Hardwick (Massachusetts) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure 42° 21′ N, 72° 12′ O / 42.35°N,72.2°O / 42.35; -72.2 Hardwick és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia una població de 2.622 habitants. Segons el cens del 2000, Hardwick tenia 2.622 habitants, 997 habitatges, i 689 famílies. La densitat de població era de 26,2 habitants per km2. Dels 997 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08. Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més. La renda mediana per habitatge era de 45.742 $ i la renda mediana per família de 54.667$. Els homes tenien una renda mediana de 37.763 $ mentre que les dones 30.057$. La renda per capita de la població era de 20.824$. Entorn del 5,5% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa. Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Hardwick_(Massachusetts)&oldid=21850949»


Divendres, 21 Juny 2019 17:11 Laura Titos, sotsdirectora i educadora de l'Associació Compartir-Grup Social Marista Tot just fa 11 cursos que treballo a l’Associació Compartir i he convertit el barri del Pinar en una part molt important de la meva trajectòria professional i vital, ja que és on fem un treball comunitari molt important. Un treball comunitari que parteix d’una perspectiva professional que m’avoca a mi i les companyes a ser-hi presents dia a dia amb les famílies, amb els infants i amb els adolescents. Al llarg dels anys he estat en diverses ocasions amb el grup d’adolescents i actualment, estic amb un grup de 9 nois i 3 noies d’entre 12 i 15 anys. L’adolescència és un moment vital de fragilitat per totes les persones. És una època de transició entre la infància i l’edat adulta marcada per molts canvis físics, psicològics i socials. M’agradaria destacar que cada una de les persones viu la seva adolescència i aquesta no pot ser igualable a cap altra, ja que cada una es construeix a sí mateixa en un entorn determinat i amb unes vivències determinades. Cada adolescència marcarà en gran part la identitat de l’individu i és necessari destacar que les adolescències amb les que treballem estan doble o triplement condicionades, com diu Sònia Camallonga al seu TFG (2014), Los y las jóvenes se enfrentan a ese momento de transición insertos en unos espacios urbanos que les atribuyen, en general, características descalificadoras, de entrada, por ser jóvenes. Si además estos jóvenes viven en condiciones de pobreza estructural, a la estigmatización de la juventud se añade el estigma de clase y en muchos casos, el de etnicidad y el territorial. Sin duda esto, afecta a sus trayectorias vitales, que pueden quedar fuertemente desestabilizadas y bloqueadas por dichos estigmas. En general, he observat que quan sortim a algun dels equipaments de la ciutat, hi ha un marcatge evident de rols, els adolescents acostumen a fer saber que venen del Barri del Pinar, demostrant un fort sentiment de pertinença al barri, un barri estigmatitzat a la ciutat, on els recursos que s’inverteixen i la proposta cultural oferta és diferent a la resta dels barris. He sentit en més d’una ocasió que quan arribem sempre hi ha algú que diu “ja arriben els del Pina”, aquesta benvinguda posa als joves en una situació de fragilitat o tensió que no els deixa treure tot el seu potencial. Bé, quan anem a aquests equipaments una de les primeres coses que fan, la majoria, és connectar-se al wifi i el seu temps el destinen bàsicament a connectar-se a jocs on-line. Altres busquen un espai de relació amb els iguals on els deixo fer la seva, organitzar-se les tasques escolars (si en tenen), i la disposició a l’espai. Jo simplement estic present, estic present per a que ells s’adrecin a mi si ho necessiten, la presència de l’educador transmet seguretat als adolescents i a la resta de la comunitat tot i que intentin defugir de la figura adulta, cosa ben natural. Les dificultats que puc observar quan anem pel carrer, fora del barri o estem en un equipament municipal normalment no són entre membres del grup, són d’ells cap a altres joves o adults o a la inversa. Són molt sensibles a les mirades que els segueixen, ja sigui d’adults o d’altres grups de joves. Tenen dret a enfadar-se, i tot i que la meva funció és també contenir-los si ho fan desmesuradament, entenc el disgust de ser estigmatitzats per ser del barri del Pinar, per ser d’origen migrant o simplement per ser adolescents. Perquè aquesta, és la visió que tenen molts adults que no recorden que un dia també van ser adolescents. Durant el temps que fa que treballo al barri encara em pregunten si no tinc por de treballar amb ells, si alguna vegada m’han ratllat el cotxe o si m’han robat el mòbil. De fet és tot el contrari, quan senten que confies en ells, deixen veure les seves potencialitats i et respecten. L’equip d’educadores ens sentim segures al barri, i és això el que intentem transmetre a totes aquelles persones que generalitzen sense conèixer la realitat del jovent del Pinar. La realitat a Rubí respecte als equipaments per a la població jove és escassa. Els equipaments estan molt polaritzats entre recursos per a la infància o per als adults, tret de l’Espai Jove Torre Bassas que és l’únic que respon a algunes de les necessitats del jovent de la Ciutat. No vull deixar sense esmena el concepte de Síndrome de Peter Pan, té a veure amb l’allargament de l’adolescència tant des de la (pre)adolescència que veiem en infants de 9-10 anys com la prolongació de la mateixa amb les dificultats d’assumir les responsabilitats de la vida adulta, degut en gran part per la precarietat laboral i la infantilització de la població a través de la publicitat, però això donaria per un altre article. Un altre element a tenir en compte té a veure amb el xoc cultural i generacional. Les famílies han de poder acompanyar el procés de transició entre la infància i l’edat adulta, però en general ens trobem que hi ha un excés de control o una total delegació de les seves funcions, projectant en els nois i noies les seves pors i limitacions, condicionant una vivència de l’adolescència menys saludable. Cada un dels adolescents amb els que tenim contacte actualment, està vivint la seva adolescència i fa les crides d’atenció com pot i sap. La nostra tasca és ser-hi, donar respostes conseqüents als seus actes, evitant la sanció, millorant la confiança i la assumpció de responsabilitats. L’adolescència és un moment de reafirmació de la personalitat i de conflicte amb un mateix i amb l’entorn, un trencament amb la infància. Fa uns anys vaig tenir dificultats per entendre que els nois i noies no estaven enfadats amb mi per posar els límits. La seva expressió de la frustració és això, una expressió de la tensió i el trencament de cada una de les adolescències que acompanyem. Al final ho vaig entendre, en certa manera els adolescents agraeixen les conseqüències a posteriori. Tots tenen molt a oferir a la nostra societat, cal deixar espai per que reorganitzin la seva identitat i confiar en que quan vulguin o puguin posaran en pràctica alguna de les coses que un dia els vas oferir. Per anar acabant i posant-me a la seva pell, jo vaig fer molta vida de barri i de carrer, allà vaig introduir-me, molt aviat, en la participació juvenil, l’ús que feia dels equipaments i de les places no era tan diferent del que fan a l’actualitat. Respecte a les dinàmiques de barri, ells el senten com a propi igual que jo sentia Ca n’Oriol. El barri és un espai de trobada amb els iguals, on estar hores i hores xerrant, fent esport... El barri, el carrer i els espais públics són una part important per la construcció de la identitat, per tant per a les adolescències del Pinar, el PINAR és el seu barri i RUBÍ la seva ciutat. Com a adolescents viuen una aventura, l’aventura de la seva vida, per a mi cada dia amb ells forma part de l’aventura de la meva vida, amb les adolescències no hi ha cap tarda igual i junts hem de treballar per superar les dificultats que se’ns presenten al llarg de l’estona que compartim. Ser educadora comporta inevitablement ser-hi present, donar a conèixer altres formes de fer, reconèixer les seves formes de fer i finalment obrir un ventall de possibilitats que estiguin disponibles per quan cada un d’ells pugui o vulgui agafar-les.


Espot considera lògic que es permeti l’equiparació d’Andorra amb Catalunya - Altaveu el diari digital d'Andorra Espot considera lògic que es permeti l’equiparació d’Andorra amb Catalunya El cap de Govern reitera que hi ha la demanda feta sobre la taula tant de la Generalitat com de l’executiu espanyol 09/03/2021 (20:19 CET) El cap de Govern, Xavier Espot, amb el president del Cercle d'Economia, Javier Faus. SFGA El cap de Govern, Xavier Espot, creu que seria “una conseqüència lògica” que si finalment Catalunya decideix optar pel tancament perimetral autonòmic i deixar sense efecte el confinament comarcal, Andorra s’equipari al conjunt del territori català. Així ho ha expressat en el preàmbul d’una conferència que ha pronunciat davant del Cercle d’Economia a Barcelona. Espot ha confirmat que la demanda de l’equiparació, que ja es va fer al seu dia, abans de Nadal, i que mai s’ha dut a terme perquè la mobilitat, excepte uns dies festius comptats i davant d’uns casos concrets, no s’ha restablert mai amb una certa normalitat en el cantó català, continua sobre la taula de la Generalitat de Catalunya i del govern d’Espanya. “Si ara hi ha permeabilitat amb una comarca”, el cap de Govern considera que “seria una conseqüència lògica” que l’assimilació fos amb el conjunt del territori català si aquest s’obre a nivell autonòmic. En el seu moment, la demanda “no va prosperar”, però es confia que ara pugui tirar endavant, entre altres coses, ha recordat el màxim responsable de l’executiu andorrà, perquè tant Catalunya com Andorra tenen “una situació sanitària amb absolutes garanties”.


