text: Què és Metalib? És el portal d'accés als recursos electrònics a què està subscrita l'UJI i altres recursos de lliure accés seleccionats per la Biblioteca: bases de dades, revistes electròniques i llibres electrònics (amb accés al text complet si hi ha subscripció), pàgines web i catàlegs de biblioteques. Què hi podeu trobar? - Informació sobre un tema buscant en diferents recursos electrònics simultàniament. Com? Cerca ràpida i Metacerca - Els recursos electrònics a què està subscrita la Universitat i altres recursos de lliure accés seleccionats per la Biblioteca. Com? Buscar recurs-e - El text complet de les revistes electròniques a què està subscrita la Universitat i altres revistes de lliure accés seleccionades per la Biblioteca. Com? Buscar revista-e - Un espai personalitzat on seleccionar els recursos favorits, memoritzar cerques, crear i modificar alertes... Com? El meu portal Com accedir-hi? Qui hi pot accedir? - Com a usuari de la Universitat Jaume I, amb nom d'usuari i contrasenya, per a accedir a tots els recursos electrònics. - Com a convidat, per a accedir als recursos electrònics gratuïts. Més informació? Data de modificació: 23/04/2008 11:48


source: fineweb

text: The Weakest Link va ser un concurs de televisió produït per la BBC que es va emetre a la Gran Bretanya des de l’any 2000 al 2012. Va assolir molt d’èxit i la prova és que va ser exportat a una cinquantena de països. De fet és la segona franquícia televisiva més internacional, només per darrera de Who wants to be a millionaire? o Qui vol ser milionari?. En alguns casos va haver-hi lleugeres adaptacions del format segons el país però tots conservant la mateixa mecànica. A cada ronda els participants havien de respondre correctament el major nombre de preguntes possibles dins del temps límit per aconseguir l’objectiu de reunir una quantitat de diners establerta. Al final de cada ronda era eliminat un concursant per votació dels altres quan al seu criteri hagi estat el pitjor i de més baix rendiment en contestar les preguntes sense importar que no ho hagi estat estadísticament. A Espanya es va emetre durant dues temporades amb el nom d’El rival més dèbil. La situació en que es troba el procés de transició nacional i la consulta del 9 de novembre sembla immers dins d’aquest joc. Un dels participants, el govern català, ha estat nominat, tot i que ha fet el que li tocava: convocar la consulta i posar en marxa tota la maquinària per a la seva celebració. Ha estat respectant la legalitat i en els terminis que li demanava la societat catalana, un altre dels participants que podríem identificar amb la mobilització que capitalitzen l’ANC i Òmnium Cultural. Fins i tot podríem dir que ho va executar amb bona nota per la determinació del President Artur Mas. Malgrat això, un altre dels concursants, el govern espanyol, ha decidit nominar-lo amb la suspensió dictada pel Tribunal Constitucional. Tot i els crits de “President, ni un pas enrere” que se sentien dimarts passat a totes les places dels ajuntaments de Catalunya, la situació real és que l’engranatge necessari de la consulta no està avançant i en pocs dies serà impossible celebrar-la amb les garanties que es mereix. L’amenaça de judicis als funcionaris ha tingut efecte. Encara més, tornen a atacar castigant el finançament d’inversions públiques a Catalunya amb uns nous pressupostos de l’Estat discriminatoris que no respecten ni l’estatut. No pas s’han atrevit a fer front als milers de catalans que novament es van manifestar massivament. Per al govern de Madrid això hauria de significar el primer acte de desobediència civil d’aquest procés però no són capaços ni de plantejar-se atacar la voluntat dels catalans de decidir el seu futur. En altres casos també veiem moviments dels que no volen perdre la partida, com a nivell del Penedès tenim a Gelida. El 2010 l’Ajuntament governat pel PSC no va cedir cap local per celebrar la consulta popular per la independència, fins i tot abans de les eleccions europees va retirar estelades dels carrers, i ara pràcticament tot el ple municipal va votar a favor del suport de l’Ajuntament de Gelida a la consulta. Ningú vol ser el rival més feble.


text: Safo de Lesbos Safo, en llatí Sappho (Mitilene a l'illa de Lesbos; o bé Eresos; (a l'actual Grècia), ca. 650 aC - 580 aC), escrit Σαπφώ en grec àtic i Ψάπφω en l'eòlic (el dialecte del grec que usa en els seus escrits) va ser una poetessa grega. Residí quasi sempre a l'illa de Lesbos llevat d'un temps d'exili a Sicília per a escapar d'un perill desconegut (vers 604 aC), d'on tornà el 581 aC. Formà un grup de dones dedicades al culte a Afrodita en el qual es conreava la poesia i la música. Morí ja en edat avançada. Només se'n conserva una oda completa i fragments d'altres obres. D'un estil senzill i clar, descriu una passió amorosa física i intimista adreçada a les dones del seu grup o als déus, en particular a Afrodita. Presentà el desig com una potència irracional poderosa i exposà les oscil·lacions de l'ànim i la supremacia de la bellesa i el sentiment. Família[modifica | modifica el codi] El nom del pare és esmentat de maneres diferents segons els autors, sent el més probable Escamandrònim, que va morir quan ella tenia sis anys; la seva mare es deia Cleis; el seu marit fou Cercoles o Cerciles i tenia tres germans, Carax, Làric i Eurigi. Obra[modifica | modifica el codi] No existeixen gaires dades biogràfiques sobre ella, i només es coneixen alguns poemes i fragments extrets de citacions tardanes (tradició indirecta) i de papirs. De fet, pràcticament tot el que sabem de la seva vida ho deduïm dels seus poemes. El contingut amorós dels seus poemes va propiciar tota classe d'enraonies i rumors sobre la seva vida. Els seus poemes es recitaven i coneixien a l'Atenes del segle V aC. Més tard, a Roma, els poetes llatins lloen els seus poemes. Allà hi havia busts de la poetessa (cf. el discurs de Ciceró contra Verres, acusat de robar un bust de Safo). Ha estat probablement la poetessa més traduïda i més imitada de l'antiguitat clàssica. Safo i el seu compatriota Alceu són considerats els poetes més excel·lents de la poesia lírica grega arcaica, de la qual Terpandre i Arió són precedents. Són, a més, els únics representants d'una producció literària lèsbica. De la seva obra, que pel que sembla constava de nou llibres d'extensió variada, s'han conservat també exemples de lírica popular en alguns epitalamis, cants nupcials -adaptacions de cançons populars pròpies dels amics del nuvi i de la núvia que s'improvisava en els casaments. Aquestes cançons es diferenciaven de la resta dels seus poemes, més intimistes i cultes, per als quals va crear un ritme propi i una mètrica nova, que va passar a denominar-se l'estrofa sàfica. Safo parla en els seus poemes de la passió amorosa que s'apodera del ser humà i que es manifesta en diverses formes, com la gelosia, el desig o una intangible nostàlgia. Exemple d'això es troba en l'Himne en honor a Afrodita l'únic poema que ens ha arribat complet de tota la seva obra. Podria considerar-se com una oració, una súplica dirigida a la deessa de l'amor per aconseguir la seva ajuda i aconseguir així l'amor de la seva enamorada. Sembla que no és la primera vegada que Safo invocava a la deessa per a això mateix, en el poema Afrodita parla directament a Safo i li pregunta pels motius pels quals la flama de nou. La descripció de la deessa baixant del cel al seu carro envoltada d'alegres pardals, somrient respon a una de les imatges més evocadores de la deessa. La seva poesia va servir de font d'inspiració a poetes, com els llatins Catul i Horaci. A partir de l'època alexandrina es va intentar conservar la seva obra i descobrir noves parts. El 2004 van ser trobats nous fragments de Safo,[1] que amplien i en milloren substancialment un dels que ja s'existien d'ella. En aquest nou fragment ampliat, Safo es lamenta del pas del temps i plasma de forma magistral els efectes de la vellesa al seu cos i caràcter utilitzant el mite de Tito, l'enamorat d'Eos, l'Aurora, la deessa de dits rosats, qui va demanar als déus que convertissin a Titó en immortal, però oblidant demanar per a ell l'eterna joventut. Com a conseqüència d'això, Titó és l'etern vell, no es mor mai, però sempre es va fent més vell. Es tracta d'un símil amb el que Safo s'identifica, ja que en la seva qualitat d'educadora es veu com a Titó davant les seves alumnes sempre de la mateixa edat, sempre immortals d'alguna forma. Els seus poemes més coneguts són gairebé tots els que ens han arribat lamentablement de forma fragmentària per via indirecta, és a dir, gràcies al testimoni d'altres autors que ho esmenten. Un d'entre ells és aquell en el que descriu el que podrien considerar-se "símptomes de la malaltia de l'enamorament", aplicable a tot enamorat, del que es compta amb una destacable versió del poeta llatí Gai Valeri Catul, i el fragment en el qual diu que no hi ha al món res més meravellós que l'ésser a qui un estima. Safo ha adquirit el nom de “la desena musa” dins del món de la poesia. De la seva producció literària són pocs els fragments que han pogut perviure; entre ells, l'“Himne en honor a Afrodita”. El 2014 es van trobar dos nous poemes de l'autora.[2] Referències[modifica | modifica el codi] - García Gual, Carlos. «El último poema de Safo». Letras Libres, núm.: 58, 2006, pàg. 43-45. ISSN: 1578-4312. - COMAS, Eva, ''La desena musa sona de nou'', Nuvol, (en línia) 30/1/2014 http://www.nuvol.com/opinio/la-desena-musa-sona-de-nou/ Enllaços externs[modifica | modifica el codi] |A Safo de Lesboshi ha contingut multimèdia relatiu a:| - Safo a Pandora, el portal de la dona a l'antiguitat (català) - Safo, a Lletra de dona (català) - Safo, a ElPoderDeLaPalabra (castellà) - Sappho and the world of lesbian poetry (anglès)


text: Cercador Menú Oferta formativa d'EMFO per al 2013 29/11/2012 EMFO prepara dos nous blocs de formació per al 2013; un adreçat a emprenedors que volen crear una empresa i un altre a persones en situació d’atur. Formació per a emprenedors La primera formació s’emmarca dins del projecte Aprendre, Emprendre i Créixer i aquest és el segon any consecutiu que EMFO l’organitza i lidera, juntament amb les poblacions de Sabadell, Terrassa, Granollers i Barberà. Es tracta d’un projecte que té l’objectiu de donar formació als emprenedors. Cada municipi oferirà tallers sobre un àmbit concret de la creació d’una empresa i, en conjunt, són una oferta que completa un itinerari perfecte per a qualsevol persona que es plantegi obrir un negoci. En el cas concret de Mollet, l’oferta formativa girarà entorn al màrqueting, la comunicació, l’estratègia empresarial i s’oferiran sessions de coaching als emprenedors que hi participin. Es pretén que la formació s’iniciï al mes de gener i en breu s’anunciarà tota la llista de cursos que oferiran els cinc municipis. De moment, les persones interessades ja es poden posar en contacte amb EMFO (firstname.lastname@example.org). Formació per a persones a l’atur Per altra banda, hi ha la Formació Ocupacional, adreçada a persones en situació d’atur per tal de millorar la seva qualificació professional i poder accedir a un lloc de treball. EMFO ja ha posat a disposició dels ciutadans la llista provisional dels cursos que oferirà l’entitat per a aquest curs 2012-2013 (http://www.emfo.com/format/formacio-atur). Els usuaris compten amb 15 cursos de diferents temàtiques com per exemple comerç, forestal, magatzem i sociosanitari. A través del web les persones interessades ja poden realitzar la preinscripció al cursos. Quan es conegui l’oferta definitiva s’informarà a tots els ciutadans i ciutadanes que han fet la sol•licitud per a cursar la Formació Ocupacional amb EMFO.


