Ladridos Archivos - Animalados 3 març, 2021 /0 Comentaris/a Notícies /per Info Tinc un Gos Animalados parla amb una de les víctimes de la botiga ‘Ladridos’ a qui li van vendre un cadell malalt i lamentablement va morir al cap de poques setmanes. També desvetllem a partir de la confessió d’una infermera veterinària, que aquesta activitat irresponsable i immoral es produeix a moltes botigues de compravenda d’animals d’Espanya. Divuit cadells morts en bosses de plàstic dins un congelador, gossos malalts a la venda, irregularitats en el registre d’entrades i sortides dels animals, veterinaris sense llicència, etc. Aquest és l’infern que es va trobar la Guàrdia Urbana i el Departament de Gestió i Protecció dels Animals segons l’Ajuntament a la botiga ‘Ladridos’ del carrer Via Júlia 77 de Barcelona arran de les nombroses denúncies rebudes per part de particulars que havien comprat cadells amb diverses patologies. Animalados ha parlat amb la Nerea Fresneda, una de les moltes compradores afectades per la mala praxis de la botiga ‘Ladridos’ del districte de Nou Barris. La Nerea va comprar l’Índia el 21 de maig de 2020, una preciosa Border Collie marró de suposadament dos mesos d’edat. A la setmana de tenir-la a casa van començar els problemes, la gossa va iniciar un quadre de conjuntivitis que van tractar amb Tobrex sense gaire èxit. Però les coses es van complicar el 2 de juny quan “l’Índia va començar a tenir febre i tos, i fins i tot algun vòmit”, explica la noia afectada. Va ser llavors quan van decidir portar-la a la botiga on la van comprar. A ‘Ladridos’ els va atendre un veterinari i van iniciar un tractament empíric amb antibiòtic i un xarop per a la tos. “Vam començar aquest tractament sense que li fessin cap prova per determinar el diagnòstic i al cap de dos dies, com que no millorava, la vam tornar a portar a la botiga i van canviar-li un altre cop l’antibiòtic”, descriu de Nerea. Era el 9 de juny i el cadell seguia sense millorar, de manera que van decidir tornar per tercera vegada a la botiga. Allà li van canviar l’antibiòtic per un intramuscular sense fer-li cap prova i tres dies més tard va patir una hemorràgia digestiva. “Vaig trucar a la botiga i una dependenta em va dir que les femtes amb sang eren causades per una baixada de sucre i que havia de donar-li aigua amb sucre, però no vaig fer-ho perquè soc infermera i sé que una hipoglucèmia no es manifesta pel sagnat rectal”, recorda la testimoni. L’Índia durant els seus primers dies a la seva nova llar Arribats a aquest punt, els afectats van perdre totalment la confiança en els professionals de la botiga ‘Ladridos’ i van portar l’Índia a un hospital veterinari de Gavà, ja que la gossa no s’aixecava del llit ni per menjar. Allà, el cadell va donar positiu en Coronavirus i va quedar-se ingressada a causa del seu estat greu de salut. “Al cap de deu dies de tractament endovenós, una transfusió de sang del nostre altre gos, sueroteràpia, oxigenoteràpia, radiografies i una PCR que va confirmar que tenia borm, va patir una crisi epilèptica molt gran”, rememora la Nerea. Va ser llavors quan entre tots van decidir que el millor per a l’Índia era sedar-la i ho van fer el 21 de juny, un mes després de la seva compra. A conseqüència del dolor, la Nerea i la seva parella no van trucar a la botiga fins deu dies després de la mort de la gossa. “La dependenta ens va dir que estava segura que el problema no venia ni del criador ni de la botiga, que la infecció s’havia produït durant el transport, cosa bastant improbable”, apunta la testimoni. Des de ‘Ladridos’ es van oferir a retornar-los els diners de la compra de l’Índia, però van deixar clar que no es farien càrrec de les despeses de l’altre hospital. Els responsables de la gossa van decidir portar el cas a judici. No obstant això, després de revisar informes i documents van frenar el procés. “La nostra advocada ens va dir que no teníem opcions de guanyar el cas, ja que el contracte que havíem signat de compra ja contempla que la botiga no es fa responsable si el cadell mor en un altre centre”, conclou la Nerea. Una realitat que afecta moltes altres botigues L’episodi viscut a la botiga ‘Ladridos’ ha encès totes les alarmes sobre el funcionament irresponsable i les pràctiques negligents d’aquests establiments, tot això deixant de banda el conflicte moral que suposa el simple fet de vendre o comprar un animal. Animalados ha parlat amb una infermera veterinària que ha posat al descobert algunes de les terribles praxis que es produeixen en aquestes botigues. “He estat a una empresa que treballa amb el mateix criador que la botiga ‘Ladridos’. El que passa en aquestes botigues és que els clients compren cadells malalts perquè des de la botiga els venen malalts de manera conscient”, confessa aquesta testimoni que ha preferit conservar la seva identitat. Els animals que arriben a les botigues de compravenda procedeixen de criadors particulars de ciutats espanyoles, però molts altres procedeixen de països de l’est, sobretot de Txèquia, on compren els gossos de raça molt barats i després els venen a Espanya a un preu molt alt. Els gossos que venen importats de Txèquia, que són molts dels que arriben a botigues com la de ‘Ladridos’, ja estan malalts. “Poden arribar amb diferents malalties com borm, bronquitis, alopècies, àcars, giardiosi, problemes de temes de paràsits, etc. L’empresari sap perfectament com venen aquests animals i els posa a la venda igual. Aquest és el delicte. Per a aquest tipus de persones els gossos són bitllets”, explica la veterinària. Aquests animals de raça, com els Chihuahua o els Shiba Inu, a Espanya poden arribar a valdre 1.500 o 2.000 euros. Els clients no saben que estan malalts en el moment de la compra, però se n’adonen quan ja ha passat un temps. Si els animals arriben malalts a la botiga, es posen dins unes gàbies anomenades ‘gàbies de quarantena’ i se’ls medica. “Hi ha molts veterinaris de vocació que intenten fer-ho el millor possible per salvar-los, però si aquests cadells estan malalts per borm o altres malalties greus, necessiten anar a un hospital i no ho fan”, afirma l’especialista en salut animal. Llavors, el que fan a les botigues és medicar-los com poden. “Utilitzen antibiòtics molt bàsics i els posen a la venda quan més o menys estan lúcids, és a dir, quan ja tenen bona cara”, afegeix la testimoni. L’exempleada d’una botiga de compravenda assegura que ha vist animals que han arribat a les botigues fins i tot mossegats. “Viatgen cinc o sis gossos dins d’un mateix transportí, independentment de la raça. Són viatges llargs, de dotze hores, gairebé sense menjar ni beure, amb poc oxigen, amb el caràcter personal de cadascú, plens de merda, etc. He arribat a veure fins i tot algun gos mort al transportí i mig menjat per la resta dels gossos”, descriu. Els animals que arriben malalts a la botiga normalment acaben morint i llavors és quan “els posen dins del congelador amb la seva pròpia cartilla”, comenta la infermera veterinària. Aquests animals morts no tenen microxip ni estan donats d’alta a cap registre, per aquest motiu no apareixen en el llibre d’entrades de la botiga i per tant mai han existit. “Tots els cadàvers que hi ha al congelador són cadells que ja han arribat morts o que han mort dins la mateixa botiga, fins i tot han pogut morir en les vitrines de la botiga”, indica. Per acabar, la testimoni adverteix que “aquestes empreses tenen molts diners i poder. La compravenda d’animals és legal a Espanya encara que molta gent no ho cregui. El delicte que cometen és que l’empresari, quan veu que els animals arriben malalts, els posa a la venda igual, aquest és el delicte i el que vull que es conegui”. La veterinària afirma que va denunciar aquesta situació fa anys i no va servir de res. “Mentre es permeti la compravenda, aquests negocis seguiran fent el mateix. I si els hi tanquen el negoci, n’obriran un de nou amb un altre nom al cap d’un temps”, conclou. Manifestants demanen el tancament immediat de la botiga En els últims dies, persones afectades, veïns i amants dels animals han organitzat diferents concentracions i protestes a la botiga ‘Ladridos’ del carrer Via Júlia 77 de Barcelona demanant el tancament immediat de la botiga en la qual es van trobar els 18 cadells de gos morts en un congelador. Els manifestants van acudir a l’establiment amb pancartes on es llegien frases com “ells no tenen veu, nosaltres som la seva veu” o “assassins, on són els cadells”. Pancartes a la botiga ‘Ladridos’ del carrer Via Júlia 77 de Barcelona A conseqüència dels incompliments de la botiga ‘Ladridos’, Laia Bonet, tercera tinent d’alcalde, ha subratllat que: “Aquests fets ens porten a iniciar el corresponent procés sancionador i derivar l’expedient al servei de llicències de Nou Barris perquè valori la necessitat de cessar l’activitat. Volem donar un missatge molt clar que a Barcelona perseguim tots els incompliments de l’Ordenança de Protecció, Tinença i Venda d’Animals”. http://www.animalados.com/wp-content/uploads/2021/03/IMG_20210302_190148-scaled.jpg 1920 2560 Info Tinc un Gos http://www.animalados.com/wp-content/uploads/2018/12/logo-animalados.png Info Tinc un Gos2021-03-03 13:48:192021-03-03 16:30:22Gossos morts i cadells malalts: aquest és l’infern que vivien els animals a la botiga ‘Ladridos’


Els invents del monjo Maur Ametller Inici Temes Personatges De la sembradora al velacordi: els invents del monjo Maur Ametller De la sembradora al velacordi: els invents del monjo Maur Ametller Aquest frare benedictí va viure entre el monestir de Montserrat i el de Sant Benet i va idear la maquinària hidràulica, la sembradora o el velacordi, un nou instrument musical Maria Coll (text), Llorenç Ferrer (assessorament) Naturalista, músic i inventor, Maur Ametller creia en Déu i en la física. No va fer cap descobriment que capgirés el món, però va ser un home admirat pel seu enginy i la seva visió de futur. Aquest frare multidisciplinari, que va viure entre el monestir de Montserrat i el de Sant Benet, és un clar exemple de l'esperit científic de la Il·lustració. 1 El velacordi Esquema del velacordi dissenyat per Maur Ametller El velacordi era un tipus de clavicèmbal però en forma de vela llatina. Tenia un teclat de quatre octaves, amb una caixa vertical i les cordes horitzontals. Segons Maur Ametller, generava sons més aguts que els clavicordis i els 'pianofort'e, dos instruments que no faltaven en cap sala de música de la cort. A diferència de la resta d’instruments de la mateixa família, l'invent musical d'Ametller tenia tres cordes de llautó per nota, pinçades amb una pua d'acer, que produïen un so metàl·lic molt fort. El monjo havia substituït les plomes d'ànec o corb que fins aleshores s'empraven en els clavicordis per un tros de cartílag de la dent d'una balena. Finalment, com que el velacordi tenia la caixa a la vista, a diferència dels pianos, donava una sonoritat oberta que generava un “un so suavíssim” i “una harmonia encantadora”, segons es descriu a les cròniques de l’època. 2 La maquinària hidràulica La bomba va ser un dels diversos ginys d'Ametller relacionats amb la maquinària hidràulica L'octubre del 1811, les tropes de Napoleó van assaltar Montserrat per segona vegada. Maur va poder fugir i va traslladar-se al monestir de Sant Benet de Bages, el lloc on els monjos de Montserrat anaven a retirar-se quan es feien grans. El canvi de paisatge, de les muntanyes de Montserrat a les vastes extensions agrícoles de Sant Benet, va despertar-li de nou la capacitat d’inventiva, aquest cop relacionada amb la maquinària hidràulica. A Sant Benet sovint hi havia problemes d’abastament d’aigua i, per solucionar-ho, Maur va inventar una sínia. 3 La sembradora i la grua La grua va ser utilitzada al port de Barcelona per drenar la sorra Per millorar la feina dels pagesos, Maur va dissenyar una sembradora i una màquina per netejar les séquies, i encara va tenir temps d’idear una grua per drenar amb més eficàcia la sorra. El capità general de Catalunya de seguida va mostrar gran interès en la grua que va ser ser utilitzada al port de Barcelona per drenar la sorra de la platja. De monjo a científic El 1816, Maur va poder presentar el seu velacordi a la Cambra de Comerç de Barcelona, i durant anys l’instrument va estar exposat a la Llotja de la ciutat, igual que la sínia i la resta d’invents que van començar a ser exhibits en diverses institucions científiques. Això va fer que Maur comencés a ser tractat com un científic, fins al punt de permetre el seu ingrés a l’Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.


