè ella no coneixia de quina terra era. Però com que en Pere havia començat a menjar, li replicà que la moneda era bona i que no en tenia d'altra. La dona, en sentir això, començà a cridar i avalotar de tal manera que s'aplegà molta gent i li digueren que el ral que donava era d'una terra que era a més de 60 llegües i ací no era bona. Preguntà en Pere, perquè a Catalunya no valia aquesta moneda, i li respongué que anava errat i es trobava a la vila de Morvedre al regne de València. En oir estes paraules caigué esmortuït i perdé la paraula. Va estar així alguna hora. Entre tan passava gent i entre ells vingué un home de Tordera anomenat Jaume que era en aquell lloc per negocis i en reconèixer-lo encara que estava flac i macilent, semblant que els ossos li havien de foradar la pell i tot esperant que fos retornat, parlà amb ell i se l'emportà a la posada. En Jaume li preguntà quants dies havia que era fora de sa casa, a la qual cosa respongué en Pere que no li fes dir res, puix que estava molt cansat i que l'endemà dia de Sant Bartumeu, li explicaria. En Jaume respongué que aquest dia ja era passat i que era el dia de Sant Daniel, primer de setembre. I un dia en Jaume li digué que li contés quin succés li havia esdevingut i aleshores en Pere, se senyà i digué que des del 23 d'agost, a les cinc de la tarda, a les tres hores d'haver dinat, havia estat a l'infern, sense menjar, beure ni dormir, fins el dia de Sant Daniel que el trobà. L'esmentat Jaume li digué que callés, pensant que se li havia alterat l'enteniment, però en Pere Porter no deixà, punt per punt, de contar-li el que li havia succeït. En veure que no se'l creia, en Pere s'alterà i es va disposar a posar-se en camí per tornar a sa casa i així ho va fer sense voler esperar companyia. El dia de Tots Sants, del dit any 1608, entrà per la porta de l'església d'Hostalric i quan el veieren entrar estigueren tots admirats, puix que tothom el creia mort. Després de dinar se n'anà cap a Tordera on la gent estava assabentada del seu succés, ja que en Jaume havia escrit contant el que en Pere li havia explicat. En arribar li preguntaven tot fen burla que con s'hi estava a l'infern i ell responia que preguntessin als seus parents que allí els havia vist i es posaren tots a riure, pensant que estava boig. Els parents d'en Pere se l'emportaren a sa casa i li digueren que s'assosegués, però ell digué que no es pensessin que no tenia el seny bé, i que a l'endemà es veuria que deia tota la veritat. El dia dels morts, a 2 de novembre, després de tocades les dotze hores del migdia, en Pere Porter se n'anà a casa el Batlle de Tordera i li pregà molt encaridament que, ja li havia fet assistència en l'execució de vendre els béns, fes d'assistir a veure com trobarien la cancel•lació de l'acta de debitori. Acceptà el Batlle i, juntament amb alguns d'altres que estaven desitjosos de veure el succés, es posaren a cavall i en Pere amb ells per dirigir-se a Hostalric. En entrar a la vila, es trobà uns parents del notari Bonsoms i en el punt mateix els digué que era a l'infern. Altres gents acudiren a borbollons i alborotats preguntaven per sos parents enmig de rialles i burles. En Pere, sense perdre la calma, anà a cal Batlle d'Hostalric i li pregà que li fes plaer de venir a fer assistència. Acceptà el Batlle i junt amb el de Tordera, se n'anaren cap a casa del notari, i en això s'aplegà molta gent del poble. En arribar a la casa, la muller i parents de dit Bonsoms, digueren que no tenien cap escriptura, puix que totes eren a l'Escrivania. Però en Pere Porter replicà que pugesin a la sala de dalt de la casa. Els parents hi accediren, ja que així, i d'una vegada per totes, es comprovaria que aquest home era boig i