text: ÂżQuantes vegades no ens ha passat que entrem en un local que mal copia l’estil Lázaro Violán omnipresent, amb un mobiliari que vol ser remodern, com la vaixella, els uniformes, allò d’allĂ i allò de mĂ©s enllĂ , per acabar servint-nos plats mal engiponats, invents insulsos amb Ănfules avantguardistes i artificis gastronòmics mĂ©s caducats que els acudits del Filiprim? Doncs no, parem el carro, que això no va amb nosaltres. Preferim la sorpresa contrĂ ria. Entrar en un bar de barri i sortir d’un gastronòmic de metròpoli, per dir-ho d’ alguna manera. Això Ă©s una mica el que passa amb La Taverna del ClĂnic, que, no perquè sĂ, recentment ha afegit l’epĂtet d’El Gastronòmic de l’Eixample. La famĂlia dels germans Toni i Manuel SimĂ ́es es dedica fa dècades a la restauraciĂł —amants com som del pulpo a feira, tenim una visita pendent al gallec del seu pare. Va ser el petit, en Toni, el primer que es va embolicar amb això de la Taverna. Havia passat catorze mesos decisius a la cuina d’El RacĂł de Can Fabes, quan aquest restaurant estava a l’apogeu. Va agafar tanta empenta, que va baixar d’aquell tren d’alta velocitat per conduir en el seu propi rodalies. Però un rodalies puntual i eficient, per entendre’ns. Al cap d’uns mesos, s’hi va afegir el seu germĂ gran, en Manuel, que es va quedar a la sala per repartir passiĂł pels vins i bon rotllo entre els comensals. A aquests germans, com els passa als Roca, als Torres i a tants d’altres, això de la restauraciĂł els va bĂ©. Som-hi. Ens vam asseure a La Taverna del ClĂnic amb gent del morro fi. MĂ©s ben vestits o menys ben vestits. MĂ©s joves o menys joves. Del barri o de ben lluny (la xarxa et dĂłna sorpreses i recullen comentaris positivĂssims mĂ©s enllĂ de l’AtlĂ ntic). I dins aquest aire de bar de tota la vida —ben posat, això sĂ—, en Toni comença el nostre menĂş homenatjant en Santi (Ă©s a dir, Santi Santamaria, el seu mestre), reproduint amb encert els seus famosĂssims raviolis amb gambes per presentar-nos, tot seguit, una nova creaciĂł: el compacte de botifarra negra amb poma i remolatxa. DesprĂ©s va ser un no parar: tĂ rtar de llamĂ ntol amb alvocat, xampinyons i sorbet de cĂtrics; bola de micuit de foie recoberta de tòfona negra; pèsols, escamarlans i tòfona negra; llengua de vedella amb verduretes i saltat de popets... En Toni es va anar disparant i ens va regalar una cansalada ibèrica cuita a baixa temperatura amb parmentier i caviar iraniĂ (deunidĂł!). Punt i final amb un borratxo de rom Zacapa. Vet aquĂ la digestiĂł. ÂżI de vins? Per als primers, en Manuel no es va tallar i va destapar un Chivite Vendimia TardĂa 2008, de moscatell de gra petit. I amb les carns, va arribar el seu vi: ImĂ ́ (Âżrecordeu que en Toni i en Manuel es diuen SimĂ ́es? Doncs d’aquĂ ve), un garnatxa negra amb cabernet sauvignon de la DOQ Priorat que se serveix exclusivament a La Taverna del ClĂnic. Ens va ensenyar la carta de vins a l’iPad: massa completa en varietats i en preus com per imprimir-la en paper. Com veieu, els SimĂ ́es —i qui no— sucumbeixen fĂ cilment als encants del millor producte (pura escola Santamaria) i la seva proposta Ă©s una desfilada de tòfona, foie, caviar, llamĂ ntol... Però combinada amb productes populars (pèsols, mongetes de Santa Pau, calamars, cansalada) que donen un carĂ cter mĂ©s proper a la carta. ÂżQue quant costa el festĂ? La grĂ cia Ă©s que la tapeta mĂ©s elemental de la Taverna del ClĂnic —la truita de patata i ceba, per exemple— no passa dels 2,50 euros, mentre, que si decidim tirar de veta, podem demanar la raciĂł de bou dry aged amb mantega cafè de ParĂs per 36,50 euros. A mig camĂ, mil i una possibilitats de carns, peixos i verdures per construir un menĂş de tapes d’alt nivell que, molt aviat, se serviran a un nou local a l’altura de les circumstĂ ncies. La Taverna del ClĂnic, popular i concorreguda, seguirĂ oberta on Ă©s ara, però just al costat hi obriran un nou menjador per als Ă pats de categoria que, escolteu, no direu que no estĂ bĂ© que ens en puguem regalar un de tant en tant, oi? La Taverna del ClĂnic Rosselló, 155. Barcelona. Tel. 93 410 42 21.


source: fineweb

text: Henry Ford II |Henry Ford II| Henry Ford II arribant als Països Baixos, el 1954 |Nacionalitat||Estats Units| |Ocupació||Empresari, director de Ford| |Fills/es||Charlotte, Anne i Edsel Ford II| |Pares||Eleanor Clay i Edsel Ford| Va dirigir la companyia Ford Motor Company, creada pel seu avi, a la mort d'aquest, i va estar vinculada a l'empresa en diferents càrrecs de responsabilitat fins a 1980, any en què va dimitir del càrrec de president del Consell Executiu. Biografia[modifica | modifica el codi] Va ser el president de la Ford Motor Company des de 1945 fins a 1960. La companyia va sortir a borsa el 1956 i es va convertir en una societat anònima cotitzada que ja no estava controlada simplement pel capital de la família Ford. El 1960 va dimitir del seu càrrec i es va convertir en Director executiu de la companyia. Tanmateix, en adonar-se de la seva inexperiència en el camp, va contractar una sèrie d'executius perquè l'ajudessin. El 13 de juliol de 1960 va ser elegit President del Consell d'administració. Va dimitir com a Director executiu l'1 d'octubre de 1979 i com a President el 1980. El seu nebot, William Clay Ford, Jr., reprendria aquests càrrecs després de 20 anys en què cap integrant de la família Ford no dirigiria la companyia. Durant aquell temps els interessos familiars estarien representats per la presència en el Consell d'Administració de William Clay Ford, Sr., el germà menor d'Henry. Henry va morir a Detroit als 70 anys d'edat. Direcció de la Ford Motor Company[modifica | modifica el codi] Quan el seu pare Edsel, president de Ford, va morir el 1943 (en plena Segona Guerra Mundial), Henry Ford es trobava de servei a l'Armada dels Estats Units, de manera que no estava en situació de prendre la presidència del negoci familiar. Henry Ford, avi de Henry i pare d'Edsel, a més de fundador de la companyia, es va veure obligat a reprendre la presidència del negoci fins al final de la guerra. Durant aquest període la companyia va començar a tenir pèrdues, arribant a perdre fins a 10 milions de dòlars al mes. El president Franklin Delano Roosevelt, d'altra banda, havia arribat a considerar la nacionalització de la companyia per assegurar la producció continuada de vehicles per a la guerra. Henry Ford II va prendre el control de la presidència de la companyia el 21 de setembre de 1945, al mig d'un període caòtic. Tanmateix, i ja que s'havia donat per fet que Edsel Ford continuaria durant molt més temps com a president de la companyia, Henry no havia rebut suficient formació per ocupar el càrrec. Es va trobar a la seva arribada que les fàbriques d'Europa havien sofert grans danys durant la guerra, i que les vendes nacionals també es trobaven molt minvades. Henry Ford II va adoptar, tot just accedir al càrrec, un estil de direcció molt agressiu. Una de les seves primeres accions com a president va ser acomiadar Harry Bennett, director del Departament de Servei de Ford, i que havia estat contractat originalment per Henry Ford per tallar tots els intents de sindicalització dels empleats. Després va contractar als llavors directors de la General Motors, Ernest Breech i Lewis Crusoe. Breech seria durant els anys següents el mentor de Ford en l'àrea empresarial, i el duo Breech-Crusoe aportarien a l'empresa el coneixement i l'experiència necessaris del sector. A més, Ford va contractar deu joves coneguts com els "whiz kids". Aquests deu nous empleats procedien de les Forces Aèries de l'Exèrcit dels Estats Units, de l'equip estadístic. El seu paper seria donar a la companyia la capacitat d'innovar i romandre actualitzada conforme al seu temps. Dos d'aquests, Arjay Miller i Robert McNamara,[1] acabarien fins i tot ocupant el càrrec de President de Ford més endavant. Un tercer membre, J. Edward Lundy, va treballar en llocs financers clau durant diverses dècades i va ajudar a establir la reputació de les finances de Ford com a una de les millors organitzacions financeres del món. Tanmateix, com a equip, els "whiz kids" probablement són més recordats per haver estat l'equip que va dur a terme el disseny del Ford de 1949, el qual van portar des dels plànols fins a la seva producció en només dinou mesos. Es van registrar 100.000 comandes d'aquest automòbil el dia en què va sortir a la venda. Quan el motor CVCC va ser inventat per la Honda Motor Company, el llavors president de Ford, Lee Iacocca, va estar molt interessat a adaptar el nou motor a algun petit vehicle de Ford, com ara el Ford Pinto o el Ford Fiesta, i fins i tot podria ser que volgués arribar tan lluny com per vendre l'Honda Civic sota la marca Ford. Quan el pla va arribar a oïdes de Ford, el va vetar, dient que "Cap cotxer amb el meu nom a la carrosseria no portarà dins un motor japonès". Irònicament, el Ford Courier, basat en un model de Mazda, va ser introduït el 1972, dins del període d'influència d'Henry II. El nou estil directiu de Ford II va provocar que el valor de la companyia fluctués seriosament en diferents direccions. Per exemple, la sortida a borsa de 1956 va incrementar el valor de la companyia en 650 milions de dòlars, però el fracàs del cotxe experimental, l'Edsel, va fer que la companyia perdés gairebé la meitat d'aquesta xifra. De forma semblant, Ford II va contractar en Lee Iacocca, dissenyador del Ford Mustang, el 1964, i més tard el va acomiadar a causa de disputes personals el 1978. En qualsevol cas, la influència global d'Henry Ford II en la companyia va ser molt substancial. Quan es va retirar com a President del Consell el 1980, Ford Motor Company era la quarta multinacional industrial més gran del món. Es va retirar finalment com a directiu i empleat de la Ford Motor Company l'1 d'octubre de 1982, quatre setmanes abans de complir els 65 anys. Referències[modifica | modifica el codi] - «Henry Ford II, industrial, nieto del fundador de la compañía automovilística Ford» (en castellà). El País, 30 de setembre de 1987. [Consulta: 21 de gener de 2012]. - «Menció a Henry Ford II dins l'article sobre Henry Ford». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 de gener de 2012].


text: Aconsegueix que les aplicacions del teu Mac OS X parlin en catalÃ El MACa't és una aplicació pensada per traduir aplicacions del Mac OS X al català de forma col·laborativa entre tots els que hi participen. Funciona de forma semblant a altres aplicacions que ja existeixen, però amb l'avantatge que les traduccions que hom fa, les poden aprofitar tothom.


text: L’escriptor i periodista Jaume Sanllorente ens ha presentat el llibre El poder de las sonrisas, basat en l’ONG Sonrisas de Bombay, que ell mateix va fundar ara fa deu anys. Aquesta ONG centra la seva activitat als barris de barraques (slums) de Bombai. Sanllorente pretén amb aquest llibre donar a conèixer que l’ONG no és només una organització dedicada la infància i que desenvolupa projectes educatius, sanitaris i de desenvolupament.


