text: CibernÓrium - Edifici MediaTIC A la primera planta de l'edifici MediaTIC, al districte 22@ de Barcelona, es troba el Centre CibernÓrium de Capacitaciˇ Tecnol ̨gica per a Professionals i Empreses. L'edifici MediaTIC Ús una construcciˇ emblemÓtica, amb una arquitectura pionera i que ha esdevingut un dels sÝmbols del cl ̇ster TIC al districte de la innovaciˇ 22@ de Barcelona. El particular cub de 38 metres d'alšada tÚ un revestiment de les fašanes diferent en funciˇ de la seva orientaciˇ i l'incidŔncia solar per obtenir una mÓxima eficiŔncia ambiental i un estalvi energŔtic considerable. Alberga un ecosistema de 14.000 metres quadrats on conviuen entorns d'innovaciˇ i recerca, formaciˇ tecnol ̨gica i activitat empresarial. A la primera planta, CibernÓrium va inaugurar l'any 2011 el Centre CibernÓrium de Capacitaciˇ Tecnol ̨gica per a Professionals i Empreses, on es realitzen les activitats de formaciˇ avanšada en Internet i tecnologies, organitzades segons Órees temÓtiques i sectors professionals. Des d'activitats per crear una botiga on line fins a d'altres sobre optimitzaciˇ de les TIC en la consulta mŔdica. TambÚ hi tenen lloc activitats extra puntuals, com classes magistrals a l'auditori, o jornades i esdeveniments relacionats amb tecnologies de la informaciˇ i la comunicaciˇ o amb els reptes econ ̨mics i de desenvolupament de la ciutat. Tota la planta tÚ connexiˇ wifi p ̇blica i gratu ́ta. Aules modulables per a una programaciˇ flexible El Centre CibernÓrium de Capacitaciˇ Tecnol ̨gica per a Professionals i Empreses Ús un espai de 1.400 metres quadrats, amb 9 aules equipades per a la formaciˇ tecnol ̨gica, amb 20 ordinadors per aula i pissarres digitals. Sˇn espais modulables que poden transformar-se en mÚs o menys aules d'acord a les necessitats formatives. Per solĚlicitar el lloguer d'aules, cal omplir aquest formulari Auditori CibernÓrium El Centre compta tambÚ amb un auditori per a 180 persones, equipat amb les ̇ltimes tecnologies d'Óudio i vÝdeo. Es tracta tambÚ d'un espai flexible que s'adapta a diversos formats d'esdeveniments: amb pati de butaques o sense, taula de ponents o espai de conversa, etc. CibernÓrium organitza a l'auditori jornades de divulgaciˇ tecnol ̨gica, aixÝ com activitats extra independents de la programaciˇ regular. TambÚ lloga l'espai per a esdeveniments organitzats per altres entitats. Per solĚlicitar mÚs informaciˇ o lloguer de l'espai, cal omplir aquest formulari CaracterÝstiques tŔcniques de l'auditori CibernÓrium - Capacitat: 200 - └udio: 5 micr ̨fons de sobretaula i 2 de mÓ sense fils - VÝdeo: Per al public 2 projeccions amb imatges iguals o diferents - Pantalles TFT de 15'' per als ponents - Pantalles TFT a cabina tŔcnica i Cabina intŔrprets. - 3 cÓmeres de vÝdeo en la sala amb possibilitat de gravaciˇ en DVD - Traducciˇ simultÓnia PreinstalĚlaciˇ 1 idioma - Connexiˇ a Internet WIFI - Accessibilitat: SÝ


source: fineweb

text: Darrera actualitzaciˇ: 29/02/2012 El Vicepresident Econòmic, Josep I. Aguiló, ha presentat avui el Pla d’Internacionalització de les Illes Balears que té com objectiu ajudar els emprenedors i les empreses a emprendre els mercats exteriors de forma competitiva. El Pla ha estat elaborat de forma conjunta entre l’Institut d’Innovació Empresarial (IDI), l’ICEX, i les cambres de comerç de Mallorca, Menorca, i Eivissa-Formentera. A més a més, s’ha donat a s’ha donat a conèixer una nova línia de finançament de suport a la inversió per a empreses que s’internacionalitzin (emprenedors, micro, petita i mitjana empresa), que s’afegeix a les altres línies financeres que es varen implantar l’any passat. Aquesta línia compta amb un pressupost d’un milió d’euros. A la presentació del Pla, també hi ha assistit el director general de Comerç i Empresa, César Nuño Pacheco, i els representants de les esmentades entitats: el director de Divisió de Relacions Institucionals de l’ICEX, Antonio Sánchez Bustamante; el president de la Cambra de Comerç de Mallorca, Joan Gual de Torrella; el president de la Cambra de Comerç d’Eivissa-Formentera, Vicente Torres, i el secretari de la Cambra de Comerç de Menorca, Pedro Monjo Cerdá. Annexem nota de premsa i el Pla d’Internacionalització


text: El Club de Golf d ́Aravell i el Consell Esportiu de l ́Alt Urgell organitzen una campanya de golf escolar amb el suport de la Federació Catalana de Golf i el Consell Català de l ́Esport. La campanya va dirigida als escolars de Tercer de Primària a Segon curs d ́ESO (8 a 14 anys). En el cas de l’Institut Joan Brudieu afecta, per tant, a l’alumnat de 1r i 2n d’ESO. L’activitat es durà a terme al Camp de golf d ́Aravell i el nombre de sessions previstes per a cada alumne és 10, realitzant-se sempre una sessió per setmana. El preu total de l ́activitat és de 10 €, els quals s’hauran d’abonar al Coordinador d’Esport Escolar de l’Institut, Eduard Isern, en el moment de fer la inscripció. La sortida i tornada del transport es farà des del mateix centre escolar.