text: Avui mateix, i a través d'un missatge a Twitter i a Facebook, Matchbox Twenty ha anunciat que el nou, i esperat, disc veurà la llum el dia 4 de setembre de 2012. El treball, com ja havien deixat entreveure durant els últims dies, es dirà North. De fet, tant el lloc web de la banda com totes les pàgines que tenen a les xarxes socials estan engalanades amb el títol de l'àlbum. A finals de l'any passat el grup va confirmar que ja estaven tancats a l'estudi preparant nou material i unes setmanes enrere van anunciar que el procés de gravació havia acabat. Aquest North serà publicat pràcticament 10 anys després del llançament de l'últim treball d'estudi de la banda, More Than You Think You Are, si no comptem, això sí, amb el grans èxits Exile on Mainstream, del 2007. Després d'haver d'haver provat sort en projectes paral·lels i en solitari, amb Rob Thomas com a clar guanyador en aquest apartat si mirem les vendes, tots els components van tornar amb ganes de fer renéixer una de les bandes més emblemàtiques del rock alternatiu i el post-grunge dels 90. Per començar a degustar la nova música no farà falta esperar fins al mes de setembre, ja que la banda ha anunciat que el primer senzill, que portarà per nom She's So Mean, estarà disponible en les properes setmanes. De moment, no es coneixen més detalls d'aquest nou disc, però a mesura que es vagin donant a conèixer els anirem explicant.


text: L’autoestima, és a dir el concepte i la valoració que cadescú té d’ell mateix, es forma ja des de la primera infància i es va desenvolupant al llarg de tota la vida. Per això, és important fonamentar una bona autoestima en els nens i en les nenes. Això els ajudarà a moure’s amb seguretat en els diferents reptes que els plantegi la vida. Són quatre les àrees més importants que influeixen en l’autoestima: l’àrea social (sentir-se satisfet amb les nostres relacions socials), en l’àrea escolar (valoració d’un mateix davant el rendiment escolar com a estudiant), en l’àrea familiar (implica la valoració d’un mateix dins la família) i la imatge corporal (combinació de l’aspecte i les capacitats físiques com el desenvolupament físic, l’estatura, etc.). Entre altres característiques, els nens amb una bona autoestima es perceben importants i competents, actuen amb seguretat, són flexibles, tenen una actitud de valoració envers els altres i els accepten tal com són, són autònoms en les seves decisions, tenen iniciativa en el contacte social, tenen una actitud empàtica, són optimistes en relació a les seves possibilitats, s’esforçen, són constants amb els seus objectius, perceben l’èxit com a resultat del seus esforços i habilitats, no com un “cop de sort” i generalment, quan s’equivoquen són capaços de reconèixer-ho. Com podem fomentar una bona autoestima des de casa? Com a pares, podeu ajudar als vostres fills a què desenvolupin una bona autoestima. Alguns dels consells bàsics són els següents: - Doneu als nens petites responsabilitats adaptant-les a la seva edat (parar la taula, anar a comprar el pa...) que sapigueu que podran portar a terme, això fomentarà el sentiment d’autoeficàcia i fomentareu l’autonomia i el sentiment de responsabilitat. - Reforçeu al vostre fill sempre que s’ho mereixi. Reconeixent les fortaleses dels nens, fent-los saber allò que fan bé. Demostrant afecte i acceptació. A vegades, quan es fan les coses bé es dóna per suposat que s’havien de fer d’aquella manera i no s’hi para prou atenció, la qual cosa és un error ja que és en aquests moments quan hem de fer saber als nens que estem contents amb el que han fet. - Posant límits realistes i fomentant la responsabilitat, ajudareu al nen a tenir més seguretat i a ser més autònom. - Animeu i ajudeu als nens a posar-se objectius i establiu una relació de confiança amb ells. - Impliqueu als nens, en la mesura que es pugui, en decisions familiars (què fem avui?, anem al parc o al cinema?), amb això fomentareu que se sentin importants i implicats en les decisions familiars.


text: Utilitzem cookies per poder estudiar i millorar l'experiència d'usuari dels visitants de la web. Si continues navegant pel web entendrem que acceptes la nostra política de cookies. THE GERSHWINS' ® PORGY AND BESS ® by George Gershwin, DuBose and Dorothy Heyward and Ira Gershwin Porgy & Bess ens situa en els barris marginals de Charlestown (Carolina del Sud), on les notes de jazz i de blues posen veu a les ànimes dels protagonistes. El genial George Gershwin, autor també de Rhapsody in blue i Un americà a París, ens mostra una realitat amagada de la societat nord-americana, on la pobresa i la manca d’escrúpols empenyen els protagonistes cap a la seva destrucció. D’entre tots ells, però, destaca Porgy, l’únic personatge que lluita veritablement pel que estima. Ell farà tot el possible per ajudar la Bess a redimir-se i a allunyar-se de les males companyies. La música en aquesta òpera és la banda sonora dels barris afroamericans, dels sentiments de marginalitat i de les segones oportunitats. Les notes de jazz, gospel i blues ens endinsen en les ànimes dels personatges per mostrar-nos la desesperació, la ràbia i, també, l’amor. L’ària Summertime, que ha estat versionada per grans artistes com Ella Fitzgerald i Louis Armstrong, n’és un clar exemple. Al juliol arriba al Liceu la producció de la Cape Town Opera Company “que ha generat onades d’admiració”, en la seva primera gira pel Regne Unit (Financial Times). És la segona òpera més representada als Estats Units en la seva història. Òpera en 3 actes. Llibret d’Ira Gershwin i DuBose Heyward basat en la novel·la i l’obra de teatre Porgy de DuBose i Dorothy Heyward. Música de George Gershwin. Estrenada el 30 de setembre de 1935 al Colonial Theatre de Boston. Estrenada a Espanya, al Gran Teatre del Liceu, el 3 de febrer de 1955. Darrera representació al Liceu el 4 de juliol de 1982. Amb la col·laboració de:


text: Situat en el cor de Patong, The Viridian Resort és un lloc ideal des d'on descobrir Phuket. Situat només a 0.01 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Dive Supply, Boxa Tailandesa, Estadi de Boxa Bangla. Les instal.lacions i els serveis que proveeix The Viridian Resort asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha instal·lacions per a reunions i banquets , bar, restaurant, servei de bugaderia, conserge. L'hotel compta amb 78 precioses habitacions, i totes inclouen nevera, empolles d'aigua de cortesia, escriptori, assecador de cabell, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma. Piscina (infantil), piscina exterior, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, The Viridian Resort no troba competidors en cap categoria.


text: L'enginyer/a tècnic/a d'obres públiques és un professional amb un camp de treball ampli i divers en el marc de l'enginyeria civil i de l'obra pública. La seva activitat està orientada cap al projecte, l'execució i el control de la construcció de l'obra civil; per tant, és freqüent trobar-lo tant a l'empresa constructora com a la consultora. Les tasques de seguiment, manteniment i conservació de l'obra ja realitzada també formen part de l'actuació d'aquest professional. Aquesta tasca sovint és duta a terme des de les administracions: central, autonòmica i local. L'enginyeria tècnica d'obres públiques, especialitat en transports i serveis urbans aprofundeix en les matèries de l'àmbit dels Transports i Serveis Urbans com ara el trànsit, l'urbanisme, el planejament urbanístic, els serveis urbans i les infraestuctures dels transports. Els estudis d'enginyeria tècnica d'obres públiques, especialitat en transports i serveis urbans es componen de tres cursos més un treball de fi de carrera. El primer curs comprèn assignatures bàsiques com ara matemàtiques, física i mecànica, dibuix i geometria, química i materials de construcció i geologia. Addicionalment, es comença amb els procediments de construcció per anar encarant la futura professió. Com en qualsevol enginyeria tècnica, el nivell d'exigència és elevat, encara que el limitat nombre de crèdits assignats a cada matèria implica un enfocament aplicat. El segon curs inclou assignatures bàsiques-tecnològiques i algunes tecnològiques. Les primeres serien les estructures, la geotècnia, la hidràulica, que mantenen un enfocament bàsic, almenys en bona part, deixant la vessant més tecnològica per matèries del tercer curs. En aquest segon curs també s'estudien mètodes numèrics, infraestructura del transport, topografia, enginyeria ambiental i altres assignatures més tecnològiques. El tercer i darrer curs es compon d'assignatures d'especialització: trànsit i transports urbans, explotació del transport, administració municipal i infraestructura del transport II. A més de les assignatures tecnològiques comunes anteriors cal cursar optatives, per exemple, logística, construcció i conservació de carreteres i projectes d'urbanisme. Durant els estudis és recomanable l'estudi d'idiomes i, en concret, de l'anglès, l'estudi d'eines informàtiques per a la representació (dibuix) i les pràctiques en empreses del sector. També es recomana sortir a l'estranger, cosa que es pot fer a través dels programes d'intercanvi que permeten la realització d'assignatures a universitats estrangeres, sempre que hi hagi acord previ. Els/les enginyers/es tècnics/ques d'obres públiques, especialitat en construccions civils, tenen competències en el projecte i la construcció d'obres d'enginyeria civil. Les competències professionals es deriven de la Llei 12/1986, d'1 d'abril, modificada per la Llei 44/1992, de 9 de desembre. Segons aquesta llei, els enginyers tècnics tenen plenitud de facultats i atribucions en l'exercici de la professió, dins l'àmbit de la respectiva especialitat tècnica, en aquest cas les construccions civils. A l'article segon d'aquesta llei s'inclouen les atribucions professionals, breument: la redacció i la firma de projectes de construcció, reforma, etc.; la direcció de les activitats que són objecte dels projectes anteriors; la realització de càlculs, peritacions, estudis, informes i d'altres tasques semblants; l'exercici de la docència segons les lleis que regulen l'ensenyament universitari i la direcció de tota classe d'indústries o explotacions. L'especialització en transports i serveis urbans implica que les atribucions es refereixen a la construcció, la conservació i l'explotació d'obres, instalacions i serveis urbans, així com els aforaments i l'ordenació del trànsit i la construcció, la conservació i la utilització de les vies de comunicació, ports i senyals marítims i el planejament, l'ordenació i l'explotació del transport. L'especialització no és determinant en la sortida professional. L'activitat dels enginyers tècnics d'obres públiques, especialitat en transports i serveis urbans està orientada cap al projecte, l'execució i el control de la construcció de l'obra civil. La redacció de projectes inclou la concepció de l'obra com a element únic, és a dir, que el projecte es realitza específicament per a una determinada obra. El projecte inclou tot tipus de càlculs segons necessitats. La transmissió de la concepció del projecte i l'execució de l'obra es realitza a través dels plànols. La realització dels plànols d'un projecte d'obra civil implica el coneixement de, per un costat, les tècniques de representació (geometria) i, per l'altre, les tècniques de dibuix. La valoració de l'obra dóna lloc al pressupost que implica un coneixement de les unitats d'obra, i la seva descomposició en subunitats, i els preus, en preus unitaris en què intervenen els preus unitaris de cada element, tals com materials i mà d'obra. El plec de condicions tècniques particulars és el document que especifica elements tècnics per al correcte desenvolupament de l'obra. Altres elements del projecte són estudis d'impacte ambiental i estudis de seguretat i salut. La direcció d'obra és la tasca que permet que un projecte en paper es converteixi en una obra civil. En aquesta tasca, l'enginyer tècnic representa a la propietat (normalment l'administració pública) i dirigeix el constructor de forma que el projecte es dugui a terme en les millors condicions tècniques i econòmiques. La construcció pròpiament dita de l'obra civil també pot estar dirigida per un enginyer tècnic d'obres públiques que executa l'obra descrita en el projecte sota la vigilància de la direcció d'obra. Les tasques de seguiment, manteniment i conservació de l'obra ja realitzada també formen part de l'actuació d'aquest professional. Els/les enginyers/es tècnics/ques d'obres públiques poden treballar a: - l'administració pública, - empreses constructores, - empreses de consultoria o enginyeria, - empreses de materials de construcció, - empreses d'elements prefabricats de construcció, - empreses de disseny industrial, - cooperatives de promoció i construcció d'habitatges, - empreses de transports i comunicacions, - empreses del sector elèctric, - entre d'altres. L'exercici professional pot ser per compte propi o per compte aliè. Tant des de l'administració pública (central, autonòmica i local) com des d'empreses privades, o exercint la professió per compte propi. Les perspectives de futur de l'enginyer tècnic d'obres públiques són bones, la qual cosa es demostra pel baix índex d'atur en aquesta professió. L'accés des dels ensenyaments professionals és possible encara que les probabilitats d'èxit són menors que en el cas d'accés des de batxillerat. Aquesta titulació és de primer cicle. Existeix la possibilitat de continuar amb el segon cicle de la titulació d'enginyeria de camins, canals i ports.