text: Marcel·lí d'Il·líria Coneguda la mort del general, Marcel·lí, que era el seu amic, va desconèixer a Valentinià III i es va fer l'amo de Dalmàcia i Il·líria. Ja mort Valentinià III, en un moment indeterminat, es va produir a Roma una conspiració de joves que pretenia portar a Marcel·lí a l'Imperi però no ho van aconseguir. Durant el govern de Majorià, Marcel·lí el va reconèixer i segurament va rebre llavors el títol de Patricius Occidentis. Va enviar tropes en ajut de Majorià contra els vàndals i després va enviar forces a Sicília per defensar l'illa. Ricimer el cap dels hèruls que governava Occident, va subornar als seus soldats per que desertessin i pesessin al seu servei, i Marcel·lí es va retirar e Sicília probablement ja el 462, després de mort Majorià. El 464 va tornar a Sicília de la que va expulsar als vàndals i el 468, a petició de l'emperador d'Orient, va fer el mateix a Sardenya i va participar en la fallida expedició a Àfrica dirigida per Basilisc. Fou assassinat a Sicília pels seus mateixos aliats (468) ocasió en la que el rei vàndal va dir les famoses paraules: "els romans han tallat la seva mà dreta amb la mà esquerra". Marcel·lí era pagà, però persona instruïda amic del filòsof cínic Salusti; era conegut com a endeví. Va poder governar uns 14 anys sense necessitat de cap gran crim.


text: La Cuina Violeta em va convidar a un Show Cooking i a un Tast de Vins que feien l'empresa de pastes i gelats SANDRO DESII i ORTO Vins de la DOMontsant Un magnífic menú degustació i una excel·lent manera d'explicar el perquè de la seva empresa i les diferents maneres de preparar i coure la pasta (fornejada o fregida) ens van fer passar una estona molt agradable: Els Pinxos - Tapes de Sandro Desii, Raviolis fregits de Sobrassada Ibèrica , de bacallà Macarrons de "pimentón" de la Vera. Sorbet d'Api amb llima Angules de blat amb bitxo i all I després vam passar a les postres, van remarcar la importància que cal donar a les postres dins de l'àpat i ens van presentar aquests Raviolis de Xocolata Negra.VINUMSELECCIÓ, l'empresa distribuidora dels vins. Quan vulguis, Nani, hi tornem!!!


text: Integral és una Cooperativa, i a Integral ser una Cooperativa significa clarament dues coses: a) Un funcionament realment participatiu, on cada persona pugui aportar, on cada persona participi de la creació d’allò que ha de viure, participant des de la construcció, de forma ben activa. b) Que les persones de Integral siguin persones sòcies de treball. Integral no entén el cooperativisme sense cooperativistes, per això formula el seu primer compromís: "Integral: Una Cooperativa". Amb aquest compromís Integral es compromet a: - Que la participació de les persones sigui un senyal permanent de la identitat de Integral. - Que el seu índex de cooperativització sigui sempre igual o superior al 75%.


text: Què és el Mercat? El Mercat de Flor i Planta Ornamental de Catalunya és un mercat majorista de comercialització de flor i planta ornamental ubicat a Vilassar de Mar i que actua sota la forma jurídica d’una Societat Agrària de Transformació. Està integrat per 352 socis i més de 5.000 compradors (cens de desembre de 2013), reunint tot tipus d’empreses relacionades amb el món de la floricultura i horticultura ornamental. El Mercat és, a més, una empresa on els professionals poden trobar tot tipus de serveis, des de fer compres agrupades fins assessorament i informació general referent al sector. Característiques tècniques 64.662 m2 de superfície, dels quals 16.648 m2 són construïts. 7.848 m2 de venda directa, distribuïda en 300 parades de venda de flor i planta ornamental de 12 m2 cadascuna i 45 botigues de complements d’entre 18 i 24 m2.Una nau annexa de 4.700 m2 per empreses del sector de producció i comercialització. 1.100 m2 distribuïts en 55 locals exteriors d’empreses de serveis complementaris i 3.000 m2 distribuits en 12 locals d’activitat comercial ubicats a la Zona de Serveis i Equipaments. 16.000 m2 d’aparcament per als usuaris del Mercat. Oficines del Departament d’Agricultura, Alimentació i Acció Rural de la Generalitat de Catalunya i de diverses associacions del sector. Antecedents històrics El sector s’inicià el 1925 a Vilassar de Mar quan van ser importades les primeres plantes italianes de clavell. La primera gran expansió del mercat es va produir cap als anys seixanta, quan la flor del Maresme ascendí amb força en els mercats europeus. La creació del Mercat de Flor i Planta Ornamental de Catalunya l’any 1983 respon al desig de potenciar la voluntat de modernització del sector agrícola de les comarques catalanes i dels sector agrícoles de tot l’Estat espanyol. Marc geogràfic El Maresme és una comarca de la província de Barcelona que comença a deu quilòmetres al nord-est de la capital i discorre entre la Mediterrània i la Serralada Litoral. El clima típicament mediterrani, unit a la fertilitat de les terres d’al·luvió del Maresme, ha propiciat l’evolució i riquesa agrícola de la comarca. Així, el Mercat està situat al bell mig d’una tradicional i consolidada zona productora.


text: Frederic del Regne Unit (príncep de Gal·les) Nascut a Hannover, capital de l', el dia de l'any 1707, essent fill del rei Jordi II del Regne Unit i de la marcgravina Carolina de Brandenburg-Ansbach. Frederic Lewis era nét per via paterna del rei Jordi I del Regne Unit i de la duquessa Sofia Dorotea de Brunsvic-Lüneburg i per via materna del marcgravi Joan Frederic de Brandenburg-Ansbach i de la princesa Elionor de Saxònia-Eisenach. El dia 8 de maig de l'any 1736 contragué matrimoni al Palau de Saint James de Londres amb la princesa Augusta de Saxònia-Gotha, filla del duc Frederic II de Saxònia-Gotha-Altenburg i de la princesa Magdalena Augusta d’Anhalt-Zerbst. La parella tingué nou fills: - SAR la princesa Augusta del Regne Unit, nascuda a Londres el 1737 i morta a la capital anglesa el 1813. Contragué matrimoni a Londres el 1764 amb el duc Carles II de Brunsvic-Wolfenbüttel. - SM el rei Jordi III del Regne Unit, nascut a Norfolk House (Norfolk) el 1738 i mort al Castell de Windsor el 1820. Es casà amb la duquessa Carlota de Mecklenburg-Strelitz. - SAR el príncep Eduard del Regne Unit, duc de York, nascut a Londres el 1739 i mort a Mònaco el 1767. - SAR la princesa Elisabet del Regne Unit, nascuda a Norfolk House (Norfolk) el 1740 i morta al Palau de Kew el 1759. - SAR el príncep Guillem del Regne Unit, nat a Leicester House el 1743 i mort a Gloucester House el 1805. Es casà l'any 1766 a Londres amb Maria Walpole, comtessa viuda de Waldegrave. - SAR el príncep Enric del Regne Unit, nat a Leicester House el 1745 i mort a Cumberland House el 1790. Es casà el 1771 amb lady Anne Luttrell. - SAR la princesa Lluïsa del Regne Unit, nada a Leicester House el 1749 i morta el 1768 a Carlton House. - SAR el príncep Frederic del Regne Unit, nat a Leicester House el 1750 i mort el 1765 a Leicester House. - SAR la princesa Carolina Matilde del Regne Unit, nada a Leicester House el 1751 i morta a Celle el 1775. Es casà amb el rei Cristià VII de Dinamarca. El príncep Frederic de Gal·les passà a la història per les males relacions que mantingué amb el seu pare. Aquestes males relacions es fonamenten en la distància que sempre existí entre els dos causada, en part, pel fet que el príncep Frederic cresqué i s'educà lluny del seu pare. Frederic era el preferit del seu avi patern, el primer rei Hannover d'Anglaterra i com a tal, Jordi I del Regne Unit el creà representant dels seus interessos a l'electorat de Hannover. No fou fins a l'any 1728, un any després de la coronació del seu pare com a rei de la Gran Bretanya, que Jordi II autoritzà el seu fill a instal·lar-se a Anglaterra. Malgrat tot, el príncep Frederic es resistí a adoptar el títol de príncep de Gal·les, característic dels príncep hereus al tron britànic, i seguí emprant el de príncep de Hannover i ocasionalment el de duc d'Edimburg que li concedí el seu avi l'any 1725. El príncep Frederic creà i patrocinà una cort oposada a la del seu pare amb base a Leicester House, la seva residència londinenca. A la seva cort alternativa de Leicester House patrocinà les arts i en especial la música. L'animadversió creixent entre la Cort i la Cort alternativa del príncep de Gal·les afavorí el príncep Guillem del Regne Unit que esdevingué el candidat preferit per la Cort. Malgrat tot una de les principals diferències que separaven al rei Jordi II del Regne Unit del seu fill, el príncep de Gal·les, fou la seva actitud vers Anglaterra. Des de l'arribada del primer Hannover a Anglaterra la dinastia hagué de realitzar un intens treball d'anglicització. Si tant el rei Jordi I del Regne Unit i el rei Jordi II del Regne Unit mostraren una clara animadversió per Anglaterra interessant-se més pel seu estat patrimonial, l'electorat de Hannover, i negant-se a parlar anglès a la Cort, el príncep Frederic es mostrà molt pròxim al seu país d'acollida interessant-se per l'anglès, parlant-lo i esdevenint un dels grans amants del cricket. La qüestió econòmica també fou crucial per entendre la relació paternofilial. Si com a príncep de Gal·les li corresponien les grans rendes procedents del Ducat de Cornualles, el rei es negà a atorgar-li fons extraordinaris la qual cosa provocà l'augment important dels deutes de la hisenda del príncep. El Parlament hagué d'intervenir i ho féu en favor del príncep la qual cosa augmentà considerablement la tibantor entre pare i fill. L'any 1737 el príncep fou desterrat de la cort i s'instal·là a Cliveden. |A Frederic del Regne Unit (príncep de Gal·les)hi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Đorđe Petrović, anomenat Karađorđe (Jordi el Negre), heroi de la Primera insurrecció sèrbia contr l'Imperi otomà. Sèrbia el 1813. El Primer Aixecament Serbi va ser un aixecament dels serbis contra els otomans a Belgrad i els seus voltants entre el 14 de febrer de 1804 i el 7 d'octubre de 1813 després de més de tres-cents anys d'ocupació otomana. Va començar com a una revolta local contra Dahisar, i es va convertir en la primera fase de la revolució sèrbia. L'aixecament va ser el precursor del Segon Aixecament Serbi del 1815, que finalment va conduir a la creació de la Sèrbia moderna.