Calamars amb bolets i ceba negra – els fogons de la Isabel ← Crema de tomàquets i pastanagues amb mozzarella Albergínia farcida de bolets i gambes → Calamars amb bolets i ceba negra Posted on 21 Octubre 2013 by elsfogonsdelaisabel Aquest any encara no hem trobat bolets, sort que als mercats podem comprar tot el que ens interessa. L’altre dia vam trobar uns ceps, rossinyols i rovellons molt macos, i com que els dissabtes sempre mengem peix, vam pensar que amb uns calamars estarien molt bons, i vam improvisar aquest platillo. – 2 calamars – ceps, rossinyols i rovellons – 1 ceba de Figueres Primer de tot netegem els calamars, els tallem a rodelles i els deixem escórrer. Fem el mateix amb els bolets, que tallarem a trossos i fregirem en una paella amb una mica d’all trinxat ben petit, salpebrem i guardem. En un altra paella fregim ceba tallada en juliana i quan estigui cuita hi afegim una bossa de tinta de calamar. Finalment fregim els calamars. Escalfem els altres ingredients i ja podem servir els plats. Aquesta entrada s'ha publicat en Les meves receptes, Peix i marisc, Verdures i bolets i etiquetada amb bolets, calamars, ceba, ceps, platillo, rossinyols. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent. 4 thoughts on “Calamars amb bolets i ceba negra” 22 Octubre 2013 a les 06:11\t Resposta Bona idea això d’afegir-hi la tinta de ceba, Isabel! Un platillo ben bo, sí senyora! 23 Octubre 2013 a les 19:12\t Resposta Aquest platillo no el vaig tastar, estaré encantada que me’l facis algun dia! 31 Octubre 2013 a les 01:02\t Resposta Retroenllaç: Calamars amb bolets i ceba negra | Celler-Adocse


L'Imtur es desplaçarà avui a Estocolm amb motiu de l'acció promocional 'Ciutats amb vol directe' L'Institut Municipal del Turisme (Imtur) es desplaçarà avui a Estocolm amb motiu de l'acció promocional 'Ciutats amb vol directe', dissenyada per Tourespaña per donar a conèixer "l'atractiva oferta" turística de Palma com destí cultural i de viatges de cap de setmana entre el públic suec. La ciutat palmesana va ser una de les set ciutats seleccionades per participar en la iniciativa gràcies a l'existència de vols directes. Així ho va informar l'organisme mitjançant un comunicat en el qual va expressar el seu interès per promocionar a la capital sueca el turisme "responsable, urbà i cultural" de la capital balear, i per donar a conèixer la seva atractiva oferta turística com destí cultural i de viatges de cap de setmana, gràcies a l'existència de vols directes. En aquest aspecte, l'Imtur va informar que d'acord amb un estudi del OET d'Estocolm un total de 175.384 turistes suecs van visitar Mallorca durant l'any passat, fet que suposa un 8,3% més que l'any 2006, fet que indica una clara tendència a viatjar més durant l'hivern. Aquesta campanya de promoció es realitzarà en el principal centre comercial d'Estocolm -el Gallerian- on Espanya tindrà un 'estand' de 60 metres quadrats, que estarà compartit per altres ciutats espanyoles participants com són Múrcia, Madrid, Girona, València, Alacant, Màlaga i Las Palmas. Des de l'organització es calcula que prop de d 'unes 3000 persones passaran pel 'estand' espanyol. A més des del Imtur es vol "aprofitar" aquesta oportunitat per presentar el projecte 'Palma, turisme responsable' que ja es va presentar a la fira ITB de Berlín, en què l'acció més destacada és la posada en marxa d'un fòrum que respon al concepte de la responsabilitat compartida, en el turisme, entre l'administració pública i el turista "final". Alhora, després de ser present a Estocolm, Palma serà present el mes de juny vinent a Belgrad, a la fira 'City Breaks', que està especialitzada en turisme urbà, de manera que Palma vol ser present i fomentar el turisme de la capital. Aquests 'City Breaks' s'organitzen en col·laboració amb una xarxa europea que engloba ciutats especialitzades en turisme, i a la qual pertany Palma -European Cities Màrqueting-. L'any passat es van mantenir un total de 36 reunions durant els dos dies que va durar la fira amb operadors internacionals i s'espera que aquest any, el nombre de reunions incrementi "notablement".


Il·lustració infantil per la Festa del Llibre Gegant de la biblioteca Massagran de Salt. Una festa meravellosa on els nens es converteixen en autors i creen els seus propis contes. Allà els esperem una vintena d'il·lustradors, cadascú amb el seu estil de treball propi, i els fem una il·lustració representant la història que han creat prèviament a casa. Il·lustració lliure amb tècnica mixta. Aquarel·les, llapissos i retoladors. Etiquetas: animals, aquarela, aquarel·la, autòmates, il·lustració, llapissos, natura, retoladors, tinta Il·lustració per commemorar el dia de la Dona Treballadora de 2020. La model és la Tamara Delgado! Etiquetas: aquarela, aquarel·la, Dia de la Dona, il·lustració Aqui teniu el timelapse del mural Social que vam fer aquest setembre , dins la primera edició del festival d'art urbà monar'T, realitzat i compartit amb Andreu Elias. El monar’T és un festival anual de Murals i d’Art Urbà als barris de Santa Eugènia de Ter i de Can Gibert del Pla, amb un caràcter 100% social i de temàtica multicultural., que neix com una iniciativa comunitària, cercant la implicació de tothom, tant a nivell associatiu, d’entitats veïnals, socials i culturals, de serveis i d’administracions, com a nivell individual, d’artistes i veïns implicats. El nostre el trobareu al pati de l'escola Josep Dalmau Carles (c/ taga no1) al barri de Can Gibert. Etiquetas: animals, art mural, Barris de Girona, Disseny, educació, il·lustració, murals Quan deixarem de mirar al cel i ens centrarem de veritat en els problemes? ens fa un favor ser els éssers més "intel·ligents" de la terra? La medusa, és dels éssers vius més antics que encara volten pel món. S'adapta als temps sense haver de patir cap gran evolució. Etiquetas: animals, aquarel·la, espai, evolució, il·lustració, natura Il·lustracions de primavera per a la revista de l'AFA de l'Escola Balandrau de girona. Una d'elles serà la portada de la revista, que en breu penjaré. Etiquetas: animals, aquarela, Editorial, il·lustració, natura Escrita per Josep Martínez i Cots, fa una revisió al clàssic de Sant Jordi donant un gir als aconteixements. Les il·lustracions es van fer a llapis i entintades a mà, el color es va fer amb Photoshop. Etiquetas: contes, Editorial, llegendes, Photoshop, tradició Una historia de superació on una colla de nens aconsegueixen l'impossible per poder salvar la vida a un amic amb problemes. Escrita per Josep Martínez i Cots, també inclou un complert glossari i una poesia. Etiquetas: contes, Editorial, llegendes, tradició Il·lustració lliure de la serie monstres i nens Etiquetas: aquarela, Monstres Esbossos i resultat final de la portada del disc "Operación In-Fussion" de la banda de reggae SARMIENTO. Etiquetas: Còmic, Disseny, Musica animals aquarela aquarel·la art mural autòmates Barris de Girona Còmic contes Dia de la Dona Disseny Editorial educació espai evolució il·lustració llapissos llegendes Monstres murals Musica natura Photoshop retoladors tinta tradició LA CAFETERA CREATIUS Obres d'Alex Martin Viñals. Queda prohibida la seva reproducció sense permís de l'autor. Tema Sencillo. Imágenes del tema: gaffera. Con la tecnología de Blogger.


L'Informatiu - Salut Pública fa una crida al civisme per evitar la propagació de plagues Salut Pública fa una crida al civisme per evitar la propagació de plagues La Regidoria de Salut recomana a la ciutadania no deixar escombraries fora dels contenidors per tal d’evitar l’aparició de rosegadors i altres plagues. “Moltes vegades els contenidors no estan plens i les bosses d’escombraries, cartrons, roba, sabates o deixalles que cal portar a la Deixalleria, estan al terra. Aquest fet provoca l’aparició de rosegadors i altres plagues” expliquen des del servei. “Fem una crida a la responsabilitat, civisme i bones pràctiques ciutadanes per mantenir l’espai públic en condicions adequades i evitar la propagació de plagues”, manifesten. Tanmateix, recorda que, de de la Regidoria es prenen mesures per garantir la salubritat del municipi fent el manteniment mensual a tot el clavegueram i les actuacions complementàries com ara la neteja del mateix. La Regidoria atén les peticions que arriben per qualsevol via de comunicació com ara telèfons, instàncies, i correu electrònic derivant les incidències de plagues a l’empresa de control encarregada per tal que faci les inspeccions i determinar el grau d’infestació i posterior tractament. Des del Departament municipal especifiquen que hi ha zones especialment recurrents on cal coordinar accions amb altres departaments municipals per tal d’obtenir millors resultats però que cal “fer una bona gestió en dipositar les deixalles sempre dins el contenidor corresponent”. De la mateixa manera la Regidoria de Salut recorda que està prohibit alimentar amb pa o pinso als animals a la via pública com ara ocells, coloms o gats i que és obligatori recollir les deposicions dels gossos i esbandir amb aigua els orins a la via pública. Foto: Tractament contra els rossegadors a la Granja Soldevila / L'Informatiu


El Govern espanyol resol que l'acció dels CDR en els peatges catalans no és terrorisme dBalears/Agències | 30 gener 2019 El Govern espanyol afirma que l'acció coordinada pels CDR que consistí en l'obertura dels peatges catalans, no és terrorisme. Així ho ha assenyalat aquest dimecres el portal 'Directa', qui ha apuntat que el passat mes d'abril, la Guàrdia Civil desplegà una operació «antiterrorista» a Viladecans i Esplugues de Llobregat. Fou en aquesta mateixa macro-operació on es produïren les detencions dels activistes i membres del CDR, Tamara Carrasco i Adrià Carrasco, ambdós acusats de terrorisme, rebel·lió i sedició. Cal recordar la insistència per part del Govern espanyol i d'alguns mitjans en qualificar els fets com a «terrorisme». Això, ha suposat que, mesos després el Govern es contradigui i afirmi que, efectivament, no és terrorisme. El fet es que, arran de la insistència, un ciutadà es va posar en contacte amb la Direcció General de Suport a Víctimes del Terrorisme (integrada en l'estructura del Ministeri de l'Interior espanyol) per sol·licitar «els recursos per poder ser beneficiari com a víctima». Aquest organisme va tramitar la petició rebuda amb data d'11 d'abril i la va enviar a la Secretaria d'Estat de Seguretat, demanant un aclariment «sobre el possible caràcter terrorista dels fets al·legats». Així, com ha apuntat el portal, nou mesos més tard, aquest mes de gener, la Direcció General va rebre la resposta a la seva petició d'aclariment d'uns fets que defineix com a «brutal tall de carreteres produït pels CDRs la passada Setmana Santa», malgrat que en cap de les accions es va bloquejar el pas de vehicles sinó que l'objectiu va ser que la gent hi passés sense pagar. La Secretaria d'Estat de Seguretat, al capdavant de la qual hi ha Ana Botella Gómez, conclou: «els fets ocorreguts en la Comunitat Autònoma de Catalunya la Setmana Santa de 2018 i que vostè va patir, estan sent investigats pels jutjats territorials competents d'aquesta comunitat autònoma com a delictes de desordres públics i no a l'Audiència Nacional com a terrorisme». Cal assenyalat, que malgrat tot, i com a conseqüència de l'operació «antiterrorista» Adrià Carrasco va haver de partir a l'exili a Bèlgica i Tamara Carrasco fa nou mesos que es manté confinada al seu municipi per ordre judicial.