L'Any Felícia Fuster inspira un espectacle de poesia, música i dansa que homenatja l'artista - L'independent de Gràcia L'Any Felícia Fuster inspira un espectacle de poesia, música i dansa que homenatja l'artista Sota la direcció de la poeta gracienca Marta Pérez Sierra, la peça reivindica el llegat "innovador i universal" de Fuster Divendres, 4 de juny de 2021 a les 06:10h La ballarina Aida González i Valeria Feigan, autora de la música | Cedida L'Any Felícia Fuster, presentat oficialment a finals de febrer, segueix el seu intens programa que busca rellançar la figura i l'obra d'una artista que va experimentar amb diferents llenguatges. En aquesta línia, aquest diumenge 6 el cicle Poesia als parcs presenta 'T'obro la meva veu sota dels núvols', un espectacle poètic en homenatge a Felícia Fuster que ha creat la poeta gracienca Marta Pérez Sierra, on participen la ballarina Aida González, la compositora Valeria Feigan i la també poeta Tònia Passola. Amb aquest espectacle multidisciplinar que agermana literatura, música i dansa, les autores volen transmetre el caràcter visual de la poesia de Felícia Fuster i el seu llegat "innovador i universal". "Res del que apareix a la peça, que porta per títol un vers de la Felícia, s'ha inclòs de forma gratuïta", explica Marta Pérez. Seguint la definició de la poesia de la Felícia Fuster com a “combat” i “cos”, l'escriptora gracienca va fer una selecció de poemes que funcionessin amb harmonia amb l'estil de ball d'Aida González. "Té molta traça i força, quan balla sembla que reciti amb el cos", assegura Pérez Sierra. "Res del que apareix a la peça s'ha inclòs de forma gratuïta", diu Pérez Sierra L'espectacle és un homenatge a Felícia Fuster, poeta i pintora, a qui li agradava experimentar i reflexionar, i per això les creadores de 'T'obro la meva veu sota dels núvols' han volgut recrear el seu món. En aquest sentit, la pintora Glòria Calafell, inspirant-se en la pintura de Fuster, ha fet els dos quadres que llueixen a l’escenari, i la compositora Valeria Feigan, ha composat expressament per a l’ocasió les peces i cançons de l'espectacle. "Com a poeta, inquieta i viatgera, es va impregnar de la poesia oriental, prova d’això són els seus haikus que també reproduïm amb la veu i el cos", assenyala la poeta. Després de l'estrena a Móra d'Ebre i l'actuació d'aquest diumenge 6 a Collserola, tenen una desena d'actuacions previstes. "Esperem poder actuar també a Gràcia", clou Marta Pérez. L'espai íntim de l'artista Tant el format com el contingut de l'espectacle que es presenta aquest diumenge al cicle Poesia als parcs, s'han creat en homenatge a la Felícia Fuster en l'any del seu centenari. "Hi ha un moment que caminem tot recitant, i tirem fulls en blanc al terra perquè l'Aida González balli damunt com si fos el llapis, tot suggerint l'espai íntim de la Felícia", diu l'escriptora gracienca. Queixes al Coll per l'ús empresarial dels pàrquings de motos públics Gràcia se situa a la franja mitjana de queixes a la Síndica a la ciutat El 26è LEM recupera espais i públic presencial, cinema i l'exposició a Gràcia Territori Sonor BComú centrarà el curs a "apuntalar" el canvi del Pla General, Pi i Margall i Abaceria Respostes a unes respostes (I) La connexió gracienca de l'or olímpic d'Anna Kiesenhofer


Es tracta de Ganeixa (en sànscrit गणेश), una de les divinitats més conegudes i venerades del panteó hindú. Representa la saviesa i té un cos d'home panxut, un cap d'elefant mancat d'un ullal i quatre braços. És venerat com a portador de bona sort i per la seva capacitat de resoldre els problemes. El fons de les portes està pintat d'un degradat de color salmó, morat i violeta. A la dreta de Ganeixa em sorprèn la imatge, força més petita i amb un fons vermell, d'un dels líders de la Revolució Cubana: Ernesto Guevara, més conegut com a El Che. Simbolitza la lluita contra les injustícies socials o la rebel·lió i l'esperit incorruptible. I a la seva esquerra, sobre un fons blanc, identifico fàcilment una fulla de Cànnabis, símbol de la cultura hippie o la cultura rastafari. M'impacten els colors, si, però no em sorprèn gens aquesta curiosa barreja pictòrica. El Raval es caracteritza, en part, per la gran diversitat de cultures que hi conviuen. Potser per això mateix, buscant una imatge al carrer Valldonzella, m'han captivat aquestes portes. Encuriosida, pregunto a algun vianant pel local al qual pertany la pintura. M'informen que els propietaris són una parella de hippies que volten pel món i de tant en tant vénen aquí i obren la paradeta. I aquesta explicació tampoc no em sorprèn gens; al raval hi pots trobar de tot. És un barri de mil colors on conviuen la història i la modernitat, la cultura i l'esport, estudiants, turistes, empresaris o indigents. L'esperit de combatre les injustícies socials del Che em porten irremeiablement a pensar en l'Assemblea del Barri del Raval, que es va crear arran de l'Acampada dels Indignats el maig de 2011. I em pregunto com persones amb creences, procedències i valors tant diferents s'han pogut unir per afrontar els problemes (que no són pocs) que hi ha al barri. Llegeixo un fragment del manifest de l'assemblea: "gent gran amb una pensió mínima i lloguers de renda antiga, gent treballadora i precaritzada, immigrants, treballadores sexuals, okupes, botigues de tota la vida però sense pedigrí i una infinitat de persones anònimes sense cap altre atribut que voler viure dignament.". I una altra vegada em sorprenc de la meva pròpia sorpresa, són precisament aquestes diferències les que fan que sigui un barri amb un esperit tant combatiu. El Raval és un barri que canvia constantment i alhora segueix fidel a la seva història, els seus colors són únics i tenen una infinitat de matisos.


Alboraia es mou contra la violència de gènere | Valencia Extra Les diferents activitats organitzades per les regidories de Joventut i Benestar Social de l’Ajuntament van ser recolzades pels veïns del municipi Els veïns d’Alboraia van recolzar les activitats que les regidories de Joventut i de Benestar Social de l’Ajuntament d’Alboraia van preparar amb motiu del 25N, Dia Internacional de la No Violència cap a la Dona. La regidora de Benestar Social, Susana Cazorla, en presència de l’alcalde de la localitat, Miguel Chavarría, i membres de la Corporació Municipal, va llegir entre els assistents el manifest pel qual Alboraia rebutjava, una vegada més, la violència de gènere i condemnava aquesta xacra social. També es van dur a terme la performance ‘Lisístrates’ i la representació teatral ‘Com quedem??’, art que va pretendre sensibilitzar al públic sobre les desigualtats de gènere i el masclisme. Els veïns van poder participar, a més, escrivint missatges de suport a les víctimes i de condemna a la violència de gènere, que més tard van decorar la Plaça de la Constitució per a la visualització dels vianants. Des d’aquest dia, a més, nombrosos passos per als vianants d’Alboraia contenen frases concienciadores com “estimar no fa mal”, “no vol dir no” o “si dol no és amor”, missatges que també estan escrites en les polseres que s’han repartit amb gran èxit entre els veïns de la localitat. Alboraia i el seu equip de salvament i socorrisme vetlen per unes platges més segures