text: Silvicultura La silvicultura (del llatí "silva", selva o bosc i de "cultura", conreu) és la ciència, la tècnica i l'art de gestionar les masses forestals. La silvicultura té el paper d'ajudar a evolucionar els boscos aprofitant els factors ecològics, segons els principis de l'ecologia forestal, i les potencialitats naturals a fi d'optimitzar de manera duradora els productes i els serveis segons les necessitats humanes. El silvicultor vetlla principalment per la regeneració, la formació i la collita dels arbres. La silvicultura permet obtenir un valor econòmic, paisatgístic i mediambiental, com ara combatre l'erosió en terrenys amb pendent o fixar dunes com en les Landes de Gascunya. La silvicultura sostenible[1]reforça la idea que la gestió ha de vetllar per no sobreexplotar el medi i que no perdi el seu potencial cap el futur ni la seva capacitat de resistència ecològica, per exemple de cara l'escalfament climàtic. Certes maneres de gestió aporten una atenció més sostinguda cap el medi ambient i la biodiversitat. Taula de continguts - 1 Història - 2 Factors condicionants - 3 Paràmetres d'actuació - 4 Principals tipus de masses - 5 Successió - 6 Actuacions silvícoles - 7 Objectius - 8 Tècnica - 9 Silvicultura propera a la natura - 10 Referències - 11 Vegeu també - 12 Enllaços externs Història[modifica | modifica el codi] A la Xina antiga l'emperador Qin Shi Huangdi el 221 aC va ordenar cremar totes les obres escrites indesitjables però fent excepció dels llibres sobre medicina,agricultura i silvicultura. Històricament els boscos han anat desapareixent convertits en camps agrícoles o terrenys degradats. Aquesta tendència continua en les selves tropicals però en els països desenvolupats les superfícies forestals han augmentat des de 1950. Això ha estat possible gràcies a la regeneració natural dels boscos i a la repoblació artificial. L'èxode rural i l'abandonament dels terrenys agrícoles hi ha tingut un gran paper. Factors condicionants[modifica | modifica el codi] La gestió de les masses forestals es determina per una sèrie de factors, els principals dels quals són: - Factors del medi - Com ara la temperatura, règim pluviomètric, severitat dels vents, insolació, orografia, altitud, profunditat del sol. És clar que no pot aplicar-se la mateixa silvicultura als tròpics que a la mediterrània, en muntanyes de forta pendent o al pla, a terrenys profunds o a d'altres que tenen una prima capa de sol. - Factors econòmics - L'economia és la mesura de la silvicultura. És clar, per exemple, que una societat que depengui de la llenya com a combustible, com passava a casa nostra fa no tants anys, aplicarà una silvicultura diferent de la que tingui altres fonts d'energia més barates i còmodes. Per altra banda, el cost de la mà d'obra té una gran importància a l'hora de programar actuacions forestals. A molts països, al moment present la silvicultura té una molt baixa o nul·la rendibilitat, i es fa cada vegada més depenent de subvencions dels estats. Factors socials. Els boscos són un bé que les societats valoren diferentment segons les seves sensibilitats i prioritats. En el món actual és normal que a les àrees més desenvolupades hi hagi unes sensibilitats ecològiques, de lleure i estètiques que influeixen de manera decisiva sobre el tipus de silvicultura a aplicar. Paràmetres d'actuació[modifica | modifica el codi] El silvicultor pot actuar sobre una sèrie de paràmetres, de manera que el seu conjunt configurarà el tipus de silvicultura. Aquests són els principals. Distribució diametral dels arbres. Una massa forestal pot ser que estigui formada per arbres de diàmetre, i per tant edat, molt similar, o molt diferent. En el primer cas es té un bosc regular i en el segon un bosc irregular. Diàmetre màxim dels arbres. Depenent de l'edat a què es tallin els arbres, podem tenir boscos amb arbres de major o menor talla. Densitat de peus. És la quantitat de peus per unitat de superfície, normalment per hectàrea. Fa que un bosc sigui més espès o més clar. Densitat de coberta. Les capçades dels arbres intercepten la llum del sol, fent que a terra hi arribi més o menys llum. Controlant la densitat de peus i la seva edat es controla la densitat de coberta. Forma de reproducció. Hi ha arbres que es reprodueixen per rebrot, i d'altres no. En general els caducifolis rebroten de soca després de ser tallats, mentre les coníferes no ho fan. Quasi tots els arbres poden reproduir-se per llavor. Hi ha alguns arbres que no poden reproduir-se de manera satisfactòria per cap dels dos sistemes, i han de fer-ho a viver forestal, per ser trasplantats posteriorment. Composició de la massa. Podem tenir masses forestals uniformes, formades per una sola espècie, o mixtes, en què conviuen espècies diferents. El grau en què una massa és mixta pot ser molt variable, tan pel que fa al nombre d'espècies diferents presents, com a les seves quantitats relatives. Espècies d'arbres. Fins a cert punt, podem escollir les espècies que componen la massa forestal, dintre de les limitacions que imposen els factors condicionants esmentats a la secció precedent. La manera de fer-ho pot ser per eliminació progressiva de certes espècies, o per introducció de noves, per mitjà de llavor o plantes de viver. Principals tipus de masses[modifica | modifica el codi] De manera simplificada, podem tipificar les masses de la següent manera: Bosc alt/bosc baix. Si la major part dels peus d'una massa són de gran diàmetre, i per tant de gran alçada, tenim un bosc alt. Contràriament, si els arbres són de petit diàmetre. estem davant un bosc baix. Entremig tenim el bosc mitjà. Tradicionalment el bosc baix s'explota per llenya i pals, i l'alt per fusta. Bosc regular/bosc irregular. Si tots els arbres són d'un mateix diàmetre, i per tant edat similar, tenim un bosc regular. Si els diàmetres dels arbres es distribueixen en mides diferents, tenim un bosc irregular. El bosc regular és més fàcil de gestionar, no obstant l'irregular té una sèrie d'avantatges, que s'assenyalen més endavant. La majoria de boscos de coníferes del Pirineu són regulars, mentre els boscos d'alzina solen ser irregulars. Bosc mono específic/bosc mixt. Quan a una massa forestal tots o la majoria dels arbres són d'una mateixa espècie, tenim un bosc mono específic. Per contra, si hi ha una barreja d'espècies, tenim un bosc mixt. El bosc mono específic és més senzill de gestionar, mentre el mixt té una sèrie d'avantatges: major diversitat biològica, millor resistència a plagues, que normalment només afectaran una de les espècies, millor aspecte estètic. A Santa Pau, a la Garrotxa, per exemple, podem trobar exemplars de tots dos tipus: fagedes i alzinars, com mono específics, i boscos d'alzina i roure, i boscos caducifolis mixtos (roure, castanyer, freixe,tell, trèmol, cirerer), com a exemple de bosc mixt. Plantacions en terres agrícoles. Algunes terres que havien estat de conreu agrícola han set aforestades. Normalment a la plantació els arbres es planten en fileres, per facilitar el manteniment i actuacions silvícoles. A les planes de la Selva podem trobar nombroses plantacions de pollancres i plàtans, que són arbres de creixement ràpid (torn de 18 anys). A Catalunya també s'han fet algunes plantacions d'espècies “nobles”, (noguer, cirerer, freixe, roure, plàtan fals), destinades a produir fusta de qualitat amb torns de 50 a 80 anys. Successió[modifica | modifica el codi] En absència de l'acció de l'home es produeix una successió vegetal natural. Axó és degut sobretot a la diferent tolerància de les espècies a la manca de llum. Quan s'ha produït una gran pertorbació, les primeres espècies que s'estableixen són les denominades pioneres, que prosperen amb gran quantitat de llum, i tenen un sistema de reproducció amb forta producció de llavor i facilitat de disseminació. Una vegada s'ha establert el bosc pioner, va sent substituït per comunitats més tolerants a la falta de llum, capaces de créixer sota coberta. Quan es planteja una actuació forestal, cal tenir doncs molt present aquest fet. Actuacions silvícoles[modifica | modifica el codi] Per aconseguir els seus objectius, l'home realitza un seguit d'actuacions a les masses forestals, que podem tipificar de la següent manera. Estassada de matoll, o sotabosc[modifica | modifica el codi] Es tracta d'eliminar totalment o parcialment la vegetació no arbòria que hi ha en un bosc o massa forestal. L'eliminació parcial pot fer-se de forma zonal, o per franges. Els objectius de l'operació són reduir la càrrega de foc, millorar la transitabilitat, reduir la competència pels arbres, millorar l'estètica. Els inconvenients són l'eliminació involuntària de plançons d'arbre, l'empobriment de l'hàbitat, l'exposició més gran del sol als agents erosius. Alguns dels inconvenients es poden reduir fent una estassada parcial. Aclarides[modifica | modifica el codi] Aclarir és eliminar una part dels arbres d'una massa forestal, a fi d'afavorir el creixement dels que es deixen en peu. S'eliminen els peus pitjors, sobretot si fan competència a arbres de futur. A mesura que els arbres van creixen necessiten més espai, i per tant és normal que periòdicament es facin aclarides. En els boscos irregulars, quan es fan aclarides es recol·lecten els arbres que han arribat al diàmetre d'explotació. És important tenir en compte que l'aclarida incrementa la il·luminació que entra al bosc, i que a més il·luminació tindrem un creixement major del sotabosc. Tallades a reu[modifica | modifica el codi] Com que als boscos regulars tots els arbres arriben a final de cicle a l'hora, s'han de tallar tots al mateix temps. Per disminuir l'impacte es pot procedir a tallar per zones o franges, amb una diferència d'uns quants anys. Podes[modifica | modifica el codi] Podar o esporgar és eliminar o retallar branques d'un arbre. En silvicultura la poda té dues finalitats, la primera és aconseguir un tronc net de nusos, a fi d'obtenir fusta de qualitat. La segona és afavorir que l'arbre creixi recte, el que s'aconsegueix primant la guia central de l'arbre. A aquest darrer tipus de poda se l'anomena de formació. Les coníferes no requereixen poda de formació, ja que creixen normalment rectes. Al bosc que és suficientment espès es produeix una poda natural de les branques inferiors de l'arbre, per manca d'il·luminació. Per altra banda la competència dels arbres fa que vagin a buscar la llum, i per tant creixen rectes. Així doncs, per moltes espècies no cal podar. A les plantacions, a on la densitat de peus sol ser força més baixa, normalment cal realitzar podes. Silvicultura sostenible[modifica | modifica el codi] La silvicultura sostenible consisteix en una gestió del bosc que asseguri la seva continuïtat en el temps. Per tant ha de conservar la qualitat del sol, i preveure la correcta regeneració i substitució dels arbres que s'extreuen. Cal tenir present que una silvicultura pot ser sostenible, i a més milloradora, de manera que es treballi per un futur millor. També pot succeir el contrari, i que sigui més o menys degradadora.[2] Objectius[modifica | modifica el codi] - Els objectius fixats: a mitjà i llarg termini contribueixen de manera decisiva a l'elecció silvícola. Generalment s'associen objectius múltiples: la gestió es diu « integrada » o « multifuncional». Però certs objectius generals o transversals són presos en compte en totes les silvicultures: - - objectiu de conservació per profit de les generacions futures, cés a dir gestió sostenible, aquest objectiu prohibeix tota transformació irreversible; imposa mantenir la biodiversitat; - objectiu de mantenir o de conduir el bosc cap els mosaics d'ecosistemes més estables; - objectiu de mantenir els tipus de paisatges característics - Altres objectius afecten específicament una zona determinada ; per exemple, l'acollida de públic,la protecció d'un paisatge remarcable, la retenció de la neu,la preservació d'un medi o una espècia rars. Objectius econòmics[modifica | modifica el codi] La silvicultura ha d'ajustar la seva oferta de fusta a la demanda,cosa difícil, ja que els boscos creixen molt lentament. Per exemple a la França del segle XVIII Colbert va fer plantar roures per la marina però quan els arbres van ser madurs els vaixells ja es feien d'acer. Una tempesta, els incendis forestals etc. també afecten l'oferta. A Espanya i França, a la primera meitat del segle XX es va impulsar cultivar espècies de pins resinoses però es van desenvolupar resines sintètiques que van fer davallar l'interès de la resina natural. Objectius ecològics[modifica | modifica el codi] A llarg termini, la silvicultura necessita una certa diversitat genètica. El bosc natural o poc antropitzat juga un paper de conservació genètica d'espècies animals i vegetals. Poden caldre operacions silvícoles destinades a convertir poblacions d'arbres molt artificials en poblacions més naturals per assegurar la perennitat dels seus elements. A més un bosc protegirà millor contra allaus o esllavissades si presenta una estructura i de classes d'edat adaptada. En les tallades completes cal deixar un passadís biològic tot deixant una banda d'arbres sense tallar. Segons un estudi del CEMAGREF que compara la biodiversitat dels boscos europeus explotats i no explotats després de 20 anys[3] conclou que a Europa la riquesa d'espècies animals i vegetals tendeix a ser menor en els boscos explotats que en aquells no explotats, però els resultats difereixen segons les espècies. Les espècies pioneres de plantes amb flors i falgueres poden resultar afavorides per les tallades, ja que els donen espai i llum. Per contra, la riquesa específica de molses, líquens, de coleòpters saproxílics i en menor mesura de bolets és més feble en boscos explotats. Al voltant de 7.000 espècies d'insectes, bolets, molses i rosegadors depenen directament de la fusta morta i moltes altres en depenen de manera indirecta, però la fusta morta manca en la silvicultura tradicional. Tècnica[modifica | modifica el codi] Règims i tractament silvícoles[modifica | modifica el codi] A la zona de clima temperat es distingeixen 6 tipus de règims silvícoles - Tallada rasa:Es tallen tots els arbres del bosc que acostumen a tenir la mateixa edat - Bosc gros regular: S'aprofiten els arbres que han arribat a la seva maduresa completa - Bosc gros irregular (eventualment mesclat i/o enjardinat), amb la tallada d'arbres de diverses edats - Mescla de bosc gros i bosc menut. - Bosc menut:s'aprofiten els brots de soca, per exemple en castanyers o en alzines per a fer carbó vegetal. - Mescla bosc gros resinós i bosc menut. Silvicultura propera a la natura[modifica | modifica el codi] Per tal de superar les diferències que pot haver-hi entre la "gestió de l'ecosistema" i la "gestió silvícola" alguns silvicultors preconitzen una silvicultura propera a la natura. L'objectiu d'aquesta gestió comprèn tot el conjunt de productes que poden ser obtinguts del bosc: fusta, llenya, hàbitat de la fauna, biodiversitat, valors estètics i recreatius, gestió de l'aigua... Axó s'aconsegueix gestionant el bosc com un ecosistema, i harmonitzant les intervencions humanes amb els processos naturals, per tal d'accelerar-los, però no substituir-los.[4] Els partidaris d'aquest sistema sostenen que a mès de l'harmonia entre silvicultura i medi ambient, s'obté una reducció de despeses, per via de la reducció d'intervencions. Aquest moviment es va iniciar a Alemanya.,[5] i actualment és preconitzat principalment per Pro Silva, a Europa. Als Estats Units, el professor de la Universitat de Vermont, Thom J. McEvoy, propugna una silvicultura similar, que denomina "silvicultura d'impacte positiu"[6] Referències[modifica | modifica el codi] - ChauvinC. et al., 2000, Indicateurs quantitatifs pour la France pour une gestion durable des forêts, CEMAGREF - Sense utilització el sol forestal millora de manera continua, si s'utilitza d'una manera ordenada es manté en equilibri natural, si se'n fa un mal us s'empobreix. (Heinrich Cotta, Anweisung zum Waldbau (Curs d'aforestació), 1817 - Yoan Paillet, Laurent Bergès et al (2010). Biodiversity differences between managed and unmanaged forests: meta-analysis of species richness in Europe. Conservation Biology 24(1), pp. 101-112. - Collellmir, Josep M. Silvicultura d'impacte positiu. Catalunya Forestal, no88, dec 2007. - Turckheim, Brice de, et Bruciamacchie, Max. La Futaie irreguilière. Théorie et pratique de la sylviculture irreguilière, continue et proche de la nature. Éditions Édusud. 2005 - McEvoy, Thom J. Positive Impact Forestry. Island Press. 2004 Vegeu també[modifica | modifica el codi] - Agroforesteria. - Consorci Forestal de Catalunya - Espècies forestals dels Països Catalans - Llei forestal de Catalunya Enllaços externs[modifica | modifica el codi] |A Silviculturahi ha contingut multimèdia relatiu a:| - Centre Tecnològic Forestal de Catalunya - Site de L'ONF (Office national des forêts de França). - Fitxes tècniques del CRPF d'Aquitània - Politica forestal Web del Ministeri d'Agricultura de França - Pro Silva Europe - Plaquette Eurobats 2009 (version française) intitulée «Chauves-souris et gestion forestière».