text: Per a dues persones: 2 alls porros mitjans 4 cebes de Figueres 1 cullerada d'oli de Beneixama Sal 2 gots d'aigua mineral PREPARACIÓ: Rentem els alls porros fins que no els quede gens de terra. Hem d'intentar aprofitar una mica de la part verda que tenen, que també és ben nutritiva. En estar nets, els tallem a rodanxes primes i els reservem. Posem la cullerada d'oli de Beneixama en una paella a foc lent i, en assolir una bona temperatura, hi aboquem els porros tallats. Mentrestant, pelem i piquem les cebes de figueres i les afegim a la paella. Quan tot s'haja enrossit i estiga quasi bo, hi afegim la sal. En una olla de pressió col·loquem la mescla de cebes i porros amb els dos gots d'aigua mineral. Tapem l'olla i encenem el foc. En assolir la pressió adient, abaixem el foc i continuem coent durant vint minuts. Passat aquest temps, apaguem el foc i, quan puga ser, obrim l'olla. Llavors, amb l'ajuda de la batedora, triturem la mescla i la servim en plats o tassons individuals. Si es vol afinar el resultat, podem passar la crema pel colador xinès. Jo no ho vaig fer, però.


text: Divendres, d'urgència vam celebrar un ple extraordinari a Sant Sadurní. Tant extraordinari que es va convocar dijous, tant bon punt el govern va decidir tirar-lo endavant informant a l'instant a l'oposició, que pel que veureu, no està en disposició d'agrair cap gest. El motiu era l'entrada en vigor de la llei orgànica d'estabilitat pressupostària per la qual els ingressos no previstos al pressupost hauran de disposar-se per reduir deute. Així, Sant Sadurní i altres municipis hem aprovat noves partides pressupostàries per poder utilitzar aquests ingressos extres per pagar factures, per augmentar les partides com l'aigua, llum, benzina... que s'estan anant pels núvols i per efectuar les inversions habituals que financem amb romanent (asfaltat carrers, inversió inicial viver d'empreses i altres necessitats). La qüestió no és el què sinó el com. El PP va iniciar el ple posant en dubte la legalitat del ple, ja que la documentació (com tantes altres vegades) no s'havia entregat fins el dia del ple. Davant aquest intent de retrassar el ple uns dies (si, si, la regidora que exigeix que els plens es facin un dia concret per poder assistir-hi, ara ens vol condicionar el plens d'urgència) i poder dissimular que el seu ajuntament reacciona ràpidament a la llei aprovada pel congrés contrària a l'autonomia municipal. El ple, va traslladar-se una hora més tard i acontentar així la regidora. Hora més tard però, CIU es sumava a votar contrariament a la ratificació del Ple demanant que es fes el dilluns i així poguessin assistir-hi tots els seus regidors. Avui dilluns la llei ja ha estat publicada. L'urgència del Ple està justificada en el moment que les dues entitats municipalistes, les quals negocien en nom dels ajuntaments va alertar que el què semblava possible (que els municipis no entressin en aquest apartat de la llei) finalment no ho seria. Fins i tot l'amag d'intentar pactar aquest punt amb CIU, com queda clar a l'acte de 12 d'abril del congrés dels Diputats, no va servir a Ciu Sant Sadurní per entendre què votàvem. Si durant tres mesos, CIU i PP ens han anat demanant i proposant diverses qüestions les quals podriem finançar amb aquests diners extres (romanent, 10% Ibi aprovat pel Congrés i tancament 2010), ara, quan es tracta d'això es neguen a celebrar el Ple. Coherència? Responsabilitat? Una altra cosa és que aprovessin la modificació de crèdit que proposa el govern. Ja entenem que aquest punt, veient les desavinences durant tota la legislatura quant a prioritats, no era possible.


text: El proper dilluns, 20 d’octubre, a les 10 del matí, es farà una roda de premsa amb membres de l'associació Tràmec i el director i tècnics del Parc Natural. L'acte es desenvoluparà al mercat d’Olot (passeig Firal), a la parada de La Saó pertany a l’associació Tràmec.


text: Us trobeu a: El Museu > Exposició permanent El pa de cada dia: l'activitat professional Imatges que provenen de documentació medieval i que ens situen a les que foren les ocupacions del jueus i les jueves de Girona. L'artesanat, el comerç i el préstec monetari eren les seves principals ocupacions. Peces destacades 1373, reproducció de l'original conservat a la Bibliothèque Nationale de France (París). Una de les més importants activitats dels jueus catalans va ser la seva dedicació a les ciències, entre elles, l'astronomia i la cartografia. El 1373 dos jueus de Mallorca, Jafudà i Abraham Cresques, pare i fill, varen rebre l'encàrrec del rei de confeccionar un "mapamundi de tot el món conegut". El resultat fou aquest bell exemplar de 7 taules, que va ser lliurat pel monarca català com a regal de noces al Delfí de França. S. XV, inicis. Catalunya (facsímil de l'original de la British Library, London). Els jueus catalans foren excel·lents artesans, copistes i llibreters. L'Hagadà conté el relat de l'Exode i l'alliberament del Poble Jueu de l'esclavitud d'Egipte, i es llegeix des de temps immemorials la nit de la Pasqua. A Europa se'n conserven alguns exemplars magníficament il·luminats, procedents dels tallers dels artistes jueus de la Catalunya medieval. Aquesta rep el nom d'Hagadà de Barcelona perquè es creu que fou realitzada en aquesta ciutat.


text: Nolo contendere Al sistema jurídic dels Estats Units d'Amèrica, el terme llatí nolo contendere (en català seria: «no vull contendre o disputar») és un al·legat que es pot declarar al cas d'un plet criminal en comptes de culpabilitat o innocència.[1] El resultat de fet és semblant a la culpabilitat, ja que normalment comporta una condemna. L'acusat accepta la pena tot i no es declara ni culpable ni innocent.[2] Aquest al·legat és relativament exclusiu al dret dels Estats Units.[3] En altres països de dret anglosaxó, aquest al·legat no és permés, el reu ha de triar entre culpable o innocent, si no tria, el jutge el nota com una al·legació d'innocència. Inculpat de corrupció, Spiro Agnew, el vicepresident sota Richard Nixon un cop hauria explicat l'al·legat així: «I didn't do it, but I'll never do it again» o traduït: «no ho vaig fer, però no ho tornaré a fer mai».[4]