text: Archivo por autor Us deix un vídeo sobre la relació entre ment i cervell del programa Singulars de TV3 en què s’entrevista a Francisco J. Rubia, un expert en neurociència. Bones Us pos una presentació sobre biotecnologia i enginyeria genètica que pot ser del vostre interès També us pos un enllaç a la web de Greenpeace on es tracta dels problemes que poden produir els OMG, en concret en aquesta pàgina es parla de Monsanto, una multinacional nord-americana que produeix OMGs. Bones Us adjunt unes presentacions sobre genètica clàssica i genètica molecular. Aquí us pos tres presentacions per explicar el concepte de metabolisme


text: Aquests dies s’han fet un munt de detencions a Barcelona i als entorns. Amb la consigna de netejar, els diferents cossos policials han actuat en diferents nivells disparant a diferents personatges col•locats al llarg i ample de les coordenades esquerra-dreta. A l’ajuntament de Santa Coloma i a totes les administracions en general la por està a flor de pell perquè una investigació treu a la llum delictes fets amb mala bava i ganes de guanyar pasta, però també posa de manifesti actuacions mal fetes per culpa de voler-les fer bé i tenir o bé poc temps, o bé mala informació, o bé pocs diners. El cas és que els ciutadans que presumeixen de desafectats estan d’allò més contents perquè la realitat corrobora la naturalesa de les seves tesis passotistes i de cert carpe diem i a cagar a la via. Encara trastocats pel cas Millet, aquest nou cas que encara no té nom però que ben aviat serà batejat ens ensorra a tots plegats més endins de la brutor però alhora traspua un fil no pas d’esperança sinó d’una estranya joia de saber que vivim en un món on encara hi ha una idea idealista i bonica de que cal fer les coses bé i de que amb els diners públics no s’hi juga. Continueu, senyors polítics, fent mala praxi o gastant massa en coses que només us interessen a vosaltres, que vindrà un jutge torrecollons a posar-hi el musell. I la veritat és que també es pot anar més enllà de tot plegat i pensar que si la investigació s’ha obert ara no és cap casualitat. En tot cas, potser la notícia pot ser titllada d’escandalosa però de ben segur que no és escàndol el que senten la majoria dels catalans. Barrejat amb un impúdic i secret sentiment d’admiració pels qui són capaços de passar-se la responsabilitat vers els contribuents per allò que no sona i embutxacar-se el que sí que sona sense miraments, els ciutadans no ens estranyem que aquestes coses passin. Passen a quasi tot arreu, perquè no haurien de passar aquí, amb el bon caldo que tenim. És un bon moment per posar tota aquesta trama graciosament tranversal a sobre de la taula. Ha esquitxat prou als diferents partits com per divertir als ciutadans normals i corrents que no tenen cap interès personal en la política, i si les reaccions són les adequades, fins i tot pot servir per posar el panorama democràtic una mica més al dia. És trist, per això. Però qui es pensa que la vida són flors i violes i romaní? I les reaccions adequades, les sentirem de boca d’algú? Es veu que fa un parell d’anys tot el tema va sortir a la llum i uns i altres van preferir seguir amb el criteri de deixar passar el temps, a veure què passa, potser si no fem res no passa res. Estaven tots d’acord en que és millor no barrejar els fems, i van continuar amb el qui dia passa any empeny. I pensant en clau de Barcelona, estiguem pendents en què es tradueix tot plegat... Archive for the 'Barcelona batega' Category “Barcelona pel Medi Ambient, de neteja i gestió”. La nova empresa que gestionarà la merda de Barcelonaoctubre 20, 2009 De petita creia que els de BCNeta només netejaven els carrers de la Barceloneta, i ara va i em diuen que la marca BCNeta desapareix i es crea el lema “Barcelona pel Medi Ambient, de neteja i gestió”. Es com si desaparegués la Coca-cola i només ens quedés la xispa de la vida. Es veu que Barcelona està a punt de viure un canvi qualitatiu i que una empresa nova passarà a gestionar la merda dels barcelonins i barcelonines. És un projecte que converteix la capital catalana en primera del món a generalitzar els contenidors adaptats i que necessitarà que tots nosaltres ens hi impliquem en cos i ànima perquè si no canviem el xip de consciència mediambiental (que a la majoria de nosaltes no ens funciona massa bé) el projecte serà un fracàs perquè ara tindrem més opcions de reciclar malament sense voler o passant de tot amb tants contenidors multicolors: marrons, grisos, verds, grocs i blaus. Els blaus seguiran sent els que fem servir tots, oi? I a més, a partir d’ara fins i tot els treballadors de “Barcelona pel Medi Ambient, de neteja i gestió” tindran més opcions de tirar milles i arribar aviat a casa i a prendre pel sac els qui guarden les peles de patates i les espines de sardina en una bosseta a part. L’alcalde Hereu diu que els 27.000 nous receptacles tenen la tapadora més baixa i un doble sistema d’obertura (amb palanca i amb pedal) que fins i tot podria manipular fàcilment la seva mare, que ja és gran. Gràcies alcalde, només faltaria! L’apartat de la neteja i gestió de les escombraries urbanes ha passat a ser el més costós dels pressupostos locals, amb gairebé 2.000 milions d’euros per al període 2009-2017, i de ben segur que dins aquesta partida hi ha una gran campanya publicitària en la què, segons paraules de la biopija Imma Mayol, «tothom qui vulgui» podrà implicar-se en la neteja urbana atenent els anuncis rotllo “jo reciclo perquè sóc guai” que desplegarà l’ajuntament la setmana que ve per explicar com separar la nova fracció, tot i que admet que l’aprenentatge comportarà un procés complex. Són molts milions d’euros per intentar ser una ciutat pionera en reciclatge quan la consciència cívica encara no hi és. Començar la casa per la teulada és una tècnica que no funciona, i menys a Barcelona. El salvavides de l’alcalde és que amb tot això es dóna feina a 289 nous operaris, que sumaran un total de 4.071 llocs de treball directes (gairebé una tercera part, dones), amb l’objectiu de reforçar el manteniment de la ciutat que tants maldecaps ha generat durant els últims anys, malgrat les graduals millores, moltes vegades per culpa de l’incivisme (de qui, si no?). No se sap què tenia de dolent BCNeta o, per ser més precisos, no se sap què és el que la nova empresa tindrà tan de bo que ha motivat aquest canvi. Potser això de BCNeta sonava fals amb tanta brutor. Amb tot, donem un marge de confiança a la segur que existent intel·ligència municipal. Aviam què passa, les perspectives són tristes, però potser una nova gran campanya publicitària de l’Ajuntament de Barcelona ens fa trasbalsar a tots i a partir d’ara ens tornem uns recicladors compulsius de tot el que és susceptible a ser reciclat, fins i tot de les empreses caduques. Avui és el dia de la hispanitat i gràcies a qui sigui avui ha estat un dia festiu més sense botigues obertes i sense haver d’anar a treballar per a la majoria de nosaltres. Això és un gran punt a favor que ens mereixem tots els barcelonins i barcelonines. Vivim a una gran ciutat que és la capital de Catalunya i que celebra sense pena ni glòria el fet que avui sigui el dia de la hispanitat. Hispanitat? Què té a veure això amb el dia a dia de tots nosaltres? Que és festa i poca