tothom entendria que deia mentida i tenia alterat l'enteniment. Pujaren a la sala i tothom buscava sense trobar cap paper, fins que Pere digué que busquessin a l'armari i la gent l'obrí sense trobar res, però ell els digué que no era dins, sinó sota la rajola del seu front, tal com li havia dit el notari a l'infern. Així ho feren i tot aixecant la rajola dita, trobaren el manual petit de firmes amb el que restaren tots espantats. I llavors digué en Pere Porter que miressin al full vint-i-set i tots espantats miraren i reconegueren que era escrit de la mà de dit Bonsoms i era veritat que dita acta de cancel•lació l'havia pres i era escrita de la mà del notari. En el mateix punt dit Pere s'agenollà i juntes les mans, alçà els ulls al cel donant gràcies al senyor. Després requerí i demanà que dita acta de cancel•lació fos treta i donada còpia, i així que la Justícia d'Hostalric li lliurà, demanà que li fossin restituïts els béns i totes les despeses en dita execució, i així tornar a la possessió com abans. Aquests fets arribaren a oides del senyor Inquisidor de Barcelona, puix que els parents dels citats per en Pere Porter s'anaren a queixar, per això en Pere fou cridat pel Tribunal de la Santa Inquisició, detingut i interrogat per esbrinar com havia trobat l'acta, lo qual cosa confirmava ésser veritat tot el que en Pere Porter havia dit i desposat i per això fou tret de les presons i deixat anar". Fins aquí, molt resumida, l'història d'en Pere Porter, seguint el màxim possible el mateix estil de l'esmentat llibret. Sigui quina sigui la part verídica d'aquesta llegenda, el que sí és cert és que al pobre Pere Porter, quelcom d'estrany li va succeí, ja que va ser realment excomunicat per l'Església. El motiu no es pot precisar, encara que és possible imaginar que deuría ser degut per anar explicant l'experiència "real" o imaginària del seu viatge a l'infern. En els últims moments de la seva vida es devia retractar, i en conseqüència que li va ser alçada l'excomunió i pogué ésser enterrat cristianament, tal com consta en el Llibre d'Òbits de l'Arxiu Parroquial: "A 7 de jener de 1618, morí lo vell Porter, excomunicat-retractio-Ilmo. Castanyer. sepultura simple, dia exèquies 8". Per acabar cal fer esment d'un detall prou important com és el nom del personatge que, tal com s'anomena en tot moment es Pere Porter i no Pere Portés, com es troba en algun escrit, i que es confón amb el de la seva casa de Mas Portés, que possiblement en temps passats podría ésser comú degut a prendre la masia el cognom del seu amo. Però encara més important és el fet que en molts llocs la llegenda es conegui com "Les calderes d'en Pere Botero", en la qual el personatge principal és un ser demoníac que serveix per atemorir els infants, essent una deficient interpretació del bo i honrat pagès que precisament per aquest motiu no és acceptat a l'infern. Aquesta mala interpretació és deguda a Víctor Balaguer, important escriptor català del segle passat, que va escriure l'obra "Las calles de Barcelona", editada l'any 1866, i que en Vol. I, pàgina 504, s'ocupa del carrer anomenat de l'infern i fa esment lliure de la llegenda prou coneguda a la seva època, i rebateja el personatge com a Pere Botero, tot derivant-se per aquest motiu l'errònia interpretació del nom i que degut a la importància que va tenir Víctor Balaguer per la literatura catalana, aviat es va escampar per tot arreu el nom de Pere Botero, quedant en l'oblit el nom vertader. "I ací acaba d'en Pere Porter la història que queda escrita perquè en quedi memòria" Font: http://www.xtec.es/centres/a8030467/pereporter.htm Més sobre Pere Porter: – Pep Valsalobre i Narcís Figueras, Confluències literàries en el Viatge de Pere Porter a