El primer equip juga un partit vital en la lluita per la permanència – CF MARTORELL El primer equip juga un partit vital en la lluita per la permanència De CF MARTORELL28 de febrer de 2020Sense comentaris Els martorellencs reben la UD Viladecans al CE Torrent de Llops amb la necessitat d’esgarrapar tres punts més. Fotografia: Montse Gila Després de guanyar el CE El Catllar amb un solitari gol de penal d’Adrià Aguilera va tallar una ratxa de vuit jornades sense guanyar. L’equip d’Albert Nualart torna a jugar al CE Torrent de Llops un partit vital en la lluita per la permanència a Primera Catalana. Ho farà davant la UD Viladecans, qui també necessita guanyar per sortir dels llocs de descens. Els dos equips estan separats per tres punts. El CF Martorell té 25 punts i la UD Viladecans, tres menys. Una distància que ara mateix suposa la permanència. “És un partit molt important perquè de guanyar o perdre canvia moltíssim tenint en compte el calendari que ha de venir en unes jornades”, assegura Nualart. Els martorellencs van perdre en la primera volta a Viladecans (1-0) en un partit en què un gol anul·lat en la primera part va impedir als de Nualart esgarrapar un empat. La plantilla del CF Martorell continua afectada per la plaga de lesions. Així Serrats, Pau Nández, Isaac i Xavi Sansegundo són baixes segures. S’hi afegeixen Abde, sancionat, i Jordi Pérez, absent per motius personals. Naulart podria recuperar Xavi Marco, Balada i Jordi de Sande, tot i que lluny del seu millor rendiment. “L’aturada a Carnaval ha anat bé. Si fossin tres setmanes, millor”, admet Nualart. La UD Viladecans es presenta a Martorell amb un bagatge curt de victòries: una en les darreres set jornades. L’equip del Baix Llobregat ha sumat tres triomfs a domicili aquest curs i compta amb Favio, tercer màxim golejador del grup, i botxí dels martorellencs en la primera volta. Alejandro i David, per sanció, no jugaran al CE Torrent de Llops. Entrada anteriorEl primer equip perd per la mínima davant la UD Viladecans a casa Entrada següentUna nova metodologia per al Campus de Setmana Santa 2020


El projecte ROMAin de la Comunitat Europea que ha coordinat la secretaria d’Acció Ciutadana de la Generalitat de Catalunya ha conclòs els seus dos anys de treball amb la presentació de la Guia de bones pràctiques per a la inclusió social del poble gitano a Europa. El Consorci del barri de la Mina hi ha participat com a soci del projecte, juntament amb nou socis més, per aportar-hi la seva experiència de treball en l’àmbit sociolaboral i educatiu amb la comunitat gitana que viu en aquest barri de Sant Adrià de Besòs. L’objectiu del projecte comunitari és la inclusió social del poble gitano a Europa amb l’aval d’experiències contrastades d’èxit. Per tant, la feina principal dels socis del projecte entre els que hi ha administracions públiques (locals i autonòmiques) de Catalunya, el País Basc i Andalusia, organitzacions no governamentals, la Universitat de Barcelona i xarxes d’associacions europees amb seus a Romania, Bèlgica i Finlàndia, ha estat la recerca d’experiències que en la seva aplicació i intervenció han estat efectives i permeten extrauran criteris d’actuació i metodologies de treball per a futures intervencions. Col•laboració i implicació La guia que es va presentar a Barcelona, el passat dia 6 de setembre, és una ajuda per al treball amb la població gitana, i en les seves conclusions estableix que, per a què les actuacions dirigides a la inclusió social de la comunitat gitana siguin efectives han de comptar amb: La col•laboració entre diferents associacions, autoritats locals, associacions gitanes, organitzacions socials i universitats. La implicació de la comunitat gitana La inclusió d’una perspectiva de gènere, és a dir, comptar des del primer moment i sempre amb la dona gitana que és el motor de canvi de la seva comunitat. La professionalitat i la participació voluntària. La lluita contra la imatge negativa i els prejudicis. La promoció del diàleg intercultural. La denúncia de l’exclusió, la defensa dels drets i la transformació social. La lluita contra la pobresa promovent la qualitat i la igualtat d’oportunitats. I, la promoció d’una educació de qualitat. Si partim de que la integració social significa poder tenir un ple paper en la societat en termes econòmics, socials, i polítics; el projecte ROMAin va plantejar la importància d’examinar cada àrea social amb deteniment per identificar experiències que puguin ser utilitzades com a exemples positius i ajudar al disseny de futures intervencions. Aquestes àrees específiques son: l’educació, l’ocupació, el gènere, la sanitat, l’habitatge i la participació. Pel que fa a l’aportació del Consorci del barri de la Mina, es van donar a conèixer les experiències de bones pràctiques desenvolupades al barri en diferents àmbits de la intervenció social i els seus resultats. Creat el 17 Setembre 2007 El Consorci de la Mina rep un premi de la Universitat de Barcelona per la importància que el Pla de Transformació dóna a l’art públic en la regeneració del barri. Els premis Ignasi de Lecea, que s’atorguen enguany per primer cop, són un homenatge a aquest arquitecte vinculat a l’urbanisme de la ciutat de Barcelona que va morir l’any 2005 i, que s’han creat per reconèixer la tasca d’administracions, universitats i entitats privades sense ànim de lucre en la recerca i producció de l’art i el disseny en l’àmbit de les ciutats. Dins les diverses categories d’aquest premi concebut des del Centre de recerca Polis a l’empara de la Universitat de Barcelona, el Consorci va rebre de mans de la regidora del districte barceloní de Sant Andreu, Gemma Mumbrú; el premi local a les iniciatives de desenvolupament de programes d’art públic. Els premis són honorífics i es convoquen cada dos anys. Els guardons es van lliurar, divendres 14 de setembre, en el marc del Simposi internacional sobre art públic i disseny urbà que es va celebrar a Barcelona i que va reunir durant tres dies experts de les ciutats portugueses de Lisboa i Almada, Saragossa i Barcelona. El Consorci, que participa habitualment en aquest simposi, va presentar en aquesta ocasió una ponència on, primer, es van descriure l’evolució del barri des de la seva creació els anys seixanta i els eixos bàsics del Pla de transformació que es va iniciar l’any 2000. I, a continuació, els principals projectes urbanístics que contempla el Pla de Transformació, els nous equipaments gairebé enllestits, l’edificació del nou habitatge previst, i el pla d’acció que es desenvolupa en l’àmbit de l’espai públic. Escultura d’aigua i paviment de colors En la transformació urbanística del barri de la Mina que dirigeix el Consorci es té en compte el paper que juga l’art i el disseny en l’entorn de la ciutat, i precisament això és el que reconeix aquest premi. L’any 2006 es va convocar un concurs d’art urbà per seleccionar una obra escultòrica que ha d’integrar-se en la nova estructura urbana del barri. L’obra guanyadora s’inspira en l’antiga mina d’aigua que servia de berenador als barcelonins de principis del segle passat. Es tracta d’un cub de 4 metres format per gotes d’aigua per al qual actualment s’estudia la seva ubicació al barri. Al mateix temps, en col·laboració amb el grup de recerca Polis de la facultat de belles arts de la Universitat de Barcelona, creador dels premis Ignasi de Lecea, s’ha preparat un projecte de disseny per al paviment de la futura rambla de la Mina, que representa el trànsit entre la muntanya i el mar, i que ha de facilitar la connectibilitat interior del barri i donar accés als seus veïns fins el front marítim. Foto de família dels premiats en la primera edició dels Premis Ignasi de Lecea. Pàgina 221 de 242


ELS BOSCOS | Save a Forest ELS BOSCOSAlbert Bosch2019-07-04T10:34:32+02:00 Ecosistemes claus per a la vida A nivell global només queden intactes el 20% dels boscos de la terra. Però l’agricultura intensiva, la urbanització, l’explotació forestal no sostenible, la mineria i d’altres factors, estan accelerant la seva desaparició. Els boscos madurs acullen la major concentració de biodiversitat terrestre i generen multitud de serveis ecosistèmics vitals pels éssers que els habiten i pels humans del seu entorn proper o més allunyat (depuració d’aigua, qualitat de l’aire, reducció d’emissions, etc.). En general són una font clau de salut i benestar. En un territori com Catalunya (exemple en un país desenvolupat), entre un 5 i un 10% del total de la superfície arborada correspon a boscos mínimament madurs d’alt valor ecològic que és urgent de preservar. Són com l’equivalent al casc antic de les ciutats. Abans eren les zones més degradades de les metròpolis, i després vam descobrir que representaven l’essència i la personalitat bàsica de les zones urbanes; i que havíem de protegir-les totalment per la seva bellesa, la seva autenticitat i pel valor que aportaven a tota la ciutat. No se’ns acudiria desmuntar pedres de la catedral per a construir una urbanització a les afores o vendre-les a pes, veritat? Doncs amb els boscos madurs hauria de ser, com a mínim, el mateix concepte. Protegir els boscos és clau per tenir una natura sana. I tenir una natura sana és clau per tenir una societat sana.


5 anys de presó per assalt armat amb víctimes – Diari de Blanes by DdB · 6 de maig de 2016 INFORMA AGÈNCIA CATALANA DE NOTÍCIES.- Dos lladres reincidents que van assaltar, la matinada del 23 d’agost del 2015, un bar de Blanes armats amb una pistola d’aire comprimit que semblava de foc i amb un ganivet de 45 centímetres de fulla han acceptat els fets durant el judici, que s’ha fet aquest dimecres a l’Audiència de Girona. Fiscalia i defensa han arribat a un acord per imposar a Juan Enrich de Haro una pena de 5 anys de presó i una multa de 120 euros per un robatori en grau de temptativa i les lesions que va causar a les víctimes. Pels mateixos delictes i, a més, resistència a agent de l’autoritat, a Oscar Picó el condemnen a 4 anys i 9 mesos de presó i a pagar una multa de 960 euros. El tribunal de la secció tercera de l’Audiència de Girona ha decidit fer el judici a porta tancada per motius de seguretat i per evitar que els acusats s’alteressin durant la vista. Els dos acusats, Juan Enrich de Haro i Oscar Picó han reconegut que la matinada del 23 d’agost del 2015 van assaltar el bar la Tocada, situat a l’avinguda Josep Tarradellas de Blanes. Anaven armats amb una pistola d’aire comprimit però que tenia l’aparença d’una arma de foc real i un ganivet de 45 centímetres de fulla. A dins del local, que ja estava tancat, hi havia el propietari amb la seva parella. “Els acusats, actuant amb violència, van colpejar la parella, els van tirar a terra, els van lligar amb brides i els hi van exigir tots els diners que tinguessin, sota l’amenaça de matar-los”, acusa la fiscalia en el seu escrit, que els condemnats han reconegut. Com que no podien obrir la caixa, van obligar l’amo del bar a fer-ho i van agafar 600 euros i 250 euros més que el propietari duia a la butxaca. Durant el robatori, el propietari del bar va aconseguir alliberar-se de les brides i va començar a forcejar amb els assaltants. El van ferir amb un ganivet però va aconseguir fer-los fugir del local. Poc després, la Policia Local va localitzar i detenir els lladres prop del bar. Oscar Picó va donar una puntada de peu a un dels agents per evitar que l’arrestessin. Els acusats, que són lladres reincidents, s’enfrontaven inicialment a una pena de 10 anys i 3 mesos de presó per a Juan Enrich de Haro i 11 anys i 6 mesos per a Oscar Picó. Finalment, fiscalia i defensa han arribat a un acord perquè han reconegut l’autoria del robatori. Per a Juan Enrich de Haro han pactat 5 anys de presó i 120 euros de multa (3 anys pel robatori en grau de temptativa, 2 anys per un delicte de lesions i la multa per lesions lleus). A Oscar Picó li imposen una condemna de 4 anys i 9 mesos de presó (2 anys i 9 mesos per intent de robatori, 2 anys per lesions i tres multes per lesions lleus i resistència a agent de l’autoritat). El tribunal de la secció tercera de l’Audiència de Girona ha fet el judici a porta tancada per motius de seguretat, perquè els acusats estaven alterats i hi havia risc que provoquessin alguna situació de perill durant la vista, tot i que arribaven emmanillats i custodiats pels Mossos d’Esquadra.