cosa més, però si hi pensem és ben significatiu que, malgrat no signifiqui massa, ens hi sumem. Aquesta és la naturalesa dels catalans, deixar fer fins que se’ns demana massa. I de tots els catalans, els qui deixem fer més m’atreviria a dir que som els barcelonins, que qüestionem més la nostra pertinença a res que no pas els que viuen a un poble, que se’n senten part. Barcelona ens deshumanitza. No parlem amb els nostres veïns, les festes de la Mercè ens la bufen, que el districte del costat estigui potes enlaire per culpa d’unes obres ens és bastant igual. Vivim a una gran ciutat i el fet local ens toca si realment ens toca d’aprop. La festa de la hispanitat encara ens toca menys d’aprop perquè no és ni local ni nacional. I això és positiu. És estranya la pertanyença de ciutat que tenim a Barcelona, hom diria que és més un fet cultural que cada vegada està menys a l’ordre del dia. I tot plegat barrejat amb una mena de provincianisme fals. És complicat i aquest discurs no porta a enlloc, només a afirmar que Barcelona ens ha d’enamorar més, perquè sense amor les coses es viuen superficialment, tot i que, d’altra banda, està prou bé que el dia de la hispanitat no ens enamori. Enamoraments amb criteri, que els barcelonins i barcelonines creiem amb el que val la pena creure, però volem creure més amb qui som i amb què podem arribar a ser. O no? El transport públic a Barcelona com tot en aquesta vida podria estar molt millor de com està, però està prou bé. I va millorant any rera any. Sobretot el metro amb la futura L9, que obrirà estacions a zones que ara no en tenen i que eixamplarà molt les possibilitats de fer transbordament i arribar més ràpid a tot arreu. Tot això ja ho sabem i els usuaris habituals ens n’alegrem, però tenim queixes. Agafar el transport públic és quelcom que uneix a les persones i n’hi ha que en som uns grans experts. Sabem per quina boca s’ha de sortir a cada estació per fer el trensbordament adeqüat, sabem quins passadissos són llargs o curts, si hi ha escensor o no, si la parada d’autobús està lluny o a prop, si l’interval de pas és curt o llarg. I els usuaris habituals també sabem que no és agradable anar en transport públic després de les 10 de la nit, i menys de dijous a diumenge. La fauna canvia i empitjora clarament. A la nit és d’allò més normal trobar-se un tio dormint o en coma etílic en un banc de l’andana o ajagut a unes escales; és habitual escoltar crits i insults i quasi baralles; és incòmode trobar-te amb grups d’individus vestits seguint la mateixa moda tribal que ocupen bancs i entorns de bancs a les andanes i que no agafen els combois i que riuen i se ne’n riuen de les persones que passen per allà; és improbable no coincidir amb grups de persones fumant i bevent cubates com si el metro sigués una part més de transició entre festa i festa. I tot això sense sentir-nos segurs perquè si bé sabem que hi ha càmeres que tot ho vigilen i personal de no sé quina empresa de seguretat privada (que a vegades fan més por que no pas els vigilats) que vetlla per nosaltres, tot plegat no inspira prou confiança. Es veu que dins el metro els ciutadans deixem de ser ciutadans i passem a ser usuaris de TMB, i per tant ni els mossos ni la guàrdia urbana hi tenen competències a no ser que hi hagi un conflicte greu. El cas és que agafar el transport públic de nit fa por i que no s’hi pot fer gran cosa per solucionar el problema. I agafar el metro o qualsevol autobús nocturn fa molta més recança que no pas caminar pel carrer, perquè estàs en un lloc tancat. Vet aquí una cosa més a solucionar de la nostra estimada ciutat, una cosa més a reivindicar, una cosa que ens afecta a molts i que tots absolutament paguem. Que no s’hi pot fer gran cosa? Resposta equivocada, que els taxis són massa cars i el dret a sentir-nos segurs el tenim tots. Les enquestes municipals enterboleixen la trista realitat i mentre tots els polítics procuren aixecar el cap i treure pit per quedar com tots uns senyors de Barcelona, res no sembla canviar. Cal aire fresc i ningú no obre la finestra, i si algú l’obre, l’aire fresc no vol entrar. Tots els polítics viuen preocupats pel seu futur particular sense veure que la ciutat està més preocupada que no pas tots ells junts. Tenim a sota els peus una Barcelona que malviu per culpa d’una incerta dificultat per anar endavant, una ciutat que té sobrades capacitats perquè és qui és, està a on està i té l’història que té, però que comença a acostumar-se a veure’s superada per les circumstàncies. Pot canviar tot plegat? En un món globalitzat com el nostre en què les tendències positives o negatives arrasen les petites realitats i on una aclucada d’ulls al pol nord geogràfic fa canviar els hàbits alimenticis de l’hemisferi austral, és important si a Barcelona governen uns o governen els altres? Potser la dinàmica de Barcelona és perdre dia a dia la fortalesa i la capitalitat però això és molt trist de pensar. Els que manen han de saber dirigir la ciutat, han de saber cuidar els que hi vivim. Una gran quantitat de diners es mouen cada any a les arques municipals per desenvolupar milers de projectes que tenen com a objectiu millorar la qualitat de vida dels barcelonins i barcelonines i, a la vegada, dignificar la ciutat. D’alguna cosa ha de servir tanta inversió i de ben segur que d’alguna cosa serveix, però la majoria de nosaltres no ho acabem de veure clar. No cal arribar a dir el disbarat que tots els polítics són iguals perquè quan dius això perds tota la credibilitat, però el fet és que moltíssima gent ho pensa i de vegades falten arguments per demostrar que aquesta afirmació és, precisament, un disbarat. Falta il·lusió, falta confiança, falta un petit Obama barceloní que ens animi a sentir-nos satisfets de la nostra ciutat. Sobren notícies de mala praxi, de diners públics mal invertits, d’una classe política amb la navalla entre les dents. També sobren comentaris que no fan cap bé, i potser falta informació que uns i altres pacten perquè no surti a la llum. Amb tot, no tots són iguals. No perdem l’esperança. No diuen les àvies que les coses més bones de la vida estan sempre per venir? Els delictes contra la vida i la integritat física van augmentar a nivell de l’estat durant el 2008, i Barcelona és la primera de la llista.setembre 23, 2009 Barcelona, amb 171 homicidis; Madrid amb 127 i Múrcia amb 113 són las províncies amb més expedients oberts per aquest motiu. És una notícia terrible i significativa. Respon a moltes problemàtiques difícils d’analitzar, però el cas és que Barcelona és una de les ciutats més perilloses de l’estat, perquè en robatoris tampoc es queda enrera. I després molts s’omplen la boca amb paraules com seguretat, civisme, convivència... La qüestió aquí és saber perquè ningú no ha donat explicacions per matitzar la notícia. Potser és que el fet no ha arribat a ser prou notícia i no s’ha volgut fer mullader. Apareix el cadàver d’una dona assassinada dins d’una maleta a la Gran Via 20 minutos Va ser una mort violenta. Un dia després que la Fiscalia de l’Estat revelés que Barcelona és la ciutat amb més assassinats i homicidis, amb 171 en un any, els Mossos d’Esquadra investiguen la mort d’una dona, el cadàver de la qual va aparèixer dilluns a la nit dins d’una maleta al número 186 de la Gran Via. Qui