El bloc de PUV: de juliol 2009 CIUTATS EN FIRA. FRANKFURT Hi ha ciutats amb nom de llibre. Frankfurt, Guadalajara, Bolonya són noms que sonen indefectiblement a llibres; no en va les dues primeres alberguen les dues fires del ram més importants del món i la tercera és la fira de referència en matèria de literatura infantil i juvenil. Però n’hi ha moltes més: la Buchmesse de Leipzig, el Salon du Livre de París, la London Book Fair, la Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires, la Book Expo of America --que durant quatre anys seguits se celebrarà a Nova York, encara que en anteriors edicions ha estat itinerant també per Chicago, Washington i Los Angeles--, la trobada anual de la American Library Association, la Fira Internacional del Llibre de Bogotá, la de Tòquio, la Bienal do Livro de Rio de Janeiro, la de Pequín, la de Goteborg i, naturalment Liber, que alterna la seua seu entre Barcelona i Madrid. Hi ha tantes fires en el calendari que un podria passar-se tot l'any viatjant d'un lloc a un altre del planeta, enllaçant una convocatòria després d'una altra. La pàgina web de la Federació de Gremis d'Editors d'Espanya recull gairebé un centenar de fires internacionals, encara que només participa directament en una dotzena d'elles. Les més importants o aquelles altres en les quals Espanya és país convidat d'honor, com ocorre aquest any en Goteborg i Pequín. A la que mai no se sol fallar és a la de Frankfurt, la veritable meca del llibre a què acudeixen cada any en peregrinació milers d'editors de tot el món. Les estadístiques són literalment fabuloses, estratosfèriques (l'any passat va congregar més de 7.300 expositors de més de cent països, va atreure uns 300.000 visitants, va ser coberta per uns 10.000 periodistes, s’hi van exposar més de 400.000 llibres i s’hi van celebrar, en els cinc dies que va durar, 2.900 actes), i cadascun dels seus vuit pavellons és major, ell solament, que la major de les restants fires internacionals. A Frankfurt cal anar almenys una vegada en la vida, si un es dedica a aquests menesters del llibre i la lectura, però millor, si és possible, tots els anys. Perquè és ací on realment s'escolta bategar al cor de la indústria del llibre, on un penetra en tots els secrets del negoci editorial, des de la producció a la distribució, la comercialització i la venda de drets. Ací es troba un amb grans autors, amb escriptors coneguts i traduïts a les més diverses llengües, llorejats amb el Nobel de literatura o el nom del qual sona de tant en tant per a tan preuat guardó, que es falla precisament coincidint amb la fira; amb editors d’oripell els catàlegs dels quals contenen el millor de la literatura universal; amb els grans grups de comunicació i entreteniment que han anat deglutint les editorials de referència de tota la vida; amb les editorials científiques, tècniques i acadèmiques, de seriositat germànica o holandesa o de caràcter més vistós i informal com les university presses anglosaxones; amb els scouts i agents literaris en funcions d’atalaiadors de best sellers i tractants de drets; amb mags de les noves tecnologies aplicades a l'edició, amb el llibre electrònic i l'e-reader com última atracció de fira (i mai millor dit); amb impressors làser, digitals i sota demanda, des de qualsevol punt del planeta; amb proveïdors de serveis capaços de compondre, maquetar i corregir un text en qualsevol idioma des d'una empresa situada a l'Índia o a Xina a preus imbatibles que conjuguen el baix cost de la mà d'obra amb la diferència horària; amb distribuïdors i revenedors de llibres saldats; amb llibreters grans i petits i bibliotecaris de biblioteques públiques i privades, municipals i universitàries, molt acaronats per la indústria, perquè segueixen sent els grans mediadors entre el llibre i el lector. En fi, una fira populosa i heterogènia que reuneix durant uns quants dies a l'any, generalment en la segona setmana d'octubre, els principals protagonistes del món del llibre, els productors i mercaders d'una mercaderia excepcional, la cultura escrita, de la qual s'han nodrit i es nodreixen les idees, el pensament i la imaginació de la humanitat. A Frankfurt es ve a treballar, i un es podria passar els cinc dies de fira sense sortir del recinte excepte per a pernoctar en un dels molts i caríssims hotels de què disposa la ciutat. Em consta que durant la resta de l'any els preus solen ser més assequibles, però la demanda concentrada en aquests tres o quatre dies de fira permet triplicar i fins a quadruplicar les tarifes habituals, per a satisfacció del gremi local d'hostaleria. Convé doncs no deixar la reserva d'habitació per a última hora, quan ja només es pot trobar una cabina en algun dels vaixells-hotel atracats en el riu Main, al costat mateix del centre històric, o buscar allotjament en algun petit poble dels voltants, molt ben comunicats tots amb la fira per transport públic (ferrocarril, metro i tramvia), que per altra banda és gratuït per a tots els firers. La veritat és que l'Ajuntament es bolca amb la Buchmesse (“fira del llibre” en alemany), un dels principals signes d’identitat de la ciutat, malgrat els rumors que corren sobre un eventual trasllat a Berlín, la nova capital alemanya, i cal suposar que també una important font d'ingressos econòmics, directes i indirectes. Però no es pot venir a Frankfurt només a treballar. No es pot venir a Frankfurt i passar-se tot el dia a la fira i continuar treballant després a l'habitació de l'hotel, escodrinyant catàlegs aliens, fullejant manuscrits prometedors o ideant estratègies per al matí següent, o mercadejant títols, autors i xafardeigs en companyia de col·legues d'altres països amb els quals s'ha lligat una complicitat de dècades. És així com han fet la seua fortuna alguns editors famosos i de prestigi, que l'única cosa que han fet ha estat tenir els oïts atents en aquestes reunions festives i informals al lobby o al bar de l'hotel, i contractar els drets d'obres d'eficàcia ja provada en altres països. Uns altres li posen més literatura a l'assumpte i alimenten la llegenda d'editors exquisits i a l’aguait. La veritat és que la vida nocturna a Frankfurt és gairebé tan important com la diürna, i en les festes privades que organitzen les grans editorials -són memorables les de Surkhamp- se segueix treballant amb una copa a la mà, un canapè a l'altra, bona música i, sobretot, bona companyia. Algunes festes són tan liberals que permeten l'entrada fins i tot als editors universitaris espanyols, una fauna encara massa rara per aquests llocs. Però Frankfurt és molt més que la fira del llibre. I això és el que el visitant ha de descobrir escapant-se unes hores del recinte de la fira o arribant un parell de dies abans. Frankfurt és la capital financera de la Unió Europea, seu del Banc Central Europeu, de la Borsa alemanya i de prop de 400 bancs, inclòs el Banc Federal d'Alemanya; disposa del major aeroport de càrrega del món i el segon més gran d'Europa, després del de Heathrow, a Londres; i també la seua estació de ferrocarril i la seua xarxa de metro són de les més grans del continent. Tot a Frankfurt és superlatiu. Excepte els monuments històrics i el propi teixit urbà, que van ser arrasats pels bombardeigs aeris aliats a la fi de la Segona Guerra Mundial, com va ocórrer també amb Dresden, Berlín, Hamburg i moltes altres capitals alemanyes. De l'antiga i pintoresca ciutat medieval tot just queden uns quants edificis, pràcticament reconstruïts des dels fonaments, com el mateix ajuntament i algun que altre habitatge entorn de la catedral. Tot a Frankfurt és doncs modern, recent, alçat en les dècades posteriors a la guerra, fruit de l'esforç i la voluntat dels seus habitants --naturals i immigrants, que constitueixen una important part del cens-- i de la seua confiança en el futur. Frankfurt és també, o potser caldria dir abans de res, la ciutat de Goethe. La seua casa natal mereix la visita, com també la Paulskirche, on es va reunir en 1848 el primer parlament alemany, en un país poc donat fins a aleshores a les llibertats parlamentàries, i per descomptat els nombrosos museus que se succeeixen a l'una i l'altra riba del riu, entre ells el Städel, amb una col·lecció de pintura que arrenca des del segle XIV, el de Cinema, el d'Arquitectura, el d'Arts Decoratives i, més cèntric, el Museu d'Art Modern. Un pot també pujar-se a qualsevol de les altes torres que dominen la ciutat i que ofereixen vistes esplèndides (la Maintower, la del Commerzbank o la Messe Turm, la torre de la pròpia fira); visitar la Biblioteca Nacional, la més important d'Alemanya, amb més de 8 milions d'obres; o tafanejar per les nombroses i ben assortides llibreries que apunten per molts dels concorreguts carrers de la ciutat. I és que parlant de Frankfurt, al final resulta inevitable acabar parlant de llibres. Publicat per Publicacions de la Universitat de València a 14:04 Cap comentari:


Alguna vegada Meghan Markle ha quedat nua? I què passa amb les fotos nues de l'actriu convertida en reial? Aquí comentem l’escàndol de la foto de nus que va sacsejar la família reial, Meghan Markle i el príncep Harry, a més d’altres reials que han passat per escàndols de fotos nus similars. Els fans del bloc The Tig de Meghan Markle prenen nota: el lloc de vida pot ser un rellançament. Segons The Sun, el gerent empresarial de la duquessa ha presentat documents per mantenir els drets sobre el nom fins almenys el 2021, alimentant els rumors de que Meghan revifarà el seu lloc tan estimat. Informe nord-americà: les llàgrimes del príncep Harry mentre Meghan Markle revela que torna a estar embarassada Segons un informe nord-americà, es diu que Meghan Markle espera el seu segon fill amb el seu marit, el príncep Harry. I té una reacció molt emotiva davant les notícies. 'Els més propers estan convençuts que torna a estar embarassada!' va dir a Life & Style un insider real. Informe nord-americà: Meghan Markle està embarassada: 'És una noia!' Només set mesos després del naixement del seu primer fill Archie, un informe nord-americà diu que Meghan Markle torna a esperar. Quan va sortir el 9 de novembre amb un vestit negre fluït i tocant-se l'estómac, els espectadors van observar que mostrava tots els signes. Segons OK! La revista 'Meghan està embarassada d'uns quatre mesos' i també afirmen que espera 'una noia'.


Montserrat Tura: “Policies” – CEEC Montserrat Tura: “Policies” 13 de febrer de 2018 Redacció En un article a l’Ara Montserrat Tura afirma que “No poden ser responsables d’un servei tan sensible com la seguretat pública persones com Juan Ignacio Zoido Álvarez, que sembla que ha oblidat l’esperit i la lletra de les lleis que defineixen a la perfecció el que ha de respectar i fer respectar”. Fa uns dies parlava telefònicament amb un company de professió que aquell dia estava de guàrdia i va dir-me: “Et deixo, em porten un mosso ferit”. Abans de penjar vaig tenir el temps just de dir: “Tracta’l bé, tenen una feina difícil”. Una feina de servei permanent a la comunitat protegint persones i béns, basada en el principi de responsabilitat i de proporcionalitat i en el respecte a la jerarquia, tot guardant rigorós secret de les informacions que coneguin per l’exercici de les seves funcions. La seva funció té alguna cosa de tendresa social, ja que ens auxilien i protegeixen i han de tractar-nos correctament i acuradament. Una feina en la qual són responsables personalment, cadascun dels policies, dels actes que portin a terme en la seva actuació professional, en la qual han de respectar l’honor i la dignitat de les persones que es troben sota la seva custòdia, així com vetllar per la seva vida i integritat física en situacions de tensió extrema. És cert que, de vegades, els cal actuar amb la decisió i energia necessàries, sense demora, per evitar un dany greu (i quan això passa no sempre hi ha consens social sobre aquestes actuacions); el que sí que podem afirmar és que, en fer-ho, s’han de regir pels principis de congruència, oportunitat i proporcionalitat en la utilització dels mitjans al seu abast. És una feina per a la qual usen armes, de diversos tipus, i això els fa molt especials, és un tema sensible. Només les han d’utilitzar en situacions de risc racionalment greu per a la seva vida, la seva integritat física o la de terceres persones. Tot i que estan subjectes al principi de jerarquia i subordinació, aquest principi no pot emparar ordres que comportin l’execució d’actes que constitueixin manifestament un delicte o siguin contraris als drets fonamentals; han d’actuar sempre amb integritat i dignitat i han d’oposar-se a tot acte de corrupció, pràctica abusiva, arbitrària o discriminatòria que comporti violència física o moral. Per ser una policia moderna no només han d’utilitzar els sofisticats mecanismes d’investigació per perseguir i prevenir les noves modalitats d’atemptat a la seguretat pública sinó que també, en justa correspondència amb la societat moderna a la qual serveixen, hauran de proporcionar informació completa i tan àmplia com sigui possible sobre les causes i la finalitat de les seves intervencions. En la seva funció de policia judicial s’han de situar a les ordres de jutges, tribunals i fiscals i fer aquelles accions que els ordenin sempre que vagin encaminades a esbrinar el delicte i descobrir el delinqüent. Si la lectura els ha portat fins aquí, aquestes obvietats els deuen haver semblat la definició de la policia que desitgem tots. I ho és, perquè no he fet altra cosa que transcriure alguns articles de la llei de forces i cossos de seguretat aprovada l’any 1986 al Parlament de l’Estat. Una llei que ens parla de pesos i contrapesos, de facultats i obligacions, ja que han de protegir la vida i la integritat dels seus conciutadans però utilitzen armes; han de tractar correctament (en el redactat en castellà s’utilitza la paraulaesmeradamente ) tots els membres de la comunitat però la llei els encarrega la funció d’actuar amb energia en cas d’avalots i, alhora, els indica que s’ha de controlar la seva energia perquè no esdevingui brutalitat. Cal aconseguir aquest difícil equilibri entre les forces contraposades que conflueixen en la seva tasca. Per això necessiten una formació especial, una preparació especial per comportar-se correctament en situacions de risc o de tensió extrema. Per això cal seleccionar molt bé els que vestiran uniforme policial i els que seran els seus comandaments i responsables de la seva actuació col·lectiva. El que he dit fins ara val per a totes les policies, també per a la policia de la Generalitat, els Mossos d’Esquadra. La legislació estableix obligacions als responsables polítics d’aquest cossos, als quals es donen prerrogatives molt diferents que a altres servidors públics. Esperem dels responsables que organitzin la seva actuació per protegir el lliure exercici dels drets i llibertats, que els ordenin complir les seves funcions amb absoluta neutralitat política i imparcialitat i sense cap discriminació per raó de raça, religió o opinió. Esperem dels seus responsables polítics, que han de ser civils, la correcta adequació entre el fi i els mitjans a utilitzar, n’esperem les explicacions que s’adiguin amb la defensa dels drets fonamentals, entre els quals el de la informació veraç, no tergiversada. No podem acceptar de cap manera l’“ ¡A por ellos!” ni la brutalitat, perquè les normes de què ens vam dotar per al funcionament de la nostra societat ordenen als responsables governamentals de les policies que protegeixin les nostres llibertats, que garanteixin la nostra seguretat, que actuïn amb neutralitat, imparcialitat i respecte a les diferents opinions. No poden ser responsables d’un servei tan sensible com la seguretat pública persones com Juan Ignacio Zoido Álvarez, que sembla que ha oblidat l’esperit i la lletra de les lleis que defineixen a la perfecció el que ha de respectar i fer respectar. He explicat sovint que qui se situa fora de la llei perd la seva protecció. Que les lleis s’han de canviar als Parlaments escollits per sufragi, i que aquests Parlaments han d’atendre la reivindicació ciutadana que fa evident que els temps canvien: cal saber interpretar i canalitzar els clams de canvi. Però hi ha moments en què és evident que no podrà canalitzar cap d’aquests canvis qui, faltant al deure més important de la seva funció, ni entén ni està disposat a fer complir l’obligació de neutralitat i imparcialitat. No és només l’1-O; és Múrcia, és la frontera amb la misèria africana, és el seu comportament: és no entendre que la dignitat a què es refereixen les lleis és l’obligació de tractar les persones com un fi en elles mateixes i no com un mitjà d’una força política que, corcada per la corrupció, pensa que l’anhel de llibertat del poble català no mereix ser concebut com un conflicte polític. Cap responsable governamental de la seguretat pública ha de confondre la seva política amb la veritat absoluta. Si ho fan, no podran fer respectar la neutralitat, imparcialitat i respecte a totes les opinions, la base de les policies dels estats avançats. És llei. Haurien de ser policies de tots, no de bàndol. Previous Previous post: Enquesta del CEO en relació a l’1 d’Octubre Next Next post: Miquel Sellarès: “La lluita per la llibertat del nostre poble serà una cursa de relleus o no serà!”