l'Infern – Dos nous manuscrits del Viatge DE SILS A GIRONA (08:18:19) : Interpretació artística del relat de Pere Porter (segle XVII) INAUGURACIÓ: Divendres 5 de novembre a 2/4 de 8 de la tarda, a la Sala La Carbonera (pujada Sant Feliu, 2 de Girona). HORARIS DE VISITA: De dimarts a diumenge, de 10 a 14 h. i de 17 a 19 h. L ́exposició romandrà oberta fins el 21 de novembre de 2010. A Salt, al Centre Cultural Les Bernardes l ́exposició es podrà veure durant el mes de febrer de 2011. Projecte que te la voluntat de fer convergir dues excel·lents mostres culturals: la literària i l'artística. En aquest sentit, la proposta és la d'aprofundir i difondre una peça molt notable de la literatura popular catalana del segle XVII i XVIII: la llegenda de Pere Porter, a través de l'anàlisi de diversos autors. Així mateix, però, i aquí rau una bona part de la peculiaritat del projecte, s'ha encarregat la interpretació de la llegenda als millors artistes plàstics de les comarques gironines, per tal que l'expressin a través de la seva particular sensibilitat i a partir dels formats que ho desitgin. Així doncs, pintors, escultors, ceramistes, fotògrafs posen el seu art i prestigi al servei de la llegenda de Pere Porter. Els artistes participants són els següents: Pep Admetlla, Jordi Amagat, Dolors Bosch, Lluís Bosch Martí, Quim Domene, Ignasi Esteve, Jordi Gispert, Jordi Gispert Jr, Pep Iglesias, Robert Manera, Bep Marquès, Josep M. Oliveras, Josep Perpinyà, Miquel Ruíz, Miquel Simon, Guillem Terribas. O sigui, tots ells artistes de reconegut prestigi, que en alguns casos transcendeix el marc nacional. L'exposició va acompanyada d'un catàleg, on es reprodueixen totes les obres, amb textos de Ricard Planas, Lluís Costa, Pep Valsalobre, Jordi Tardà, Salvador Garcia-Arbós, Narcís Figueras i Pep Vila. El projecte és coordinat pel director de l'Arxiu Municipal de Sils i professor de la UdG Lluís Costa. http://www.somlaselva.cat/index.php/cultura/1219-el-viatge-a-linfern http://bonartactualitat.wordpress.com/2010/11/03/arriba-a-girona-el-viatge-a-l%C2%B4infern-de-pere-porter/ http://www.somlaselva.cat/images/stories/Articles/2010/11_novembre/031110_bragues/expo_a_Girona.pdf PERE PORTER A GIRONA (08:27:55) : L ́INFERN arriba a Girona Els infants de Girona tindran a partir d ́avui una ocasió immillorable d ́informar-se del què els espera si no es porten bé. Les calderes de Pere Botero ja no els sonaven tan familiars com ho havien estat per als seus avis des que el papa Joan Pau II va refermar el juliol de 1999 el que ja havia avançat el Concili Vaticà II, que l ́infern no es un espai físic sinó una situació en la que els pecadors són privats de la visió de Déu. Era una amenaça de càstig que els nens no acabaven d ́entendre però que, almenys, no els feia despertar a mitjanit amb malsons on es veien submergits en les calderes d ́oli bullint del dimoni, popularment anomenat Pere Botero, tal com sortia dibuixat als catecismes de l ́època. Però l ́actual papa Benet XVI va desmentir-ho i el febrer del 2008 va tornar a avisar que l ́infern no es una metàfora sinó un lloc. ... ...Sembla evident la relació entre el nom de Pere Porter i l ́expressió "les calderes de Pere Botero" per referir-se a l ́Infern i al diable, tant en català com en castellà, però existeixen moltes altres explicacions etimològiques. Entre els castellans, hi ha qui assegura que Pedro Botero prové dels patrons de bots, anomenats boters, que transportaven àrabs fins a la península (com ara amb les pasteres), i que eren, en boca dels predicadors catòlics, el mateix dimoni. També es troba esmentat com a Pedro Gotero o Pedro Botello en obres de literats del Siglo de Oro. Una des les primeres cites es troba en una de