text: dijous, 25 setembre de 2008 Durant la segona meitat del s. XIX es van posar de moda a París uns àlbums de gravats fets amb clares finalitats artístiques signats pels grans litògrafs francesos (Daumier, Gavarni...). A partir d’uns temes o personatges tipus (artistes, advocats, metges, noies...) es duien a terme una sèrie de litografies, normalment costumistes i amb certa ironia, en la qual els artistes mostraven les seves habilitats tècniques i estètiques. Aquestes litografies acostumaven a vendre’s per lliuraments periòdics i es podien adquirir per subscripció o bé per compra en uns punts de venda determinats i després l’afeccionat se les relligava. Aquesta moda parisenca arribà a Barcelona i es conserven uns pocs exemples de factura local. El més antic que coneixem és el que presentem avui: La vida d’una dona que està signat per un misteriós Mrs. Wool. No té data d’edició, però s’imprimí a la Litografia Mercantil de G. Casas del carrer Barberà 15 de Barcelona. Mesura 37 cm per 26 cm. i conté 47 litografies sense comptar la de la coberta que està impresa sobre un fons verdós. És molt enigmàtica i representa una dona vestida de negre cavalcant sobre un animal fantàstic (amb cap i cos de gat, ales de ratpenat i cua amb forma de serp...). El contingut pertany al gènere de les històries moralistes de l’època i que ja tindrem temps de comentar al llarg de la vida (esperem) d’aquest Piscolabis Librorum. L’argument, ras i curt, és la vida de l’Elvira, una noia (filla d’un Guàrdia dels Balls del Liceu) que vol viure la vida de gresca del moment i se’n va amb un i amb l’altre fins que aconsegueix viatjar a París. Sempre busca homes amb possibilitats econòmiques que li paguin els capricis. Finalment mor després de patir una malaltia que l’embogeix (segurament sífilis). L’àlbum acaba amb la tètrica i moralitzadora imatge del pare plorant davant de la tomba de la noia mentre diu: -¡Quan era viva tots la buscaban, y ara sols la busco jo! ¡Com cambian las cosas en lo mon! La publicació, escrita en català (cas estrany en aquell moment perquè la major part de la producció litogràfica i editorial es realitzava en castellà) es pot considerar el primer còmic a Catalunya i a Espanya, ja que no hi ha precedents d’aquest tipus d’àlbums (com a mínim que jo sàpiga) editats a casa nostra. Cada escena era a plana sencera –amb un diàleg escrit al peu- i per això es pot considerar conceptualment proper al llenguatge del còmic. Ara bé, estèticament a l’actualitat se n’allunya per la mida dels dibuixos i sobretot perquè el text enlloc d’estar col·locat en bafarades se situa a sota la il·lustració en forma de diàleg. D’altra banda, devia servir d’inspiració per al famós àlbum d’Eusebi Planas Historia de una mujer, publicat en cromolitografies el 1880, amb una temàtica idèntica i del que ja en parlarem en un altre ocasió. No hi ha cap indicació de qui és l’autor realment ni en quina data es va realitzar. Pel que fa a la cronologia hi ha tres factors que permeten situar l’edició de La vida d’una dona entre els anys 1864 i 1869. En primer lloc, la referència que s’hi fa al llibre del Museo epigramático que havia estat publicat a Barcelona per primera vegada el 1864 i que causà una gran rebombori pel contingut satíric i picaresc, que en aquell moment fou considerat eròtic i, per alguns, fins i tot pornogràfic. Una altra data per a la cronologia és que en una de les escenes es parla de El Gavilán que era un ball on es feien festes de disfresses de Carnaval o de Cap d’Any. Les organitzaven una sèrie d’artistes vinculats al Taller Ambut situat al carrer Rull (calle del Olmo) no 3 que tingué molta fama per la gresca i la liberalitat que hi regnava. Aquestes festes de disfresses organitzades sota el nom d’El Gavilán duraren entre el 1865 i el 1877. L’altra dada important per acabar d’ajustar la cronologia ens la dóna la litografia Mercantil, que estigué situada al carrer Barberà 15 entre els anys 1866 i 1868, mentre que el 1865 estava a la Rambla 19 i l’any 1869 s’havia traslladat a la Rambla Santa Mònica 20. Sobre l’autoria tant de la idea com del dibuix hem de tenir en compte que la signatura de l’àlbum amb el nom de Mrs. Wool és clarament un pseudònim, ja que no consta que hi hagi cap escriptor anglosaxó d’aquest nom i que el text és redactat totalment en català, amb frases fetes i expressions populars, i ple de localismes temàtics com les referències al Liceu, al ball de El Gavilán i al llibre del Museo Epigramático. L’autor podria ser el popular escriptor i editor Albert Llanas (en anglès Wool significa Llana). Malgrat tot tenim el problema que d’entre els molts pseudònims que utilitzava per signar articles i llibres diversos mai no figura aquest de Wool. A més, hi ha el detall que wool és en singular i el seu cognom és en plural. Malgrat tot considero que és un ferm candidat a ser l’autor de la història i dels diàlegs. Però una vegada tenim els anys d’impressió i la suposada autoria de la història, ens falta saber l’artista litògraf. Estilísticament no encaixa en cap dels dos gravadors de moda del moment: Eusebi Planas i Tomàs Padró. A més, Llanas i Padró havien trencat les seves intenses relacions professionals arran del diari Un tros de paper que tots dos portaren a terme durant el període de 1865 i 1866, és a dir, anterior a l’àlbum. Això podria haver provocat que per il·lustrar l’àlbum l’autor (l’Albert Llanas?) cerqués un altre litògraf. El problema per poder fer una atribució indirecta és que les litografies que hem trobat estilísticament properes a l’àlbum no estan signades perquè són elements comercials o targes de festes. Malgrat aquesta dificultat tenim una pista ja que trobem dues anotacions escrites a mà, a llapis, a l’interior de la coberta de l’àlbum, (una enquadernació senzilla, sense cap mena d’interès, però encara del s. XIX). A la segona de cobertes consta el nom de Josep Armet i les dates (1843-1911), mentre que al final del llibre, a la tercera de cobertes, hi ha només el nom: Josep Armet. Malgrat que mai una inscripció anònima ha de ser tinguda com un article de Fe en aquest cas creiem que qui ho va anotar tenia informació de primera mà que nosaltres no tenim. Aquest pintor fou deixeble de Martí i Alsina i viatjà a Roma el 1858 amb Fortuny. Finalment, s’especialitzà en pintura de paisatge i va gaudir de molta fama en el seu moment. Consta a través de les biografies de l’època que va fer litografies en la seva joventut (fins i tot va tenir un àlbum censurat que es titulava La juventud pintada por si misma de 1866 i que considerem totalment desaparegut), mentre que de l’àlbum present hi ha molt pocs exemplars i cap en biblioteca pública. Per tant, no tenim cap litografia signada o reconeguda públicament com a obra de Josep Armet, i l’atribució que fem l’hem de considerar molt plausible encara que no tenim cap prova definitiva. Estèticament, utilitza el llapis litogràfic de manera molt hàbil i de gran qualitat general, amb un traç molt espontani, sense rectificacions i que demostra que era un artista molt consolidat malgrat la seva joventut (vint anys i escaig). La seva manera de fer els clarobscurs i els seus tramats lineals són molt vius i l’emparenten directament amb els mestres francesos, desmarcant-se de la litografia més acurada i llepada. Excel·leix en la resolució dels paisatges però es mostra menys hàbil en la dels personatges (cosa que reforçaria la trajectòria posterior com a pintor només de paisatges). Hi ha parts del cos que no resol gens bé, com ara els rostres dels personatges (alguns queden ben aconseguits però d’altres són fets amb poca perícia i amb alguna rectificació barroera) i també les extremitats, sobretot les cames i els peus i també les mans. Malgrat aquests defectes les litografies són de gran qualitat i lamentem que no tingués més continuïtat. Segurament devia fer treballs de litografia per guanyar-se la vida i devia considerar (com era normal a l’època) que no era una feina artística sinó artesanal que va abandonar quan així li va convenir. Per tot això creiem que el guionista d’aquest àlbum fou el popular escriptor Albert Llanas, l’artista litògraf Josep Armet i la seva cronologia estaria entre els anys 1866 i 1869. L’edició, l’única dada segura, és a Barcelona a la impremta Litografia Mercantil de G. Casas del carrer Barberà 15. PD del 30/11/08 Parlant amb l'Albert Obrador de la Llibreria Antiquària Casals surt per casualitat aquest àlbum de litografies. L'Albert el coneixia i a més en sabia l'autor. Em comenta que si es busca al Palau per Wool (jo el vaig buscar com a autor anònim, com a Llanes i com a Armet, però no va sortir res), i ho comprovem, surt que fou un pseudònim usat per l'Armet segons informacions de l'Apel·les Mestres. Això ens certificaria que l'autor de les litografies fou l'Armet però que sobre l'autoria del concepte potser hauríem de tenir en compte la participació tant d'Armet com de Llanas. L'únic llibre publicat a nom de Wool és aquest àlbum per la qual cosa no hauríem de descartar la presència de Llanas en aquesta empresa editorial. PD. 29/12/09. Recentment he localitzat un exemplar amb manca de vàries litografies de la col·lecció però que al davant de tot de les litografies conserva el paper original del 1r lliurament de la sèrie amb un segell de goma de Reus, el que ens indica que la distribució fou general a tot Catalunya. BIBLIOGRAFIA OSSORIO Y BERNARD, MANUEL. Galeria biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid, Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884.


text: |El doble escàndol del doble doblatge ||Gabriel Bibiloni IB3, a part de ser una televisió de partit i de continguts de pèssima qualitat, serà, mentre el rumb no sigui rectificat, una de les principals agressions que s'hauran perpetrat en aquestes illes contra la llengua catalana. Primer, pel model de llengua incuriós i deixat que ja es comença a entreveure, amb la clara excepció –de moment– dels informatius. Però sobretot per la implantació d'un bilingüisme estrambòtic que sembla que té per finalitat consolidar la mentalitat segons la qual el català no és la llengua que ens identifica i singularitza com a país, sinó una de les dues peces d'un binomi lingüístic que en el fons constitueix una redundància extravagant i destorbadora. Una de les decisions més bèsties dels creadors de l'ens és la de no acceptar cap producte doblat al Principat, dels quals poden disposar gratuïtament, i, com a alternativa, o emetre'ls en espanyol –que pareix que és el que interessa– o amb un doblatge propi. Pel que fa a la segona opció, després que els illencs hem estat vint anys sentint cada dia amb tota normalitat els doblatges fets a Barcelona, gosen afirmar, conservant intactes les colors de la cara, que aquests doblatges no són vàlids a les Balears. La maniobra té clarament per finalitat la segregació de la comunitat lingüística, l'estratègia recurrent dels qui la volen inviable. Primer escàndol. És com si les televisions autonòmiques andalusa o canària decidissin de fer un doblatge propi dels films estrangers perquè considerassin que els doblatges espanyols diguem-ne normals no fossin vàlids per a les seves comunitats. Si fos imaginable, que no ho és, seria un escàndol de dimensions astronòmiques. Ja ens han advertit que els dibuixos animats seran amb article salat, una decisió presa contra el criteri de tots els filòlegs solvents, que hom ha fet arribar a l'ens malgrat la vergonyosa determinació de marginar la Universitat de l'establiment de criteris lingüístics (el Departament de Filologia Catalana ha acordat que tot doblatge, i concretament els adreçats a infants, s'ha de fer en un català estàndard marcat geogràficament el mínim possible). Tampoc no podem deixar passar per malla que aquests doblatges no poden estar fets en una modalitat balear, perquè aquesta no existeix. L'accent de Maó o d'Eivissa és molt més pròxim al de Barcelona que al de Mallorca. No hi ha una morfologia verbal ni un lèxic unificats a les diverses illes. Els menorquins i eivissencs se sentiran segurament més allunyats d'una versió mallorquina que d'una feta en un català del Principat. Per això, si els directius d'IB3 s'entesten que s'ha de fer un segon doblatge perquè el que hi ha no serveix, la mateixa lògica hauria de portar inexcusablement a fer tres doblatges insulars diferents. En segon lloc, és un escàndol perquè la malversació de diners públics sempre és un acte infame, encara que es tracti d'una cosa tan insignificant com l'import d'una factura d'una casa de barrets a Moscou. I fer amb diners públics una cosa caríssima que ja està feta per un caprici irracional és una veritable i escandalosa malversació de diners públics. És clar que en el cas que ara ens ocupa la destrossa és incomparablment més gran que la provocada per les factures del Rasputin. Vegeu: si les informacions que tinc són correctes, doblar un film estàndard (de noranta minuts) costa devers deu mil euros, llevat que es vulgui fer un producte del nivell del doblatge “mallorquí” de Braveheart que circula per Internet. Això vol dir que els vint-i-cinc films que TV3 emet en una setmana, aproximadament, han costat dos-cents cinquanta mil euros. Posa-n'hi altres tants per a sèries i documentaris i tens un cost de cinc-cents mil euros setmanals (més de vuitanta milions de pessetes), que al cap de l'any serien vint-i-sis milions d'euros (més de quatre mil milions de pessetes). Això una televisió normal, com TV3. Ràdio Televisió Valenciana, que, com se sap, dobla un mínim de films i sèries, dedica a aquesta activitat cinc milions d'euros anuals. Quan es va parlar d'establir per llei l'obligació de doblar al català tots els films exhibits al Principat, directius del sector van arribar a afirmar que això seria la ruïna de la indústria. En qualsevol cas, el fet dóna idea de l'enormitat de les xifres que hi ha en joc. Davant això, en una comunitat lingüística de les dimensions de la nostra, no hi ha altra sortida èticament i políticament acceptable que compartir i optimitzar recursos. Si a Mallorca es vol fer doblatge i donar feina als professionals, és perfecte. Si hi ha cases de doblatge a Barcelona n'hi pot haver a Mallorca. Però no per a crear un getho folklòric, sinó per a promoure productes vàlids en tot el mercat del territori de la llengua, com diu el més elemental sentit comú. Una cosa a part és la conveniència de parlar amb els responsables del doblatge de Barcelona a fi de millorar l'objectiu que esmentàvem més amunt: la necessitat d'un català estàndard marcat geogràficament el mínim possible. Evidentment, IB3 fa comptes d'oferir la immensa majoria de productes estrangers en versió espanyola, i un nucli residual doblat a una misteriosa modalitat mallorquina, no balear, amb una intenció només emblemàtica. De qualsevol manera, i es miri per on es miri, és un escàndol, i l'oposició no hauria de cessar de demanar explicacions en el Parlament. © Gabriel Bibiloni. Diari de Balears, 6 de setembre de 2005