Vila obre la porta a retallar personal de Naturlàndia El nombre de treballadors acomiadats dependrà de com funcionin les inversions imminents per atraure turistes Francesc Alguacil Andorra la Vella Actualitzada el 16/03/2017 14:23 651x366 Naturlàndia / Arxiu ANA Naturlàndia / Arxiu ANA La retallada de personal de Naturlàndia dependrà de com funcionin el ràfting, l'Espai Toni Bou i la tirolina, que són les inversions que el Comú de Sant Julià té previst estrenar properament, segons ha explicat aquest dijous el cònsol major de la parròquia, Josep Miquel Vila, en una entrevista a ADRàdio. Vila ha insistit, com ja va fer dimecres durant la sessió extraordinària del Comú, en la viabilitat econòmica del parc temàtic a partir de l'any vinent, i en el reguitzell d'anàlisis prèvies que passaran a partir d'ara les inversions que es facin a la parròquia, precisament per evitar nous forats a les arques públiques com el provocat per Naturlàndia. Tot i que, segons ha dit el cònsol, Naturlàndia hauria de tenir més ingressos que despeses a partir de l'any vinent, el Comú estudia una retallada de personal per continuar contenint la despesa que provoca el parc temàtic. "Estem a punt que els ingressos corrents s'equilibrin amb les despeses corrents, i que això deixi de ser un pes per al Comú", ha dit el cònsol d'una institució que enguany té previst traspassar fins a 700.000 euros al parc, per cobrir les obligacions de retorn de préstecs. L'Espai Toni Bou, que se situarà a la cota 1.600 del parc i que serà una mena d'escola de trial on el pilot oferirà alguna 'masterclass', i la tirolina, que anirà de la cota 2.000 a la 1.600, són dues de les cartes que properament mostrarà el Comú. A aquests dos projectes se'ls sumarà el ràfting, previst per a l'estiu -si la climatologia acompanya i no desglaça abans d'hora. Amb aquests reclams, el Comú espera atraure clients/turistes en època de temporada baixa per a Andorra. "Uns 30.000 o 40.000 clients més ens ajudarien a ser sostenibles", ha calculat Vila. El volum de la retallada de plantilla de Naturlàndia dependrà de com funcionin aquests reclams turístics. "La reducció de personal serà més o gran o més petita en funció del funcionament de les noves inversions, i sí que s'haurà de prescindir de les persones que no col·laborin o que no facin la feina, però si les inversions tiren endavant, la retallada de personal es veuria molt reduïda", ha explicat el cònsol. Ofegats pel deute Sobre els 21 milions de deute en el tancament de 2016 que arrossega el Comú, dos milions per sota de l'exercici anterior, Vila ha valorat que "podem respirar una mica però estem en una xifra massa alta encara". El cònsol major ha insistit en la reivindicació que traslladarà al Govern d'incloure la variable 'carreteres secundàries' a l'hora de calcular la quantitat de diners que l'Executiu ha de transferir cada any als comuns. "Sant Julià necessita 3 o 4 milions fixes per al manteniment de les seves vies secundàries", ha dit. Ni una paraula sobre els excònsols condemnats Vila no ha volgut opinar, ni valorar, ni informar sobre la condemna dels excònsols de la parròquia per malversar amb les targetes del Comú. "Crec que ja se li ha donat prou notorietat pública i no crec que se n'hi hagi de donar més", ha dit Vila, qui ha informat que "els cònsols mantenen targetes comunals" i que "no s'ha pres cap mesura" per evitar futures malversacions.


CiU i ERC voten en contra de canviar el nom del Museu del F. C. Barcelona, que es diu Josep Lluís Núñez - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio CiU i ERC voten en contra de canviar el nom del Museu del F. C. Barcelona, que es diu Josep Lluís Núñez El dos grups parlamentaris han votat en contra de la proposta presentada al Parlament per ICV-EUiA. El PSC i el PP s'han abstingut i Ciutadans (C's) no ha assistit a la comissió 11/03/2015 - 19.42 El nom del Museu del F. C. Barcelona, motiu de debat al Parlament Els grups parlamentaris de CiU i ERC han votat aquest dimecres en contra de la petició d'ICV-EUiA de treure el nom de l'expresident del Barça Josep Lluís Núñez al Museu del F. C. Barcelona, també conegut com a Museu President Núñez. Segons informa ICV en un comunicat, la proposta de resolució de la coalició ecosocialista demanava "instar el govern a traslladar a la junta directiva del F. C. Barcelona la proposta d'eliminar o substituir el nom de l'expresident del museu, després de ser condemnat per la justícia per diferents delictes." El PSC i el PP s'han abstingut i Ciutadans (C's) no ha assistit a la comissió. El diputat d'ICV al Parlament Jaume Bosch, encarregat de defensar la proposta, ha recordat que "el museu és un dels més visitats de la ciutat de Barcelona i de Catalunya" i "no sembla gaire positiu que una instal·lació amb tanta projecció porti el nom d'una persona condemnada per diferents delictes". "La figura del senyor Josep Lluís Núñez com a president del Barça entre el 1978 i el 2000 forma part indiscutiblemen de la història de l'entitat, però la seva trajectòria personal ha quedat tacada pels delictes comesos", ha afegit El Museu del Barça no canviarà de nom