les comèdies religioses de Tirso de Molina (1584-1648). El que és clar és que no es troba escrita l ́expressió enlloc abans de l ́any 1608, quan li va passar a Pere Porter el seu estrany cas, el que sembla confirmar la relació entre l ́expressió i la llegenda. ... ... tenir una base verídica a partir de la qual s ́hi van anar afegint elements llegendaris. El que és evident és que la seva aventura va tenir una gran repercusió mediàtica al seu temps, ja que se ́n troben nombroses referències a tot Espanya. Això és, més o menys, el que li va passar: L ́any 1608 li van reclamar judicialment un préstec de 600 lliures que li havien fet al seu pare i que ell ja havia tornat feia vint anys. Però l ́acta notarial de la devolució del préstec havia desaparegut, el notari era mort i per tant no podia demostrar que ja no era deutor. Se ́l volien endur detingut però va aconseguir que li deixessin fins l ́endemà per tractar de reunir els diners. De seguida va posar-se en camí a peu cap a Maçanet, on hi havia gent que li devia diners a ell. En el trajecte es va trobar un jove que anava a cavall i duia una altra cavalcadura buida. El jove li va oferir el cavall que duia sobrer, ell acceptà i entaularen conversa. Ell li explicà el que li passava. En arribar a l ́estany de Sils el jove li va dir que era el Diable i que el portaria on era el notari, perquè li digués on havia amagat l ́escriptura del retorn del deute. Llavors els cavalls es van posar a córrer, es van submergir en l ́estany de Sils i per una deu subterrània van arribar a la boca d ́una cova dintre la qual hi havia foc i dimonis martiritzant els condemnats al foc etern. ... Font: La Vanguardia, 5 novembre 2010 VILAJUÏGA (20:26:05) : Vilajuïga | 03/01/2011 | http://www.Gironanoticies.com "El viatge a l'infern"obre la temporada d'exposicions al Celler Espelt El divendres dia 7 s'inaugura aquesta exposició de 16 artistes gironins. L'Espai d'Art del Celler Espelt comença la seva temporada d'exposicions amb una insòlita mostra col·lectiva amb 16 artistes gironins, molts dels quals és el primer cop que exposen en aquest espai. La mostra s'inaugura aquest proper divendres, dia 7 de gener del 2011, a partir de les 8 del vespre i es presenten un total de 16 obres i 8 texts relacionats amb el "Viatge a l'infern", una interpretació artística del relat del torderenc Pere Porter, originària del segle XVII que relata el seu pas per l'infern per tal de resoldre un deute ja cancel·lat que li demanava la justícia i els seus tractes amb el dimoni per poder aclarir els fets. La idea va sorgir molt a pro p de Vilajuïga, concretament en una trobada d'amics, artistes i escriptors a Garriguella, on en la sobretaula d'un bon dinar, a finals d'estiu del 2009, aprofitant les sorprenents energies creatives dels assistents, i altres amics que s'anirien afegint, donaren peu i forma a aquesta mostra "entre amics" on sorgiren les bases per crear diferents obres i texts sobre aquest "viatge". 16 obres d'art i 8 texts Els artistes que presenten obra són: Pep Admetlla, Jordi Amagat, Dolors Bosch Agustí, Lluís Bosch Martí, Quim Domene, Ignasi Esteve, Jordi Gispert, Jordi Gispert Jr, Pep Iglésias trias, Robert Manera Oller, Bep Marquès, Josep Maria Oliveras, Josep Perpinyà, Miquel Ruiz Aviles, Miquel Simón i Guillem Terribas Roca. Entre les obres que hi presenten trobem diferents estils, mides i tècniques, repartides en pintures, fotografies i escultura. Per tal de complementar la exposició i poder descriure el viatge en el catàleg de la mostra s'hi han afegit diferents texts realitzats per Lluís Costa, Jordi Tardà, Narcís Figueras Capdevila, Pep Vila, David Pujol, Salvador García-Arbós, Pep Valsalobre i Ricard Planas Camps. Aquesta