ho diria... va passar sense pena ni glòria. Ahir va ser el dia sense cotxes, i no es va notar. Les alternatives de mobilitat amb transport públic són les que són i no són suficients. Agafar el cotxe a Barcelona no és, ni molt menys, l’opció més còmoda, però moltíssima gent no té més remei que fer-ho si no vol fer mil enllaços ni arribar tard a la feina. S’ha vist que d’on no n’hi ha no en raja, i per això des de l’Ajuntament ni des de la Generalitat no es deu haver volgut publicitar als quatre vents “La setmana de la mobilitat sostenible” com en anys anteriors. En fi, el sentit comú sempre és d’agrair. Día Sin Coches... con atascos 20 minutos Barcelona, como otras ciudades catalanas, conmemoró ayer el Día Sin Coches, dentro de los actos de la Semana de la Movilidad Sostenible y Segura, pero con los atascos habituales y sin restricciones al vehículo privado. A pesar de la iniciativa, la jornada no distó de una mañana normal y corriente, y se registraron retenciones en la B-10, B-20, B-23 yC-31. Por otra parte, la ineficiencia de las baterías y la necesidad de mejorar el marco regulador actual son los principales obstáculos para la generalización del coche eléctrico, que se podría empezar a comercializar de forma masiva en el año 2020. El banc d’idees de la campanya “sigues donant d’idees pel futur de la Diagonal” està més buit que plesetembre 22, 2009 Convidem, a qui ho vulgui, a visionar un dels vídeos més justets i més intrascendents de la web de Barcelona. Està a http://www.bcn.cat/diagonal/ , la web de i.de.a Diagonal. Juguen amb les figuretes vermelles i verdes dels semàfors per suggerir què és bo i què és dolent per l’avinguda, dura poc més d’un minut i tot sembla indicar que no s’hi han gastat ni un cèntim o bé que han estat vilment estafats per la empresa de comunicació de torn. Tot plegat s’ha fet (la web, el vídeo, la campanya publicitària...) per convidar-nos a participar a la campanya de participació ciutadana. S’ha fet una plataforma i tot, que es diu “Diagonal per a Tothom” (amb la paraula “tothom” en majúscules, com a reminiscència d’alguna creència deixada de banda que vol acostar el concepte de persona al concepte de divinitat o alguna cosa per l’estil). Malgrat tot l’esforç i tota la inversió, es veu que a dia d’avui i a pocs dies de tancar el procés participatiu, només un 2% de la població potencial que podia fer-ho (els barcelonins majors de 16 anys empadronats a la ciutat) s’hi han apuntat, quan s’esperava una participació d’almenys un 5%. El titular podria ser que al 98% de la població barcelonina li bufa el que li passi a la Diagonal. Aquí, la que escriu aquestes ratlles, hi va participar. Hi ha un post que en parlo. I cap persona del departament de Participació de l’Ajuntament de Barcelona ni tampoc de l’Oficina Tècnica de la Diagonal s’ha posat en contacte amb mi per dir que les meves idees són genials, i en part s’entèn perquè no vaig poder donar cap idea genial, només opinar sobre el que un qüestionari amb un ventall de possibilitats minso que oscilava entre sostenibilat i espais comuns et deixava fer. Però ni les gràcies, tu. Potser d’aquí a uns dies rebo a casa un iman per la nevera amb una bicicleta i un banc curull d’avis petant la xerrada amb un fons ple d’arbres. Mai se sap. La qüestió és participar. I després queixar-se. Mentrestant, qui tingui clar què es vol fer amb la Diagonal, que en faci cinc cèntims. I qui vulgui perdre literalment el temps, que miri la web que s’ha fet exclusivament per aquest tema. Aquesta breu història quotidiana plena de sentit comú, va passar a Barcelona. Hi havia una vegada una persona que de dilluns a divendres sortia de casa per anar a treballar. I els dissabtes i diumenges també sortia de casa per anar a fer el que més a gust li venia. El cas és que aquesta persona cada dia sortia de casa seva i, un cop tancava la porta del portal, se n’anava quasi sempre cap a la dreta per desfilar cap a la parada de l’autobús. Era el seu recorregut habitual i se’n coneixia tots els misteris: el panot esberlat del costat de l’arbre moribund, la vorera desnivellada, la rajola en forma de flor que no quadrava amb les altres sense forma, el forat de l’arbre amb dues o tres cagarades de gos, el semàfor tort, els contenidors d’escombraries bruts... i uns metres més amunt, la parada d’autobús, al davant de la farmàcia. Era curiós perquè, metòdicament, cada dia veia els mateixos desperfectes i la seva condició humana l’havia portat a sentir-se’ls com a seus, però el que no podia aguantar, el que l’enutjava fins al moll dels ossos, era la brutor. A aquesta persona, la merda l’enutjava. Veia porqueries diverses i persistents: pixades de no se sap quina espècie animal sempre al mateix indret, excrements d’ocell, les ja citades cagarades de gos, una espècie de vòmit que havia tenyit el paviment... La merda s’havia instal•lat al costat de casa seva. I s’hi acumulava. La merda havia trobat el seu lloc. La persona en qüestió se’n sorprenia i, un dia, en un rampell de civisme, se’n va queixar. Com era que ningú no treia la merda del seu recorregut habitual? Com era que cada dia estava més i més brut? Com era que es deixava que la merda es perpetués mes rera mes? La resposta va ser administrativament clara: des de l’Ajuntament es garantia que cada dia la brigada dels de Bcneta passaven pel seu carrer. Ja ho sabia, la persona en qüestió, que els de Bcneta passaven, no en va cada dia no el deixaven adormir-se en pau, però i la merda...? La merda no la treien. Buidaven les escobraries amb un soroll de mil dimonis, i de tant en tant un petit monstre aspiradora amb rodanxes xuclants dispersava la brutícia, però netejar, el que el diccionari defineix com a netejar, ningú no ho feia. Es va tornar a queixar, amb el concepte de civisme per bandera, i la resposta va ser ambígua: si els ciutadans no es comporten, des de l’Ajuntament no hi podem fer-hi més. La pesada llosa de la culpa va anar a parar sobre la nostra persona en qüestió ja que, si vius a una ciutat, més que persona ets ciutadà o ciutadana. I ser ciutadà o ciutadana comporta compartir el drets, els deures i els greuges de la ciutadania. I si algú embruta el carrer passa a ser indirectament culpa teva, encara que te n’horroritzis, i a sobre no te’n pots queixar, perquè és culpa d’algú com tu que permet que els coloms es caguin on no s’han de cagar. I si el carrer està brut, seguirà brut, que estem en èpoques de vaques magres. Serveis mínims, benvolgut ciutadà, que qui fa el que pot no està obligat a més, i no es culpa nostra que el seu carrer estigui brut; és culpa dels ciutadans i, per tant, és culpa seva estimat, desventurat, desencantat, desconegut ciutadà. Desmotivada, la persona que cada dia sortia de casa seva i veia com la merda creixia per desconeixement, va decidir deixar de mirar els racons del seu barri, va decidir passar de tot, i aquesta actitud el va portar a deixar d’estimar el seu carrer, i cada dia sortia de casa seva, anava cap a la dreta, a buscar l’autobús per marxar del barri de la merda acumulada i anar ben lluny. I tot, per culpa de les brutícies. Per les brutícies que no els dóna la gana netejar els qui s’han compromès a netejar-les. I per déu que no és una metafora, estem parlant de merda enganxada a les rajoles dels carrers de Barcelona.