La memòria és una de les coses més difícils de governar. La fem anar com volem, com més ens interessa, sigui per bé, sigui per mal Actualitzada 15/12/2019 a les 06:51 La memòria és una de les coses més difícils de governar. La fem anar com volem, com més ens interessa, sigui per bé, sigui per mal. Perdre la memòria és una malaltia salvatge. Però perdre-la voluntàriament, o com qui rega les plantes, és gairebé un crim. Dic això perquè he llegit un llibre darrerament espectacular, per no dir un dels millors llibres d’aquests dos o tres anys darrers. Es titula Els Amnèsics, i és la història de Géraldine Schwarz, la història d’una família europea, construït el llibre basant-se en unes proves exhaustives d’investigació en els serveis federals i diàlegs amb nombrosos testimonis. No és cap novel·la. És la història d’una família alemanya, que formava part dels anomenats Mitläufer, que significa la majoria dels alemanys que es van deixar portar pel corrent. Ens mostra també el llibre les llacunes de França sobretot, d’Itàlia, d’Àustria, que patiren una amnèsia deliberada que amenaçà la democràcia i el consens moral d’Europa. Una història molt ben documentada, però alhora de lectura no gens difícil. Publicada per Flammarion, l’any 2017. I per Tusquets, el 2019 La “culpa col·lectiva”: ningú no en sabia res o no en volia saber res, del que succeïa als camps de concentració, gràcies a un antisemitisme brutal. Més enllà de tot això, l’espoliació dels béns dels jueus i sense ser una mesura imposada des de dalt, sinó un “procés politicosocial en què van estar implicats nombrosos grups i aprofitats. L’Estat i els compradors, però també els intermediaris, els agents immobiliaris, els corredors, bancs, prestadors de cases de préstecs, notaris, juristes i cases de subhastes”, gairebé sota la societat aprofitant-se del “jo no sé res”. És la societat civil no només d’Alemanya, també de França, etc., la que va caure en l’amnèsia. Recordo que jo mateix als 60 del segle passat vaig visitar Munic, i en preguntar al Palau Episcopal no sabien res d’AUSCHWITZ, ni de Dachau, ni de l’holocaust, tot i haver tingut lloc els judicis de Nuremberg. L’amnèsia que es viu a Europa actualment, l’antisemitisme galopant, altre cop, el fracàs de la democràcia liberal i de la socialdemocràcia, fan imprescindible llegir aquest llibre Els Amnèsics. Ara que es parla tant de memòria històrica, un cop acabada la guerra, els fills d’Alemanya preguntaven als pares: “I tu què vas fer, quan els criminals nazis assassinaven i destruïen...?” De tot el que passa al nostre costat, se n’és més o menys responsable. Com és possible que els alemanys avis no sabessin el que feien els nazis amb els jueus? Per altra part, hi ha també la responsabilitat de les anomenades democràcies occidentals el juliol del 1938, sobre la recepció dels jueus amenaçats, on les democràcies escatimaren al màxim les ofertes d’hospitalitat. I la indiferència davant de les batudes contra els jueus per part de França, Itàlia, austríacs, polonesos, eslovens, ucraïnesos –amb l’excepció de Dinamarca o Bulgària–. No és recorda res d’això? És ben actual! Què succeeix amb els emigrants a la Mediterrània? L’any 1945 tothom deia (sobretot alemanys i francesos) que tots havien estat víctimes dels nazis. Quina barra! El plantejament de Schwarz parteix de “l’aspecte seductor del nazisme”, aspecte que molts defineixen com a atractiu: el suport popular al Tercer Reich. I fins i tot, i malgrat el seu paganisme, el discurs hitlerià tenia un cert encant per a les esglésies luteranes, però també per a la catòlica (especialment després del Concordat del 1933), pel seu to antirracional, antidemocràtic i antiesquerrà. Si a Alemanya se li diu que pertany al poble elegit i que tornaran els dies de glòria, se’ls exalta el seu “ego”. La van seduir, la van entusiasmar i van mobilitzar-la per ocupar el carrer: la tàctica dels feixismes. La col·laboració pot ser obligada, però hi pot haver també el silenci, el servilisme, fins a arribar als “botxins voluntaris”. I què dir de la posició opcional de l’època d’Adenauer, que va consistir a negar la col·laboració de la població amb el nazisme, alhora que s’integrava als quadres de l’NSDAP (els membres del Partit Nacionalista Obrer Alemany, que s’acontentaven a pagar les quotes i participar en les reunions obligatòries, amb més de 8.000.000 de membres) entre les elits de la nova República Federal. O De Gaulle, a França, que “deia que tots els francesos havien estat resistents...! En síntesi: “L’amnèsia, la ignorància, la simplificació i la sacralització del passat porten al dogmatisme i a l’odi vers els diferents.” Vivim uns dies en els quals l’amnèsia volguda domina mig Europa. La hipocresia domina les grans trobades de l’Europa “democràtica”. És perillós, i molt, per a Andorra també, no recordar el que va succeir a Europa els primers seixanta anys del segle passat. I l’amnèsia va des dels grans crims fins als petits oblits que poden esdevenir catastròfics per a la supervivència d’un estil de vida democràtic i diferent com el nostre. Un llibre de lectura obligatòria per als qui volen ser honestos intel·lectualment i moralment. La pregunta sempre és la mateixa: i tu on eres, o què feies davant l’odi racial, el genocidi i el mal? Darrere de l’amnèsia, gairebé sempre hi ha molta misèria moral. Ferran va dir..La història s'escriu amb fets, amb documents,amb testimonis. Que els nazis van perdre la guerra es un fet. El negacionisme no és cap veritat. A alguna països és delicte És cert, en alguns països està prohibit per la llei de antidifamació jueva i per delicte d'odi i és que no es pot criticar a qui et domina. Per les seves fets els coneixereu va dir..Diuen que qui guanya la guerra reescriu la història, i que la primera víctima de la guerra és la veritat. L'amnèsia de la comunitat internacional és també manifesta en el moviment sionista. La història s'escriu amb fets, amb documents,amb testimonis. Que els nazis van perdre la guerra es un fet. El negacionisme no és cap veritat. A alguna països és delicte Diuen que qui guanya la guerra reescriu la història, i que la primera víctima de la guerra és la veritat. L'amnèsia de la comunitat internacional és també manifesta en el moviment sionista.


El 080, punt de trobada entre l’experimentació i l’experiència | betevé Marc Bermejo | dimarts, 1 de juliol del 2014, a les 21.20 Tot ha d'estar calculat al mil·límetre per a la desfilada. Avui una de les promeses del disseny català, premi Modafad i millor dissenyador espanyol jove, el barceloní Guillem Rodríguez, presenta la col·lecció "Manifesto" al 080 i no vol deixar res a l'atzar. Aquesta desfilada s'ha de convertir en tota una declaració d'intencions que traslladarà a la seva propera parada, la fira de dissenyadors emergents Who's Next de París. GUILLEM RODRÍGUEZ, dissenyador: "A Paris es purament venta i realment tota la part de venta es tota la part que potser no acostuma a agradar però que és una realitat que si no hi ha venta no pot aver-hi una passarel·la." Qui ja té bona part del camí fet és la dissenyadora catalana Sita Murt. Aquesta empresària, nascuda a Igualada, ha aconseguit construir una de les marques més respectades en un sector molt tocat per la crisi. Amb botiga pròpia a París, 50 desfilades i 90 anys de tradició familiar en el tèxtil, podríem pensar que el seu equip ja no passa gaires nervis en aquestes cites. SITA MURT,dissenyadora: "Jo sóc molt exigent, el que passa és que tota la gent que està amb mi en saben molt. Molt contenta amb l'equip que tinc que son gent molt jove i amb le tema de la 080 els talents emergents son els que tots hauriem de mirar de animar una miqueta perquè és clar és el futur de la moda." La proposta andrògina de Guillem Rodríguez reflexa un home del segle XXI sense complexos i ve a demostrar que la moda masculina comença a guanyar cada cop més pes en el sector. Amb "Bloom" Sita Murt segueix la seva estela de colors aquarel·lats i teixits delicats que fan les delícies de les seves clientes. Dos mons que poden semblar distants però que comparteixen un mateix objectiu, consolidar i projectar la moda catalana. Nervis però molta maduresa. Malgrat la carrera meteòrica de Guillem Rodríguez gràcies, en bona part, al premi Modafad que va rebre tot just en acabar la carrera, aquest dissenyador mostra tenir les coses ben clares. Ja ho diu el títol de la col·lecció que ha presentat al 080, “Manifesto“, és a dir, la seva declaració d’intencions. L’abstracció i la col·laboració d’artistes com l’artista Alba Rihe comencen a marcar el camí de Rodríguez, que tot apunta que estarà ple d’èxits. Qui ja conviu amb l’èxit és la igualadina Sita Murt. Aquesta dissenyadora i empresària catalana ha aconseguit fer-se un espai en el sector del tèxtil català. Amb 1.500 punts de venda arreu del món, la marca passa per un dels seus millors moments. Ambdós formen part de l’esperit del 080, joves creadors i marques consolidades lluitant plegades per posar Barcelona en el mapa de les cites de moda internacionals. La Manual Alpargatera, espardenyes des dels anys 40


undietarilondinenc: North by Northwest He rigut molt amb aquesta pel.lícula; la seqüència de la trompa a la comissaria, el personatge de la mare, tan marca de la casa... I en Grant està esplèndit i encara força atractiu. En algun lloc he llegit que per als papers de prota amb ambgüitat moral, pensava en el Grant, i per als papers de bondadós sense fisures en l'Stewart. "Vértig", tan alabada i analitzada per col.legues, em deixa bastant freda; qüestió de gustos. En canvi, trobo molt trista i fonda "Marnie" Allò que Truffaut li va insinuar i que Hitchcock més o menys va concedir és que ell veia aquests dos actors com una prolongació d’ell mateix. Cary Grant era allò que Sir Alfred hagués volgut ser i J. Stewart era una heroi més proper a la seva personalitat, un personatge essencialment passiu ( i aquí el millor exemple és The Rear Window). En tot cas ell per aquest film sempre pensà en Cary Grant, tot i que James Stewart havia llegit el guió i volia el paper. Hitchcock però el trobava massa vell (de fet, Stewart, era més jove que Cary Grant) i retardà deliberadament el rodatge de la pel•lícula fins que Stewart estava tan compromès amb un altre film que no podia acceptar el paper (afortunadament perquè l’altre film era Anatomy of a murder, que és un film impensable sense la seva presència i un dels seus millors treballs). Jo he parlat al post de North by Northwest, però tinc una feblesa especial per Vertigo. La primera vegada que la vaig veure fou una de les meves experiències cinematogràfiques més intenses, que no deixo mai de reviure, ni que sigui parcialment, quan la torno a veure.


L'ESCALA - En Venda: Apartament Geranis en venta, 2 habitacions, planta baixa, jardi, piscina comunitària Apartament Geranis en venta, 2 habitacions, planta baixa, jardi, piscina comunitària Apartament Geranis en venta, 2 habitacions, planta baixa, jardi, piscina comunitària. Apartament Geranis en venta, 2 habitacions, planta baixa, jardi, piscina comunitària, L'ESCALA L’apartament PJ9 es troba a la planta baixa del complex “Els Geranis”. Es tracta d’un complex tancat que té un jardí molt ben cuidat i una piscina que agrada molt tant als nens com als adults, és un lloc molt agradable i familiar que es troba a uns 650 metres de la platja de Riells, bars de botigues, restaurants – un lloc amb molta animació tant de dia com de nit- i a uns 200 m del port. Aquest apartament té dos dormitoris, el principal amb un llit de matrimoni i el segon amb dos llits individuals situats un desprès de l’altra, una cambra de dutxa i un menjador sala d’estar i cuina americana que es troba en dos nivells (a la sala d’estar hi ha una televisió per cable). Té una rentadora. Des de la sala d’estar es pot accedir a una bonica terrassa que té un petit pati / jardí privat amb gespa, tancat per un portalet que dóna al jardí i piscina comunitaris. Es pot dir que a l’estiu es fa vida en aquesta terrassa , un lloc molt agradable perquè permet menjar fora, descansar i relaxar-se. Apartament Geranis en venta, 2 habitacions, planta baixa, jardi, piscina comunitària was last modified: març 5th, 2020 by bertodj L’apartament PJ9 es troba a la planta baixa del complex “Els Geranis”. Es tracta d [..]