exposició es va presentar per primer cop a finals d'estiu passat a Sils i ja s'ha pogut veure a Girona durant les passades Fires de Sant Narcís. Ara es presenta a Vilajuïga durant tot el mes de gener, i al febrer es podrà veure a la sala de "Les Bernardes", de Salt. La presentació de la mostra anirà a càrrec de Martí Noguè, alcalde de Sils, població que ha produït aquesta exposició itinerant i es clourà amb un tast de vins d'Espelt. Font: http://www.gironanoticies.com/noticies/noticia.php?id=19426 VILAJUÏGA (10:00:49) : L ́Espelt exposa l ́obra de setze artistes Els artistes que han elaborat la mostra, al Celler Espelt de Vilajuïga. El Celler Espelt de Vilajuïga va inaugurar aquest divendres la mostra de setze artistes gironins sota el títol El viatge a l'infern. L'exposició es podrà veure fins al diumenge 30 de gener i després es desplaçarà a Salt. Basada en setze obres i vuit textos relacionats amb el conegut Viatge a l'infern, es tracta d'una interpretació artística del relat de Pere Porter i té el seu orígen en el segle XVII, relatant el seu pas per l'infern amb l'objectiu de resoldre un deute ja cancel·lat que li reclamava la justícia i els seus tractes amb el dimoni per a poder resoldre els fets. La mostra, que va comptar amb una nombrosa assistència de públic, va sorgir arran d'una trobada entre els artistes a finals de l'estiu de 2009. Després de treballar durant mesos en el projecte, a finals de l'estiu de 2010 es va presentar per primera vegada a Sils i, posteriorment, a Girona. D'entre els artistes participants hi ha Dolors Bosch, Lluís Bosch, Quim Domene, Ingnasi Esteve, Jordi Gispert, Pep Admetlla, Jordi Amagat o Josep Maria Oliveras, entre d'altres. Els artistes han elaborat les obres a través de diverses tècniques entre les quals hi ha la fotografia, la pintura o l'escultura. Els treballs es complementaran amb textos escrits per Jordi Tardà, Lluís Costa, Pep Vila, David Pujol, Narcís Figueras, Pep Valsalobre o Ricard Planas, entre d'altres.


text: Guillem Montoro qualifica d'"intolerables" els comentaris masclistes d'un oficial de la Guàrdia Civil sobre l'alcaldessa de Paiporta ELPERIODIC.COM - 25/02/2019 | Fotograf: Imagen de archivo El regidor d'Igualtat de l'Ajuntament de Paiporta, Guillem Montoro, ha qualificat d'"intolerables" els comentaris masclistes d'un oficial de la Guàrdia Civil sobre l'alcaldessa de Paiporta. "No es pot tolerar que una persona amb una responsabilitat de la seua categoria faça aquests tipus de comentaris, i menys cap a l'Alcaldessa", ha afegit Montoro, que ha expressat tota la seua solidaritat i suport a l'alcaldessa i ha argumentat que "no parlem de càrrecs, parlem de masclisme, d'una actitud de superioritat que socialment se'ns ha atribuït i permés als homes sobre les dones, i que no podem tolerar com a societat que intenta construïr-se desde el feminisme". Les declaracions de Montoro arriben després que se sapiguera que una investigació interna de l'institut armat haja tret a la llum que el comandant en cap de la Guàrdia Civil de Paiporta va dir sobre l'alcaldessa que "esta roja de mierda qué se cree" i que "esta me va a comer el nabo". Per al responsable d'Igualtat de l'Ajuntament, "al món de la politica, especialment, veiem cada dia com moltes dones són desqualificades no per la seua capacitat de gestió, sinó per ser-ho. Perquè el masclisme ens educa en que tots els llocs de poder, força o serietat han d'estar ocupats per homes, quan sabem perfectament que les dones estan perfectament capacitades per a desenvolpuar qualsevol tasca a aquesta societat". Per això, ha conclòs el regidor, "hem de seguir reivindicant la lluita feminista, seguir lluitant per construir un món més igualitari i sense masclismes".