text: Twitter consiteix en anar explicant què es va fent en cada moment. O quan ve de gust. Simple, oi? Doncs és l'última moda en l'univers web 2.0, i està tenint gran popularitat entre els bloggers (o blocaires, tot i que no m'agrada com sona). El sistema dóna 140 caràcters per explicar el que es vulgui: si estas navegant, si estas estudiant, si estas pixant, si estas menjant, si t'en vas al cine, si tens un mal dia, si estas borratxo, si somies, si cagues, si saltes, si plores, si dorms...en fi, qualsevol cosa que estiguis fent. Si, és una autèntica tonteria, a més, el sistema dóna un codi per afegir un petit mòdul al blog (com he fet jo) i que els lectors vagin veient el que vas fent. Primer em vaig donar d'alta per curiositat, i perquè sent un geek com sóc no puc deixar escapar tot el que siguin novetats tecnològiques. Després vaig afegir el mòdul al blog, i últimament he escrit gairebé un cop al dia. Suposo que ho faig perquè és una moda, i me'n cansaré aviat. És molt popular (va encapçalar les llistes del més buscat a Technorati durant uns quants dies), però no trobo que sigui útil com altres web 2.0 com Youtube, Myspace, o el meu últim descobriment Last.fm Si us animeu, va bé saber que hi ha aplicacions per actualitzar el twitter sense haver d'anar a la web, es pot fer des de Windows, o des de Mac. També hi ha una versió espanyola de Twitter anomenada Trikir, però tot i que ofereix més caractarístiques, no és tan popular, almenys de moment.


text: A la meva mare li encantaven les pelis i les series de misteri i la Judith i jo ens vam enganxar. Recordo que miràvem la tele i era com una mena de competició a veure qui encertava l’assassí. Perry Mason, Alfred Hitchock, Magnum, l’Espantaocells i la Sra.King, una de les poques on hi sortia una investigadora. Però per mi la detectiu femenina de referència és la Jessica Fletcher, encara ara si puc la miro. Fa uns dies vam començar fent broma sobre detectius, marujes i aquesta combinació explosiva ha donat lloc a “els rulos de la Fletcher”. I per acabar d’enredar-ho tot una mica, un repte: fer una recepta amb forma de rulo. Ja dic jo que hauré de canviar el nom pel de “els reptes de Llàbiro”. La única pretensió d’això ha estat riure una estona i us puc ben assegurar que ho hem aconseguit bé, jo ara mateix tinc més ganes de plorar...M’ha caigut oli calent a la mà i m’està costant moltíssim escriure però tot sigui per una bona causa! El que més m'ha agradat són les estones divertides que passem encara que sigui virtualment. La resta dels rulos i per ordre alfabètic: Judith, Paula i Sandra. No tinc ni idea del que han preparat així que toca tafanejar! Ingredients: Pasta Formatge de cabra en rulo Tomàquets assecats i en oli Orenga Olives negres, les d’Aragó Formatge en pols Oli d’oliva Sal en escates Preparació: Bullir la pasta segons les indicacions del fabricant. Refredar amb aigua freda i reservar. A un bol hi posem el formatge de cabra, els tomàquets tallats a trossos petits, una mica de l’oli dels tomàquets i l’orenga. Aixafem amb la forquilla i remenem fins que ens quedi com una crema. Això sol, untat al pa o amb amanida d’enciam també és molt bo. Treure el pinyol de les olives, barrejar amb el formatge i l’oli d’oliva i triturar. Farcir la pasta amb el formatge, tirar orenga, sal i amanir amb el preparat de les olives.


text: La nostra oposició frontal al “decretazo” de Rodríguez Zapatero, aprovat al Congrés gràcies a l’abstenció de CiU, és ben clara. Estem en contra de que pensionistes i empleats públics paguin els costos d’unes polítiques equivocades del govern socialista. El procés de desfiscalització, dut a terme pel PP i seguit amb entusiasme pels governs del PSOE, ara es demostra que és un error. Voler mantenir un estat del benestar sense impostos vol dir dèficit públic. Si a sobre hi sumes desencerts com el taló dels 400 euros, un “pla E” sense cap criteri i els costos de l’increment de l’atur, el resultat és de col·lapse de les finances públiques. La reacció del govern de l’estat per corregir el dèficit es la típica i tòpica solució neoliberal; la retallada social. Si bé la nostra crítica i oposició al Parlament espanyol era clara, l’interrogant era veure què faríem al govern de la Generalitat a l’hora d’aplicar el “decretazo”. Les posicions d’ICV han estat ben clares i coherents: 1r La retallada de sous dels empleats públics es fa per imperatiu legal, ja que correspon al govern central decidir els sous dels empleats públics de totes les administracions. No és una decisió del govern de la Generalitat ni de cap diputació, consell comarcal o ajuntament. Enfront de la retallada ordenada pel govern central, vàrem proposar -i ha estat acceptada- l’aprovació d’una disposició addicional, comprometent al govern de la Generalitat a que un cop passat l’ajust, fer un retorn progressiu del poder adquisitiu perdut. 2n Cap retallada social. Ni en dependència ni en les partides de solidaritat i cooperació, ni en cap prestació social que es doni per part dels departaments del govern. 3r Que en l’esforç d’ajust del dèficit també calia comprometre a les rendes més altes. I hem proposat, i s’ha acceptat, un increment del tram autonòmic de l’IRPF per les rendes més altes. Serem la primera administració que ho farà; comprometre als més rics en els sacrificis de l’ajust. Com era d’esperar, CiU i PP han posat el crit al cel. Els que mai tremolen a l’hora de penalitzar la gent corrent, pateixen quan toca als rics. L’últim disbarat que han dit és que aquest increment que farem penalitza les classes populars. Un nou concepte que aporta Convergència a la sociologia: el de considerar les aproximadament 22.000 persones que a Catalunya tenen una base liquidable (no en els ingressos) en la seva declaració de renda per sobre els 100.000 euros, com a classes populars. Vivir para ver. Amb aquestes mesures, segurament les més significatives i d’altres hem aconseguit gestionar des d’una sensibilitat d’esquerres el “decretazo”. El resultat pot semblar poc –potser- però serem el primer govern de l’estat i dels pocs europeus que ha aconseguit que en tot el temps que portem de crisi econòmica, faci pagar més als més rics.