text: Ben situat a la la cultura, els paisatges, compres area de Hanoi ciutat, Thaison Palace Hotel us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Amb aquesta situació a només 0. Km del centre de la ciutat i a 35. Km de l'aeroport, aquest hotel de 3-estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. També són a fàcil accés Teatre de Ninots Thang Long, Temple Ngoc Son, Temple Ba Kieu. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Thaison Palace Hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de lloguer de bicicletes, instal·lacions per a reunions i banquets , saló, servei de llançadora, servei d’habitació VIP. Thaison Palace Hotel acolleix 35 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com dutxa i banyera separades, assecador de cabell, habitacions interconnectades disponibles, aparell de televisió, connexió sense fils a internet (cortesia). Massatge, sala de jocs, spa, bany de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Thaison Palace Hotel.


text: Totes les notícies Projectes Càritas amb la col·laboració d’entitats i l’administració pública desenvolupa el projecte Paidós per a oferir oportunitats de futur a infants en situació de pobresa. El Programa d'Innovació i Qualitat Democràtica de la Generalitat de Catalunya organitza una jornada que pretén debatre sobre qualitat democràtica, legitimitat, participació democràtica i innovació. Es publica una guia que s’adreça a equips tècnics que intervenen amb població gitana amb l’objectiu d’oferir orientacions en l’intervenció del col·lectiu en el context escolar. Es publica la segona edició de la convocatòria per a la presentació de sol·licituds del projecte “proyecto de fortalecimiento para el emprendimiento inclusivo”. El curs, finançat pel Programa d’Innovació i Qualitat Democràtica (Generalitat de Catalunya), vol dotar a tècnics i responsables d'entitats d'instruments per fer un procés de millora de la seva participació interna. Des de la Direcció General del Patrimoni de la Generalitat de Catalunya, s'obre la convocatòria per a la distribució d’ajuts provinents d’herències intestades de causants amb la seva darrera residència habitual a Barcelona. El Consell d’Associacions de Barcelona (CAB) celebra el 3 d’octubre una jornada on entitats explicaran de primera mà quines iniciatives han portat a terme per implicar a la seva base. Com ja sabeu la 18 Mostra d’Associacions es celebrà els propers dies 21, 22 i 24 de setembre a la Plaça de Catalunya. Enguany per primer cop es comptarà amb la presència de la Fundació Barcelona Mobile World Capital. La plaça Catalunya acull el 21, 22 i 24 de setembre una nova edició d’aquest tast d’entitats, que enguany incorpora novetats. El 17 i 18 d’octubre tindrà lloc una nova edició del Fòrum de la FEDAIA. El 27 de setembre tindrà lloc al CaixaForum la primera jornada del Consell Consultiu del Pacient de Catalunya.


text: Ernő Dohnányi Ernő Dohnányi, conegut també amb el nom alemany de Ernest von Dohnányi (Pozony, Àustria-Hongria, avui Bratislava, Eslovàquia, 27 de juliol de 1877 – Nova York, Estats Units, 9 de febrer de 1960), fou un destacat pianista i compositor hongarès. Dohnányi s'inicià des de molt infant en el món musical amb el seu pare, professor de matemàtiques, però no amb el piano sinó amb el violoncel. Els seus progressos es feren molt evidents, però posteriorment es va orientar vers el teclat, el qual dóna com a fruit el de guanyar el 1r. Premi del rei d'Hongria (1897). Després d'això estudià i es perfeccionà amb el famós Eugen d'Albert, i després es traslladà a Londres per continuar els seus estudis amb Hans Richter. Amb el pas dels anys Dohnányi alternà la carrera de pianista amb la docència tant a Berlín com a Budapest, tot desenvolupant una activitat molt intensa en ambdós aspectes. El seu compatriota Joseph Joachim fou el que el convidà a prendre aquesta càtedra en la ciutat alemanya, càrrec que Dohnányi acceptà, estant en la dita funció durant 10 anys (1905-1915). Després de fer grans gires com a concertista arribà a Budapest per fer-se càrrec de la direcció de l'Acadèmia Hongaresa de Música el 1934. Va romandre amb aquesta responsabilitat d'alta jerarquia fins al 1941, moment en què renuncià degut als seus desacords amb els corrents antisemites que s'enfortien a totes les esferes de la societat hongaresa. Aquell mateix any l'orquestra fou dissolta. S'ha de recalcar que Dohnányi utilitzà les seues influències i fins a recursos econòmics per mor de protegir alguns músics hongaresos de confessió jueva. Un dels seus fills fou executat pel govern nacionalsocialista per haver col·laborat en el famós intent d'assassinat del dictador Adolf Hitler. Degut a l'avanç del nacionalsocialisme que hi hagué a Hongria durant la II Guerra Mundial, Dohnányi abandonà el seu país i emigrà a l'Argentina on dictà classes a la Universitat Nacional de Tucumán. Després passà als Estats Units i fou professor de la Florida State University fins a la seva mort. Aquest artista fou un colossal intèrpret de Beethoven, sent un dels primers a oferir al públic la integral de les 32 sonates, la qual executà per primera vegada davant del públic el 1920. També destacà Mozart i en la música de cambra de Schubert. Tots els que el varen escoltar en viu es meravellaren per la seva profunda execució del geni de Bonn, sent la seva versió de la sonata "Wallenstein" dotada d'una enorme varietat de subtileses pianístiques –interpretatives, les quals, encara després de moltes dècades, no es pot oblidar. Dohnányi també va compondre excel·lents peces per a piano, música de cambra, dos concerts per a piano i orquestra, dos per a violí, dues simfonies i la seva cèlebre "Variacions envers un Tema Infantil" (1913) també per a piano i orquestra. Malgrat la difusió que han fet els compositors hongaresos, i com aquest senyales, llurs compositors no tenen cap orientació nacionalista. En la majoria de les seves obres es reflecteix la influència de Johannes Brahms, que va arribar a conèixer quan encara era jove. Morí el 1960 amb 83 anys. Dohnányi va tenir excel·lents alumnes, molts dels quals assoliren a brillar en tot el món. Al respecte es poden citar l'Ervin Nyíregyházi, Geza Anda, Annie Fischer, Mischa Levitzki, Edward Kilényi, Balint Vazsonyi, Sir Georg Solti, Montana Cantsin, Joseph Running i Franck Cooper. Convé esmentar el seu nét Cristof von Dohnányi, un excel·lent director d'orquestra. Ernest von Dohnányi fou un gran defensor i propagador intel·lectual de la música hongaresa contemporània de principis de segle XX: Zoltán Kodály i Béla Bartók. Referències[modifica | modifica el codi] |A Ernő Dohnányihi ha contingut multimèdia relatiu a:| - www.hagaselamusica.com/interpretes/solistas/ernest-von-dohnanyi


text: Operació RYAN RYAN és l'acrònim rus de Ракетно-Ядерное Нападение, (transcrit Raketno-YAdernoe Napadenie), que significa "atac amb míssils nuclears" en rus. Es tracta d'una operació que es va dur a terme en la primera meitat de la dècada de 1980, per part del KGB per recollir informació sobre les suposades intencions de l'administració Reagan per llançar un atac nuclear contra l'URSS. Història[modifica | modifica el codi] L'objectiu de l'Operació RYAN era reunir informació sobre el suposat pla - però inexistent- de l'administració Reagan per llançar un primer atac nuclear contra la Unió Soviètica . Aquesta pura invenció pura reflecteix la incapacitat recurrent del KGB a penetrar en l'esfera del poder del seu principal adversari, els Estats Units, i la seva atracció per la recurrent teoria de la conspiració. L'operació es va iniciar el maig de 1981 pel director del KGB, Iuri Andrópov L'Operació RYAN va prendre una nova dimensió quan Andropov va arribar al poder el 1982, especialment després de l'anunci del desplegament de míssils Pershing II a Alemanya Occidental. Aquests míssils havien estat dissenyats per ser llançats des de vehicles mòbils, de manera que els llocs de llançament eren molt difícils d'identificar. El temps de vol de míssils des d'Alemanya a Rússia era de només quatre a sis minuts i sis a vuit minuts a Moscou. Això deixava les autoritats soviètiques un temps de reacció de gairebé zero. El 23 de març de 1983, Ronald Reagan va anunciar públicament el desenvolupament de la Iniciativa de Defensa Estratègica . Els dirigents soviètics van considerar que l'ús d'aquesta tecnologia faria els EUA invulnerables als atacs soviètics, i permetria als EUA de llançar míssils contra l'URSS sense por de represàlies. Aquest temor d'un atac per sorpresa va donar lloc a un sobtat programa de desenvolupament RYAN. L'ansietat va arribar al seu punt màxim durant la intercepció de Vol 007 de Korean Airlines i les maniobres Able Archer de l'OTAN. L'escala de l'operació RYAN es va reduir el 1984 després de la mort dels seus principals partidaris, Iuri Andrópov i el seu ministre de Defensa Dmitri Ustínov. Bibliografia[modifica | modifica el codi] - Benjamin B. Fischer,A Cold War Conundrum: The 1983 Soviet War Scare - Peter Vincent Pry, War Scare