Tus Resúmenes: Otto von Bismarck Otto von Bismarck, va néixer l'1 d'abril de 1815 a Schönhausen en Brandenburg, Prússia. Va estudiar lleis en la universitat de Göttingen en Hanover, on va obtenir el seu títol en 1837 . Durant les revolucions de 1848, Bismarck va donar la supressió de la revolta oposant-se a atorgar concessió alguna als liberals, i mantenint-se lleial a la monarquia. En 1849, va ser elegit per a la càmera prusiana de representants (la cambra baixa de la Dieta prusiana). En 1851, Frederic Guillem IV va nomenar a Bismarck com representant en la càmera de Frankfurt. En 1859, va ser enviat A Rússia com ambaixador prusià a Sant Petersburg, i al maig de 1862, va marxar a París com ambaixador en la cort de Napoleó III. Poc després va regressar a Berlín, i el 22 de setembre de 1862, Bismarck va ser nomenat ministre president i ministre d'exteriors de Prusia pel rei Guillem I. Després d'una sèrie de guerres victorioses, la Confederació d'Alemanya del Nord va ser formada en 1867 sota control prusià. L'Imperi Alemany va ser proclamat en Versalles el 18 de gener de 1871 amb el rei Guillermo I com emperador, i Bismarck com príncep i canceller imperial. Per a prevenir una guerra per part de França, Bismarck va decidir ara aïllar-la diplo-màticament. Així, en 1873, forma la Lliga dels tres Emperadors amb Rússia i Àustria-Hongria. Però la rivalitat en els Balcans va provocar la guerra rus-turca de 1877, i Bismarck va haver d'intervenir en el congrés de Berlín de 1878 aconseguint mantenir la pau. Després de la mort de Guillermo I en 1888, diferències amb Guillem II van provocar la dimissió de Bismarck el 18 de març de 1890. Va emprar els seus últims dies escrivint les seves memòries i va morir en Friedrichsruh el 30 juliol de 1898 a l'edat de 83 anys.


IniciIndústria i comerç d'armesTop Secret per als negocis militars entre Espanya i Israel Durant els últims mesos hem vist com Israel expulsava per norma i de forma arbitrària un continu de cooperants internacionals i defensors de drets humans, sota el pretext de la seguretat nacional. Hem vist com Israel impedia el pas a Gaza d'un grup de parlamentaris bascos de la Comissió de Drets Humans de la Cambra autonòmica que anava a visitar els projectes de cooperació realitzats amb finançament basc. Hem estat testimonis de com companyies aèries europees van vulnerar drets bàsics dels seus clients a petició d'Israel, impedint la seva llibertat de moviment fins i tot en territori europeu, i aquesta complicitat l'hem vista tant contra la Flotilla, per mar, com contra el que alguns van anomenar la "flytilla", per aire. Ja no només bloquegen el pas a les persones que viuen en territori ocupat, ara també es permeten decidir per altres què cal fer a Europa. Tornant la mirada cap a Espanya, si alguna cosa ha marcat sempre la seva política exterior l’ànsia de protagonisme a la Mediterrània i el maquiavelisme amb el que enfronta el conflicte al Pròxim Orient. Diuen que per a mostra un botó: Els "Territoris Palestins" han estat en els últims anys destinataris prioritaris de la cooperació espanyola, i fins i tot la Secretària d'Estat de Cooperació Internacional, Soraya Rodríguez, reconeix que aquest treball humanitari i de cooperació té "per descomptat una causa, que és l'ocupació" israeliana. Al mateix temps però, Israel i, més exactament, el seu Ministeri de Defensa, ha passat a ser un soci d'honor d'Espanya en termes de col•laboració militar, i així ho posa de manifest un nou "Acord relatiu a la protecció d'informació classificada entre el Regne d'Espanya i el Govern de l'Estat d'Israel / el Ministeri de Defensa israelià " fet a Madrid el 7 de febrer de 2011 i que es troba actualment al Senat. Aquest no és un acord aïllat, la història ve de llarg. Fa dos anys, l'octubre de 2009, els mitjans de comunicació van anunciar tímidament un imminent acord de cooperació militar, el qual ja es preveia com un "paraigües" capaç d'albergar molt contingut. Va acabar de forjar el març de 2010 amb un Memoràndum sobre cooperació militar entre els dos ministeris de Defensa que va servir de preludi a un augment de les relacions comercials en matèria militar i de seguretat, i que serà reforçat amb l'esmentat Acord sobre informació classificada. Aquest últim respon al propòsit d'intensificar les relacions entre tots dos en matèria militar, sobretot en R + D + i i intercanvi de tecnologia, i regula l'intercanvi entre les parts d'informació confidencial relacionada amb la seguretat i el secret de projectes en assumptes de defensa i militars, informació sobre contractes, empreses, vendes d'equips i coneixements tècnics, amb menció especial sobre la seguretat industrial. Evidentment, això augmentarà el secretisme que envolta les criticables relacions en matèria militar entre Espanya i Israel. Però a més, hauria de ser un escàndol el fet de tractar "gairebé com un Estat diferenciat al Ministeri de Defensa israelià ", com va manifestar Llamazares al Congrés de Diputats, o apel•lar tranquil•lament a "la normalitat en les relacions amb tots els Estats, sense entrar a jutjar políticament les activitats dels governs dels Estats ", com va fer el Sr Pedret per justificar la seva aprovació. No cal tornar a recopilar totes les violacions del dret internacional comeses per Israel per saber que sens dubte es tracta d'un acord extremadament controvertit. Parafrasejant a Clausewitz, la guerra és la continuació de l'economia per altres mitjans. I en aquest cas, parlem de dos Estats que es beneficien, econòmica i políticament, de la perpetuació de l'ocupació que un d'ells manté en un conflicte armat que ha costat la vida a milers de persones. Quant de temps trigarem a penedir de nou d'aquestes amistats interessades? Què haurà de passar per reconèixer que ens hem tornat a equivocar?


Bagdad dóna llargues a l'ONU sobre la destrucció dels míssils Iraq no aclareix si accedeix o no a la petició de l'ONU de destruir el seu armament Amin reconeix que la destrucció dels míssils afectarà la seva capacitat militar. Bagdad mostrà ahir el seu desig que se solucioni la qüestió dels míssils Al Samud 2, la destrucció dels quals ha ordenat l'ONU a partir de l'1 de març, però sense que es produeixi cap ingerència de Washington o de Londres, mentre que els EUA considera que aquesta mesura és insuficient. El missatge del cap d'inspectors de Nacions Unides, Hans Blix, «està sent estudiat, l'estam examinant seriosament i esperam solucionar la qüestió sense la intervenció americana o britànica», segons indicà ahir en roda de premsa el director general de l'organisme de control del desarmament iraquià, Hossam Mohamed Amin. El general Amin avisà en tot cas que «la destrucció d'aquests míssils afectarà les nostres capacitats militars, però no de forma total». Hans Blix, cap de la Comissió de Control, Verificació i Inspecció de la ONU (COCOVINU), ha donat de termini als iraquians fins l'1 de març per començar a destruir el seu estoc de míssils Al Samud 2, l'abast dels quals supera els 150 quilòmetres autoritzats per les resolucions de Nacions Unides. Equips d'experts en balística de la COCOVINU han visitat llocs de producció de míssils Al Samud 2, segons indicà a Bagdad el portaveu dels inspectors, Hiro Ueki. Abans d'obtenir una resposta de Bagdad, el secretari general de l'ONU, Kofi Annan, es mostrà convençut a Ankara que Iraq destruirà els seus míssils. «Si Iraq es nega a això, el Consell de Seguretat es veurà llavors forçat a adoptar una resolució», avisà. Però pel president dels Estats Units, George W. Bush, la destrucció per part de Bagdad d'aquests míssils seria una mesura «insuficient», mentre a Iraq, experts en desarmament de l'ONU inspeccionen els llocs en els quals es van fabricar aquestes municions. «Si Iraq decideix destruir les seves armes de llarg abast, això seria la punta de l'iceberg. Però la qüestió és per què no destrueixen totes les seves armes il·legals?», es va preguntar Bush des del seu ranxo texà de Crawford després d'entrevistar-se amb el president del Govern espanyol, José María Aznar. Finalment, el Regne Unit espera que el segon projecte de resolució que prepara Estats Units es presenti davant de l'ONU a principis de la setmana, i sigui sotmès al vot del Consell de Seguretat algunes setmanes més tard, a mitjan març, segons apunta la premsa britànica. Mentre, el nou informe dels inspectors de Nacions Unides s'espera per al pròxim 7 de març.


Els coloms tarragonins, altre cop en busca i captura Sergi Casado Ciutat > Medi Ambient dilluns, 30 de setembre de 2013 Enèssim intent de l'Ajuntament de Tarragona per erradicar la població de coloms. Des de fa uns dies s'ha obert el concurs per adjudicar el servei de captura d'aquestes aus que tant amoïnen l'àrea de Medi Ambient del consistori tarragoní. Segons figura en el plec de condicions del contracte, una de les condicions és que l'empresa que resulti adjudicatària capturi anualment, un mínim de 10.000 coloms. De fet, la xifra d'aus capturades durant el 2012 ja s'hi va apropar. El preu del nou contracte anual és de 88.000 euros (iva inclòs). L’adjudicatària haurà de disposar d’un mínim de 20 gàbies entre els estris a emprar, i de dos colomars anticonceptius amb capacitat per a 50 parelles de coloms com a mínim, cadascun d’ells. Algunes de les condicions del contracte són: - Selecció sanitària de coloms capturats, dels sans i els malats, efectuada per un veterinari, amb l’emissió del corresponent informe. - Retorn dels animals anillats, identificats de competició o que pertanyen a associacions columbòfiles al responsable o propietari. - Sacrifici dels coloms molt parasitats o malalts o que puguin representar un perill per a la salubritat pública, per al medi ambient. Complint la legislació vigent en matèria de protecció animal. A tals efectes l’adjudicatari haurà de disposar d’un local habilitat i amb els estris necessaris pel sacrifici. - Eliminació dels cadàvers dels coloms, d’acord amb la normativa legal vigent. - Tractament i destí dels coloms capturats que no són sacrificats. - La neteja de nius sanitàriament incorrectes , i l’adequat tractament de nius. - Inspecció amb el corresponent full de treball, de les denúncies efectuades pels particulars, amb les corresponents actuacions sanitàries. - Subministrament i manteniment de les 24 gàbies mínimes, i de totes aquelles que instal·li l’adjudicatari. - Elaboració del cens de coloms, amb els mètodes de control i seguiment de la població de coloms que haurà d’estar degudament justificat pels licitadors. - Actuacions preventives de màxima població de coloms, planificació i actuació de les mesures. - També es podran utilitzar altres sistemes de captura i control de la població de coloms sempre que es respecti la legislació vigent i amb autorització prèvia de l’Ajuntament de Tarragona. - Els estris de captura a utilitzar, tenint en compte els coloms en zones edificades, seran bàsicament les gàbies manuals i automàtiques, i aquells que l’adjudicatari proposi. Cliqueu AQUÍ per consultar tot el plec de condicions del contracte.