text: Eina de fuster, consistent en una posteta travessada perpendicularment per una barra escairejada (cama) i armada a un extrem d'una punta de ferro amb la qual s'assenyalen ratlles paral·leles. Sobre un calat rectangular s'introdueix un tasconet de fusta que s'apreta per a fixar la posició de la cama una vegada s'ha regulat la mesura que es vol marcar. A més hi ha rossets que tenen dues cames.


text: L'Institut per a la Convivència i l'Èxit Escolar, adscrit a la Conselleria d'Educació i Cultura, és un òrgan consultiu i organitzatiu a través del qual es pretén contribuir a la millora substancial del desenvolupament de l'activitat escolar als centres educatius de les Illes Balears, conscients de l'estreta relació existent entre clima escolar i l'alt rendiment educatiu. La creació de l'Institut es fonamenta en la creença que els centres educatius que aconsegueixen una bona relació i coneixement mutu entre professorat, personal no docent, alumnat i famílies solen mostrar un clima de convivència millor, a la vegada que presenten nivells més elevats d'excel·lència acadèmica. A més a més, l'experiència ens diu que l'alumnat desmotivat o poc integrat al centre educatiu és més propici als comportaments disruptius i, en general, a comportaments que atempten contra la convivència entre els membres de la comunitat educativa. Els programes que afavoreixen la integració de l'alumnat i l'èxit escolar ajuden a crear un clima de convivència que té un efecte preventiu dels conflictes. Des de la direcció de l'Institut estam convençuts que quan es facilita el coneixement entre els membres de la comunitat, el sentiment de pertinença, la participació i la implicació en la vida del centre, així com l'èxit escolar, es fa molt més improbable l'aparició de comportaments disruptius o violents. La millora de la convivència i l'èxit escolar pot requerir l'organització d'activitats formatives adreçades a la comunitat educativa, i així ho preveiem al nostre pla d'actuació, en col·laboració amb altres serveis de l'Administració educativa. Sovint, però, a partir d'iniciatives individuals i d'equips educatius, els centres de la nostra comunitat ja posen en pràctica mesures que suposen millores del clima escolar. L'Institut per a la Convivència i l'Èxit Escolar es proposa donar a conèixer les accions d'èxit que sorgeixen des dels centres i ajudar a difondre-les entre les escoles de la comunitat i de fora, mitjançant jornades, publicacions o la facilitació del contacte entre escoles. El coneixement i el recull de les bones pràctiques als centres són una prioritat de l'Institut per a la Convivència i l'Èxit Escolar, a les quals donarà suport, reconeixement i difusió. És de l'experiència de la nostra comunitat educativa que hem d'aprendre i d'on hem de partir per intentar una millora integral del clima escolar des d'un aspecte eminentment pràctic i cooperatiu. La traduction automatique. Désolé pour le désagrément


text: La medicina tradicional xinesa considera el te Pu-Erh com un bon remei per gaudir de bona salut i per aprimar. És un te que ajuda a perdre pes sense esforç i redueix el nivell de colesterol. Als EUA se li ha posat el sobrenom de "devorador de greixos". Però aquest te és quelcom més: Principals virtuts: Desintoxica i depura activant el metabolisme del fetge. Reforça el sistema immunitari, preserva d'infeccions i te efectes bacteriostáticos. S'afirma que cura el mal humor, fins i tot lleugeres depressions. Facilita la digestió dels àpats greixosos i estimula la secreció de les glàndules digestives. Disminueix el nivell de colesterol i elimina el sobrepès provocat per una mala alimentació. Com preparar: Per preparar una infusió de te vermell Pu-Erh són suficients 3 grs. (una cullera de postres) a la qual se li afegeix aigua (d'ampolla o osmòtica, mai de l'aixeta) al punt d'ebullició. Es deixa reposar per espai comprès entre 2 i 5 minuts, segons es vulgui més o menys intens. La infusió resultant serà de un vermell tant més intens com més gran hagi estat el temps d'infusió. El seu característic sabor terrós no recorda a cap altre tipus de te. És fàcilment assimilable i si es prepara carregat pot recordar una mica al gust del cafè. De fet hi ha qui ho pren com a substitutiu. En cas d'haver de endolcir es recomana sucre integral, mel, xarop d'auró, o qualsevol altre producte natural o integral, abans que el sucre blanc. Pel que fa al seu poder aprimant: Segons un estudi realitzat per l'Hospital de St Antoine de París, el 88% dels pacients estudiats va perdre entre 3 i 10 kgs. de pes en quatre setmanes, tot i seguir mantenint una alimentació normal, és a dir, sense cap dieta addicional, simplement prenent entre 3 i 4 tasses de te Pu-Erh al dia. Originari de les muntanyes Cedar, Rooibos (Aspalathus Linearis) és el nom que rep certa planta sud-africana que en l'idioma afrikaans significa arbust vermell. També es coneix com Te vermell o Te Rooibos però realment no és la planta del Te. Ha estat una gran desconeguda fins fa ben poc. El Dr Nortier, metge i botànic, va ser la primera persona que es va dedicar al seu estudi en profunditat. A més de contrastar les seves propietats medicinals també va experimentar el seu cultiu ja que era una planta silvestre. Avui en dia ja la podem trobar a més de 140 països. Propietats del Rooibos: La seva infusió és de sabor molt agradable, lleugerament dolç i sense teïna. Així doncs el poden prendre tant nens com gent nerviosa o amb hipertensió. De gran ajuda en el tractament de les al lèrgies. Realment actua com un antihistamínic natural suau i sense produir somnolència. Trastorns digestius i intestinals: Diarrea, restrenyiment, gastritis, dolors d'estómac, vòmits o nàusees. De fet, millora la majoria de problemes gastrointestinals. Dents sans: El seu contingut en calci, magnesi i sobretot fluor fan del Rooibos una planta ideal per les nostres dents. Ossos sans: El calci, el magnesi i el fluor també ens ajudaran, per descomptat, a tenir cura dels nostres ossos. Canviar el cafè per aquesta infusió pot ser un bon hàbit en la majoria dels casos. Efecte antioxidant i antirradicals lliures: La seva aportació de nutrients antioxidants com la vitamina C, els flavonoides, el superòxid-dismutasa i la quercitina