text: Núria Jar, Autor a Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans La informació digital viu del clic. Els titulars sempre han estat esquers per pescar l'interès del lector, però l'entorn digital ha canviat la manera de fer informació. Algunes de les estratègies més utilitzades per captar l'atenció són els titulars tendenciosos en forma de pregunta o decàlegs i altres... En funció del diari que llegeixis el referèndum del proper 1 d'octubre té un cognom diferent: d'autodeterminació, independentista o secessionista. Això només és un exemple actual de com les paraules construeixen la realitat. Els polítics i els periodistes sabem de forma conscient que els conceptes donen forma a... Aquest cap de setmana s'ha inaugurat una nova edició de la World Press Photo (WPP) al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. Estàvem acostumats a veure les cues interminables de visitants cap a finals d'any, però l'organització ha aconseguit avançar la mostra. Ara Barcelona ja és una de les primeres... En molts casos sortir al carrer a buscar històries ja forma part del romanticisme de la nostra professió. Si fóssim més sincers hauríem de confessar que tirem força de notes de premsa. Encara que els comunicats no haurien de marcar l'agenda moltes vegades són útils per accedir a informació susceptible de ser... 10 bons propòsits d'any nou per al periodisme 1. Deixar de ser els primers per ser els millors en explicar les coses. 2. Contrastar la informació. 3. Que els editorials es quedin a les pàgines d'opinió. 4. Fixar-se menys en la competència i confiar més en el criteri periodístic. 5. Fugir més de l'agenda i apostar pels continguts propis. 6. Que el... Els Estats Units i la resta del món encara es pregunta per què va guanyar Donald Trump. Els periodistes també vam quedar desconcertats. Fins i tot Newsweek va haver de retirar 125.000 exemplars amb una Hillary Clinton vencedora en portada després de la victòria del magnat. "La premsa no va ser seriosa investigant... Aquesta setmana la política està on fire. A Catalunya hem tingut la primera qüestió de confiança de la nostra història i l'anunci que al proper setembre hi haurà "o referèndum o referèndum" . A l'Estat espanyol hi hagut eleccions basques i gallegues, un govern que continua en funcions i un PSOE que ha... Aquest estiu és el zika. L'any passat va ser l'Ebola i fa dos anys el chikungunya. Aquests protagonistes no són serps d'estiu sinó virus que ens preocupen. En un món globalitzat, aquests microorganismes es converteixen en una amenaça per a la salut pública. A més, el zika és especialment desafortunat en...


text: Santi Vila fa les delícies de l'unionisme progre ! directe!cat directe ! a La República. N. 4126. Dilluns, 23 de maig de 2022 13:29 h Dijous, 11 de desembre de 2014 05:00 h Santi Vila fa les delícies de l'unionisme progre El conseller de Territori i Sostenibilitat, Santi Vila, conegut per estar ben avingut amb la ministra espanyola del ram, cosa que li ha merescut la simpatia de l'unionisme proper al PP, aquest dimecres en l'esmorzar-col•loqui del Fòrum Europa-Tribuna Catalunya s'ha guanyat també la simpatia de l'unionisme progre. I és que el conseller els ha regalat una perla que ha corregut per les xarxes socials i, fins i tot, ha estat motiu de titular al diari El País. El motiu és que el conseller ha destacat en la seva conferència que el projecte sobiranista ha "engrescat" els ciutadans en un moment de crisi econòmica i política, en què han hagut de suportar retallades per valor de 6.000 milions d'euros mentre s'acumulaven els casos de corrupció política. "Vila admet que el procés sobiranista "permet resistir" quatre anys de retallades", titulava el País que ha entès que Vila confirmava que "el procés sobiranista iniciat a Catalunya tenia també com a objectiu dissimular el malestar suscitat per les retallades pressupostàries iniciats pel Govern d'Artur Mas des de 2010, en què la Generalitat ha efectuat una tisorada de més de 6.000 milions". En plena negociació sobre les plebiscitàries, no esta malament el míssil intencionat, o no, al seu govern, al president Mas i al procés sobiranista. Encara li falta pràctica per arribar als nivells de Duran però s'hi va aproximant. 