text: El Blog de la BC Una visita a la Biblioteca de Catalunya sempre pot despertar noves sensacions, nous interessos, noves emocions. I no ens referim només als béns que conté -dipòsit de saber- sinó també al continent: un edifici gòtic civil català, seu des del segle XV al 1929 de l’Hospital de la Santa Creu de Barcelona i, per cessió el 1931, de la Biblioteca de Catalunya. Ens cenyirem, però, només a una de les sales de parada pràcticament obligada en qualsevol visita, la Sala Cervantina, antiga infermeria adossada als contraforts de la nau est. Aquesta sala aplega la major part d’obres de la col·lecció del mateix nom, que es completa amb una altra d’adjacent que conserva les adquisicions recents i amb un dipòsit de seguretat on es custodien les obres més valuoses, entre elles les primeres edicions -excepte la de La Galatea, que falta a la col·lecció- i les primeres traduccions de l’obra cervantina, essencials a l’hora d’avaluar-ne la difusió. Primera edició del Quixot: Cervantes, Miguel de. El Ingenioso hidalgo don Quixote de la Mancha. Madrid, 1605 L’any 1914 el bibliòfil Isidre Bonsoms Sicart (Barcelona 1849-Valldemossa 1922) va proposar a l’Institut d’Estudis Catalans la donació de la seva col·lecció, d’uns 3.400 volums, amb destí a la Biblioteca de Catalunya. Ingressaria el 1915, mobiliari inclòs, i s’obriria al públic el 1916, a la Sala Blava de l’Institut d’Estudis Catalans, al Palau de la Generalitat, seu de la BC des de la seva creació el 1907. Joan Givanel iniciaria la impressió del primer catàleg de la col·lecció. A la riquesa bibliogràfica de la col·lecció -bàsicament obres impreses amb edicions de Cervantes, traduccions, adaptacions, obres inspirades, obres biogràfiques i crítiques..., sense excloure algun manuscrit i nombrós material no llibre i arxiu de premsa-, s’hi ha d’afegir l’esplèndida iconografia original -àlbums de Coypel, de Pinelli, matrius xilogràfiques de Joan Jolis, dibuixos... i un llarg etcètera. Al bon estat de conservació de les obres, s’hi ha de sumar també les enquadernacions artístiques amb què s’ornen alguns exemplars. La Col·lecció Cervantina passà a ocupar la Sala Cervantina actual l’any 1936. Com a resultat del compromís adquirit de continuar la que fou considerada en aquell moment la millor col·lecció cervantina del món, i amb la col·laboració d’altres donants i amb una política de compres, s’ha arribat a triplicar els volums fundacionals. Les adaptacions audiovisuals es conserven a la Unitat de Sonors i Audiovisuals de la BC. Cervantes i la seva obra s’entrelliguen amb el món del llibre i amb l’empresa editorial i el col·leccionisme catalans. Cervantes, que havia estat a Barcelona, hi féu transcórrer la segona part de la seva obra immortal després que un emulador n’hagués publicat ja la continuació de la primera en una edició del 1614 amb peu d’impremta de Tarragona. Només per centrar-nos en el Quixot i a tall d’exemple, la impremta de Barcelona publicaria la primera edició conjunta de les dues parts el 1617; la primera edició de butxaca en 4 volums el 1755; grans edicions quixotesques il·lustrades i la primera edició facsímil al segle següent, i, ja des d’aleshores, edicions crítiques que se succeiran en el temps... La col·lecció és consultable obra a obra al catàleg en línia de la BC i a partir de la cerca per fons i col·leccions. La Col·lecció Cervantina no s’acaba aquí. Es projecta en altres col·leccions que contenen edicions que recullen el testimoni bibliogràfic de Cervantes. Serveixi d’exemple la traducció castellana del Tirant en l’edició de Valladolid del 1511. Sala Cervantina. Biblioteca de Catalunya. Barcelona Presideix la sala un bust de Cervantes, obra de l’escultor Josep Reynés (1850-1926) datada el 1885. El quadre que l’acompanya, obra del pintor Josep M. Vidal-Quadras (1891-1977), mostra el retrat d’Isidre Bonsoms. Joana Escobedo Unitat Bibliogràfica


text: La premsa especialitzada de la moda espera davant dels focus, els compradors s’asseuen, algunes celebrities com Gwyneth Paltrow o Chloë Sevigny en el front row comencen a decidir quina serà la seva peça fetitxe. Els britànics Justin Thornton i Thea Bregazzi obren la seva desfilada per a l’hivern 2010. Els seus mini vestits, que tant els representen, apareixen en escena. El primer d’ells està confeccionat amb forma de bustier estampat amb flors, construït amb peces asimètriques, que el converteixen en una peça chic, minimalista i sexy. Jaquetes de sastreria clàssica es combinen amb vestits d’estampats irregulars. La sensació d’aprovació es palpable entre els assistents. La col·lecció de Preen tardor-hivern 10/11 ja es troba en Santa Eulalia.


text: Veure horaris i comprar seients. Selecciona nombre de passatgers, destinacions de viatge i dates a continuació: Megabus.com ha recorregut un llarg camí des del seu llançament el 2003, i en l'actualitat ens enorgullim d'oferir serveis a més de 100 destinacions al Regne Unit i al continent europeu. Per facilitar la navegació per la llista d'orígens, que cada vegada és més llarga, hem afegit aquest nou filtre opcional de país. Esperem que aquesta nova característica et resulti útil.


text: Convenientment situat a Davao, Crown Regency Residences Davao Hotel és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. L'hotel és a del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Robinson Cybergate, Country Club Lanang, Centre Mèdic Davao. Simplement imagini's totes les comoditats i diversions que vostè espera de Crown Regency Hotels & Resorts i afegeixi-hi el comfort de la seva llar. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de centre de negocis, caixa forta, servei de bugaderia, instal·lacions per a reunions i banquets , bar. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara TV satèl•lit/cable, plat de dutxa, accés a internet (sense fils), cafetera/tetera, accés a internet per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Centre esportiu, jardí, piscina exterior, spa de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Crown Regency Residences Davao Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Davao.


text: Ben posicionat a Charlottenburg, Hotel Bogota és un lloc ideal d'inici d'excursions a Berlín. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Kurfürstendamm, Story of Berlin, Filmkunst 66. Hotel Bogota ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix aparcament de cotxes, caixa forta, habitació familiar, lloguer de bicicletes, ascensor per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Hotel Bogota acolleix 115 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com accés a internet (sense fils), assecador de cabell, connexió sense fils a internet (cortesia), plat de dutxa, Bany compartit. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Hotel Bogota no troba competidors en cap categoria.


text: Fins quan podrem aguantar? Quina és l'expectativa de futur al País Valencià? Aquestes són preguntes que qualsevol jove amb unes mínimes inquietuds pot fer-se dia rere dia perquè no veu eixida. De tota manera, sempre queda una xicoteta esperança, i precisament, aquesta esperança dels i les joves, de veure la vida d'una altra manera i de lluitar amb coratge per coses tan bàsiques com ara una educació en valencià, pública i de qualitat, entre moltes altres coses, sens dubte ha molestat els partits majoritaris ara i sempre. A més, s'hi afegeix la violència. De manera totalment injustificada, s'ha convertit en el primer plat d'un menú repetitiu al que, tristament, ja estem acostumats. Ja tant és si eres jove o no, si eres dona o home, estudiant o no, compañero o no: sols cal estar en el lloc i l'hora «adequats». Jo em pregunte: qui són aquest mercenaris? Tindran estudis, parella, dormiran a la nit? Què ficaran en el curríclum si algun dia els acomiaden? Diuen que els antidisturbis tenen que passar unes proves fisiques duríssimes: em sembla bé, però espere que també els facen passar proves psicològiques coherents amb la realitat. Totes aquestes reflexions vénen a causa de diversos fets com els que a molts ja us hauran vingut al cap, ja que, com he dit, per desgràcia, estan tan a l'ordre del dia que, en certa manera, ja no sorprenen. Potser un cas que no va tindre tant de ressò com altres va ser el dels fets que van ocòrrer fa més o menys un mes a l'UJI, on la policia va intervindre davant les protestes d'un grup d'estudiants dins d'una universitat pública on no té permés l'accés. I jo em pregunte: qui són els que fan accions il·legals?