ajuden a combatre els radicals lliures que són els principals responsables del procés d'envelliment i l'estrès, entre altres malalties. Beguda per als esportistes: Precisament aquest efecte antioxidant al costat de la seva aportació multimineral el fan ideal per als esportistes que volen refer-se de les sals eliminades durant l'exercici. Problemes de la pell: Èczemes, picor, crostes, dermatitis del bolquer, irritacions, al lèrgies i urticàries solen millorar amb la seva ingesta. El seu caràcter antioxidant és el responsable. Boca i gola: Eficaç pal liatiu contra aftes, dolors de gola, gingivitis o faringitis. També es poden realitzar gargarismes. Bon efecte remineralitzant: És una forma extra de reforçar el nostre organisme amb minerals com potassi, calci, ferro, magnesi i zinc. Ajuda a perdre pes: Ens ajuda a equilibrar els nivells de potassi i sodi, per tal que no fem retenció de líquids. El seu efecte diürètic és suau però eficaç. D'altra banda, si ens ajuda a combatre el restrenyiment i les males digestions és lògic que ens notem més desinflats. És per això que resulta un bon aliat en les dietes per aprimar i en qualsevol pla contra l'obesitat. I finalment... Equilibra el sistema nerviós D'una banda tenim que no és excitant, ja que no conté teïna, i per altra banda és ric en minerals com el magnesi, de gran importància per al sistema nerviós. A la Xina, el Te Verd es consumeix des de fa uns 3.000 anys, no només per les seves propietats estimulants (conté teïna, encara que menys que el te negre), sinó perquè ajuda a prevenir i millorar nombroses malalties. Dins de la medicina tradicional xinesa, es fa servir per alleujar els mals de cap, ajuda a eliminar toxines i perllonga la joventut. Va ser en el segle XVII quan el te es va introduir a Europa com una beguda més o menys popular. Però tot i que el te porta consumint-se milers d'anys, fa tan sols unes dècades que es van realitzar investigacions científiques serioses per documentar els potencials beneficis que el seu consum comporta per la salut. Principals virtuts: El te verd conté alts nivells d'unes substàncies anomenades polifenols, que posseeixen propietats antioxidants, anticancerígenes i fins i tot antibiòtiques. El te verd també pot ajudar a prevenir les malalties cardíaques i del fetge. Cada vegada són més nombrosos els estudis clínics que suggereixen que el consum regular del te verd pot reduir la incidència d'una varietat de càncers, incloent el de còlon, pàncrees i estómac. S'ha demostrat que els polifenols més freqüents en el te (catequines) són més potents per suprimir els radicals lliures que les vitamines C o E. El te verd també presenta acció diürètica, broncodilatadora i astringent (antidiarreiques). És hipolipemiant, és a dir, capaç de reduir els nivells de LDL-colesterol i de triglicèrids plasmàtics, alhora que eleva els nivells de HDL-colesterol, el colesterol bo. I gràcies a les seves propietats antioxidants, evita l'oxidació del colesterol i té un efecte antiaterosclerótic. La formació de coàguls sanguinis (trombosi) és la causa principal de l'atac cardíac i l'angina de pit. El te verd ha demostrat ser capaç de reduir la formació anormal d'aquests coàguls amb una eficàcia similar a la de l'aspirina, gràcies a la seva activitat vitamínica P. Per últim, el te verd disminueix el nivell de sucre en sang, és a dir, és hipoglucemiant, i té lleugers efectes antibiòtics davant certes bacteris com els estafilococs i alguns virus. La seva preparació: Per preparar una infusió de te verd són suficients 3 grs. (una cullera de postres) a la qual se li afegeix aigua (d'ampolla o osmòtica, mai de l'aixeta) al punt d'ebullició. Es deixarà infusionar durant uns 2,5 minuts. Si les fulles del te verd romanen en contacte amb l'aigua més de 3 minuts, la infusió resultant tindrà un regust amarg. Copyright © 2007 Chas & Chas Tea Co.


text: Esplèndida Vila de l'any 1870, totalment renovada amb 2100 m2, disposa de fastuosos salons amb sostres de sis metres d'alçada, alguns d'ells amb xemeneia, set suites de 50 m2 amb alcova independent i bany complet cadascuna d’elles, diverses cuines, celler , cotxeres i torre amb fantàstiques vistes de la comarca. Construïda per Pau Soler Morell, destacat "indià" que amb la fortuna que va aconseguir a Cuba amb el sucre, va sufragar la construcció de la primera línia de tren Barcelona-Valls. La vila està situada en finca rústica de 75 hectàrees repartides en 10 hectàrees d'oliveres i 10 de cereals i la resta és bosc amb 900 m2 d'altres construccions, entre elles magatzems i tres habitatges de de dos, tres i quatre dormitoris. Altres 6300 m2 de naus de les quals, 3300 m2 estan condicionades com a zona hípica i 3000 com a cria d'aus, 26 boxes i espai per 300 cavalls. Entorn natural únic envoltat de camps d'antigues oliveres centenàries amb explotació de més de 7000 oliveres, vistes obertes al paisatge des de les muntanyes del parc del Garraf a la costa i el mar de Sitges, Vilanova i Cubelles envoltada de camps de vinyes, cereals i bosc. Cisterna d'1.000.000 de litres i dos pous. Es troba a només cinc minuts de Sitges. Sitges és una localitat a la comarca del Garraf a la província de Barcelona, situada en la costa mediterrània. Té una gran infraestructura turística, amb equipaments i ports esportius. Està envoltat de mar i de muntanya, que crea el seu microclima propi donant estius i hiverns suaus. Sitges és la seu permanent del Festival Internacional de Cinema de Catalunya. Està unida amb Barcelona per excel•lents comunicacions per carretera, autopista i ferrocarril i està a només 15 km de l'aeroport. Sitges ha estat nominada com una de les "Top 50 destinacions QualityCoast del sud d'Europa 2011-2012", les destinacions internacionals més atractives per als turistes interessats en naturalesa, cultura, identitat local i medi ambient. Als voltants de Sitges hi ha varis col•legis internacionals, col•legis municipals i clubs esportius com de nàutic, hípic i golf. Santiago Rusiñol, pintor, escriptor i artista abanderat del modernisme va ser atret a Sitges així com al llarg dels anys ha succeït amb altres artistes. Amb la varietat d'urbanitzacions a Sitges i al voltant podem trobar la casa o apartament dels seus somnis. Disponibilitat a acordar. Les dades exposades son ofertes a tercers, merament informatives i es suposen correctes. La nostra empresa no garanteix la seva veracitat. La oferta està subjecta a errors, canvis de preu, omissió i/o retirada del mercat sense avís previ. Els costos de la transmissió patrimonial, IVA, notari i registre aniran a càrrec del comprador. Seguint la normativa espanyola els costos de comissió aniran a càrrec del venedor. Finest Properties S.L. a(z) Engel & Völkers Spain S.L. licenc partnere