Caminant, caminant, les penes se'n van: de juliol 2016 Etapa 30: Port de la Selva - Cap de Creus Fa cinc dies que hem arribat, i sembla que faci ja no sé quan. Després de 29 dies de camí, sempre n'hi ha d'haver un que sigui l'últim. I ja ha arribat. L'última etapa no va ser massa bonica, ni ens enganyem. Va ser emotiva, nostàlgica, temporada, esperada...Però bonica....bé....cadascú pot valorar. El tram transcorre des de Port de la Selva al mateix Far del Cap de Creus, fins al punt més oriental. Sortida a la mateixa hora de cada dia, amb calor i humitat, i res de sol...boira, boira i més boira. El recorregut el coneixíem bé, ja que és el mateix que fem a la Cap de Creus. Cal admetre que si no el coneixes, és molt i molt llarg i pesat-avorrit. Vam caminar durant 3 hores i mitja fins al far...I després 30 minuts més fins a la punta del Cap. Enrere deixem els quilòmetres i els metres: prop de 750 km, i uns 80000 metres de desnivell acumulat. I una nova aventura assolida. La repetirem......? Segurament. Publicat per edubartrina a 17:09 Cap comentari: Etapa 29: Espolla - Port de la Selva Ja estem als peus del Mediterrani. Avui no ha estat un dia massa dur, i ens ha anat molt bé per aproximar-nos a la nostra fita de demà: arribar al Cap. Per a no tirar enrere en el camí, i evitar asfalt, hem agafat camins de poble que ens han dur dels municipis d'Espolla a Vilamaniscle passant per Rabós. Han estat prop de 8 km per camins de terra, corriol, pista d'asfalt amb principi de calor i terra molt i molt sec. Ens hem plantat a Vilamaniscle en uns 90 minuts, i hem tornat a agafar el Gr, que ens ha portat a Sant Silvestre la Valleta (hi passem a la Marxa de Cap de Creus) i a Llançà. Allà, aturada i canvi de Grau. De l'11 passem al 92. Deixem muntanya per Camí de Ronda. Ens estalvia desnivell i calor, ja que la brisa marina ens permet caminar més còmodament. Fem el camí de ronda passant pel Far de S'Arenella. I arribant a Port de la Selva ens quedem la Pensió Arola, que està molt bé. Senzilla, però no busquem res més. La rutina: dutxa, rentar roba, dinar.....I ara farem passejada pel poble. Demà encararem el camí ben aviat, que s'espera calor. I ja parlarem de com ha anat. Avui, sí que hi ha foto. Publicat per edubartrina a 17:07 Cap comentari: Etapa 28: La Jonquera - Espolla El camí té els dies comptats. Ja estem a l'Alt Empordà, portem més de mitja comarca, estem al costat del mar, i així i tot encara ens queden algunes muntanyes. Sortint de La Jonquera, amb un airet que ens refresca les idees, busquem la marca que ens ha de permetre deixar el poble. Mirem el mapa, i la marca no hi és: han modificat una mica el recorregut. Finalment decidit tirar una mica enrere i buscar la marca. La trobem i corriol amunt cap a buscar l'ermita de Santa Llúcia. Després del corriol trobem la pista gran que, amb entrades i diferents sortides de corriols ens porta a l'ermita. La pujada es pronostica dura, però, amb l'aire que fa, es pot suportar molt millor que no pas pensava. Passem l'ermita...I continuem pujant, enmig de matolls i herba seca que ens esgarrapen les cames.... I quan ja t'hi has acostumat....arribes al Puig de Falguers i al Coll de l'Auleda. Canviem la perspectiva...I avall que fa baixada...avall.....avall.....avall....fins arribar a Requesens i al seu castell. Ens refresquem, agafem aigua...I a per la segona pujada. No és tan llarga i, veient un rierol, decidim aturar-nos i prendre alguna cosa. 5-10 minuts, i a buscar el segon coll: el Coll de la Llosarda. Serà la nostra última gran pujada, i la fem molt millor del què pensem. Arribats al Coll, sembla que només ens ve baixada, i un pèl llarga, per la calor que fa. Baixem corriols i pista, que té molts trencalls per veure dòlmens, amb molta calor. La pista ens acosta a els Vilars, del terme municipal d'Espolla. Font a la vista. Última refrescada i els últims 2 km. Asfalt. Així i tot, 20-25 minuts. A Espolla dormim a la Casa Rural Can Salas. Poble petit, molt net, gent molt amable (bé, el bar molt i molt car). I descans de la calor, que comença a atacar novament. Demà...poc desnivell ens espera. Publicat per edubartrina a 16:51 Cap comentari: Etapa 27: Albanyà - La Jonquera Cada cop ens acostem més al mar. De fet avui ja l'hem vist. Ahir va ser l'ultim dia de la Garrotxa. Tot i que pensàvem que no quedava massa desnivell, sabem que no és cert. Ja sortint d'Albanyà, el que havia de ser pista s'ha convertit ràpidament en corriol, i la pujada ha estat una mica més dura del que teníem previst. No obstant, ben aviat ha canviat el terreny, i hem pogut caminar una mica més ràpid. La calor apretava i vèiem que seria de suar...I així ha estat. Després de la pujada...sender estret durant un parell de quilòmetres i tornada a la pista (ara en baixada).... Anàvem tan confiats en pista que ens hem saltat un senyal i ens hem equivocat...per tant....camí enrere i buscar quin era l'últim que havíem vist. Un cop trobat....ja pensàvem que érem al costat de Maçanet de Cabrenys....Però no....El camí fa una volta més llarga i hem passat per un restaurant-zona de pícnic que estava força bé. A Maçanet, descans i bon esmorzar-dinar....que encara faltava la segona part. Aquesta tornava a ser pujada fins a La Vajol (hem decidit fer-ho pel camí antic). Sort de l'aire que bufava. A partir de La Vajol...Carretera fins a Agullana i La Jonquera, dormim. Ja estem una mica cansats. Demà tocarà desviar-nos i anar a dormir a Espolla. No hi ha cap més remei. Ens espera un bon desnivell (la primera part), però després ja serà més descansat. Publicat per edubartrina a 19:39 2 comentaris: Etapa 26: Beget - Albanyà Ja hem fet 30 km més (n'hem hagut de fer 9 més dels esperats). Després d'un bon esmorzar que ens ha preparat la Monik, i aprofitant la fresca del matí, hem sortit de Beget en direcció Talaixà per la carretera i una pista que hem seguit durant uns quilòmetres...Però en breu, l'hem hagut de deixar per tal de fer la primera pujada del dia. No era llarga, però ja ens ha fet suar una mica. No ha durat massa, i en breu hem trobat una altra pista....que ens ha fet creuar el riu i ens ha conduït a una segona pujada que ens ha dut a Talaixà. Hem deixat el poble per anar a Sant Aniol d'Aguja. Molt còmode no era el camí, però hi hem arribat a les 11:00 (30 minuts menys del que hi havia plantejat). Hem agafat aigua per a encarar la segona part, ja que teníem una bona pujada i baixada per anar a Can Galan (refugi no guardat). I quina pujada...No acabava mai...I començava a fer molta calor. Però l'hem assolit i hem arribat al Coll del Principi, on hem menjat la poma que duiem de Beget. Allà...baixada a Can Galan. Esperàvem dormir-hi i hem anat a buscar la clau a Can Nou....Però sorpresa...tancat i no contesten al telèfon. Solució: hem menjat una mica i cap a Albanyà. Han estat poc menys de 2 hores, però amb molta i molta calor. Ara ja, descans. I demà, cap a la Jonquera a dormir. Fotografies...les té el Vicente. Publicat per edubartrina a 18:50 Cap comentari: Etapa 25: Refugi d'Ulldeter - Beget L'etapa d'avui prometia com a etapa de cert "descans" però arribar no ha estat gens fàcil. La nit ha estat molt agradable i el meu cos ha descansat molt. M'he aixecat amb molta gana i la panxa sembla estar un pèl recuperada, però no podem forçar en excés (això que han estat més de 30 km). Sortim d'Ulldeter i en una hora i 45 minuts ens plantem a Setcases. Allà ens hem de trobar amb el Jose però no el veiem. Li fem un truc, però ni cobertura ni res.... Arranquem la pujada que sabíem...I a mitja pujada ens truca dient que és a Setcases. Nosaltres li enviem un missatge i l'esperem a Molló. Prenem alguna cosa d'aliment i encarem l'última part d'avui: 11, 12 o 13 km....Sempre depèn d'on ho llegeixis. Els últims quilòmetres fins arribar a Beget sé m'han fet molt llargs, però finalment hi hem arribat. En Jose continua sol, ja que vol arribar a Cap de Creus dijous. Nosaltres anirem més a poc a poc. A Beget hem buscat un allotjament que un company de Jaca ens havia aconsellat. Es diu La Cabanya de Beget. Si no la trobeu, al Rebost de Can Quel us n'indicaran el camí. És un lloc genial per a passar-hi nit i fer mitja pensió, i la noia que ho porta és encantadora. Professora d' òpera de la comarca, amb moltes ganes de xerrar i compartir experiències. Monik.. moltes gràcies per la teva amabilitat i acolliment. Ens has fet sentir com a casa. Demà... una mica més de desnivell...una mica menys de quilòmetres.... I el mar...que ja en sentim l' olor. Publicat per edubartrina a 6:16 Cap comentari: Etapa 24: Refugi Camí de Núria - Refugi d'Ulldeter L'etapa d'avui ha estat la pitjor de totes les que he passat fins ara (i espero que sigui la pitjor de tot el camí). Després d'una nit de vòmits i diarrees (que encara arrossego alguna), venia una etapa de molt de desnivell. La idea d'escurçar per França està molt bé si el cos et respon, però horrible si el tens atrotinat. Sortint del refugi de Núria, havíem de pujar prop de 900 metres per arribar al Coll del Finestrelles, i amb dignitat ho hem fet amb poc més de 2 hores. El problema ha estat el tram següent, ja que el cos no tenia prou energia (només havia menjat una poma i 3 galetes (tampoc podia menjar molt més). I és que el tram següent era un continu de pujades i baixades: Pic del Finestrelles, Pic del Noufonts, Coll del Noufonts, Coll del Noucreus, la Fossa del Gegant, Coll de Carançà, Coll de la Marrana i refugi d'Ulldeter. Al Coll de la Marrana...sorpresa: la familia Gaona Boixader (bé, els fills; després els 4 els trobarem al refugi). L'arribada al refugi molt digna, però l' atenció, molt millorable. Entenc que volguessin descansar, però no em van poder fer ni un plat d' arròs ni per dinar ni per sopar. Tota la tarda dormint. Poc sopar. Tota la nit dormint novament. I sense dutxa (3€) ni ganes de rentar roba. Per sort...Un pèl més recuperat després de dormir. Per cert...Avui sense fotos. Etapa 23: Refugi de Malniu - Refugi Camí de Núria Per a poder escurçar un dia la nostra ruta, hem decidit entrar en territori francès. De bon matí, quan hem sortit del refugi, estàvem tan animats amb caminar que ens hem equivocat de camí i hem agafat la pista que duia a Meranges. Per sort, ens n'hem adonat quan portàvem només 2 km caminats, i per tal de no tirar enrere, hem mirat el mapa, hem agafat una altra pista, i hem fet un bon tram de camí a través de la muntanya i sense marques. En poc més de 30 minuts, hem trobat el camí que ens acostava a Guils de Cerdanya i a Puigcerdà, on hem aprofitat per tornar a treure alguna cosa de diners (per si les mosques). Llavors és quan hem entrat a territori francès: La Guingueta d'Ix, Osseja, Naüja i Err. Teníem pensat fer nit a la Gite d'Etape a Err, i ens hem quedat amb les ganes, ja que fa un parell d' anys que està tancada. Hem preguntat (amb el meu francès macarrònic i m'han respòs en un català perfecte) per un refugi lliure que hi ha a uns quilòmetres del poble, i ens han donat molt bones referències. Tampoc teníem massa opció, i hem decidit acostar-nos-hi. Hem trigat una hora a pujar al Refugi de Camí de Núria, i cal dir que paga molt la pena. Està molt ben cuidat i ets al mig de la muntanya. Us deixem alguna fotografia per a què us pugueu fer uns idea. Publicat per edubartrina a 21:15 Cap comentari: Etapa 22: Les Escaldes - Refugi de Malniu Després d'una nit de descans a la Pensió Núria, de Les Escales (econòmic i pel que volíem nosaltres, suficient), ens hem aventurat novament per a sortir d'Andorra pel camí que fem de la marxa de Cap de Rec. Hem sortit de la capital pel Gr7, fins a Entremesaigües, d'allà hem anat fins a Ràmio i hem tornat a agafat el Gr11 per anar a buscar al Jose al refugi de Fontverd. En Jose ha dormit amb uns nens que l'han alimentat de valent. Un cop recollit, ens hem dirigit al refugi de Riu de l'Orri per a resguardar-nos de la pluja i la pedra que ens ha caigut durant prop de 15 minuts. Sort del refugi, atreure ens ha permès cobrir-nos durant bona estona. I quan ha començat a amainar, novament camí cap a refugi de l'Illa, últim refugi abans d'arribar al Port de Vallcibera, frontera entre Andorra i Catalunya. Aquest tram, fins a Cabana dels Esparvers s'ha fet molt curta, ja que el camí el tenim més que conegut. Passada la cabana, venia una bona pujada fins a refugi d'Engorgs, refugi no guardat que potser hauria de tenir una bona revisió. Com que no n'hi havia prou amb la pluja, també hem tingut boira...Però ha estat momentània. D'allà a Malniu quedava prop més d'una hora...que hem fet per anar més descansats el proper dia (bé, això pensàvem). Aprofitant la ruta....vistes al Cadí. Arribada a Malniu, dutxa, descans....i demà, a França. Etapa 21: Refugi de Vallferera - Les Escaldes Ja hem arribat a Andorra. I esperem no estar massa temps: Hi ha molt de soroll. Avui hem tingut paisatges més bonics que els d'ahir (bé, era fàcil). Ja sortint del refugi, hem passat pel Pla de Boet, i pujat durant un parell d'hores fins arribar al Refugi de Baiau. A la pujada ens hem retrobat amb les vaques, les cascades, les valls....etc. El cel amenaçava pluja, però ens ha acabat respectant. Passat del refugi de Baiau teníem dues opcions: el port ordinari o bé els estanys Forcats. Finalment hem agafat aquesta segona opció. Ha estat una pujada intensa....i no només la pujada....la baixada també ha estat intensa (i demà...Jajaja...També ho serà). Arribats a Arinsal, hem abandonat el Gr11 i hem fet carretera fins a Les Escaldes, passant per Erts i La Massana. Un cop hem deixat la Massana, hem pogut anar pel Camí Ral al costat del riu. I avui hem dinat pizza. No és dels àpats més sans....Però ens ho mereixem. Ara ja estem descansant a la Residència Núria. Descans i demà....serà un altre dia...I QUIN DIA. Us deixem alguna foto. Publicat per edubartrina a 18:16 Cap comentari: Etapa 20: Estaon - Refugi de Vallferrera Avui ens hem desviat una mica del camí. No teníem massa ganes de fer desnivell i volíem avançar una mica i hem decidit fer una part del camí per carretera: exactament 25 km. Sortint del refugi d'Estaon, i havent esmorzat, hem agafat la carretera i hem anat xino-xano cap a Bonestarre, Ribera de Cardós, Araós, Ainet, Alins i Àreu. Allà a Àreu ja hem agafat novament el Gr11 per la pista que porta al refugi de Vallferera. Allà....uns 10 km de pista...i arribada al refugi. Per a recordar la nostra estada a Colomèrs, novament dutxa d'aigua freda. I descans....que demà toca entrar a Andorra. Publicat per edubartrina a 18:01 Cap comentari: Etapa 19: Espot - Estaon Tot i que encara ens queda un bon tros per caminar, ja es veu la llum del final del túnel. Continuem al Pallars Sobirà. En aquesta ocasió ens trobem a Estaon, al refugi que porta el nom del poble. És un refugi que, tot i no sortir a la guia del Gr11 sencer, ja té 9 anys. I va molt bé que aquí hi hagi un refugi, ja que parlem d'un final detalls en un poble realment petit. Es tracta d'un poble de 6 habitants, dels quals 3 estan jubilats i tres més són joves. I d'aquests 3 joves, 2 són els que porten el refugi: el Guillem i la Marina. Hem sortit a les 7:00 d'Espot port no passar un excés de calor (hi ha onada), i el camí inicial ha estat realment molt agradable. Però un cop hem canviat de costat de la carretera, el camí s'ha enfilat muntanya amunt per a guanyar desnivell i arribar al poble de Jou. Des d'allà, hem baixat a La Guingueta i ens hem preparat per la gran pujada que ens esperava, 1360 metres positius en poc menys de 6 km. Els primers 2 km pugen amb decisió (és a dir, molt). Sort que a Dorve (poble realment més petit que Estaon) hi ha font i ens podem refrescar. Després continua pujant, però és més suportable (ombres i aire ens han ajudat a superar-ho). I un cop al coll, he decidit fer el meu cim 54, el Montcaubo. Ja en tinc un més. No és un gran cim, però té bones vistes a Pallars i Andorra (crec). Per acabar l'etapa, una baixada d'uns 4 km i prop de 1000 metres negatius. Sort que hi ha un rierol i una font abans d'arribar. El sol ja apretava i la gola estava massa resseca. Demà farem una petita variant al GR per estalviar una mica de desnivell i poder avançar una mica més. Ja us anirem informant. Per cert. Ja no hi ha tanta aigua al camí. Haurem de carregar-ne una mica més. Publicat per edubartrina a 16:59 Cap comentari: Etapa 18: Colomèrs - Espot Avui ha estat un dia molt tranquil i agradable, malgrat la calor que comencem a tenir (sobretot jo). Hem quedat a les 8:00 amb el Jose a l'antic refugi, i hem anat cap al port de la Ratera. Jo recordava el camí amb Ziga zagues, però res de res. La memòria m'ha fallat. També recordava un tram de roques, i resulta que o bé han canviat el recorregut o bé ens vam equivocar fa 25 anys (probablement sigui això). El camí cap a la Ratera passa per uns quants llacs: Estanh Llong de Colomèrs, Estanh I vagi, Estany de la Ratera...fins arribar a Sant Maurici i els Encantats. Hem fet l'etapa que marcava en 6:15 en 2 hores menys...i ha resultat ser molt més còmode que el que teníem present. No obstant això, la següent part de l'etapa marcada (de Sant Maurici a Espot) ha estat per carretera (genolls i turmells ho han patit). Ara ja descansant una mica en una casa rural molt agradable i tranquil·la que us recomanem: es diu Casa Rural Casa Felip (http://www.casafelip.com/wp/?lang=CA), al centre d'Espot. Et fan sentir com a casa. Si feu una escapada, aneu-hi. Sabem que ens esperen uns dies molt calorosos. Esperem patir-los de la millor manera possible. En principi demà dormirem a Estaón i demà passat a Vallferrera. No sabem quan podrem tornar a actualitzar: potser a Puigcerdà o rodalies. Publicat per edubartrina a 18:47 Cap comentari: Etapa 17: Conangles - Colomèrs Avui ha estat una de les etapes més dures, fins a dia d'avui. A les 7:30 hem emprès la marxa cap a l'antic hospital de Viella, i ens hem encaminat cap al port de Rius. No era uns pujada molt exigent, però s'ha fet una mica llarga (suposo que anem acumulant cansament i és inevitable). Passat el Llac de Rius i de beure aigua fresca d'una font, ens hem desviat del camí que duu a la Restanca per anar a la pista que porta a Artiés. El tram que ve ara ja l'havia fet abans (fa uns 25 anys), però no el recordava tan exigent. Una llarga pujada, llarga i calorosa. Ens hem equivocat de camí, i no ens n'hem adonat fins 50 minuts més tard.... Entre això i la calor....el dia no acabava mai. Hem reculat i hem trobat el camí correcte....Però encara ens faltava pujar el port de Ribereta. Sense dinar, amb calor, cansament...ha estat una pujada inacabable. Jo he hagut de demanar de parar per a menjar unes avellanes. Aturada i engegar altre cop. Ja ni ganes de fer fotografies. Arribem al port i sabem que queden només poc més de 2 km. Baixem uns metres....veiem la pista forestal que ve de Salardú i esperem no haver de baixar fins allà. Veiem que finalment no. Un petit collet més...i trobem el refugi de Colomers: és molt nou. Arribada, dutxa d'aigua freda i rentar roba... I un descans ben merescut. Publicat per edubartrina a 18:36 Cap comentari: Etapa 16: Estós - Conangles Si la bogeria la va fer ahir el Jose, avui l'hem de fer el Vicente i jo. I és que farem 40 km amb molt de desnivell (ja ni el comptem). Ens llevem a Estós, i el primer que hem de fer és atrapar al Jose....Per sort, és fàcil.... 20 km, dels quals 18 són en pista forestal... 8 de baixada i 12 de pujada. I en 4 hores ens plantem allà on hi ha el Jose, que ens espera mentre contempla el paisatge que envolta el refugi on ha dormit. Mengem alguna cosa i emprenem la part tècnica de l'etapa: la pujada i baixada del coll de Valliberna, ple de roques incòmodes que alenteixen la ruta i adoloreixen els peus. Pel camí ens creuem amb els que marquen la Volta a l'Aneto. Passat el mal tram de roques, anem al nou refugi de Llauset, mengem uns ous ferrats amb pernil, i continuem cap al Coll d'Angliós, que creuem i continuem baixant. Sabem que ens resten uns 12 km, però no acaben mai: ziga zagues i baixades verticals fins a trobar el riu, que al cap d'una bona estona trobem i seguim. Una hora més tard aconseguim trobar la N-230, que volem seguir fins a Conangles, perquè estem cansats de tan caminar. Finalment decidim seguir per la ruta marcada i ens hi plantem en uns 40 minuts (el cansament ens fa anar lents). Entrem al refugi i està tot ple: barregem les opcions de dormir fora, a Viella...i no sabem què fer. I s'esdevé un miracle: una parella anul·la una reserva i ens podem quedar a dormir. Publicat per edubartrina a 17:31 Cap comentari: Etapa 15: Parzán - Estós Tot i que l'actualització vagi una mica tard, intentarem recordar el que vam fer ja fa 4 dies. Ens llevem ben d'hora, per aprofitar bé el dia (tan bé que fa fred de debò) i emprenem la ruta, novament, a la carretera que duu a França. Un parell de quilòmetres més endavant, prenem la pista de terra que porta a la central d'Urdiceto...i ens esperen uns quants quilòmetres de pujada per pista de terra i amb força desnivell fins a arribar a la central.... Però la pujada no acaba allà....Continua pujant fins a un coll on hi fa molt de fred i molt de vent (les conseqüències encara hi són als meus llavis). Passem el coll i baixada, baixada, baixada...fins a Biadós. En un principi pensàvem que era una baixada molt tècnica, però finalment veiem que és tot per pista i camí còmode. Arribem a Biadós.....mengem alguna cosa i....decidim continuar....a la tarda...amb la calor. I ho fem fins a Estós, una vall molt bonica des d'on ja és pot apreciar el massís de la Maladeta. Arribem cap a les 18:00. Ens dóna temps de dutxa i rentar roba.... En Jose decideix continuar. Té ganes de dormir al refugi de Puen de Coronas. En Vicente i jo continuarem demà. Publicat per edubartrina a 17:14 Cap comentari: Segueix les meves actualitzacions. Etapa 14: Pineta - Parzán Etapa 13: Góriz - Pineta Etapa 12: Buxargüelo - Góriz Etapa 11 (més fotos) Etapa 11: Baños de Panticosa - Buxargüelo Etapa 10: Sallent de Gállego - Balneari de Panticosa Etapa 9: més fotos Etapa 9: Candanchú - Sallent Etapes 7 (Otsagabia - Izaba- Zuriza) i 8 (Zuriza -... Fotos de l'etapa 6 Etapa 6: Hiriberri - Otsagabia (20,5 km) Foto de l'etapa 5 Etapa 5: Sorogain - Hiriberri (27,2 km) Fotos de l'etapa 4 (6) Fotos de l'etapa 4 (5) Fotos de l'etapa 4 (4) Fotos de l'etapa 4 (3) Fotos de l'etapa 4 Fotos etapa 4 (1) Etapa 4: Elizondo - Sorogain (26-27 km) Fotos Etapa 3 (5) Fotos Etapa 3 (4) Fotos Etapa 3 (3) Fotos Etapa 3 (2) Fotos Etapa 3 (1) Etapa 3: Bera de Bidasoa - Elizondo (30,5 km) Fotografies de l'etapa 2 Etapa 2: Irún - Bera de Bidasoa Etapa 1 - Irún - Higer Bidea - Irún (13 km) Foto del Cap Híguer