22 de febrer de 2015, 12.27 h #22 l'indigent supremacista espanyol oficial del blog.També conegut com Amaya Salazar,àlies Josep Montella.Àlies "ARAGONESES","BEJOTA"RIVAS","JOSE DOMENECH"també conegut per Roser Coll,Pedro Fortuna,Manolo Cabezahierrro,Rivas....Pressumptament fill de d'un legionari i de la que escombra el Valle de los Caidos .L'ínclit predicador etílicoespanyolista,ara arrossega la seva desesperació pels tuguris més foscos del Raval,renegant dels seus orígens i fent servir multitut de noms.... Llegir més 9 de febrer de 2015, 18.57 h 16 de gener de 2015, 15.09 h ELECCIONS EUROPEES. Els 1.401.421 vots que van aconseguir ERC, CiU i ICV en són pocs en relació amb els 5.317.789 catalans cridats a les urnes. Tot just un 26% del cos electoral. "De cara a Europa, a... Llegir més 13 de gener de 2015, 20.04 h 9 de gener de 2015, 23.02 h LA SENYORA VILA ES UNA CINICA. 6 de gener de 2015, 12.16 h N.B. PLEASE, DON'T USE MY NICK. 3 de gener de 2015, 19.53 h 27 de desembre de 2014, 10.36 h 21 de desembre de 2014, 04.51 h 20 de desembre de 2014, 15.58 h Snti Vila no és unionista en absolut. És allò que en diem puta-ramoneta. Sabíeu que va començar a la política amb ERC i es va passar a CIU quan va veure que en podia treure un càrrec?


text: NOTICIARIO FALLERO: L'Olivereta te noves representants La Falla Olivereta - Cerdà i Rico, ja té ambaixadores per a representar tant a la comissió gran com a la menuda. La nit d'este passat dissabte va tindre lloc l'acte formal de nomenament de Begoña Sanz González com a Fallera Major i Marina Giménez Amaro com a Fallera Major Infantil. Poc després de les deu de la nit, al casal de la falla, van pujar a l'escenari les Falleres triades setmanes abans per votació de la comissió, les quals van donar el millor de si per a donar lluminositat a l'acte. Seguidament, i amb la solemnitat requerida per l'ocasió, Merche Cuevas, secretària de la comissió va llegir l'acta de nomenament de Begoña i Marina com a Falleres Majors de la Falla Olivereta – Cerdà i Rico per a l'exercici faller de 2017. Segons va dir el President de la falla Juan Banacloy "des de hui comença un any intens, somniat, il·lusionant i passional en el que les dos creixereu com a falleres i com a persones".


text: Recursos per seguir amb la tesi des de casa, març 2020 Recursos per seguir amb la tesi des de casa Guia per elaborar una proposta de recerca Comences el doctorat? Consulta la guia per redactar una proposta de recerca elaborada per la Biblioteca de la Universitat de Sydney. Tingues cura de les dades durant la recerca Durant la tesi, segur que treballaràs amb moltes dades. Gestiona-les seguint aquestes bones pràctiques. Bones pràctiques per gestionar les dades de recerca Vols elaborar i publicar amb èxit un article científic? Segueix els consells del professor Lluís Codina (UPF) a l'hora d'elaborar articles i publicar-los en revistes científiques. Publicaciones académicas, revisión de factores para el éxito Crea el teu ORCID Per diferenciar la teva producció científica de la resta d'autors amb noms similars al teu, crea gratuïtament el teu codi ORCID. El necessitaràs quan publiquis articles. Bibliotècnica per a tu A Bibliotècnica, el web de les Biblioteques UPC, hi ha una pàgina amb tots els recursos i serveis per elaborar la teva tesi, publicar i buscar informació. Utilitza-la, és per a tu! Bibliotècnica per a doctorands Les biblioteques estan tancades però nosaltres continuem treballant telemàticament. Fes-nos arribar qualsevol dubte o consulta. Tenim una bústia general i una bústia per a cadascuna de les biblioteques.