text: Com ja us he comentat en altres ocasions, tinc certa curiositat per la fotografia que es fa al Japó, sobretot pel aspectes singulars que introdueixen les diferències culturals. Per aquelles coses de la vida i internet, me anat a enterar que la Canon, allà al Japó, organitza des de l’any 1991 un concurs anual per tal que els joves artistes fotògrafs tinguin l’oportunitat de donar a conèixer la seva feina: New Cosmos of Photography. Aquest any deuen haver tingut una bona feinada, ja que han hagut de triar entre 1.276 participants. Doncs resulta que un dels llocs web que visito de tant en tant, quant a fotografia japonesa, és japansexposures.com. Arrel del concurs organitzat per Canon, tenen previst mostrar amb detall l’obra d’aquells guanyadors del certamen que consideren més destacables. Crec que pot ser molt interessant seguir aquesta sel·lecció, que no deixa de ser una manera de fer un tast del més nou de la fotografia japonesa. El primer fotògraf dels triats per japansexposures.com es diu Nobuto Osakabe. Les seves fotografies mostren gent dedicada al lleure. Aquest plantejament, que pot semblar inicialment força inocent, amaga molt més. Les activitats d’entreteniment són en gran part un fidel reflex dels mecanismes socials i dels codis de conducta establerts, sobretot si són col·lectives. En les seves fotos, Osakabe també ens parla d’un país amb una enorme densitat de població, però sense recòrrer a tòpics visuals ja gastats. Sovint tots creiem que, a nivell personal, actuem en gran mesura sota els designis de la nostra pròpia voluntat i la nostra personalitat, allò que ens fa singulars. En les seves imatges, Osakabe ens fa veure com quan molts individuus fan la mateixa activitat, passa tot el contrari: no poden estar més integrats en la col·lectivitat. Quan decidim passar la tarda de pluja a un gran centre comercial, veient una pel·lícula, badant devant dels aparadors, menjant alguna cosa si se’ns desperta la gana; quan anem de vacances en la mateixa època de l’any que molts altres i acabem triant els mateixos llocs on consumir-les; quan ens torrem sota el sol, a la sorra de la mateixa platga que centernars o mil·lers d’altres persones; quan assistim a esdeveniments esportius massius... En certa manera desapareixem com a individuus i ens integrem completament en el nostre eixam. Ens convertim en material d’estudi pels sociòlegs. Us convido a visitar la galeria Holiday making de Nobuto Osakabe. Segur que us reconeixereu en més d’una foto, com m’ha passat a mi.


text: Diu Isaac Rosa a Eldiario.es: "Díaz Ferrán ha estat el julivert de moltes de les salses més podrides dels últims anys", i ens parla dels seus embolics a Caja Madrid, on va ser conseller; del finançament del PP madrileny via Fundescam; dels milionaris crèdits amb Bankia; de les seves grans caceres i safaris amb noms d'alt nivell dels qui els agrada la sang; de les seves estretíssimes relacions amb Esperanza Aguirre... Durant un llarg temps l'actual habitant de la presó de Soto del Real va ser l'empresari model que capitanejava els destins d'una CEOE que veia en ell el gran virtuós empresarial. Era l'època en què els polítics l'adoraven i els seguidors del PP es barallaven per ser el seu amic. En aquelles èpoques daurades donava lliçons de política econòmica i picava els ciutadans amb la famosa idea del "treballin més i guanyin menys". Acumulava empreses, gestionava actius i movia capitals amb desimboltura, i era tanta la seva alegria que va començar a permetre's liquidar el que tocava. Sonada va ser la seva decisió de deixar a terra milers de passatgers quan va liquidar Air Comet a les portes de Nadal. Després vindria el gran embolic de Marsans, la derivada del qual és el gruix d'una causa que l'acusa d'haver buidat l'empresa per no haver pagat els creditors. Aquest model de virtuts empresarials va presentar, segons va informar la Ser, una renda negativa el 2010 i Hisenda es va dignar a tornar-li 2.052 euros amb 47 cèntims. Això dels cèntims és de nota. I això passava quan, segons la mateixa Ser, ja rebia els 100.000 euros mensuals gràcies al pacte secret amb l'empresari Ángel del Cabo i que, segons fonts jurídiques, no constarien en la renda. El resultat fins al moment de tot aquest gran entramat presumptament fraudulent és una operació policial d'altíssim voltatge, uns acusats que sumen 112 milions d'euros de fiança per eludir la presó, i unes empreses que han deixat una reguera de víctimes incalculable. La idea que un tipus com aquest tingués els sants pebrots de presentar una renda negativa, dóna la mesura del sentit moral del personatge. Ni la dissimulació l'emparava. Com que tot està ara als tribunals, caldrà esperar les resolucions pertinents, però alguna cosa és clara: era un empresari model sobretot per als qui aspiren a coronar una carrera de desvergonyiments. El més notable de tot això és el silenci dels seus antany amics de la política, les caceres i la societat del tot Madrid. I entre tots els silencis, clama com cap el de la gran emperadriu de l'època, l'Aguirre de totes les còleres, la mítica Presidenta. Esperanza està més callada que mai, potser perquè tot el seu imperi s'ha ensorrat. Bankia va ser el seu somni bancari, i Díaz Ferrán, el seu empresari model. Vist això amb l'un i amb l'altre, ara s'entén a la perfecció l'autoexili de Doña Esperanza.


text: Genci Genci (en grec Γέντιος, o Γενθιος; en llatí Gentius), fill i successor de Pleurat II, fou rei dels labeats (una tribu d'il·liris) i d'Il·líria, contemporani de Perseu de Macedònia. Va ser rei vers 180 aC a 168 aC. La seva capital fou Scodra. Només accedir al poder els dàlmates es van declarar independents. Es va dedicar a la pirateria a la mar Adriàtica i va provocar l'hostilitat romana que no va acceptar les seves excuses. No fou gaire després de pujar al tron que va fer matar el seu germà Pleuratus perquè aquest es volia casar amb Etuta, filla del rei de Dardània, que Genci volia per ell mateix. Més tard es va casar amb una dona de nom Etleva. El 171 aC Roma, amb diverses ambaixades, va demanar la seva aliança contra el Regne de Macedònia però Genci va demorar la resposta, almenys d'una manera clara; la ciutat d'Issa va denunciar aviat que el rei preparava la guerra contra Roma i l'aliança amb Macedònia, però de moment el rei semblava neutral. El cert és que 54 vaixells del rei que estaven estacionats a Dyrrhachium foren confiscats pel pretor Gai Lucreci sota el pretext de què feien falta per l'assistència als romans i això degué enfurismar Genci però no ho va deixar notar i encara no va reaccionar, ja que Genci probablement estava esperant veure com anava la guerra per prendre partit Efectivament el 169 aC va capgirar la seva aliança (Perseus li va pagar 300 talents), va detenir a dos llegats romans i va destruir les ciutats d'Apol·lònia i Dyrrhachium, aliades de Roma. Encara que el rei Macedònia no va complir els seus compromisos militars, Genci no va deixar de complir la seva paraula i el 168 aC va reunir forces terrestres i marítimes. La lluita però fou breu; el pretor Luci Anici Gal[1] va entrar a Il·líria al front d'un exèrcit i moltes ciutats se li van sotmetre. Genci es va retirar cap a Scodra, que era una plaça ben fortificada, però fou derrotat en combat davant els seus mur, i es va entregar al general romà. La campanya d'Anici només va durar trenta dies. Genci va salvar la vida però fou enviat com a presoner a Roma[2] amb la seva dona Etleva i un fill, per participar en el triomf de Gal, que es va celebrar el 167 aC. Després Genci fou enviat presoner a Spoletum o Iguvium, on segurament va morir al cap d'un temps indeterminat. La planta anomenada genciana va rebre el seu nom perquè suposadament fou el rei qui va descobrir les seves propietats curatives. Polibi el descriu com a immoderat en el beure, cosa que augmentava la seva natural crueltat. Referències[modifica | modifica el codi] - Gai Vel·lei Patercle. The Roman History: From Romulus and the Foundation of Rome to the Reign of the Emperor Tiberius (en anglès). Hackett Publishing, p. 3. ISBN 1603847022. - Livi, Tit. The History of Rome (en anglès). A. Strahan and T. Cadell jun. and W. Davies, 1797, p. 249.


text: La Residència Erasmus Gràcia us dóna la benvinguda La Residència Erasmus Gràcia està ubicada a Barcelona, en ple districte de Gràcia. Barri de moda per a la gent jove, amb restaurants, cafeteries, cinemes, etc., Gràcia és per a Barcelona el que el Soho és per a Nova York. La residència d’estudiants Erasmus Gràcia està molt ben comunicada amb metro i autobús. Aquesta residència d’estudiants ocupa dos edificis que s’han rehabilitat fa poc al bell mig de Barcelona, a 500 metres del Parc Güell i de la joia modernista Casa Vicens. La Residència Erasmus Gràcia és una residència universitària ideal per fer-hi estades llargues i curtes. La Residència Erasmus Gràcia disposa de 106 habitacions repartides entre individuals, dobles i triples, totes amb lavabo. Les habitacions proporcionen comoditat i confort en un allotjament a Barcelona ideal per a l’estudi, la investigació i les visites culturals.


text: Dissenyat tant per oci com per negoci, Apartmenthouse Berlin està situat idealment a Kreuzberg; una de les localitzacions més populars de la ciutat. A 0 km de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 3-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Eiszeit Cinema, Pont Oberbaumbrucke, Cinema Moviemento són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants. Apartmenthouse Berlin ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Lloguer de bicicletes, Zones públiques amb Wi-Fi, àrea de fumadors, instal.lacions per a minusvàl.lids, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Apartmenthouse Berlin sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Berlín, faci de Apartmenthouse Berlin la vostra llar.


text: Situat a Ciutat de Macau, Man Va Hotel és el lloc perfecte per gaudir de Macau i els seus voltants. El centre de la ciutat és només a 1.5 km i l'aeroport és només a 16 minuts. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Museu Pawnshop, Club Cultural, Museu So del Segle. Man Va Hotel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Macau. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix àrea de fumadors, magatzem d'equipatge, visites turístiques, Zones públiques amb Wi-Fi, ascensor. L'ambient de Man Va Hotel es reflexa en cada habitació. plat de dutxa, aparell de televisió, aire condicionat, cafetera/tetera, connexió sense fils a internet (cortesia) són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Man Va Hotel no troba competidors en cap categoria.