text: A través del present avís CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA informa als usuaris del lloc www.canmc.org , en compliment de l'article 5 de la Llei Orgànica 15/1999 de Protecció de Dades de Caràcter Personal (en endavant LOPD), sobre la seva política de protecció de dades personals amb la finalitat que aquests decideixin de forma expressa, lliure i voluntària, si desitgen facilitar a l'EMPRESA les dades personals que els són sol·licitades al lloc web. També s'informa als usuaris de la incorporació de les dades en fitxers, el titular i responsable dels quals és CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA , portant a terme un tractament informatitzat amb la finalitat de cursar la seva sol·licitud, així com l'enviament d'informació comercial, per mitjans tradicionals i electrònics,sobre els serveis oferts actualment i en el futur. Tret que específicament s'estableixi el contrari, es considerarà necessari completar totes les dades requerides als formularis. En cas de no proporcionar totes les dades estimades com a necessàries, CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA podrà, depenent del cas, no cursar la concreta sol·licitud que s'efectuï. L'usuari haurà d'emplenar amb dades vertaderes, exactes, completes i actualitzades, responent als danys i perjudicis que pogués ocasionar a causa de l'emplenament defectuós dels formularis amb dades falses, inexactes, incompletes o no actualitzades. CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA ha adoptat tots els nivells de seguretat de protecció de les dades personals exigides a la legislació vigent de protecció de dades, instal·lant les mesures tècniques i organitzatives necessàries per a evitar la pèrdua, mal ús, alteració, accés no autoritzat i altres riscs possibles. Igualment, CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA es compromet al compliment de la seva obligació de secret de les dades personals i del seu deure de guardar-les i adoptarà totes les mesures necessàries per a evitar la seva alteració, pèrdua, tractament o accés no autoritzat, tenint en compte en tot moment l'estat de la tecnologia. Així mateix, aquest deure de confidencialitat és d'obligat compliment per tots aquells tercers que, en virtut d'un contracte de serveis d'encarregat del tractament de dades, tinguin accés a les dades de caràcter personal i als equips o sistemes d'informació de CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA . L'usuari o la persona que el representi podrà exercir en qualsevol moment el dret d'accés, rectificació, cancel·lació i, si escau, oposició d'acord amb l'establert a la LOPD i altra normativa aplicable a aquest efecte, adreçant una comunicació escrita i/o electrònica a email@example.com a CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA amb adreça Av. Pirineus, 23 baixos 17520 PUIGCERDÀ (GIRONA), en la qual s'acrediti la identitat de l'usuari. En cas que l'empresa oferís algun tipus de servei especial en el qual determini unes previsions específiques diferents d'aquestes, pel que fa a la protecció de dades, tindrà primacia l'aplicació de les normes particulars indicades per a aquest servei en particular per damunt de les presents, en cas d'incongruència. CLUB ALPI NURIA MASELLA CERDANYA es reserva el dret a modificar la present política, informant prèviament als usuaris dels canvis que s'hi introdueixin.


text: Meet other hiking and outdoors enthusiasts. Don't worry about your level. All people are welcomed to this group. Visit the Pagessection to know more about us. Read carefully all the Group Rules here. Coneix a altres entusiastes de l'excursionisme i activitats a l'aire lliure. Tothom és benvingut al nostre grup. Visita la secció Pàgines per a saber més sobre nosaltres. Llegeix detingudament les normes (de moment només en anglès i castellà) del grup aquí. Conoce a otros entusiastas del excursionismo y actividades al aire libre. Todo el mundo es bienvenido al grupo. No te preocupes por tu nivel. Visita la sección Páginas para saber más sobre nosotros. Lee detenidamente las normas del grupo aquí.


text: Videojoc en línia |Forma part de la sèrie:| |Videojocs Els videojocs e línia (o també jocs online) són aquells videojocs jugats via Internet independentment de la plataforma. Pot tractar-se de joc multijugadors (jugant contra altres persones) o jocs web que es descarreguen i es juguen al navegador. La importància d'aquests jocs ha augmentat proporcionalment amb les noves tecnologies i el desenvolupament de la Internet. Taula de continguts Història[modifica | modifica el codi] Els jocs online començaren a la dècada dels 80, amb els MUDs, jocs molt simples multijugadors, que normalment es jugaven en un BBS usant un mòdem. Aquests jocs estaven basats en la fantasia, usant les normes dels joc de rols com Dungeons & Dragons. Altres estils de joc emperò, com els escacs o l'Scrabble, a més d'altres jocs de taula estaven també disponibles. Com que les connexions eren lentes i cares es va estendre el joc per correu. tipus de jocs en línia[modifica | modifica el codi] Jocs d'acció en primera persona[modifica | modifica el codi] Durant la dècada dels 90, els jocs en línia començaren a moure's amb una gran varietat de protocols LAN (com l'IPX) i en la Internet usant el protocol TCP/IP. Doom popularitzà el deathmatch, on els jugadors es mataven entre ells virtualment com una nova forma de jugar online. Des de llavors, molts de jocs d'acció en primera persona han inclòs un apartat online com el Call of Duty. Jocs d'estratègia en temps real[modifica | modifica el codi] Els primers jocs d'estratègia en temps real ja permetien joc en línia mitjançant un mòdem o una xarxa local. Amb el creixement a la dècada dels 90 de la Internet, el seu programari fou desenvolupat per permetre als jugador jugar en línia via LAN. A finals dels 90, quasi tots els RTS tenien l'opció de poder jugar online contra un altre jugador que es desitges. Els jocs de navegador o jocs web s'originaren gràcies al desenvolupament dels navegador i de la web. Simples jocs online d'un jugador podien ésser fets fàcilment amb la tecnologia HTML (com JavaScript, ASP, PHP, i MySQL). Els jocs més complicats es connecten a un servidor web,per permetre joc multijugador en línia. Els desenvolupament d'una tecnologia de base gràfica com el Java o el Flash permeteren als jocs web ésser més complexos. Aquests jocs, coneguts com a jocs flash, es feren cada pic més populars. Molts de jocs antics com el Pac-man foren recreats amb les noves tecnologies per poder ésser usats amb els plugins del Flash. Els jocs web tenen limitacions alhora de jugar partides multijugadors, pel que solen tenir una taulell amb les puntuacions més altes. Els jocs web de mascotes són molt populars entre les persones més petites. Aquests jocs s'estenen des de jocs gegants per milions d'usuaris com Neopets fins a petits i més simples jocs. Els jocs web més recents han incorporat la tecnologia Ajax per tal de complicar les possibles interaccions entre jugadors online. Massive Multiplayer Online Game[modifica | modifica el codi] Els Massive Multiplayer Online Games (Jocs en línia multijugador massius) varen ésser possibles amb l'augment de les velocitats de la Internet als països desenvolupats, així s'aconseguí que milers de jugadors poguessin jugar alhora al mateix joc. Hi ha una gran varietat de jocs d'aquests tipus: - MMORPG (Massively multiplayer online role-playing game) - MMORTS (Massively multiplayer online real-time strategy) - MMOFPS (Massively multiplayer online first-person shooter) Jocs en mòbils[modifica | modifica el codi] El 2001, les principals companyies mòbils anunciaren el Fòrum de Interoperabilitat de Jocs Mòbils (MGI) que treballa per a definir una especificació d'interoperabilitat de jocs mòbils per als servidors basats en xarxes. Això permetria que els desenvolupadors de jocs produeixin jocs mòbils que puguin distribuir-se a través de diferents servidors de jocs i xarxes sense fils i puguin ser executats en diferents dispositius mòbils. Amb aquest fòrum, els membres fundadors es van comprometre conjuntament amb la indústria dels jocs mòbils, per a definir les API que permetran als desenvolupadors produir jocs mòbils en les xarxes sense fil en un model client-servidor. L'objectiu era crear un estàndard mundial. Indústria dels jocs en línia[modifica | modifica el codi] La creixent popularitat del Java i del Flash conduïren a una revolució a Internet on els jocs web podien utilitzar vídeo, àudio i moltes altres aplicacions d'interactivitat. Quan Microsoft començà a incloure el Flash com un component preinstal·lat d'Internet Explorer. Aquesta revolució preparà el terreny per a què jocs web oferiren jocs en línia als usuaris. Molt de jocs com World of Warcraft, Final Fantasy XI, Lineage II o Ragnarok Online fan pagar una petita quantitat per mes per tal de poder-hi jugar. Altres però com RuneScape o Gunz deixen jugar de franc als usuaris però pagant es pot aconseguir millores substancials. També s'hi inclou publicitat als jocs en línia per tal d'aconseguir més rendibilitat. A països del sud-est asiàtic com pot ser Xina o Vietnam, hi ha casos de persones que són llogades per tal d'aconseguir objectes molt valuosos en els jocs en línia, per després vendre'ls a preu real per Internet a altres jugadors que no tenen suficient temps per poder aconseguir-los. |A Videojoc en líniahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Oferint allotjaments de qualitat al l'oci familiar, les platges, els esports districte de Cebu, Palmbeach Resort & Spa és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Santuari Mactan, Sutukil, Zona d'Exportació Mactan. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Cebu. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets , ascensor, transport hotel/aeroport, bugaderia. L'ambient de Palmbeach Resort & Spa es reflexa en cada habitació. escriptori, balcó/terrassa, caixa forta a l'habitació, empolles d'aigua de cortesia, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Piscina exterior, spa, platja privada, piscina (infantil), massatge de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Palmbeach Resort & Spa la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Cebu.