Article Benidorm Habilita El Bany I Passejos Riba 0700 0845 Hores I Amplia Laforament Les Seues 23/06/2020 - 09:12 Un bàndol recull la nova modulació de les platges sobre la base de l'última normativa estatal, que reduïx la distància de seguretat S'amplien a 30 els accessos; i es permet l'esport en les àrees habilitades, els passejos per tota la riba i la permanència en ella dels menors de deu anys L'alcalde de Benidorm, Toni Pérez, ha dictat hui un bàndol en el qual es recull "la nova modulació de les platges", una vegada finalitzat l'estat d'alarma i ateses les últimes recomanacions sanitàries d'higiene i seguretat. En síntesi, esta modulació permet ampliar l'aforament màxim de les platges i autoritza pràctiques fins ara restringides per la normativa estatal, com els passejos per la riba o la pràctica esportiva en zones habilitades. A més, s'habilita un nou horari de bany i passejos més enllà del general; s'incrementa el nombre d'accessos a les platges; i s'establix una nova distribució dels espais d'hamaques, majors i públic en general. Segons ha detallat l'alcalde en una roda de premsa telemàtica, amb esta modulació "Benidorm adapta les seues platges" a la situació actual "mantenint la premissa que ha guiat la nostra actuació des del primer moment, que ha sigut propiciar que el nombre més gran de persones gaudisquen de les platges de Benidorm i ho facen amb seguretat". Referent a això, s'ha realitzat una nova modulació que "amplia l'aforament a més de 33.000 persones", amb una ocupació màxima de 27.852 usuaris en la zona lliure i 5.624 en els espais d'hamaques. Toni Pérez ha indicat que des de demà hi haurà "nova disposició dels espais delimitats a les platges de Llevant, Ponent i Mal Pas", ajustant-se a l'ús i demanda dels arenals. Així, els espais verds, a partir d'ara per a majors de seixanta anys, s'aniran intercalant amb blaus, reservats al públic en general, que són els que disposen de major nombre de parcel·les. En qualsevol cas, els usuaris majors de seixanta anys podran utilitzar els espais blaus i d'hamaques. A més, es manté l'ocupació màxima de 4 persones en les parcel·les verdes, i de fins a 5 persones en les blaves sempre que una d'elles siga menor de sis anys. Segons ha traslladat l'alcalde, entre els canvis que introduïx la nova modulació està l'autorització de "els passejos i banys puntuals des de les 07.00 hores fins a les 08.45 hores", mantenint-se l'horari general de les platges de 09.00 a 21.00 hores. En el nou horari especial per a banys i passejos haurà d'accedir-se a les platges pels punts d'entrada i eixida habilitats, no estant permesa en aqueixa franja l'estada en l'arena. En este punt, Toni Pérez ha avançat que "s'incrementa el nombre d'accessos a la platja, que passen de 20 a 30: 1 en Mal Pas, 13 en Llevant i 16 en Ponent". Toni Pérez ha informat que "a partir de hui es podrà passejar per la franja de 6 metres entre la riba i la zona d'estada, guardant sempre la distància de seguretat d'1,5 metres, sent obligatori l'ús de màscara, segons el decret dictat pel Govern d'Espanya el passat 9 de juny". En esta franja de 6 metres es permetrà l'estada només als menors de deu anys. També com a novetat, "s'autoritza la pràctica esportiva en les zones habilitades amb caràcter permanent per a voleibol platja i futbol". No obstant això, i tal com marca la normativa estatal, es manté la prohibició de tota mena de joc fora d'estos espais i seguiran clausurats la biblioplatja, les àrees de jocs infantils, bio saludables i cal·listènia. Platja del Mal Pas i cales Sobre l'ordenació de la platja del Mal Pas, l'alcalde ha indicat que l'espai seguirà dividit en "dos parts iguals": la meitat lliure i l'altra meitat per a hamaques de l'empresa concessionària. No obstant això, la part lliure passa a estar delimitada per parcel·les, igual que a les platges de Llevant i Ponent. Pel que fa a les cales de l'Almadrava i Ti Ximo, per la seua grandària i el seu caràcter no urbà, es mantenen fora del sistema de parcel·les. En ambdues, el control d'aforaments i de les distàncies de seguretat es realitza mitjançant el servei de socorrisme i vigilància policial.