L’ICITECF-UPV patenta un nou dispositiu, amb forma de rajola, que millora la resposta dels edificis davant de moviments sísmics – Lo Campus diari L’ICITECF-UPV patenta un nou dispositiu, amb forma de rajola, que millora la resposta dels edificis davant de moviments sísmics Un equip d’investigadors de l’Institut de Ciència i Tecnologia del Formigó de la Universitat Politècnica de València (ICITECF-UPV) ha dissenyat Sisbrick, un nou dispositiu -amb forma de rajola- que permet millorar la resposta dels edificis davant moviments sísmics. A partir d’una determinada combinació de materials, Sisbrick permet un comportament dual. D’una banda, és capaç d’absorbir els moviments horitzontals provocats pel sisme. A més, suporta les càrregues verticals que actuen sobre l’estructura dels edificis. La forma que té de rajola convencional facilita col·locar-lo A més, cal afegir que, pel fet de tenir forma de rajola convencional, pot ser col·locat sense problema usant les tècniques tradicionals de construcció d’envans, sense operacions ni productes addicionals. Patentat per la UPV, Sisbrick està format per una matriu amb una formulació especial que li confereix propietats per a aconseguir l’aïllament sísmic buscat. A això contribueixen, al seu torn, els elements inserits en la matriu, que el doten de propietats millorades per al comportament fora del plànol. Els actuals càlculs sísmics mesuren l’estructura dels edificis, però no els possibles envans interns Francisco Javier Pallarés, investigador de l’ICITECF-UPV, explica que, en el mercat actual, ja hi ha tècniques constructives i rajoles que, per la seua forma, permeten unir millor les peces entre si, cosa que podria redundar finalment en construccions més resistents davant de terratrèmols. No obstant això, ja que un envà de rajola pot existir o no dins d’un habitatge segons les necessitats dels inquilins, i que la presència d’envans és un element que condiciona en gran manera el comportament d’un edifici sota l’acció d’un terratrèmol, la construcció d’envans més resistents no resol el vertader problema que hi ha darrere de nombrosos danys causats per terratrèmols: la diferència en el comportament d’un edifici entre el que es calcula i el que es construeix a causa dels envans. “Avui, els càlculs sísmics que es fan en les oficines de projectes només tenen en compte l’estructura de l’edifici; i no consideren les particions malgrat la influència que tenen, més que notable i estudiada, en la resposta dinàmica d’un edifici quan es produeix un terratrèmol”, apunta Pallarés. La solució, aïllar els envans del comportament de la resta de l’estructura Enfront d’aquesta situació, el nou dispositiu aïllador dissenyat per l’ICITECF-UPV està concebut a partir d’un plantejament diferent, ja que no persegueix augmentar la resistència dels envans -fet que condicionaria encara més el comportament de l’edifici davant els terratrèmols-, sinó que permet aïllar sísmicament els envans de la resta de l’estructura de l’edifici gràcies a la seua capacitat d’absorció de moviments. Luis Pallarés, membre també de l’ICITECF-UPV, ho explica: “Actuarien com una barrera aïllant, evitant la transmissió de càrregues d’aquests elements de divisió a l’estructura. Així, no condicionarien de manera determinant la resposta sísmica de l’edifici”. Eficàcia provada en els laboratoris d’ICITECF-UPV Segons les proves realitzades en els laboratoris de l’ICITECF-UPV, els tancaments construïts amb aquests dispositius presenten un comportament davant dels sismes més pròxim a l’inicialment calculat en la projecció d’un edifici, a més de permetre una gran capacitat d’absorció de moviments. N’hi ha prou amb aplicar la nova rajola de manera reduïda, seguint esquemes de disposició determinats Respecte a com aplicar-la en la pràctica, els investigadors de l’ICITECF-UPV indiquen que no caldria alçar els envans complets amb aquest nou tipus de rajola, sinó que n’hi hauria prou amb aplicar-la de manera reduïda seguint determinats esquemes de disposició. “Els dispositius disposats així actuarien com un sistema de seguretat, que dificultaria la transmissió de forces entre l’estructura i els envans durant el moviment sísmic”, conclou Francisco Javier Pallarés.♦


Conèixer Catalunya: EDIFICI DE L’ ATENEU AGRÍCOLA. SANT SADURNÍ D’ANOIA. EL PENEDÈS SOBIRÀ. CATALUNYA EDIFICI DE L’ ATENEU AGRÍCOLA. SANT SADURNÍ D’ANOIA. EL PENEDÈS SOBIRÀ. CATALUNYA Miquel Madorell i Rius (l'Hospitalet de Llobregat, 1869 - Barcelona, 1936) és l’autor d’aquest edifici magnífic que s'inicia l'any 1908, encara en plena eufòria modernista, i un any després, gràcies a l'esforç d'un grapat de santsadurninencs, s'acaba. L'esperit progressista de l'entitat es veu correspost arquitectònicament amb un edifici equilibrat, on l'estil ja està desprovist d'elements eclèctics. L'obra es distribueix en dues plantes, amb una composició simètrica a l'única façana, en la qual sobresurt un cos central amb interessants pinacles d'ornamentació naturalista. com a arquitecte municipal de Sant Sadurní D’Anoia, seus son també els projectes de : Escoles de la Plaça Nova (1904) La casa de Ca la Maria Sàbat al Raval (1904) Monument a Marc Mir i Capella (Barcelona, 1851 - Sant Sadurní d'Anoia, 1903), a la Plaça de l'Ajuntament (1905) El monument en el que lluïa aquest text "Els pagesos a son mestre. Els ciutadans a son patrici. Commemoració del centenari de la mort de Marc Mir i Capella de Can Guineu (1851–1903). Pioner en la lluita contra la fil·loxera". va ser enderrocat el juliol de 1936, en esclatar la sedició dels militars feixistes encapçalats pel General Franco contra el govern LEGÍTIM de la II República, episodi criminal – que mai ha estat jutjat ni condemnat pel govern del REINO DE ESPAÑA – es va qualificar de ‘Guerra Civil’, i fins de Cruzada, per la Jerarquia catòlica de l’època, encapçalada per un català Isidro Gomá y Tomás (La Riba, Tarragona, 19 de agosto de 1869 - Toledo, 22 de agosto de 1940), amb l’única oposició d’un altre català Francisco de Asís Vidal y Barraquer (Cambrils, 3 d’octubre de 1868 - Friburgo, Suiza, 13 de setembre de 1943).