text: Avís legal El portal web www.casaleonardo.net és propietat de Casa Leonardo, amb domicili social al C/La Bedoga no2-25514 Senterada (Lleida). Casa Leonardo li dóna la benvinguda i el convida a llegir atentament les Condicions Generals d’ús d’aquesta web que descriuen els terminis i condicions que seran aplicables a la seva navegació pel mateix, de conformitat amb el que està establert a la normativa espanyola d’aplicació. Atès que Casa Leonardo podria modificar en un futur aquestes Condicions d ́Ús, li recomanem que les vagi visitant periòdicament per estar degudament informats dels canvis realitzats. Amb l’ànim de que la web s’ajusti als criteris de transparència, claredat i senzillesa, Casa Leonardo informa a l’usuari que qualsevol suggeriment, dubte o consulta sobre les Condicions Generals d’ús serà rebuda i solucionada contactant amb Casa Leonardo mitjançant el telèfon 973661787 o l’adreça de correu electrònic firstname.lastname@example.org . Aquesta web conté materials preparats per Casa Leonardo amb fins únicament informatius, per donar a conèixer a tots els usuaris la informació, productes i serveis ofertats per Casa Leonardo, la qual podrà modificar en qualsevol moment i sense previ avís, el disseny o la configuració de la web, així com els seus continguts. Els enllaços o links que conté la web poden conduir a l’usuari a altres webs gestionades per tercers, sobre les quals Casa Leonardo no exerceix cap tipus de control. Casa Leonardo no respon ni dels continguts ni de l’estat d’aquestes webs, i l’accés a aquestes a través de la nostra web tampoc implica que Casa Leonardo recomani o aprovi els seus continguts. Casa Leonardo actua com a prestadora de serveis de intermediació de conformitat amb l ́article 17 de la Llei 32/2002, de 12 de juliol, de Servicios de la Sociedad de la Información y el Comercio Electrónico. La totalitat del contingut d ́aquesta web, ja siguin textes, imatges, fitxers, logotips, combinacions de colors, o qualsevol altre element, la seva estructura i disseny, la selecció i forma de la presentació dels materials inclosos en ella, i els programes de l ́ordinador necessaris pel seu funcionament, accés i utilització, estan protegits per drets de la propietat industrial i intel·lectual, titularitat de Casa Leonardo o de tercers. Sota cap concepte, l’accés a la web suposa renuncia, transmissió, cessió o llicència total o parcial d ́aquests drets de propietat intel·lectual o industrial, ni confereix cap dret d ́ús, traducció, adaptació, alteració, explotació, reproducció, distribució o comunicació pública, amb finalitats comercials, d ́aquests continguts sense la prèvia i expressa autorització de Casa Leonardo. Exceptuant els drets de l ́usuari de visualitzar i obtenir una còpia de la memòria caché de l ́ordinador de l ́usuari, com reproducció transitòria i accessòria, sense que en cap cas estigui autoritzat per a comunicar la mateixa a tercers. La infracció de qualsevol dels anomenats drets pot constituir una vulneració de les presents disposicions, així com un delicte de càstig d ́acord amb els articles 270 i següents del Codi Penal. Casa Leonardo no es responsabilitza dels errors o mancances que hi pugui haver a la web i tampoc podrà ser considerada responsable de qualsevol dany derivat de la utilització d’aquesta web. Casa Leonardo no garantitza l’absència de virus o altres elements que poguessin perjudicar o alterar el sistema informàtic, documents electrònics o fitxers de l’usuari d’aquesta web. En conseqüència, Casa Leonardo no respon pels danys i perjudicis que els hi pugui ocasionar a l’usuari o a tercers. Casa Leonardo no serà responsable en el cas de que existeixin interrupcions del serveis, demores, errors o mal funcionament d’aquest servei, que tinguin el seu origen en causes alienes a la mateixa o degudes a errors de l’usuari, o causa de força major. Són causes de força major fallades de tercers, operadors o companyies de serveis, falta d’accés a xarxes de tercers, actes o omissions de les autoritats públiques, actes produïts com a conseqüència de fenòmens naturals, apagades etc. i l’atac de hackers o tercers especialitzats en la seguretat o integritat del sistema informàtic, sempre que Casa Leonardo hagi adoptat totes les mesures de seguretat existents d’acord amb l’estat de la tècnica. Casa Leonardo, a través de la seva web utilitzarà cookies quan l’usuari navegui per la web de www.casaleonardo.net. Les cookies s’associaran únicament amb un usuari anònim i el seu ordinador i no proporcionaran referències que permetin deduir el nom i cognoms del usuari. Gràcies a les cookies, resulta possible que reconeixin als usuaris registrats sense que tinguin que registrar-se a cada visita per accedir a les àrees i serveis reservats exclusivament a ells. L’usuari té la opció d’impedir la generació de cookies mitjançant la selecció de la corresponent opció en el seu programa de navegador. L’usuari que introdueixi enllaços des de les seves pàgines web a la nostra web haurà de vincular l’enllaç únicament a la home page, però no podrà reproduir-la de cap manera. Queda prohibit, d’acord amb la legislació vigent en cada moment, establir frames o marcs de qualsevol tipus que envoltin la web o permetin la visualització dels continguts a través d’adreces d’Internet diferents a les de la web. Casa Leonardo a través del seu web www.casaleonardo.net sol·licita a l’usuari algunes dades de caràcter personal. La informació proporcionada per l’usuari restarà en un fitxer “Clients” i un altre fitxer “Parte de Viajeros”, titularitat de Casa Leonardo, inscrit en el Registre General de l’Agència Espanyola de Protecció de Dades. La finalitat d’aquests fitxers és la gestió fiscal, comptable i administrativa de la relació contractual, així com l’enviament d’informació comercial sobre els nostres productes, serveis, ofertes, circulars, campanyes, novetats i butlletins electrònics que consideri que poden ser del seu interès. Casa Leonardo assumeix les mesures d’índole tècnica, organitzativa i de seguretat que garanteixen la confidencialitat i la integritat de la informació i d’acord amb la Llei Orgànica 15/1999 de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal i d’altres legislacions que s’hi puguin aplicar. Tot usuari registrat pot exercir el dret d’accedir, rectificar o cancel·lar les seves dades da caràcter personal proporcionades a la web www.casaleonardo.net, per mitjà d’una carta certificada i adjuntant fotocòpia del seu DNI/Passaport, a la següent direcció: Casa Leonardo. Mireia Font i Vidal. 25514 Senterada (Lleida) o bé de l’enviament d’un correu electrònic a la següent direcció: email@example.com


text: El Programa d ́identificació visual (PIV) és el manual que conté les normes gràfiques de senyalització i identificació visual de la Generalitat de Catalunya. El Programa posa les normes a disposició de tothom, així com un seguit d ́exemples d ́aplicacions de la marca de la Generalitat, dels seus departaments, i dels organismes, entitats i empreses públiques que s ́hi adscriuen. La identificació visual de la Generalitat de Catalunya és un dels elements bàsics de la seva identitat corporativa, del conjunt d ́elements que la singularitzen i la identifiquen davant de la ciutadania i de les altres institucions públiques i privades. Per això, l ́Administració de la Generalitat aplica el Programa d ́identificació visual en el procés de realització de qualsevol disseny o redisseny relacionat amb la identitat visual de la institució. En la comunicació institucional de la Generalitat, per tant, només es poden utilitzar les marques i identificacions pròpies que estiguin recollides en el Programa. El PIV és accessible a través d ́Internet i recull tota la normativa actualitzada, ja que els mitjans telemàtics permeten incorporar-hi les modificacions en qualsevol moment. Si bé tothom té accés al Programa d'identificació visual, en trauran especial profit els usuaris interns de la Generalitat i els proveïdors (professionals de la publicitat, del disseny i de les arts gràfiques).


text: Aquest site es veu millor amb un navegador que suporti estàndards web Els hospitals de la Santa Creu i Sant Pau, del Mar, Vall d’Hebron, Clínic i Sant Joan de Déu presenten el primer Programa d’intercanvi de professionals de la infermeria entre els Hospitals d’alta tecnologia de Barcelona.


text: La fundació l'any 1300 de l'Estudi General de Lleida suposà un important desenvolupament cultural i científic d'aquesta ciutat. La Lleida baixmedieval comptava amb una trilogia de cultures, reflectida fins i tot a l'urbanisme de la ciutat. La Cuirassa i la Moreria, barris jueu i islàmic, respectivament, eren ben definits i separats de la resta de la ciutat, on residia la població cristiana. Alguns dels homes i les dones d'aquestes tres cultures han estat els i les protagonistes de la ciència mèdica a les diferents èpoques: sanadores o llevadores sarraïnes i jueves, metges al servei dels reis de la Corona d'Aragó, hebreus traductors de textos mèdics àrabs o algunes de les primeres dones que pogueren accedir a la Facultat de Medicina. Amb tots ells i elles, i amb diferents espais i històries, es configura aquest circuit que pretén apropar-vos a deu segles d'història de la medicina i a les biografies de tots aquells i aquelles que la feren possible a la ciutat de Lleida. Apropa't a la història de la medicina, apropa't a Lleida!


text: Ninot tradicional japonès El ninot tradicional japonès o Ningyo (人形) representa la continuïtat d'una pràctica de confecció d'imatges humanes des de l'antiga cultura Jomon (8.000 - 200 aC) i en les figures funeràries Haniwa en la posterior cultura Kofun. Hi ha diversos tipus de ninots japonesos, alguns representen a nens i nadons, alguns membres de la Cort Imperial, guerrers i herois, personatges mitològics, déus i (rarament) dimonis, i també personalitats de la vida diària. Molts són fets per ser lliurats els temples, com regals formals o per presentar-los en diverses celebracions com el Hinamatsuri (Festival de les nenes) o el Kodomo no hi (Festival dels nens). |A Ninot tradicional japonèshi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Encara que els últims mesos potser hagi dedicat menys temps a mirar-te i sobretot, a escriure sobre tu.... no t'he deixat de viure, no t'he deixat d'estimar en menys mesura. Simplement he fet com aquell que deixa respirar la seva cançó preferida; sabent que arribarà el dia de retrobar-se amb la melodia, que seguirà allà amb tota la seva essència i que el temps de silenci farà trobar-li nous matisos. O com, amb aquelles persones que estimem de veritat, qualsevol paraula es converteix en accessòria, i sent com som que "collonades poques", poden passar les setmanes sense parar-nos a dir un senzill t'estimo. Ara bé, les coses que estan ben arrelades, que formen part de nosaltres, no cal dir-les perquè siguin realitat, perquè cobrin sentit. Perquè ja en tenen per elles mateixes. Perquè són. I, com tot allò que té veritable valor, no "deixen de ser" perquè canviïn les circumstàncies, les situacions, el moment, l'estat d'ànim o les accions; fets que són purament circumstancials. Per això, estimada ciutat, espero que em perdonis el silenci, i que malgrat l'absència de paraules dels darrers temps, sàpigues que el sentiment cap a tu segueix intacte, no podria ser de cap altra manera.


text: Aqil ibn Abi-Tàlib Aqil ibn Abi-Tàlib (en àrab عقيل بن أبي ططالب, ʿAqīl ibn Abī Ṭālib) (mort en 670) fou el germà gran del califa Alí ibn Abi-Tàlib, que era 20 anys més jove, i fou un dels companys del profeta Muhàmmad. Va lluitar contra els musulmans a Badr, on fou fet presoner (623). Rescatat per Al-Abbàs ibn Abd-al-Múttalib es va convertir a l'islam en una data que no ha pogut ser establerta. En el conflicte civil entre Alí i Muàwiya ibn Abi-Sufyan, va donar suport a aquest darrer en revenja perquè el seu germà no havia volgut utilitzar els fons del tresor públic per tal de pagar un deute seu personal, si bé se sospita que en el fons hi havia diferències polítiques. Va morir el 670 i fou enterrat a Medina. Els seus fills es van unir a l'imam Al-Hussayn ibn Alí quan aquest es va revoltar contra el califa Yazid I; entre sis i nou dels seus fills van morir a la batalla de Karbalà.


text: Estació seca En els tròpics el cinturó de pluges tropicals oscil·la al llarg de l'any de nord a sud. A l'hemisferi Nord d'abril a setembre aquest cinturó de pluges determina l'estació humida i, a la mateixa època, l'hemisferi Sud experimenta l'estació seca. Després, d'octubre a març l'hemisferi Sud tindrà l'estació humida i al mateix temps l'hemisferi Nord tindrà l'estació seca. Durant l'estació seca les pluges són escasses però generalment no són nul·les. A la hispanoamèrica tropical l'estació seca s'anomena popularment estiu i la humida hivern d'acord amb el patró de pluges mediterrani dels conqueridors encara que no hi ha un estiu i un hivern marcat pel canvi de temperatures sinó l'alternança d'una estació humida i una de seca. Distribució geogràfica[modifica | modifica el codi] El cinturó de pluges acostuma a arribar, al nord, fins al Tròpic de Càncer i, al sud, fins al Tròpic de Capricorn. Anualment, prop d'aquestes latituds hi ha una estació plujosa i una estació seca. A l'equador hi ha dues estacions plujoses i dues de seques, ja que el cinturó plujós hi passa dues vegades l'any: una quan es mou al nord i una altra en moure's cap al sud. Entre els tròpics i l'equador hi ha localitats que poden tenir una curta estació plujosa i una altra de perllongada. La geografia local pot modificar aquests patrons climàtics. Durada[modifica | modifica el codi] A Austràlia[1] i a Sudamèrica l'estació seca oficialment s'obre entre maig i setembre. Com a mínim en les zones costaneres el període entre l'estació seca i el començament de les pluges monsòniques (d'octubre a desembre) és una temporada de pluges ocasionals i alta humitat relativa atmosfèrica. Referències[modifica | modifica el codi] |A Estació secahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: El 1945, Lorenz es va convertir en l'agregat de premsa de diputat al búnquer. Cap al final de la guerra, després que alemanya perdes gran part de la xarxa de comunicacions, Lorenz es va convertir en part d'un grup d'alemanys que fabricaven les notícies, revisant i re-escrivint els informes de la premsa aliada.