text: Aquesta secció us ajudarà a determinar quins mitjans podeu utilitzar per instal·lar Debian. Per exemple, si teniu una disquetera al vostre ordinador, la podeu utilitzar per instal·lar Debian. Hi ha un capítol complet dedicat als mitjans consagrats, Capítol 4, Obtenir el suport d'instal·lació del sistema, que llista els avantatges i desavantatges de cada un d'ells. Una vegada aplegueu a eixa secció, segurament voldreu tornar a aquesta pàgina. Quan vegeu en aquest manual “CD-ROM”, s'aplica a CD-ROM i DVD-ROM, ja que les dues tecnologies són en realitat la mateixa des del punt de vista del sistema operatiu, excepte per algunes unitats de CD-ROM antigues i no estàndard que no son ni SCSI ni IDE/ATAPI. La instal·lació basada en CD-ROM està suportada per algunes arquitectures. En ordinadors amb suport per CD-ROM arrencables, podríeu fer una instal·lació completa sense disquets . Fins i tot si el vostre sistema no suporta arrencar des de CD-ROM, podeu complementar-ho amb les altres tècniques per instal·lar el vostre sistema, un cop l'heu arrencat per altres mitjans; mireu Capítol 5, Arrencada del sistema d'instal·lació. Arrencar el sistema d'instal·lació directament des del disc dur és un altra opció per moltes arquitectures. Açò requerirà un altre sistema operatiu per copiar l'instal·lador al disc dur. Moltes màquines Debian només necessiten el seu disquet i/o unitat CD-ROM per configurar el sistema i per fer rescats. Si gestioneu algun servidor, segurament haureu pensat en ometre aquestes unitats i utilitzar la memòria USB per instal·lar, i (si és necessari) per recuperar el sistema. Aquesta situació també és útil en sistemes petits on no es té espai per unitats no necessàries. La xarxa es pot utilitzar durant la instal·lació per a obtenir fitxers que aquesta pugui necessitar. Que la xarxa s'utilitzi o no depèn del mètode d'instal·lació que s'hagi escollit i de les respostes que s'hagin donat a algunes preguntes efectuades durant la instal·lació. El sistema d'instal·lació suporta la majoria de connexions de xarxa (PPPoE inclosa, però no XDSI o PPP), via HTTP o FTP. Un cop complatada la instal·lació, podeu configurar el vostre sistema per utilitzar XDSI i PPP. Podeu arrencar també el vostre sistema utilitzant la xarxa. La instal·lació sense discs, utilitzant l'arrencada des de xarxa a una d'àrea local i muntant amb NFS tots els sistemes de fitxers locals és un altra opció. Si esteu executant un altre sistema tipus Unix, podríeu utilitzar-lo per instal·lar Debian GNU/kFreeBSD sense utilitzar el debian-installer com es descriu a la resta del manual. Aquest tipus de instal·lació és prou normal per usuaris amb maquinari no suportat o a màquines que no es poden permetre el temps d'apagada. Si esteu interessats en aquesta tècnica, passeu a Secció D.2, “Instal·lar Debian GNU/kFreeBSD des d'un sistema Unix/Linux”. Els discs Debian contenen un nucli que es compila per maximitzar el nombre de sistemes on funciona. Desafortunadament, açò fa que el nucli sigui més gran, i que incorpore molts controladors que no fan falta per la vostra màquina. Suportar la major quantitat de dispositius possible és el que es desitja en general, per assegurar que Debian pugui instal·lar-se a tot el maquinari possible.


text: La Lleialtat Santsenca01/02/2012 Últim taller per a definir els espais de La Lleialtat Santsenca Dimecres 1 de febrer de 2012 19:00h al Casal Independentista de Sants, carrer Muntadas 24 La Lleialtat, una mica més a prop En la darrera Comissió de Seguiment del 7 de novembre de 2011, el Districte de Sants-Montjuïc va decidir encarregar un redibuixat precís de l’estat actual de l’edifici, un reportatge fotogràfic i la redacció de diferents alternatives possibles per a la seva rehabilitació. La Plataforma La Lleialtat Santsenca va proposar als tècnics del col·lectiu d'arquitectes LaCol per a l’execució d’aquest projecte, l'encàrrec del qual es va fer efectiu el passat mes de desembre. Suposa el primer pas per obrir un concurs públic per elaborar el projecte arquitectònic de conversió de l'edifici de l'antiga cooperativa. Ara és el moment de decidir El document, que s'ha de lliurar a finals de febrer, serà el full de ruta que seguiran l'Ajuntament i els arquitectes que es presentin al concurs per dur a terme les obres de rehabilitació i adequació de l'històric edifici del carrer d'Olzinelles. És per aquest motiu que cal tenir molt ben definit com volem que siguin els diferents espais que es necessiten, ja que això condicionarà els futurs usos que allotjarà La Lleialtat Santsenca. Com més gran sigui el nivell de definició i concreció, més s'acostarà a allò que tots i totes somiem i desitgem. Els tècnics ja fa gairebé dos anys que acompanyen el procés participatiu per definir els usos de La Lleialtat Santsenca, amb enquestes, tallers, xerrades i entrevistes a les entitats del barri i al veïnat en general. Treballarem sobre aquesta feina per acabar de consensuar quin és el projecte que vol el barri. És important el màxim d'assistència a aquest taller que us proposem, per assegurar que tothom pugui dir-hi la seva i que cap iniciativa quedi fora d'aquest projecte col·lectiu. Els dies previs al taller us farem arribar documentació i els punts principals hi que tractarem. Plataforma La Lleialtat Santsenca Per més informació consulteu l’enllaç adjunt:


text: El conveni de col·laboració estableix que la Gerència de Serveis d'Habitatge, Urbanisme i Activitats (GSHUA) coordinarà els treballs, que consistiran en l'assessorament sobre els tràmits administratius del procediment de llicència ambiental; la redacció dels models de documents que ha d'elaborar l'Ajuntament, com ara els anuncis d'informació pública i veïnal; o la redacció d'informes tècnics que s'hagin d'emetre. La GSHUA també assumeix les gestions davant les altres administracions que intervenen en el procediment de llicència ambiental, el Consell Comarcal i la Generalitat de Catalunya. Igualment, ambdues institucions designaran un responsable polític i un de tècnic en el cas de l'Ajuntament, i un tècnic en el cas de la GSHUA, per tal de coordinar, supervisar i gestionar tot el procés.


text: Aquest lloc fa servir cookies, pròpies i de terceres entitats, per a finalitats estadístiques i d’anàlisi de la navegació dels usuaris a fi d’oferir-los un millor servei. Si vol conèixer més sobre les cookies i l’ús que en fem, consulti la nostra Política de Cookies. Si continua navegant per el nostre lloc web, entenem que vostè accepta les nostres cookies; recordi que sempre podrà deshabilitar-les i/o revocar el seu consentiment seguint les indicacions de la nostra Política de Cookies..


text: És per això que el nou diccionari normatiu de català tindrà aquestes "connexions" entre paraules, perquè quan es consulti una definició d'un terme se n'obtinguin també els seus sinònims i antònims. Giner va recordar que els diccionaris d'altres institucions de referència mundials, com el britànic Oxford, el nord-americà Webster i el de francès de l'Acadèmia Francesa s'han posicionat d'acord amb aquesta nova tendència, la lingüística estructural de la qual permet "interconnexions sintàctiques i semàntiques molt diferents". Giner va afirmar que tot i aquesta "flexibilització" la llengua catalana es veu sotmesa "a un allau de barbarismes extraordinari" i que no compta "amb la protecció del danès o de l'holandès". Per això l'IEC "mirarà amb lupa" quins nous termes accepta a la nova versió del diccionari.


text: CONNECTA! El Bulevard ja te prepara la programació per a aquest trimestre, consulta-la! Descarrega la programació del casal de joves, a la columna de la dreta El Departament de Joventut desenvolupa actuacions pròpies en l'àmbit de la promoció de la joventut, com per exemple: el suport i promoció a les associacions juvenils, la participació dels i les joves en la construcció de la seva ciutat, la creació d'equipaments i serveis juvenils (Casal de Joves El Bulevard i Punt d'Informació Juvenil Jovespí), l'impuls del Programa de Dinamització cultural i juvenil amb tallers i cursos, i la dinamització dels i les estudiants (dinamització i informació) en els IES de la ciutat. A més té la missió de coordinar i liderar la resta de polítiques municipals adreçades als i les joves en els àmbits de la salut, l'educació, l'esport, la mobilitat, els drets civils, el transport, l'habitatge, etc. Si vols conèixer molt més del que des de l'Ajuntament es fa per als i les joves només cal que entris a la web de Joventut o et posis en contacte amb la Regidoria de Joventut. On estem? DEPARTAMENT DE JOVENTUT Àrea de Serveis a la Persona Avinguda de Barcelona, 41 Tel. 93 477 00 51 Fax. 93 477 17 27 Bulevard, Casal de Joves Avinguda de Barcelona, 83-85 Tel. 93 373 91 07 email@example.com Podeu consultar les activitats que es desenvolupen al BULEVARD Casal de Joves entrant al web www.despijove.cat


text: Hamster Els hàmsters són roedors de la subfamília Cricetinae. Esta subfamília conté unes díhuit espècies, classificades en sis o set gèneros segons l'esquema de classificació. Com són fàcils de criar en captivitat, els hàmsters són utilisats també com a animals de laboratori i mantinguts com a animals de companyia en els països econòmicament més desenrollats. Recentment, els hàmsters s'han establit com un animal de companyia familiar popular.


text: Canals organitza activitats per a xiquets per a celebrar el Dia del Llibre Amb motiu de la celebració del Dia del Llibre l’Ajutament de Canals ha organitzat una sèrie d’activitats, entre les quals es troba la visita a la biblioteca per part dels alumnes de tots els col·legis de la localitat. Estes visites s’han programat per al passat divendres i per a demà dilluns 23 d’abril, Dia del Llibre, les quals tenen com a finalitat “donar a conèixer la biblioteca als més xicotets i gaudir de les seues instal·lacions”, visita que es completa amb la visita a la ràdio municipal. Cadascun dels escolars que participen en esta visita se’ls fa lliurament del carnet de la biblioteca perquè puguen utilitzar els seus serveis així com unes fitxa per a acolorir i un marca pàgines per als seus llibres.


text: Benvinguts!! A I.O.SHOP trobaràs articles de punt fets per mi i el meu neguit creatiu. Espero que t'agradi i també que sigui un espai d'inspiració per a tu... Si t'agrada alguna cosa de les que faig i vols fer-me un encàrrec enviem un e-mail a: firstname.lastname@example.org, i em posaré en contacte amb tu tan aviat con sigui possible. TAMBÉ POTS VISITAR-ME A INTERIORS ORIGINALS SHOP !!