Paquet turístic de Madhya Pradesh | Truqui a @ 91-993.702.7574 per a la reserva. Paquet turístic de Madhya Pradesh El cor de l'Índia és un paradís turístic inexplorat que espera ser explorat. Està ple d'un ric patrimoni cultural, monuments emblemàtics, bells paisatges, fauna diversa, habitants d'escalfament del cor, cuina de boca i algunes de les ciutats més progressives i més netes de l'Índia. És un tresor d'aquestes atraccions i experiències aclaparadores que viatgen aquí una vegada, simplement no n'hi hauria prou. El paquet turístic Madhya Pradesh Holiday Tour us donarà l'oportunitat de viatjar a través d'aquesta terra mística inexplorada. Madhya Pradesh és el segon estat més gran en termes d'àrea. La gran extensió geogràfica d'aquest estat ha donat lloc a una varietat de terrenys des dels altiplans fins a les muntanyes i les cascades d'aigua fins als densos boscos. El Paquet turístic de Madhya Pradesh Holiday Tour us porta al Khajuraho, els emocionants Parcs Nacionals de Panna i Bandhavgarh, els llocs de Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO de Sanchi i Bhimbetka, l'atractiu Bhopal, el salat Panchmarhi i l'encantador Mandu. Els llocs fascinants, la vida silvestre, la deliciosa gastronomia, el patrimoni i la cultura glorioses, fan memorables records de vacances. Personalitzeu el paquet turístic de Madhya Pradesh Holiday Tour, d'acord amb els vostres requisits, sempre estem contents d'ajudar-vos a planificar el vostre itinerari. Prepareu-vos per experimentar paisatges escènics, tresors culturals i celebrar la veritable cultura de Madhya Pradesh amb el paquet turístic de sorra Pebbles Madhya Pradesh. Programa 06 Nights | Codi de viatge: 163 DIA 01: ARRIBADA A PACHMARHI La nostra gira comença des d'arribar a Pachmarhi. Per arribar a Pachmarhi, l'estació de tren de Pipariya a la més propera i està connectada amb trens directes des de Nova Delhi, Bhopal, Mumbai, Calcuta, Varanasi, Agra, Pune, Ahmedabad, etc. Aquells que vénen en avió poden arribar als aeroports de Bhopal o Jabalpur. En arribar a Pachmarhi, relaxeu-vos a l'hotel i després visiteu el mercat local o llocs turístics propers, com ara Jata Shankar, Coves Pandav, etc. A la nit a l'hotel a Pachmarhi. DIA 02: PACHMARHI Feu visites turístiques de Pachmarhi al dia en què podeu visitar Reechgarh, Handi Khoh, Dhoopgarh, Bade Mahadev, Gupt Mahadev, etc. Hi ha alguns llocs a Pachmarhi on no es permeten els cotxes de taxi com la caiguda d'Apsara, Bee Fall, Dhoopgarh, etc. Així que la gitana és la millor opció per fer turisme. Allotjament a l'hotel a Pachmarhi. DIA 03: PACHMARHI - JABALPUR En aquest dia, després de l'esmorzar, conduirem cap a la nostra propera destinació "Ciutat de Jabalpur". El famós lloc turístic Bhedaghat és només 15kms abans de la ciutat de Jabalpur, així que visitarem aquest lloc i dinarem allà. A Bhedaghat es pot fer passeig en bici, passeig en ropeway, fotografia i alguns articles de marbre de compres. Més endavant passar a l'hotel a Jabalpur. Allotjament a l'hotel a Jabalpur. DIA 04: JABALPUR - AMARKANTAK Després de l'esmorzar, conduïu a la destinació santa Amarkantak (245kms / 05: 00hrs). És una estació de muntanya amb un lloc sagrat per als turistes. Geogràficament, es troba al punt de trobada dels turons de Satpura i Vindhyachal. El seu bosc abasta algunes espècies vegetals rares amb elevades qualitats medicinals. El sagrat riu Narmada, també salvavides de l'Índia Central, té el seu origen aquí. Aquí visitarem antics temples, origen d'origen fluvial i gaudir de la bellesa paisatgística natural dels turons i boscos circumdants. Allotjament a l'hotel a Amarkantak. DIA 05: AMARKANTAK - BANDHAVGARH Gaudiu de la sortida del sol a Amarkantak i després d'esmorzar, conduïu per l'expedició de la vida silvestre a Bandhavgarh (270kms / 05: 30hrs). Bandhavgarh és un popular parc nacional per a l'observació de tigres a causa de l'alta densitat d'aquesta magnífica bèstia salvatge. La reserva de Tigre es troba al nord d'Amarkantak. Intentarem arribar a Bandhavgarh fins al migdia perquè puguem assistir a la safari de nit. Després de dinar, anem per safari de selva. Pernoctació al centre de Bandhavgarh. DIA 06: BANDHAVGARH Assistiu a les safari de tigres del matí i al capvespre. El parc nacional de Bandhavgarh es divideix sobre els turons de Vindhyan tenint terrenys muntanyencs amb pocs prats. La presència de fort al turó a l'interior de la zona forestal mostra que els éssers humans van viure aquí durant la dominació de la dinastia Baghela. Posteriorment, amb el desplaçament del capital des de Bandhavgarh fins a Rewa, aquest lloc va ser abandonat i la naturalesa salvatge es fa càrrec de la zona. Encara es pot trobar un temple hindú actiu, al costat del fort Bandhavgarh. Aquest bosc és bo per a la fotografia tigre ja que la seva població està sana i, a Bandhavgarh, els seus moviments són coneguts per les guies de safari. Pernocta a resort en Bandhavgarh. DIA 07: SORTIDA Aquest serà el nostre últim dia a Bandhavgarh i també de gira. Segons el nostre calendari de sortida, podeu assistir a un safari de matí i conduir a estacions de ferrocarril properes com ara Umaria (37kms), Katni (100kms) o Jabalpur (190kms). Si voleu volar, accediu a l'aeroport de Jabalpur (200kms) o a l'aeroport de Khajuraho (250kms).


El president de la Generalitat avança que s'està estudiant tancar parcs infantils i demana baixar el «ritme social» Actualitzada 21/09/2020 a les 15:42 El president de la Generalitat, Quim Torra, recomana no viatjar a Madrid excepte que sigui per un cas excepcional i amb mesures de prudència. Així ho ha dit en un acte amb la Creu Roja. A més, el cap de l'executiu ha avançat que el Govern s'està plantejant ampliar mesures de restriccions a Catalunya com tancar parcs infantils per evitar aglomeracions i ha demanat que es baixi el «ritme social». Torra ha explicat que ha parlat amb AENA i Renfe perquè es facin controls de temperatura a les persones que vinguin de la comunitat de Madrid. Així mateix, ha explicat que es reunirà amb el gremi de restauradors per fer incidència en l'obligatorietat de l'ús de la mascareta a les terrasses i ha dit que només s'ha de treure en el moment de consumir. «No anem bé i per a mi no és cap consol que altres zones estiguin pitjor que nosaltres», amb aquestes paraules Torra ha definit la situació actual en relació a la incidència de la covid-19. I el president de la Generalitat ha afegit que és moment de «tornar a sacsejar» i «tornar a recuperar el compromís cívic i l'esforç de superació». «Faig una crida a la responsabilitat. Tenim eines com el teletreball que hem d'utilitzar al màxim», ha afirmat Torra, per després posar especial èmfasi en les trobades familiars que ha definit com el «punt màxim de contagis». «No ens podem permetre baixar la guàrdia. Hem de baixar el ritme social per poder mantenir el ritme escolar i laboral que necessitem», ha argumentat. Una de les mesures que Torra ha assenyalat és la possibilitat de tancar els parcs infantils per evitar aglomeracions. Una mesura que, segons ha assegurat, no volen prendre. I ha instat els ajuntaments a ajudar a conscienciar la població. I és que, segons el president de la Generalitat, «el problema no són els nens sinó les aglomeracions». Torra també ha reclamat als restauradors que reforcin la seguretat, sobretot a les terrasses on, ha recordat, l'ús de mascareta i de gel hidroalcohòlic són obligatoris. «La mascareta és obligatòria a les terrasses. Si tu t'asseus l'has de continuar utilitzant i només te la treus quan veus o consumeixes», ha reblat. En aquest context, ha explicat que el Govern ha demanat una reunió al gremi de restauradors amb la presència també de la consellera de Salut, Alba Vergés, i el conseller d'Interior, Miquel Sàmper, per deixar clar que «a les terrasses també calen mesures de seguretat». Pel que fa a la situació a la comunitat de Madrid, ha expressat la seva preocupació màxima i ha afirmat que no entén com no s'han pres mesures «molt més estrictes». Tot i així, ha posat els equips tècnics i d'experts a la seva disposició per si els pot servir d'ajuda i ha afegit que si Catalunya ha de demanar ajuda en algun moment, ho farà perquè «això no és cap cursa». Torra també s'ha dirigit a la comunitat de Madrid per demanar «mesures molt concretes» com que no es permeti sortir de la capital espanyola ni viatjar-hi si no es té la certesa que la persona no té cap símptoma de la covid-19. Per això, ha defensat que calen mesures als aeroports i a les estacions de tren. I ha explicat que ha parlat amb Aena i Renfe perquè a totes les estacions a Catalunya amb trànsit a Madrid i a l'aeroport es facin controls als viatgers que vinguin de la comunitat de Madrid». Unes mesures que ha qualificat de «sentit comú». Comenta el contingut : Torra recomana no viatjar a Madrid i es planteja ampliar restriccions a Catalunya


El nostre 9 d’Octubre; del canvi a la ruptura Estàs aquí:Inici Actualitat El nostre 9 d’Octubre; del canvi a la ruptura Dimarts, 29 Setembre 2015 02:00 Per primera vegada, després de més de 20 anys, les valencianes i valencians podrem celebrar un 9 d’octubre sense els corruptes del PP al servei de les elits de Madrid. No és suficient, no volem virreis de cap mena. Fins ara, el 9 d’octubre ha sigut un dia dividit entre el nacional-catolicisme de la Processó Cívica, un matí on tota la màfia de la “Comunidad” eixia a lluir-se al carrer sense dilacions, arrastrant darrere seu una escorta blavero-feixista per a protegir-se l’esquena de totes les desgràcies que provocaren (i provoquen) sense cap sentiment de culpabilitat. Ignorància comprimida hereva d’un descafeïnat i enverinat estatut del 82: el nom, l’himne i la bandera. Les valencianes i valencians de la festa reivindicativa de la vesprada, tenim que recuperar l’acte institucional del matí. Perquè un canvi a les institucions ha d’anar lligat al i per al carrer, per al poble valencià. Els nacionalistes, que com diu Fuster voldríem deixar de ser-ho i que no tenim sinó una voluntat emancipatòria; és per això que celebrem l’inici del canvi. A més a més, ens preocupa aquesta crisi sistèmica que afecta al sud d’Europa, a la Mediterrània ja rebatejada com “mare mortum”. Aquesta economia de l’èxit d’uns pocs ha estat exportada on la gana i la mort passen cada dia. També a casa nostra, al País Valencià, doncs les conseqüències d’aquesta crisi, la corrupció, així com de l’espoli colonial que ens practica l’estat espanyol, ens han abocat a ser una de les comunitats més pobres i endeutades de tot l’estat. Els valencians tenim recursos, talent, iniciativa i espenta per eixir d’aquest malson i construir un futur millor i més esperançador. Temps de crisis però també de canvis, ens han de servir per continuar lluitant per la ruptura i eixamplar entre el nostre poble aquesta voluntat emancipadora que en parlava l’escriptor de Sueca. Hui, més que mai, el dret a decidir va obrint-se camí a casa nostra, un camí que ens ha de portar la desitjada democràcia. Els valencians i valencianes algun dia haurem de fer un pensament i decidir democràticament el nostre futur. Estem al tall de la partida on podem llevar l’estellador de la sèquia i deixar córrer l’aigua, així serem imparables. Plataforma Pel Dret a Decidir, PDaD País Valencià, 9 d’octubre de 2015.


Apartment Birkenstrasse 70/2 Engelberg Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web Apartment Birkenstrasse 70/2ApartamentEngelberg Centre, Engelberg, Suïssa - Veure al mapaExcepcional9,5Basada en9comentarisApartment Birkenstrasse 70/2Veure més fotos"Just near Titlis station. Friendly owner. Helping. V Good l..."NilayIndiaVeure més fotosVeure totes les 24 fotos Al visitar Engelberg, vosté es sentirà com a casa a One-Bedroom Apartment in Engelberg 6, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix One-Bedroom Apartment in Engelberg 6 asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a One-Bedroom Apartment in Engelberg 6.