text: Al visitar Macau, vosté es sentirà com a casa a Crown Towers Macau, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. L'hotel és a 2.0 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Amb les atraccions principals de la ciutat com Casino City of Dreams, Hard Rock Hotel, DFS Garlleria a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Crown Towers Macau asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos visites turístiques, servei d'habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, instal·lacions per a reunions i banquets , àrea de fumadors. Crown Towers Macau acolleix 290 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com escriptori, aire condicionat, connexió a internet (cortesia), dutxa i banyera separades, cinema dins de les instal•lacions. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Crown Towers Macau no troba competidors en cap categoria.


text: La ciutat de la llum és, per a molts, la més bella del món. No és d'estranyar. Tot i que és la capital del país que va acabar amb la monarquia a cop de guillotina, París li deu gran part del seu esplendor i magnificència als Borbons. Molts dels monuments, places i jardins parisencs més emblemàtics estan vinculats a la corona i podràs visitar-los si agafes un dels nostres vols barats a París. El museu del Louvre, antic palau reial, el jardí de les Tulleries, la place des Vosges, al barri de Marais (antic barri jueu avui convertit en zona gai per excel·lència), i el descomunal palau de Versailles (a la localitat veïna de l'mateix nom) són només alguns exemples. No obstant això, va ser Napoleó qui li va donar a la ciutat l'aspecte de què gaudeix avui. Durant el seu règim es van construir avingudes àmplies com la rue de Rivoli i edificis moderns com l'òpera Garnier. La basílica del Sacré Cœur, d'estil bizantí, situada dalt del turó de Montmartre, és de visita obligada. De camí a ella no et perdis els carrerons del bohemi barri de Monmartre, punt de trobada de pintors i escriptors al segle XIX. Si vols contemplar l'escenari d'una de les més cèlebres obres de la literatura universal, Notre Dame de Paris, escrita per Víctor Hugo, no et perdis la catedral homònima d'estil gòtic. A escassos metres d'allà, a la vora esquerra o rive gauche, s’estendre Sant-Michel, també conegut com el "barri llatí". En ell, a més d'un animat ambient nocturn, es troben la Universitat de la Sorbona i el Panteó. Després d'una estona de relax als jardins de Luxemburg, la visita continua: els majestuosos Grand i Petit Palais, les compres pels Camps Elisis, les passejades a la vora del Sena, els museus D'Orsay i L'Orangerie (per amants del impressionisme) i, per descomptat, la torre Eiffel t'aguarden. El monument, de 330 metres d'alçada (acoblat amb dos milions i mig de perns!), Et regalarà les vistes més belles i imponents de la ciutat. Consulta l’oferta de vols de Múrcia a París i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Múrcia a París. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Múrcia a París fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


text: Cerca notes de premsa Dimecres, 21/12/2011 El Consorci del Teatre Fortuny proposa Ferran Madico com a director general i Lluís Graells com a gerent La Comissions gestora i la Comissió executiva del Consorci del Teatre Fortuny han aprovat aquest matí proposar Ferran Madico com a director general del Consorci. La proposta, resultat del concurs públic dut a terme, es farà arribar ara al conseller de Cultura, Ferran Mascarell, que, com a president de l’ens, és qui n’ha d’aprovar el nomenament. Amb aquest nomenament, el Departament de Cultura, l’Ajuntament de Reus i la Diputació de Tarragona han simplificat les estructures de les diferents entitats d’arts escèniques de Reus. D’aquesta manera, allà on hi havia tres estructures de gestió diferents (Teatre Fortuny, Centre d’Arts Escèniques de Reus i Festival Trapezi) passarà a haver-ne una de sola, sota la direcció de Ferran Madico. Amb aquesta nova configuració i concentració de la gestió de totes les entitats d’arts escèniques de la ciutat, es vol també concentrar els esforços i fer més operativa l’estructura teatral per poder fer un salt d’escala en la consolidació de Reus com a pol teatral i escènic, amb una especial dedicació al circ. És per això que properament és previst de nomenar el director artístic del Festival Trapezi. El Consorci ha valorat l’àmplia experiència de Ferran Madico en tasques de direcció artística així com en la gestió d’equipaments escènics (inclòs el Teatre Fortuny de Reus, del qual ja va ser director). Igualment, les comissions han destacat el seu coneixement profund de les arts escèniques, a nivell nacional i local, i la seva estreta vinculació amb Reus. El Consorci del Teatre Fortuny està integrat per la Generalitat de Catalunya (52%), la Diputació de Tarragona (33%) i l’Ajuntament de Reus (15%). Aquest ens gestiona les activitats que es duen a terme al Teatre Fortuny, el Centre d’Arts Escèniques de Reus (CAER) i els festivals Trapezi i COS. Contracte- programa: objectius i indicadors En la mateixa reunió celebrada aquest matí, les comissions han aprovat el contracte-programa del Consorci que estableix els objectius estratègics per als propers 4 anys, lligats a uns indicadors que permetran avaluar el seu compliment un cop es compleixi el període establert. Aquest contracte haurà de ser signat properament pel conseller Ferran Mascarell com a president del Consorci, i pel nou director un cop sigui nomenat. Aquest contracte-programa es marca com a objectius una programació diversa (amb una especial incidència del teatre i el circ, juntament amb la dansa, la música i altres disciplines), i un alts nivells d’excel·lència com a eix fonamental tant del Teatre Fortuny de Reus, com del CAER-Centre d’Arts Escèniques de Reus i dels festivals Trapezi i COS. El contracte-programa faculta el director general a proposar el nomenament dels directors dels festivals que se celebrin a la ciutat de Reus, tant Trapezi com Cos. En aquest sentit, el contracte-programa estableix deu objectius bàsics que el director general haurà d’impulsar. Són els següents: - Garantir la diversitat de la programació amb el patrimoni teatral i d’arts escèniques en general, tant catalans com universals d’excel·lència com a eix fonamental. - Incentivar la creació i la innovació en les arts escèniques, tenint en compte i obrint portes a les noves tendències musicals i a complicitats amb festivals i sectors. - Promocionar els artistes (autors, actors, ballarins, directors, companyies, etc.) del Camp de Tarragona i de Catalunya del màxim nivell de qualitat i incorporar-los a la programació. - Facilitar la descentralització i les gires pel territori de les produccions i coproduccions dels equipaments i festivals que gestioni el Consorci. - Promoure la projecció internacional del Teatre Fortuny i dels altres espais escènics així com els festivals on es desenvolupi l’activitat que gestioni el Consorci, per aconseguir que el públic de Catalunya tingui accés a les millors produccions internacionals. - Captar nous públics, tot vetllant per la seva diversitat, així com mantenir i fidelitzar els públics actuals. - Fomentar la tasca pedagògica dels equipaments i festivals que gestioni el Consorci com el projecte CAER familiar, tot posant especial èmfasi en les produccions per famílies, joves, escoles i persones que segueixen algun tipus de formació en arts escèniques. - Relacionar-se activament amb tot l’àmbit de les arts escèniques del país, privat i públic, i especialment amb els altres centres d’arts escèniques i les institucions pedagògiques de referència en l’àmbit escènic. - Fer ús intensiu de les noves tecnologies, la digitalització i les xarxes socials, per incrementar el públic potencial i interactuar amb ell. - Millorar l’eficàcia, l’eficiència de la gestió i la qualitat del servei, previ acord al respecte de les tres administracions consorciades. Lluís Graells, proposat com a gerent del Consorci Per altra banda, s’ha escollit Lluís Graells com a nou gerent. Amb el nomenament d’un director general i un gerent s’ha volgut donar la màxima solidesa i estabilitat a la programació i la gestió del Consorci. El Consorci ha valorat l’experiència de Lluís Graells en els camps de la gestió i la direcció artística com a director del COS - Festival Internacional de Moviment i Teatre Gestual de Reus i el seu coneixement del sector, fruit de la seva activitat professional i docent. S’ha seleccionat especialment un perfil artístic per assegurar l’entesa i el suport mutu amb el director general. Currículums Ferran Madico Ferran Madico és actor, director i creador teatral. Nascut a Reus l’any 1963, és llicenciat en interpretació per l’Escola Superior d’Art Dramàtic de l’Institut del Teatre de Barcelona. Madico ha realitzat el projecte de creació del Centre d’Arts Escèniques de Reus (CAER), encarregat per l’Ajuntament de Reus, entre 2003 i 2005. Posteriorment, entre gener de 2005 i gener de 2009, va ser director del Centre d’Arts Escèniques de Reus. Madico ha dirigit més d’una vintena d’obres de teatre i diverses òperes. Ha estat director escènic de XXV del Festival Internacional de Poesia al palau de la Música Catalana (2009); de l’Homenatge a Teresa Rebull (2006); i del V Festival de Poesia Catalana a Sant Cugat (2002). Ha exercit d’ajudant de direcció i ha participat com a actor en una quinzena d’obres, i en diverses pel·lícules i sèries de televisió. En l’àmbit docent, ha estat professor universitari del Màster en Producció i Comunicació Cultural a la Universitat Blanquerna-Ramon Llull (2006-2008); del curs d’Especialista Universitari en Gestió Cultura, els cursos 2007-2008 i 2008-2009, del Màster de Gestió d’Indústries creatives Culturals de la Universitat Pompeu Fabra (2009); docent i coordinador en l’àrea de direcció d’actors del Màster de Direcció de Cinema i TV a la Universitat Blanquerna-Ramon Lull (entre 2009 i 2012); del Màster de Presentadors de TV de la mateixa universitat (2011-2012), i director i docent del Màster Direcció d’Actors: Ficció Dramàtica de Cine i TV a Gestmusic-Endemol (2011-2012). Ha estat professor a les escoles de teatre El Timbal, Aula Municipal de Teatre de Lleida, Escola Municipal La Tarima d’Igualada, i a l’Escola Eòlia. Lluís Graells Lluís Graells és director i actor teatral, i professor d’interpretació. Des de 1998 és el director del COS, Festival Internacional de Moviment i Teatre Gestual de Reus. Ha treballat com a director o actor en una seixantena de produccions teatrals en companyies de titelles, teatre de carrer o clown com Grappa Teatre, Companyia El Sidral, Companyia Pa Succat sccl, Companyia La Treppa i en diverses produccions a Ulldecona. En l’àmbit docent, actualment és director del Departament de Tècniques d’Interpretació de l’Institut del Teatre i professor d’aquest mateix centre en l’especialitat de teatre de gest. També ha col·laborat com a professor en tallers de màscara a l’Studio Philippe Genty (París, França) i a l’Académie Internationale Des Arts du Spectacle (Montreuil, França).


text: Quan les àvies compraven en català Aquest audiovisual, presentat en el marc de la primera fira mercat De Tot Cat, conté una selecció dels objectes etiquetats en català fa 80, 90 i 100 anys. És fruit d’una recerca que ha buscat caixes i embalatges, ampolles i envasos, anuncis i objectes promocionals guardats durant anys per col·leccionistes, empreses centenàries, comerços històrics, fons fotogràfics, arxius i museus de diferents punts del territori de parla catalana. Tot i que els hàbits de consum de les primeres dècades del segle XX eren molt diferents als d’avui, tot i que es comprava menys i l’oferta de productes era molt més discreta, a mesura que avançava la recerca que ha fet possible aquest documental, la quantitat i varietat de productes etiquetats en català augmentava considerablement posant de manifest que l’etiquetatge en català no va ser un fet excepcional sinó un hàbit que es va incorporar al mercat amb normalitat. Esperem que aquest viatge a les botigues i mercats, comerços i carrers, envasos i caixes del temps dels nostres avis i àvies, serveixi per enfortir la convicció que etiquetar en català no és només una estratègia de mercat sinó un dret i una pràctica que entronca amb les nostres arrels més profundes.


text: Construit a l'any 2010, Porcelain Hotel by JL Asia és un extra de distinció per a Singapur i una el·lecció intel·ligent per als viatgers. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 1 km. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Centre Patrimonial Barri Xinès, Lucky Chinatown, Edifici Yue Hwa. A Porcelain Hotel by JL Asia, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar, servei de bugaderia, ascensor, recepció 24 hores, caixa forta. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí, massatge. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Porcelain Hotel by JL Asia és una selecció idònia per a la vostra estada a Singapur.