La Lleganya: Northampton Saints 34 - USAP 0 Northampton Saints 34 - USAP 0 El somni europeu s'ha convertit en un malson. Com si no n'hi hagués prou mab la derrota enfront Munster el 20 de desembre, ahir diumenge la USAP va encaixar un exagerat 34 a 0 a Anglaterra. Un resultat que serveix per signar un de les pitjors, sinó la pitjor, temporada a Europa de la història del club. Els joves de la pedrera no han pogut evitar l'ensulsiada de l'equip; el partit era de tràmit, sí, i el joc desenvolupat no ha merescut un correctiu tan sever com el patit. Però el rugby ho te, això, i de vegades de les grans derrotes en sorgeixen grans victòries. I és que el partit d'ahir dels nordcatalans va ser d'aquells per oblidar. Pel resultat, sí, però també per determinats aspectes del joc. Ni Meyer ni Laharrague van estar encertats al peu, tampoc la davantera va imposar la seva força en melé ni la seva astúcia i coordinació en touche. Fins i tot la voluntat de lluita va acabar passant factura als catalans, ja que va ser la seva persistència en voler arrencar un assaig de terres angleses el que va acabar costant el quart assaig dels Saints ... Dia negre, doncs, a tots els efectes. La primera part, en què el XV Sang i Or va plantar cara, va defensar acèrrimament, i fins i tot va estar a punt d'aconseguir un assaig de la mà de Planté, va anar seguida per un segon temps desatrós a tots els efectes. Als quatre minuts de la represa, Ben Foden va trencar la línia catalana i la segona cortina defensiva, va entrar gairebé fins a la cuina i cedí l'assaig a Chris Ashton: aquesta va ser la jugada que trencà el partit. El partit en què, tot i els errors, la USAP continuava immersa, el partit en què tot i la inconcreció, la USAP era capaç d'acular els Saints al seu terreny de joc, va desaparèixer. I va aparèixer l'arrière anglès, un impressionant Ben Foden, que deu minuts després del primer assaig repetia l'operació amb Ashton, i aquest habilitava finalment Phil Dowson. 20 a 0. La desfeta es consumava. Quedaven encara dos assajos més per caure, però el XV Català no semblava pas estar a l'alçada: tot i haver mantingut un excel·lent nivell defensiu, les dues jugades de Foden destarotaren el joc d'oposició català, i si combinem això amb un desencert total al peu, i una tendència a l'error de mans desaforada, tenim el resultat final. Els nostres arlequins van ser capaços de trenar fins a deu fases d'atac, dinàmiques, però estèrils en la concreció en el marcador. Al final, l'orgull català d'empènyer els anglesos per aconseguir l'assaig de l'honor també va jugar en contra nostra: la recuperació de Northampton va servir per arrencar el punt de bonus, amb el quart assaig, en el temps afegit i en una jugada fulgurant. PS. La nit de divendres a dissabte va morir, a l'edat de 89 anys, Noël Brazès. Campió de França amb la USAP als 17 anys al costat de Jep Desclaux i companyia (1938), Brazès va arribar a ser president del club entre 1974 i 1978. Conegut com a Nono, el seu joc va ser definit per Albert Bausil com "la poesia del rugby" (no en va: Noël era fill del poeta Edmond Brazès!). El ceretà encapçalava una de les grans nissagues rugbístiques de la Catalunya Nord (el seu fill Marc també va ser president del club entre 1984 i 1987). Des de la humilitat de la Lleganya, volem tenir avui un record per Brazès, un dels pilars de l'ovalada al país català. Descansi en pau.