text: La Generalitat demanarà aclarir la responsabilitat econòmica de l'exconseller Blasco en el cas Cooperació - À Punt La Generalitat demanarà aclarir la responsabilitat econòmica de l'exconseller Blasco en el cas Cooperació La Fiscalia estudia recórrer en el Suprem la sentència de l'Audiència de València, que el condemna a un any de presó. L'exconseller Blasco, en una imatge d'arxiu / À Punt 27 d'abril 2020 - 14:49 La Generalitat, seguint el criteri de l'Advocacia, ha decidit sol·licitar un aclariment de l'última sentència imposada a l'exconseller Rafael Blasco, que el condemna a un any de presó pel desviament d'ajudes públiques destinades al Tercer Món. El govern valencià vol ara que es concrete quines són exactament les responsabilitats econòmiques de l'exdirigent popular en aquest juí, que aborda les peces 2 i 3 del cas Cooperació. L'Audiència de València va emetre el passat divendres el veredicte sobre les irregularitats en les ajudes a ONG i al projecte fallit per a la construcció d'Haití, i va condemnar a una vintena de persones. Entre elles estan Blasco i l'empresari Augusto César Tauroni (per aquest últim va dictar dos anys de presó) per malversació i prevaricació. Després de la sentència, que ha arribat huit mesos després tindre lloc el juí, les acusacions estan valorant les seues opcions. La Coordinadora Valenciana d'ONGD ja va avançar el divendres que recorreria contra el veredicte judicial, que considera "decebedora" i "indignant". L'Advocacia de la Generalitat considera que s'ha produït un error en la sentència ja que, en relació amb els condemnats Rafael Blasco i Marc Llinares, refereix que hi ha expedients oberts en el Tribunal de Comptes. Tot i això, "no consta que en el Tribunal Constitucional hi haja res en relació amb aquestes peces (2 i 3)", segons afirma el govern valencià. En segon lloc, una vegada el tribunal es pronuncie sobre aquest escrit d'aclariment i sempre que l'Advocacia considere que es donen les característiques tècniques oportunes, la Generalitat interposarà un recurs de cassació en el Tribunal Suprem. Entre altres motius, expliquen que no estan d'acord amb els atenuants aplicats a determinats condemnats i la repercussió sobre les condemnes. En concret, s'han aplicat tres atenuants (confessió tardana, reparació del mal i dilacions indegudes) a Marc Llinares i a Augusto César Tauroni, i dues a Blasco (reparació del mal i dilacions indegudes). Per la seua banda, la Fiscalia estudia recórrer la sentència en el Tribunal Suprem, tot i que no ha volgut pronunciar-se sobre el fons. El ministeri públic va pactar, entre altres acusats, amb Blasco una condemna de tres anys de presó que l'Audiència de València no ha tingut en compte i ha rebaixat a un any. El tribunal el condemna per haver desviat prop de cinc milions d'euros inicialment destinats a onze projectes en països empobrits, entre ells la construcció d'un hospital a Haití pel sisme de 2010, en les peces 2 i 3 del cas Cooperació. I l'absol expressament dels delictes d'associació il·lícita, organització i grup criminal que havien formulat altres acusacions, entre elles la Coordinadora Valenciana de ONG. Es tracta de la segona condemna per fets similars imposada a Blasco, que ja va ser condemnat a sis anys i mig per delictes de malversació i falsedat documental en la primera de les peces i que ha estat complint condemna en el penal de Picassent. Així mateix, l'empresari César August Tauroni, condemnat igual que l'exconseller en la primera peça, ha sigut condemnat a dos anys de presó. Totes dues penes són inferiors a les pactades entre els acusats i la Fiscalia Anticorrupció en el transcurs del judici.


text: Sortida a l'Escola d'Art i Disseny de la Diputació a Tortosa | Institut Cristòfol Despuig Es tracta d'un taller teòric i pràctic per conèixer i aprendre tècniques i procediments pictòrics de fa 300 anys, prenent com a punt de partida l'exposició "Or i color al segle XVII. La restauració del retaule de les Santes Càndia i Còrdula de la Catedral de Tortosa". El taller forma part de l'activitat "Descobreix la teva ciutat", impulsada per la regidoria d'Ensenyament de l'Ajuntament de Tortosa i el Centre de Recursos Pedagògics del Baix Ebre.