text: Tant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Manohra Cozy Village és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Phuket. Situat només a 0.75 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Dino Park, Mirador Kata, Platja de Kata donen a aquest hotel un encant especial. A Manohra Cozy Village, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix servei de bugaderia, bar, visites turístiques, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina exterior, bany, jardí, massatge, piscina (infantil). Manohra Cozy Village és una elecció inteligents per a viatgers a Phuket, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


text: Com es construeix un equip campió, i què fa que deixi de guanyar? Com es fa un bon líder? Com es tanca una negociació? Com es gestionen treballadors de gran talent? Aquest és un llibre excepcional i únic. És més que un llibre de futbol i molt més que un llibre de gestió. Si vols saber com funciona per dins un club de futbol, si vols idees noves per a la teva feina, si vols entendre la lògica oculta sobre el que ha passat al Barça, la lectura d'aquest llibre t'enganxarà. Entrevista a Ferran Soriano a Milà Luca Scognamilio, entrevista a Ferran Soriano, en motiu de la presentació del llibre "La pilota no entra per atzar" en versió italiana de l'editorial Vallardi el passat dia 11 de maig a Milà. Vols comprar el llibre? trobaràs diverses edicions en diferents idiomes. Vols rebre tota la informació sobre la pilota no entra per atzar?


text: Caixa enregistradora Una caixa enregistradora és un aparell mecànic o electrònic que permet calcular i enregistrar transaccions comercials, i inclou un calaix per a guardar diners. En general, permet a més imprimir un rebut o factura per al client, segons les disposicions legals de cada país. Taula de continguts Història[modifica | modifica el codi] La primera caixa enregistradora va ser inventada per James Ritty un cop acabada la Guerra Civil Nord-americana. Era el propietari d'un saloon a Dayton, Ohio, Estats Units, i necessitava evitar que els seus empleats continuessin furtant els seus guanys. Va crear el model Ritty I el 1879, després d'observar una eina que comptava les revolucions del propulsor d'un vaixell de vapor.[1] Amb l'ajuda del seu germà John, la va patentar el 1883.[2] Poc després va resultar recarregat amb la necessitat de manejar dos comerços, pel que va vendre tots els seus drets sobre el seu invent a Jacob H. Eckert de Cincinnati, un venedor de porcellana i cristalleria, que va formar la National Manufacturing Company . El 1884 aquest va vendre al seu torn l'empresa a John H. Patterson, que la va rebatejar National Cash Register (NCR) i va millorar la màquina incorporant un rotllo de paper per a enregistrar les transaccions, creant per tant el tiquet o rebut. El 1906, mentre treballava en NCR Charles F. Kettering va dissenyar una caixa enregistradora amb motor elèctric. Funcionament[modifica | modifica el codi] En la majoria dels casos el calaix dels diners només pot obrir-se després d'una venda, excepte quan s'usa una clau especial. Al mateix temps, l'obertura del calaix genera un so d'avís. Ambdues característiques han tingut l'objectiu de millorar les possibilitats de control per part de l'amo o de l'encarregat del comerç, evitant els furts dels clients, o dels treballadors infidels. Les primeres caixes enregistradores eren enterament mecàniques i no lliuraven rebut. Amb el pas dels anys i el perfeccionament dels sistemes fiscals, la majoria dels països han implementat la factura obligatòria de les vendes, que es perfecciona amb el registre i lliurament d'un tiquet o factura, en general amb la finalitat tributària de recaptar l'IVA o altres impostos que gravin les vendes. Enregistradores i ordinadors[modifica | modifica el codi] Amb la difusió massiva dels ordinadors personals (PC) a partir de la dècada dels noranta, va començar la utilització com a caixa enregistradora d'aquests aparells, amb la possibilitat d'afegir perifèrics per a complir una varietat de funcions afegides, per exemple: - Impressores per a imprimir rebuts o factures de diferents formats. - Control de l'estoc i de les comandes de compra majorista. - Lectura de codi de barres. - Treball en xarxa per a múltiples llocs de venda, gestió d'estoc, compres i vendes centralitzades. - Lector de targetes magnètiques per a operacions de venda amb targeta de crèdit o dèbit. Tot i que encara se segueixen utilitzant caixes enregistradores, generalment de tipus electrònic, el comerç al detall utilitza massivament l'ordinador personal com a caixa enregistradora en la majoria dels països, complementada amb els perifèrics detallats a dalt i un calaix per diners separat. En les grans cadenes comercials, i típicament en els supermercats s'utilitzen xarxes d'ordinadors interconnectades entre els punts de venda que són ordinadors especialitzats en el funcionament com caixes enregistradores. Extensió de serveis[modifica | modifica el codi] La incorporació de lectors de targetes magnètiques i la possibilitat d'interconnexió via Internet han permès l'evolució dels llocs de venda de petits comerços i supermercats, incorporant serveis propis d'una xarxa de cobraments global. Així en molts països és comú que comerços com quioscs i supermercats possibiliten a través del seu lloc de venda el pagament de resums de targetes de crèdit, taxes de serveis públics, impostos, quotes de crèdits, etc. Referències[modifica | modifica el codi] - key = 35 & objkey = 98 Rèplica del Ritty Model 1 Cash Register. - Inventor de la setmana: fitxer. Web.mit.edu. - till: a anglès compartiment dins d'un contenidor major utilitzat per ordenar diners o documentació. Enllaços externs[modifica | modifica el codi] |A Caixa enregistradorahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Qui som Rereguarda en moviment, plataforma solidària contra la repressió, som les empresonades, les mutilades, les ferides, les agredides, les humiliades, les detingudes, les de la llista de Puig, les identificades, les multades, les desnonades, les aturades, les estafades, les dels Centres d’Internament per a Estrangers (CIE), les acomiadades, les jubilades; som les víctimes de la violència estructural i física dels governs català i espanyol, d’aquesta ofensiva socioeconòmica, política i judicial que vol veure’ns silenciats, obedients i atemorits mentre elimina totes les fites socials assolides després de dècades de lluites, patiments i morts. Esmentarem alguns casos recents: l’entrada en presó preventiva de quatre persones que van participar en la vaga general del 29M (ja alliberades, però pendents de processos judicials), les identificacions arbitràries i massives per participar en protestes (mentre els mossos impedeixen intencionadament ser identificats per perpetuar la seva impunitat), els escorcolls massius a les persones que volien participar a la manifestació de l’1 de Maig de 2012, els centenars de multes imposades per manifestar-se, els milers d’imatges de policies colpejant tothom, les detencions a la ciutat de la justícia a les encausades del 15J, el desallotjament de la plaça de Catalunya del 27 de maig de 2011, les tres persones que han perdut l’ull per l’ús de les bales de goma, una companya a qui li van trencar la cama, una altra que va ser torturada dins la furgoneta dels mossos, les que han pagat 6000 euros per no entrar a presó... són realitats diàries per a les persones que ja han perdut la por i han decidit dir en veu alta que ja n’hi ha prou. Davant de tot això, Rereguarda en moviment neix, d’una banda, com a eina per a donar suport legal, econòmic i psicosocial a totes les represaliades i enfrontar els processos judicials presents i futurs, així com les derivacions psicològiques i socials inherents a la repressió, i, de l’altra, com a espai de confluència de les diverses sinèrgies sorgides de la societat civil amb l’objectiu de bastir propostes i portar a terme accions concretes encaminades a oferir una resposta clara i contundent a aquesta ofensiva repressiva que ens afecta a totes. Les nostres armes són la solidaritat, el suport mutu, les veus, les places i els carrers. No tenim por, i no callarem!


text: Dissenyat tant per oci com per negoci, Cebu Grand Hotel està situat idealment a Ciutat de Cebu; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a . Amb les atraccions principals de la ciutat com Hospital Cebu, Museu i Biblioteca Memorial Rizal, Consolat de Canadà a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització. Cebu Grand Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de lloguer de cotxes, ascensor, centre de negocis, caixa forta, àrea de fumadors. L'ambient de Cebu Grand Hotel es reflexa en cada habitació. telèfon, banyera, articles de tocador, aparell de televisió, escriptori són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina exterior. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Cebu, el Cebu Grand Hotel és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


text: Si el que està buscant és per un hotel ben situat a Hong Kong, no busqui més enllà de Ovolo Noho – 286 Queen’s Road Central. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 0 km, i normalment només es triga 40 minuts per arribar a l'aeroport. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Contemporani Amelia Johnson, Carrer Antic / Carretera Hollywood, Temple Man Mo. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Ovolo Noho – 286 Queen’s Road Central asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix servei de bugaderia, canvi de moneda, premsa, taquilles, cafeteria per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Entri en una de les 60 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com caixa forta a l'habitació, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cinema dins de les instal•lacions, empolles d'aigua de cortesia, servei de planxa. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com centre esportiu. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Ovolo Noho – 286 Queen’s Road Central no troba competidors en cap categoria.


text: última actualització: 29-02-2012 (19:53) Josep Comajoan La recollida del plàstic i el paper es farà un sol cop per setmana i es redueixen els punts d’aportació a pagès. L’Ajuntament de Calldetenes tanca la deixalleria municipal. Ho farà per poder estalviar els 30.000 euros anuals que els costa el servei. Ho supliran fent tornar la deixalleria mòbil un cop al mes. El cost de la deixalleria mòbil, segons xifres de l’Ajuntament, no supera els 3.000 euros anuals. “No traiem el servei, sinó que l’ajustem”, explica l’alcalde, Marc Verdaguer (CiU). La supressió de la deixalleria es va decidir en l'últim ple i va comptar amb els vots a favor dels dos grups de govern, CiU i PeM-CUP, i l’abstenció d’ERC. El mateix ple va aprovar la resta de punts relacionats amb la recollida d’escombraries i que ja avançava EL 9 NOU de dilluns. En concret, rescindir el contracte amb l’empresa que està fent la recollida de deixalles, Arimany Piella Transports, i tornar al servei del Consell Comarcal, que es va deixar el 2008. També l’amortització dels 98.000 euros del préstec de refinançament del deute que havia subscrit l’anterior govern d’ERC amb Arimany Piella, i subscriure’n un de nou amb millors condicions amb l’empresa mixta que fa la recollida pel Consell Comarcal. Aquests punts van ser aprovats per unanimitat amb els vots dels dos grups de govern i el d’ERC. També hi ha, però, altres decisions que afecten directament els veïns. En concret, a partir del mes de març, en una data que encara no s’ha acabat de concretar, la recollida de l’anomenat multiproducte –bàsicament plàstic, paper i cartró– passarà de fer-se dos cops per setmana a un sol cop, segurament els dijous. També es redueixen de 14 a 4 els punts d’aportació d’escombraries de les cases de pagès. Fins ara la majoria podien anar a deixar les escombraries a peu, i ara s’hi haurà d’anar majoritàriament amb cotxe. Tot plegat, segons l’alcalde, comportarà reduir el cost actual de la recollida en gairebé 40.000 euros. Si hi sumem els 20.000 que s’ha exigit que torni Arimany Piella per serveis cobrats tot i que en el conveni subscrit amb l’Ajuntament no hi havia el compromís de pagar-los, calculen que per aquest any 2012 es podria passar d’una previsió de cost de 160.000 euros a poc més de 100.000. La deixalleria també deixarà de funcionar al llarg del mes de març. L’actual equip de govern havia mostrat en diverses ocasions el seu desacord amb la forma com es gestionava la deixalleria per part d’Arimany Piella.