Amidaments estimatius: de setembre 2006 Un fricandó de justícia educat en el lleure Us presento el menú del dia, a viam si us agrada: Primer plat: No hi havia ningú apuntat per a fer el dinar, així que, ahir al vespre, em vaig clavar un puntasso fent un fricandó espectacular... bé, seguint la tradició rebuda de la cuina de ma mare que, evidentment, és la millor de la galàxia i part de l’univers. Us passo una foto. Segon plat: Aquest matí hem tingut la trobada d’inici de curs del Centre d’Estudis de Cristianisme i Justícia a Sarrià. Ha estat realment molt interessant. Aquest any celebrem el 25è aniversari i hem començat fent un repàs del que ha estat la història de CiJ, on han intervingut en J.Ma Rambla, en J. Faus (“Txalo”), I. Salvat i l’I. Sols. Després en Joan Carrera i l’Elvira Duran ens han plantejat nous reptes per al centre d’estudis i, després d’un café, ens hem reunit en petits grups per a fer propostes de futur. El temps ha passat ràpidament i se’ns ha fet l’hora de dinar. A part de conéixer l’àmplia xaraxa de col·laboradors de CiJ i de apuntar sobre quins temes la societat espera una resposta oberta per part d’aquesta institució eclesial fronterera i compromesa, estic molt content d’haver retrobat a en Miki Pulido, un educador amb qui havia coincidint en la adolescència (ja massa llunyana) fent de monitor al Casal-Menjador d’estiu d’infants del Raval. El temps va passant i ell ara ja és pare i treballa a Lleida. La trobada ha estat molt maca i ens hem intercanviat les adreçes perquè tots dos estem interesats en el diàleg entre les noves tecnologies, la justícia i les seves possibles aplicacions en àmbits cristians. Tercer plat: Estic esgarrapant uns minuts per a escriure aquestes ratlles mentre preparo la sortida dels monitors de l’Esplai Al Vent que començarà d’aquí a quatre hores al Casal Arrupe, Sant Cugat. No serem tots, és a dir que serem molt pocs, però això no em desanima i penso donar tota la “teca” que em sigui possible. M’he llençat a fer un esquema de treball per a cercar quin és l’estil, el “way of life”, d’un esplai ignasià. M’he rellegit i traduit al català el decret "El nostre mode de procedir" de la Congregació General 34 de la Companyia de Jesús (del 1994) i m’ha servit per encoratjar-me, espero que sapiguem trobar les aplicacions per al nostre petit esplai. Us deixo amb un fragment del document: “El jesuïta mai està satisfet amb allò establert, allò conegut, allò probat, allò ja existent. Ens sentim constantment impulsats a descobrir, redefinir i assolir el magis (més). Per a nosaltres, les fronteres i els límits no són obstacles o acabaments, sinó nous reptes que encarar, noves oprtunitats per les que alegrar-se. En efecte, allò nostre és una santa audàcia, “una certa agressivitat apostòlica”, típica del nostre mode de procedir.” Publicat per eloi a 5:02 p. m. 2 comentaris: Realitat augmentada, amistat actual o el Temple Virtual Aquesta tarda, a l’hora d’anar a fer les inscripcions per l’esplai, m’he trobat el grup de “Ayuda Fraterna” (s’encarreguen de gestionar els aliments de la Creu Roja per la gent necessitada de Bellvitge i el Gornal) descarregant una furgoneta carregada d’aliments. No m’ha tocat altre remei que donar un cop de mà. Traginant les capses de “Arroz con leche” y “Natillas” de la mítica casa Renny-Picot se m’ha presentat el conductor de la furgoneta. Resulta que no és altre que en Josep Maria Fisa, consiliari de Justícia i Pau i professor de cultura religiosa a l’IES Joan Miró de Cornellà, amb qui havia tingut tractes via e_mail de cara a la inscripció del seminari que aviat començaré amb en Manolo Hernández (“Fonaments per a un Temple Virtual”) al Centre d’Estudis Cristianisme i Justícia!!!. També s’ha donat l’avinentesa que hi hagués per allà un altre futur alumne del seminari, en Xavi Loza, que ha vingut també per les inscripcions de l’Esplai Al Vent. Una de les teories que defensarem en el seminari del Temple Virtual és la de la Realitat Augmentada, que consisteix en fer veure que la Realitat contemporània s’ha expandit, doncs a la Realitat Actual (la de tota la vida) s’hi ha afegit la Realitat Virtual (e_mails, blocs, mòbils, comunitats virtuals...). Crec que aquesta trobada ha estat un bon exemple per a il·lustrar el concepte de Realitat Augmentada. Gràcies, Senyor, perquè Tu et segueixes donant per aquest món que estimes i s’eixampla. Gràcies perquè la comunitat eclesial supera els límits de la fisicitat geogràfica i es troba en la tasca pels més desafavorits, ja sigui descarregant aliments o fent inscripcions per l’esplai. Fes que no veiem la xarxa de relacions que possibilita el món virtual com una amenaça, sinó com una oportunitat. “Salus animarum, lex suprema” Publicat per eloi a 8:17 p. m. 1 comentari: Ruskin, l’aurèola de l’obra d’art i la dura tasca d’un il·lustrador. Aquestes darreres setmanes, entre classes d’arquitectura, festes de Bellvitge, activitats parroquials, inscripcions d’esplai i demés hi ha una tasca de fons que m’està demanant molt de temps: fer un pòster per la Fundació Migra-Studium (www.migrastudium.org) . L’any passat en Quim Pons, director de l’obra, ja em va encarregar un pòster amb el lema “Catalunya, un país amb diferents religions”, on sortia un mapa de Catalunya una mica naïf amb ninotets de nens i persones adules de vàries religions. Aquest any, per les festes de la Mercè, m’havia encarregat un altre pòster semblant però de la ciutat de Barcelona. (aquí teniu un fragment) Fer aquest pòster m’està duent molt de temps i, malauradament, no el tindré enllestit per les festes del cap i casal de Catalunya. A voltes n’estic fart d’estar tancat a l’habitació dibuixant però, així i tot, sé que totes aquestes hores passades davant l’ordinador no seran en va. En W. Ruskin, un teòric d’art del s.XIX, deia que, amb la industrialització, les obres d’art havien perdut la seva aurèola perquè ara podien ser repetides fins a l’infinit (llegiu “Les set làmpades de l’arquitectura”). Sovint he pensat en què consisteix la nova aurèola de l’art i crec que l’abnegació i l’esforç segueixen sent un dels ítems avaluadors de l’aurèola de l’obra d’art. No sé si m’enganyo o no, però almenys això m’anima i en consola. En el fons vull creure’m que l’amor i el carinyo en la tasca de cada dia són l’aurèola que l’home cerca arreu, per això prefereixo seguir aquí encadenat fent aquests dibuixets (llegiu l’himne de l’amor de Sant Pau: 1Cor 13). Publicat per eloi a 8:04 p. m. 2 comentaris: Un “paraigües” pels infants de Bellvitge. M’acaben de passar la fotografia de la reunió del “Paraigües” del diumenge pel matí. Pels amics blocaires us diré que el “Paraigües” és una mena de coordinadora d’activitats infantils i juvenils de la Parròquia Mare de Déu de Bellvitge. Un cop al mes ens trobem els “capos” del Reforç Escolar (la Tomasa i l’Àlvaro), de KTQ6 (Ma Àngels), del Casal-Menjador d’estiu (Silvia i Yoyo), de les Colònies i Campaments d’estiu (Anna i Albert) i de l’Esplai Al Vent (jo) , juntament amb en Roger Torres (el nostre “pal de paller”) i en Josep Ma Panyella (el rector de la parrox.) La reunió del diumenge va ser molt maca. Vam començar amb una breu pregària i posada en comú a partir del text aquell en que Jesús torna a Natzaret però no és ben rebut (Lc4, 16-22), preguntant-nos amb quins ànims nosaltres tornem a la parròquia per aquest curs. Després, entre pastes i cafés, vam anar tractant els punts de l’agenda (l’any de “festeig” amb el MCEC, aprofundir la relació amb l’Associació Social La Vinya i els serveis socials de Càritas i l’Ajuntament de l’Hospitalet, calendari d’activitats...). Vam plegar anant a la mítica i popular missa de 12:00. Gràcies, Senyor, perquè aquestes matinals del “paraigües” ens obren a les diferents activitats que es fan sota el mateix sostre de la parròquia, ens ensenyen a treballar en equip i, sobretot, renova l’aposta per un Centre d’Esplai al servei dels més necessitats. Els de la foto som: 1_Annasà / 2_Roger / 3_Sílvia / 4_Ma Àngels / 5_Tomasa / 6_Josep Ma / 7_Abert / 8_Àlvaro / 9_Eloi Publicat per eloi a 4:33 p. m. 3 comentaris: Etty Hillesum, patrona dels blocaires, pregueu per nosaltres Ja és hora de cercar una bona patrona pels blocaires. Jo proposo a una tal Etty Hillesum, holandesa d’origen jueu que de 1941 a 1943 (any de la seva mort a Auschwitz) va anar escribint un diari personal que fou redescobert cap als anys vuitanta. El diari de l’Etty és una perla, un tresor de dignitat humana i de descoberta del Transcendent enmig de l’adversitat. En ell hi ha relats de caire filosòfic, àdhuc místic, però també de la vida qüotidiana a Amsterdam, de les seves relacions amb ex-amants, sobre la tasca d’escriptora, de les seves raons per a l’esperança... Sovint escribia de nit, esgotada pel pes del treball del dia i, en aquest sentit, s’assembla a molts dels blocaires d’aquí i d’arreu. Us deixo amb una cita del seu diari: “Al tornar a casa, envoltada per la tebiesa de la nit, vaig trobar de sobte, de manera fugissera, una certesa que, en aquest moment precís en que tinc la ploma a la mà, s’ha tornat a esvair per complet: algun dia seré escriptora. Les llargues nits que passi escribint seran les nits més belles. Aleshores tot brollarà de mí: es vessarà de mí, en un fluxe ininterromput i sense fí, tot el que avui estic reunint en mí.” (26 maig 1942) Publicat per eloi a 3:28 p. m. 6 comentaris: Piratas del Caribe: Starwarització o estandarització? L'altre dia vaig anar a veure la segona entrega de "Piratas del Caribe", una segona part obligada pel rendiment econòmic de la primera part que ja té la tercera entrega enllestida. Tot plegat segueix els mateixos passos que la saga de "Star Wars" d'una manera tan fidel que fa pensar si, ja des del principi, es buscaba el mateix efecte. Unes quantes analogies: 1_ Han Solo està encarnat en el paper de Johny Depp. Tots dos són pirates, al marge de la llei. 2_ La nau de "El halcón milenario" queda encarnat en "La Perla negra". Dues naus veloces i pirates. 3_ La princesa Leia queda encarnada per Keira Nightley, les dues formen part de la noblesa. 4_ El bon Luck Skywalker queda encarnat per Orlando Bloom, dos nois que salven als seus pares. 5_ El kraken del desert de "El retorn del Jedi" ara ha tornat al seu medi marí. 6_ Els dos pirates graciosos són la imatge dels robots R2D2 i C3PO. És a dir, el gordo y el flaco... Tot plegat ens porta a sospitar que "Piratas del Caribe" no és més que una gran operació del mercat de l'espectacle que no aporta cap novetat. És un film eclèctic que repeteix la fusió d'històries i estereotips de sempre. "Piratas del Caribe" és, en el fons, un altre homenatge a George Lucas. Per altra banda, també és cert que els gèneres no s'esgoten, que sempre cal una nova re-lectura perquè, tota gran obra d'art, sempre fa referència a la tradició. El que preocupa és la manca de creativitat per obrir nous gèneres com ho han fet pel·lícules com "Matrix". Publicat per eloi a 10:37 a. m. 1 comentari: On està la Conferència Episcopal? Ahir, 6/09/2006, el Sr. Xavier Pomés, ex-conseller de Sanitat i d’Interior de la Generalitat, va publicar a La Vanguardia un article punyent amb el títol “On està la Conferència Episcopal?”. L’escrit és el lament d’una frustració eclesial. Davant el drama de les pasteres que arriben a Canàries, on està la jerarquia eclesial?, on està Càritas Diocesana?, anant més enllà: on estan els cristians de casa nostra davant les necessitats del món?. A voltes em pregunto si no som els nous fariseus que lapiden la voluntat d’un Déu que és amor mentre es discuteixen esterilitats com la sacralització de la unitat d’Espanya o es cau en un embolic caritatiu-burocràtic. Com ja deia Nietzsche “Què és el que Crist nega? Tot allò que a hores d’ara duu el nom de cristià (...) Tota església és la pedra que es col·loca sobre el sepulcre d’un home-déu; tracta, per la força, impedir que ressusciti” (Citat per Camús a “L’Home revoltat”). Ara, que ni el marxisme ni la teologia de l’alliberament estan de moda, convé rescatar aquell article de’n Jon Sobrino en que parlava sobre la necessitat de recuperar aquella vella noció d’Església com a escola de misericòrdia. Cal recuperar aquella contesta enfadada del Crist: “Aneu a aprendre què vol dir allò de: El que jo vull és amor, i no sacrificis. No he vingut a cridar els justos, sinó els pecadors.” (Mt 9, 13). L’Església serà profètica o no serà perquè, com tantes altres vegades, quan Déu troba obstacles per dur endavant el seu projecte es busca algú altre. I amb tot això aquí estic jo, cristià d’anar a peu o no tant, preguntant-me si la crítica adreçada a la Conferència Episcopal no serà, en el fons, una crida estripada per a despertar-me a mi mateix. Publicat per eloi a 8:38 p. m. 2 comentaris: Esplai Al Vent: les piles de la memòria. Avui m'he trobat al Wilmer i al Leiber, dos infants de l'esplai de la Parròquia Mare de Déu de Bellvitge, al Caprabo. Quan ens hem vist ens hem saludat amb entusiasme mentre la gent feia indiferentment les seves compres. Hem estat parlant un moment de com ha anat l'estiu, de les vacances, de les notícies de la seva família d'Ecuador i, sobretot, de lo bé que s'ho han passat al Casal-Menjador i als campaments del Juliol. Una altra vegada se'm confirma que no hi ha res millor que tenir un bon passat, carregat d'aventures, de cançons, d'amistats... aquest passat és el que fa que el primer que em preguntin és quan començarà l'esplai. Gràcies Pare perquè l'alegria d'aquests infants emigrants omple de sentit allò de "estigueu sempre a punt per donar raons de la vostra esperança" (1 Pe 3, 15) i que no es pot trobar en els grans volums de la Summa Teològica de St. Tomàs. Com ja deia l'Alioxa, protagonista d'Els germans Karamàzov, de Dostoievsky... “... mentre veig les vostres cares, les vostres carones, estimats nens. Potser no comprendreu el que us diré, perquè no sempre em sé expressar clarament, però us enrecordareu i després, quan sereu grans, ho comprendreu i veureu que tinc raó. Sapigueu que no hi ha res de més noble, de més fort, de més sa i de més útil, a la vida que un bon record, sobretot si ve de la primera edat, sobretot de la casa pairal. Us parlen molt de la vostra educació; ara bé, un record sant, conservat des de la infància, és potser la millor educació. Si fèssim provisió de records sants per tota la vida, seriem definitivament salvats. I fins si no guardem dins l’anima més que un bon record, aquest únic record ens pot servir un dia per salvar-nos.” (pag 827) Publicat per eloi a 10:24 p. m. Cap comentari: Fonaments per a un Temple Virtual? ...de què va això? "Fonaments per a un Temple Virtual" és el títol d'un seminari que en Manolo Hernández i jo dirigirem el Centre d'Estudis de Cristianisme i Justícia durant el trimestre de tardor. El Quico Riera em demana a veure si puc aclarir una mica de què va aquest seminari - reconec que la informació que apareix a www.fespinal.com és molt tècnica - i això és el que em proposo amb aquesta nota. Anant al grà : El tema del curs és crear pensament sobre el fet virtual (mòbils, blocs, internet, comunitats vistuals, iconografia...) i la seva incidència en la vida cristiana, així de senzill. Com que, humilment, en Manolo i jo no som especialistes "oficials" en informàtica ni sociologia, el seminari tindrà un caire de "workshop" (taller) i no tant de xerrades magistrals. Al nostre seminari volem treballar en equip, fer una recerca compartida amb informàtics, sociòlegs i gent que es dediqui a proposar l'evangeli al jovent. Per més informació podeu anar a la web de Cristianisme i Justícia (la teniu al meus links) o escriure'ns un mail. Les dates previstes del seminari són els dilluns 16 i 30 d'Octubre; 6 i 20 de Novembre; 4 i 18 de Desembre. De 19:30 a 21:30h. Al Centre d'Estudis Cristianisme i Justícia (c/Roger de Llúria 13, Tel: 93 317 23 38). Com que creiem en la nostra tasca hem restringit la matrícula (de cara a fer un bon equip de treball), el que significa que qui es vulgui inscriure cal contacti mab nosaltres prèviament. Som així de "xulos". pd: ei!, què dónen crèdits de lliure elecció!, No us ho perdeu! Publicat per eloi a 7:36 p. m. Cap comentari: Cantar la vida, descalça't que trepitges terra sagrat, l'amor tot ho pot, sense pretensió propagandística, sense voler "edificar moralment" a ningú, sense participar de cap suggestió col·lectiva o institucional, presentant una part de la meva vida, amb el dret de reservar-me el que cregui convenient, sense ser el show de truman, amb humilitat, sense beligerància però amb ardor, deixant en l'anonimat als qui més estimo i vull protegir, volent ser un lloc de relació i trobada... aquí em tens Publicat per eloi a 6:24 p. m. 2 comentaris: Un fricandó de justícia educat en el lleure Us pr... Realitat augmentada, amistat actual o el Temple Vi... Ruskin, l’aurèola de l’obra d’art i la dura tasca ... Un “paraigües” pels infants de Bellvitge. M’acabe... Etty Hillesum, patrona dels blocaires, pregueu per... Piratas del Caribe: Starwarització o estandaritzac... On està la Conferència Episcopal? Ahir, 6/09/2006... Esplai Al Vent: les piles de la memòria. Avui m'h... Fonaments per a un Temple Virtual? ...de què va ai... Cantar la vida, descalça't que trepitges terra sag...


La proposta musical de l’Street Jazz Costa Brava a Palafrugell porta fins a 5 concerts gratuïts i a El cap de setmana del 7 al 8 de setembre tindrà lloc a Palafrugell, una nova edició de l’Street Jazz Costa Brava. D’aquesta manera, l’Àrea de Cultura de l’Ajuntament ha programat concerts oberts al públic i gratuïts de l’escena catalana amb pinzellades internacionals als espais de la plaça de Can Mario i a la plaça Nova. La veu de Sophie Grant, dissabte 7 de setembre a les 8 del vespre i, Tonia & The Secret Investiment Feat. Lessus, diumenge 8 de setembre a les 12 del migdia, faran bategar la Plaça Nova a ritme del millor jazz, en el que suposarà el segon cap de setmana de l’Street Festival. Aquesta proposta suposa un preàmbul d’un dels festivals de jazz de més solera del país, el que té lloc a Palafrugell ininterrompudament des de fa 25 anys. Després de l’Street Jazz Costa Brava, serà el torn dels locals de restauració amb tapes, sopars i copes amenitzats amb actuacions musicals dins l’Off Festival. Aquest tindrà lloc els caps de setmana entre el 14 de setembre i el 5 d’octubre. Tancarà aquesta etapa de concerts de jazz, el 25è Festival de Jazz Costa Brava, que celebrarà aquest aniversari especial del 10 al 13 d’octubre. #festivals #cultura #musica #Palafrugell


Contacta amb Boldú - Boldú Pla i Associats, S.L. Troba'ns a Barcelona i A Boldú Plà som assessors i consultors 9 a 14 i 15 a 18:30 hores / comunicacio@boldupla.com 934 877 143 936 502 635 Nom i cognoms * Què és vostè? * AutònomEmpresaParticular Telèfon de contacte* Email * Observacions Com ens ha conegut? (opcional) Internet Xarxes Socials Recomanació Altres Serveis en els què vostè està interessat Serveis Assessoria (Comptables, Fiscals, Mercantils, Laborals,...) Serveis Immobiliaris (Administració i gestió dels béns immobles, Compravenda d'immobles, Lloguer de pisos, locals i pàrquings,...) Serveis Jurídics (Dret Hereditari, Dret Administratiu, Dret Urbanístic, Dret Immobiliari i de la construcció, Dret penal i públic). A Boldú Plà podem gestionar la teva propietat immobiliària. Servei qualificat i professionals col·legiats t’ajudaran en l’optimització dels teus actius immobiliaris.