text: Arxiu de mesdesembre, 2009 dilluns, 28 desembre 2009 Prèvies a Nadal. 5 de desembre. Tret de sortida a les celebracions amb la posada en marxa de les llums de Nadal. Enguany, les dalinianes arriben als barris; TVE i TV3 s’hi refereixen com a les més originals del país. El dissabte 12, sopar multitudinari de Nadal, organitzat per Convergència i Unió de Figueres. Més de 500 persones, militants i simpatitzants del partit ens apleguem en un sopar de caràcter festiu, destinat a renovar l’energia per a l’any 2010. Poques hores abans, inauguració de la Pista de gel. Els diumenge 20, tradicional quina de la Fundació Altem. Segueixen els aperitius i dinars i sopars de les empreses i entitats municipals i de la Fundació Salut. Celebro especialment el bon clima assolit amb els treballadors municipals. Els més antics m’expliquen que aquest era un ambient insòlit d’ençà dels primers anys de la democràcia. També m’impacta especialment el sopar amb el centenar de persones que durant l’any que s’acaba han quedat sense sostre i que han necessitat l’ampara dels serveis públics. Segurament, aquell va ser l’àpat amb més sentit cristià i comunitari de tots els que hauré fet durant les festes. Nadal. Com és habitual en l’agenda de l’Alcalde de Figueres, visito els avis de l’Asil Vilallonga, el menjador per a transeünts i els malalts del sòciosanitari Bernat Jaume. Al carrer, comencen les activitats per a infants. Sant Esteve. Com faig cada any, el dia de Sant Esteve assisteixo a l’aplec de Santa Eugènia, a Avinyonet de Puigventós. Una trobada senzilla, en una esglesiola recuperada amb jornals dels feligresos i amics de Santa Eugènia i dinamitzada per Mn. Pep Claparols. Decidit a buscar sempre el sentit autèntic dels valors de l’Evangeli, en la seva homilia Mn. Pep va fer-se seva la resposta que el Dalai Lama va donar a la pregunta sobre quina era la millor religió? – La que ens acosta més a Déu! va respodre amb humilitat. – I Quina és, doncs, la que ens acosta més a Déu? – La que ens fa més humans! va concloure. Celebro l’experiència religiosa que finalment es justifica pel valor de la seva humanitat. Diumenge 27. Altament recomanable el Primer Nadal dels Pastors, de Mn. Rossend Fortunet, una obra que d’ençà de 1923 s’ha anat representant de forma gairebé ininterrompuda i que manté vius els valors de la cultura popular. L’Ajuntament hem iniciat els tràmits per declarar el Primer Nadal dels Pastors bé cultural d’Interès Local. El propòsit ha estat recolzat unànimement. dimarts , 22 desembre 2009 Divendres passat va ser presentat a Figueres el Llibre Can Roura de la Cera, un espectacular recull memorialístic d’en Xavi Roure sobre la història de les cinc generacions de la família que han viscut, viuen o pensen viure vinculats a la gairebé centenària empresa. El llibre tracta dels valors de la família i de l’empresa i repassa l’evolució social i política viscuda a Figueres i al conjunt de Catalunya, on en molts moments la pròpia família Roura ha jugat un paper protagonista. En un exercici de transparència que confirma la grandesa moral d’en Xavier Roura, el llibre fa una defensa aferrissada de la cultura de l’esforç i l’emprenedoria, de la conveniència d’aprendre a superar les dificultats i fins i tot els fracassos, des d’una militància obertament catalanista i cristiana. Realment insòlit en els temps avorridament previsibles que ens toquen viure. Realment digne d’elogi, també, pel que suposa de maduresa intel·lectual i cívica. Llegint i assistint a la presentació del llibre, ben bé et podies creure en un acte londinenc, de presentació d’algun nou material biogràfic en alguna sala de The Portrait Gallery. diumenge, 20 desembre 2009 L’anunci per part del PSC i de CiU de la seva determinació a donar llibertat de vot als seus diputats i diputades en el debat sobre l’admissió a tràmit de la iniciativa legislativa popular per a la prohibició dels toros a Catalunya i la petició afegida pel PSC que a més de lliure el vot fos secret ha fet d’aquesta votació una de les més interessants (que no importants) de la legislatura. Així, el dia abans de la votació era realment reconfortant comprovar la tenacitat amb què taurins i prohibicionistes intentaven influir en la decisió dels diputats. Per un dia, els lobbies actuaven amb llum i taquígrafs i anant directament als electes de base, sense intermediaris de partit. Quant al debat, penso que les intervencions d’en Josep Rull (CiU) i de l’Albert Ribera (Ciutadans) van ser especialment brillants. Com realment decebedora va ser la del socialista David Pérez, que estic segur que va fer decantar els indecisos cap al costat oposat que ell defensava. La iniciativa doncs va iniciar el seu tràmit i ara caldrà escoltar els arguments d’uns i altres. Personalment, com ja he escrit públicament, trobo poc edificant que en ple context de crisi i amb les dificultats serioses que estan passant milers de persones, el Parlament s’ocupi d’una qüestió que, de fet, no està en l’agenda de preocupacions de ningú. A Figueres la plaça de toros va ser molt concorreguda per autòctonos i turistes fins que va deixar de ser-ho. Aleshores es va vendre a l’Ajuntament i en aquests moments està apunt per a ser reconvertida en equipament esportiu. Els taurins figuerencs es troben cada juliol a Ceret i per la Mercè baixen a passar el dia a Barcelona. No critiquen els costums i tradicions dels altres ni esperen convèncer ningú de la bondat moral de les pròpies. Al Parlament en canvi iniciem un debat moral sobre els drets dels Toros. Deu ser allò de qui no té feina el toro pentina! En tot cas, de moment, els diputats podem afirmar que si més no en una votació hem estat realment lliures! Bravo! dimarts , 8 desembre 2009 Aquests dies de pont he tingut ocasió d’assaborir la nova edició d’ El llibre de les meravelles de Ramon Llull, a cura d’edicions 62: un llibre realment per a bibliòfils, amb una espectacular coberta d’en Jaume Plensa i una edició en dimensions i en paper realment luxosa. Més enllà del continent, però, l’obra del primer escriptor en llengua catalana sorprèn i captiva per moltes raons: d’entrada, malgrat que el seu univers és radicalment medieval, sorprèn la modernitat de les seves reflexions, ben aplicables a molts dels conflictes morals que avui, com sempre, ens toca seguir dirimint. Segonament, com explica Pere Gimferrer en el pròleg per a aquesta edició impacta especialment l’ambició lul·liana no pròpiament de fer una obra literària sinó de difondre tot un sistema de pensament, el seu, amb una força realment corprenedora que, pel que té d’autèntica, resulta admirable i digna d’enveja. Finalment, commocionat davant les notícies que expliquen que, en aquest context de crisi, cada vegada són més els joves que veuen en l’administració el refugi on trobar un bon lloc de treball, l’audàcia de Ramon LLull d’haver estat el primer dels escriptors a fer d’un burgès (i no d’un noble o d’un eclesiàstic) el protagonista d’una obra literària ens hauria de reconciliar amb els valors d’emprenedoria i liberalisme que han fet del nostre país un país capdavanter en tants aspectes. "Vé per lo món i meravella’t", recomana Llull a les primeres pàgines del llibre. Una bona manera de fer-li cas, de ben segur, és iniciar-ne la seva lectura. diumenge, 6 desembre 2009 Demà dilluns comença a Copenhague la Conferència de l’Onu sobre el Canvi Climàtic. Encara que els EUA i la Xina s’han afanyat durant els darrers mesos a rebaixar les expecatives sobre els possibles acords a prendre, ningú no deixa de reconèixer la transcendència de la cimera per al futur econòmic i ambiental del planeta. Més enllà dels debats sobre la reducció de les emissions de Co2 i la possible comercialització dels drets d’emissió que es durà a terme a la cimera; o de la reflexió sobre el futur de les nuclears o les renovables, l’estudi del professor de Harvard Alex Wissner-Gross que constata que els 200 milions d’entrades diàries al Google suposen l’emissió diària de 1000 tones de CO2 ens hauria de traslladar la reflexió al terreny de l’estricta ètica i coherència personal. Ens fa realment més feliços, per exemple, anar a dinar a Roma amb la família o amb els amics i tornar a dormir a casa, només perquè els preus de les companyies de low cost ens ho posen a l’abast? És necessari romandre tot el dia connectats al msn, al facebok o navegant pel Google només per aconseguir combatre el tedi, per sentir-nos acompanyats, formant part -virtualment, que no realment- d’una xarxa relacional? No deixa de resultar paradoxal el grau d’exigència ètica que voldríem poder exigir a la política i a les empreses en matèria ambiental per contraposició amb la nostra ben poc conseqüent militància a l’hora de superar el model econòmic propi de nous rics que hem viscut durant les darreres dècades. Paradoxal o potser simplement conseqüent amb un discurs relativista que, posicionaments estètics a banda, de fet subscriu bona part dels arguments negacionistes i escèptics davant dels efectes de l’escalfament del planeta. Si és així, per coherència, hauríem de sustituir la nostra simpatia per Al Gore i posar-nos a militar, simplement, a les fundacions negacionistes de José Maria Aznar i Vaclav Klaus, decidides a fer-nos consumir.. mentres el cos i el planeta aguantin!


text: L’obra "Festa, arquitectura i devoció a la Catalunya del Barroc" de Maria Garganté Llanes, ha estat l’obra guanyadora del Premi Valeri Serra i Boldú de Cultura Popular de Bellpuig (Urgell). Maria Garganté Llanes, nascuda a Sanaüja l'any 1975, és doctora en Història de l’Art i professora de la Universitat Autònoma de Barcelona. Segons la pròpia autora, l’obra "Festa, arquitectura i devoció a la Catalunya del Barroc" és un estudi de les manifestacions festives que es produeixen al voltant de les noves esglésies construïdes durant l’època moderna, especialment als segles XVII i XVIII. Festes que commemoren la col·locació de la primera pedra dels nous temples o més especialment la seva benedicció i consagració. A partir d’aquí es fa una anàlisi dels diferents aspectes que conformaven aquest tipus de celebracions i del paper que hi tenia el poble -fos com a actor o com a espectador-, des de l’ornament dels carrers amb enramades i decoracions efímeres, fins a les solemnes processons i desfilades que constituïen "l’aparador" d’un ordre social que la festa, en el marc de l’època i la cultura del Barroc, contribuïa a reforçar. El treball recull diferents exemples de festes d’aquest tipus a tot Catalunya, des de les nombroses manifestacions documentades a les ciutats de Barcelona, Lleida, Tortosa o Tarragona, fins a les de poblacions més petites com Òs de Balaguer. El premi, que enguany arriba a la seva 26a edició, es va lliurar aquest dissabte al vespre al Teatre Armengol, en un acte presidit per Josep Bargalló, director de l’Institut Ramon Llull. Abans de l'acte, diferents actes van escalfar motors com el Seguici Popular i un taller d’arquitectura popular a càrrec de l'artesà picapedrer Jordi Martí Castellà. Informació extreta de http://www.bondia.cat


text: Tailàndia Si està buscant una destinació de vacances a Àsia, Tailàndia és el lloc ideal, que ofereix tot per tothom. Agoda.com entén que el viatger vol la millor oferta. Per això oferim els millors preus online a 10616 hotels en tota la nació. Tenim cada regió principal coberta, incloses Chiang Rai Province , Província de Surat Thani, Província de Kanchanaburi, amb moltes promocions com reserves prematures i ofertes de darrera hora. El país ofereix 145 ciutats úniques esperant ser descobertes com són Bangkok, Pattaya, Phuket. Agoda.com ofereix una gran gama d'ofertes d'hotel irresistibles. No dubti de navegar pels nombrosos hotels que oferim per tal d'aconseguir el millor preu online.