Melania Trump: "Em crec el meu marit, les dones que l'acusen no tenen proves" Són les primeres declaracions de la dona del candidat republicà després dels escàndols sexuals i sexistes que han sortit a la llum els darrers dies EFE Washington 18/10/2016 12:57 651x366 El candidat republicà a la Casa Blanca, Donald Trump, amb la seva dona Melania. / MARK KAUZLARICH / REUTERS El candidat republicà a la Casa Blanca, Donald Trump, amb la seva dona Melania. / MARK KAUZLARICH / REUTERS En una llarga entrevista emesa aquesta matinada per la CNN, Melania Trump, esposa de Donald Trump, ha assegurat que les dones que els darrers dies han acusat el seu marit de tocar-les i besar-les a la força menteixen. "Em crec el meu marit", ha dit Trump. "Han comprovat el passat d'aquestes persones? No tenen proves". Melania Trump on the women accusing Donald Trump of assault: "They don't have any facts" https://t.co/05vzqpvqVJ https://t.co/v6DopONr0V — CNN (@CNN) 18 d’octubre de 2016 Sobre el vídeo del 2005, publicat fa una setmana, on el magnat novaiorquès deia que "si ets una estrella, [les dones] et deixen fer el que vulguis", Melania Trump ha comentat que creu que el llenguatge emprat era "inadequat" i que així l'hi havia fet saber al seu marit, però que de totes maneres Trump va ser "incitat" a fer aquests comentaris lascius. "Com es pot veure a la cinta, les càmeres no eren davant seu, va ser només un micròfon, i em demano si sabien que el micro era obert", ha dit. L'aspirant a primera dama també ha criticat durament els mitjans. "No m'esperava que fossin tan deshonestos i dolents", ha dit.


Carles Lledó torna a guanyar el concurs del cartell de les Festes de Sueca | RiberaBaixa.info Carles Lledó torna a guanyar el concurs del cartell de les Festes de Sueca “Carcasa”, este és el lema del cartell guanyador que es convertirà en la imatge oficial dels festejos de Sueca, un disseny digital protagonitzat per un skyline amb alguns dels edificis més emblemàtics de la ciutat, els arrossars inundats d’aigua i els focs artificials, com a element simbòlic de la festa. Lledó, qui és un fidel participant de la convocatòria, ha estat, en repetides ocasions, guanyador i finalista d’este i altres concursos de cartells organitzats per l’Ajuntament de Sueca. El regidor de Festes, Pau Roselló, ha estat l’encarregat de comunicar la notícia d’immediat a l’afortunat en conéixer el resultat de la deliberació. Segons ha manifestat el jurat, la proposta de Lledó és encertada perquè aconsegueix transmetre el significat general de la festa dels suecans, amb l’arròs, símbol de la identitat col·lectiva del poble de Sueca i altres elements que no emmarquen la festa només en un o altre dels aspectes que la conformen, sinó en el seu conjunt. És, per tant, la composició, a més del seu acabat, el que ha decantat la balança cap a l’obra de Lledó. La deliberació, però, ha estat molt difícil entre el treball elegit i la proposta del muserenc Joan Girbes, amb el lema “Arròs”, que ha quedat finalista. El jurat que ha estat presidit pel regidor de Festes, Pau Roselló, l’ha conformat el regidor de Turisme, Xavier Masó; la regidora de l’oposició, Celia Beltrán; el director de l’Escola d’Art Escultor Beltrán, Manel Baixauli i Sales Antón, professional de la comunicació i el disseny gràfic. Descarrega des d’ací el programa de festes Publicació següentAlmussafes posa fi a les seues festes amb el seu multitudinari Homenatge a la Paella Publicació anteriorMassiu sopar solidari contra la malaltia del càncer en les festes d’Almussafes


Gegants i Pollets compartint moments! – Escola Bertran Gegants i Pollets compartint moments! Publicada el 15 de febrer de 2019 15 de febrer de 2019 per Genís García Ahir, els gegants de la Llar d’infants L’Esclop van venir a la nostra escola a compartir moments de joc amb els nostres pollets de P3 a l’hora d’esbarjo. Fins i tot els més grans s’hi van afegir!! Va ser una experiència molt gratificant tant pels pollets com pels gegants !!! I és que a la nostra escola emfatitzem molt en la importància de les relacions. Així doncs, vam crear les condicions i el temps necessàries per generar aquestes relacions entre infants amb adults, infants amb adolescents, infants entre iguals... Compartir, cooperar, establir noves relacions, ... un tresor real a les nostres aules!!


Burjassot commemora el Dia Internacional de l’eliminació de la violència contra les dones amb diferents accions de conscienciació ciutadana – RiberaTV “Jo decidisc. Impulsa el canvi. Educació contra la violència de gènere”. Aquest és el missatge que des de l’Ajuntament de Burjassot, a través de la Regidoria d’Igualtat i Feminisme, dirigida pel propi Alcalde de la localitat, Rafa García, es transmetrà al llarg de tot el mes de novembre en el municipi per a commemorar el Dia Internacional de l’eliminació de la violència contra les dones. La primera de les activitats programades, coordinades des de Espai Dóna, tindrà lloc el dimecres 24 de novembre a les 19.00 hores a la Casa de Cultura. Es tracta del taller gratuït “Amor romàntic i violència de gènere”. Per a participar en aquest, és necessari realitzar la inscripció telefonant al 96 390 67 18 o bé enviar un correu electrònic a accionsocial@burjassot.es. El dijous 25 de novembre, Dia Internacional de l’eliminació de la violència contra les dones, la cita serà a les 12.00 hores en la Plaça de l’Ajuntament de Burjassot on es durà a terme la lectura del manifest reivindicatiu d’enguany. Després d’aquesta primera acció del dia, i ja per vesprada, marxarà amb autobús a la manifestació convocada a València contra la violència de gènere. Per a poder desplaçar-se a València en els autobusos que disposa el Consistori, és necessari també enviar un mail a accionsocial@burjassot.es o ben telefonar al 96 390 67 18. Un dia més tard, el divendres 26 de novembre a les 18.00 hores també en la Plaça de l’Ajuntament i pensada per a tots els públics, tindrà lloc la representació de l’espectacle “Mulïer”, de la companyia Maduixa Teatre. Es tracta d’un espectacle de dansa sobre xanques interpretat per cinc ballarines en el qual s’investiguen els límits físics amb la dansa i l’equilibri, el moviment i la poesia o la força i les emocions. Aquest espectacle és un homenatge a totes les dones que durant segles i segles d’opressió han lluitat i continuen lluitant per a mantindre viu la seua jo salvatge, i que reclamen el seu dret de ballar i córrer lliurement per la nostra societat. Per a finalitzar la setmana, i després de l’aturada del passat any per la Covid-19, els carrers de Burjassot tornaran a omplir-se de veïns i de veïnes disposades a cridar un NO rotund contra la violència de gènere el diumenge 28 de novembre a partir de les 11.00 hores en la XI Volta a Peu contra la Violència de Gènere del municipi Burjassot commemora el Dia Internacional de l’eliminació de la violència contra les dones amb diferents accions de conscienciació ciutadana added by Grup Televisió on 23 novembre, 2021


El Girona atura la ratxa del Cadí La Seu - Regió7 Imatge del duel Cadí-Spar a la final de la Lliga Catalana | ARXIU/OSCAR BAYONA El duel català de la Lliga Endesa femenina va demostrar ahir que el Cadí La Seu està preparat per lluitar amb qualsevol rival, però la seva imbatibilitat va quedar truncada pel Spar Girona, que es va prendre així la revenja de la final de la Lliga Catalana disputada fa un mes i mig a Manresa. El primer parcial va ser clarament favorable a les de Bernat Canut, que van sortir com un tro i van doblar el seu rival (24-12). Però el Girona va fer un parcial de 10-24 i es va arribar a la mitja part amb 34-36. Les espases estaven en alt. El Cadí exhibia el seu potencial i jugava amb una gran intensitat. No en va, havien guanyat les cinc primeres jornades disputades. En el tercer quart, les locals van tornar a guanyar el parcial (15-10) i es va entrar en el darrer i decisiu quart amb 49-46. L’energia del Cadí, però, es va acabar en els últims deu minuts, ja que només va anotar sis punts enfront dels 19 de les seves rivals, comandades per una magnífica Laia Palau en el moment decisiu. Malgrat la derrota, el Cadí va plantar cara a un equip poderós.


HISTÒRIA. RECURSOS PER A L'INSTITUT: EDUCACIÓ PER A LA CIUTADANIA Una historia emocionante e inolvidable sobre chicos de barrio que luchan por salir adelante. La violencia entre bandas llegará demasiado lejos y tendrá consecuencias inesperadas. Unos adolescentes neoyorkinos se ven envueltos en una complicada aventura por la enemistad entre dos bandas. Tras una pelea, y sin ser culpables, Johnny y Ponyboy tienen que huir. Què hem de fer quan un company de classe ens vol pegar? Com podem defensar-nos dels violents? Hem de respondre a les amenaces, les provocacions i els insults? On s’acaba la broma i on comença l’abús? No sempre és fàcil resoldre un problema de bullying, perquè de vegades passem de ser víctimes a convertir-nos en agressors. I aquesta no és la solució. Una jove maltactada lluita per salvar la seua vida. Quan va acceptar eixir amb aquell xicot, Marta no sabia que posava un peu en l’infern, i que d’ara endavant seria tan dolorós penetrar-hi com tractar d’escapar-ne. Aquesta novel·la de Pasqual Alapont, escrita a la manera d’un thriller, amb psicòpata inclòs, posa els cabells de punta. És la història de Marta, una jove que es va enamorar de la persona equivocada; però també és la història d’una amistat a prova de bombes que captiva per la seua tendresa. El llibre es completa amb La màscara de l’amor, un text en què el psicòleg i criminalista Vicente Garrido analitza els comportaments de risc que qualsevol jove hauria de tenir en compte per evitar caure en l’infern del maltractament físic o psicològic. Un llibre molt útil que conjumina una novel·la emocionant plena de suspens i un pràctic llibre d’autoajuda. Creus que ho saps tot sobre les drogues? Fes aquest test i posa a prova els teus coneixements! Quant de temps de vida et lleva el tabac? Per què hi ha gent que fuma cigarrets o que pren drogues? Quins són els riscos que té per a la salut beure alcohol? Podem considerar el cafè o les coles com a drogues? És segur el cànnabis? Fumar porros afecta la vida sexual? Què és l’speed? Com es pot saber si algú pren drogues? La informació és la millor arma per a prevenir la drogoaddicció. Amb aquest objectiu, els autors, creadors de la reeixida sèrie dels «maniàtics», han recollit les preguntes més freqüents que els han fet arribar milers d’internautes Penses que les xiques no han de prendre la iniciativa en qüestions amoroses i sexuals? Li has dit a cap xic maricó per fer coses suposadament “de dones”?, o homenot a una xica per fer-ne d’homes? Creus que l’homosexualitat és una malaltia? Et preocupa la grandària del penis? Quan una xica diu no, vol dir que s’ha d’insistir? Si has contestat afirmativament alguna de les preguntes, potser et convindria revisar la idea que tens –i que t’han transmés– de la sexualitat. Però si ets dels que pensen que el sexe és un fet natural, saludable i plaent, i que mai s’acaba d’aprendre, aquest és també el teu llibre. Perquè pensar i parlar sobre la sexualitat, la comunicació i el plaer que reporta, et farà gaudir-ne molt més. Estima com vullgues! Ximo Cádiz, ed. Bullent CAMPS DE MADUIXES. Quan neix el dia, en un hospital, la Luci està en coma a causa de lèxtasi, la droga de disseny més de moda. Els seus amics reflexionen sobre el que va passar el dia anterior. En poques hores saccelera tot, i tothom qui coneix la Luci lluita per ella, però també per alguna cosa més. parc d'Educació Viària Alzira Publicat per Esther a 17:54