text: Opinió/text. Hemeroteca rosinca de l'any 2002 fins avui. Contribuïm a preservar el medi ambient: no imprimiu aquesta plana si no és realment necessari Nota:Per publicar articles o textos en aquest apartat, feu-ho a l'adreça: webrosesdigital.com. Autors:Els articles que siguin publicats/enviats a més mitjans caldrà que ens ho feu saber. Imprimir | Enviar | Últim comentari Més potencialitats culturals de Roses 21/10/2007 Res és fàcil i allò que a més és nou encara menys És possible i també comprensible que no tinguem sempre present el munt de qualitats paisatgístiques, humanes, culturals, socials de la nostra vila; la feina, els problemes, les expectatives i el viure el dia a dia no ens permeten gaudir permanentment dels valors que ens envolten; però això no ha de ser obstacle, i de fet no ho és, per a què procurem avançar tot posant en solfa d ́una manera ordenada i creativa aquests valors. Valors paisatgístics com els parcs naturals dels Aiguamolls, del Cap de Creus i una badia meravellosa; prehistòrics com la cova del Cau de les Guilles, dòlmens com el del Llit de la Generala, el del Cap de l ́Home o el de la Creu d ́en Cobertella, històrics com la Ciutadella, el Castell de la Trinitat i més actuals però d ́un considerable simbolisme com és el cas del Far i valors humans conreats des de l ́aparició dels primers pobladors entre els segles V i II aC fins als nostres dies amb mil batalles entremig. Realment un cúmul de valors que els tenim, que els hem de valorar degudament amb humilitat i responsabilitat perquè és un llegat que ens han deixat els que ens han precedit i que també ens deixen els nostres successors, fills, perquè l ́administrem adequadament. No crec que hàgim de caure en la temptació del cofoisme sinó que ens hem d ́esmerçar, tal com deia a l ́inici, per aconseguir un valor afegit a això que ja tenim. Els camins són diversos però penso que des de la vessant cultural ens queda molt per fer i suggereixo que ens endinsem intel·lectualment en el trinomi Roses, Grècia, Mediterrània i comencem a bastir estratègies que responguin a la màxima «pensem globalment per actuar localment». És important conèixer i fer conèixer la nostra història, la nostra cultura. És imprescindible investigar, cercar d ́on venim i qui som. Com pensaven i com vivien i què sentien els nostres avantpassats, la vida dins un marc cultural extens des de l ́economia del moment passant per les manifestacions artístiques i literàries, els costums i els pensaments. Un marc del petit al gran, de Roses hereva dels Grecs i immersa ahir i avui en la gran mediterrània. Des de l ́equip de govern, divers i plural però amb un sol objectiu Roses, ja ens hem plantejat el repte i caldrà treballar-hi d ́una manera col·lectiva per bastir un projecte que ens permeti fer un pas més. Sóc de la opinió que els governants, en aquest cas els governants locals, hem de ser capaços de fer propostes de progrés conjugant il·lusió, eficàcia i complicitats -llegiu participació- que ens permetin donar respostes positives a l ́afany de superació que tots tenim. Tanco els ulls i ho veig clar; sé que la realitat en les seves múltiples variables ens ho complicarà una mica però hem de creure i perseverar; creure en les capacitats de la nostra gent i perseverar per eliminar els obstacles que, sens dubte, hi seran. Res és fàcil i allò que a més és nou encara menys. Tot el que és nou espanta de primer moment però esdevé cabdal a la llarga. La idea, el concepte ja hi són; ara caldrà posar negre sobre blanc i fer propostes que comportaran exposició de criteris, opinions diverses i molt treball que si som capaços de fer-lo bé ens portarà a l ́assoliment de l ́objectiu, de l ́èxit, de l ́èxit de tots, de l ́èxit de Roses que és el que ens importa. Alcaldessa de Roses


text: CDLXXXV.Com l'Emperador tramès lo cos de Tirant e de la Princesa en Bretanya. Partit que fon lo rei de Sicília, l'Emperador pregà molt al rei de Fes e al vescomte de Branches que volguessen portar lo cos de Tirant e de la Princesa en Bretanya.E ell li digueren que per amor de sa majestat e de Tirant, que ho farien de bona voluntat.L'Emperador manà a l'Almirall que fes posar en ordre quaranta galeres perquè anassen a llur honor.E prestament foren armades e posades en ordre. L'Emperador havia feta fer una caixa de fusta, molt bella, tota coberta de planxes d'or totes esmaltades e obrades de molt subtil delicadura, que bé paria sepultura de gran senyor.E féu-hi posar lo cos de Tirant e de la Princesa, tots vestits de brocat fet de fil tirat d'or, perquè jamés se pogués podrir; ab la cara descoberta, que paria que dormissen. E féu recollir la caixa en una galera, e féu-hi posar totes les armes de Tirant e totes les banderes e sobrevestes que portava sobre les armes, per ço que fossen meses sobre la sepultura on jauria Tirant, perquè en fos memòria per a sempre.E donà l'Emperador el rei de Fes dos-cents mília ducats perquè es fes fer en Bretanya la sepultura de Tirant e de la Princesa segons lo llur molt merèixer. Com totes les coses foren en ordre, lo rei de Fes e la Reina, sa muller, prengueren comiat a l'Emperador e de la Emperadriu, del duc de Macedònia e de la Duquessa, e de tota la cort, e recolliren-se; e lo vescomte de Branches ab ells. E feren vela, e anaren tant e ab tan bon temps, que en breus dies foren en Bretanya ab bon salvament. E lo rei de Fes e la Reina e lo vescomte de Branches, ab molt nobles e cavallers ixqueren en terra en una ciutat qui es nomena Nantes, e aquí per lo duc de Bretanya, e per la Duquessa e per tots los del parentat foren molt bé rebuts e fastejats. E prengueren la caixa de Tirant e de la Princesa, ab gran professó de molts capellans, frares e monges, lo portaren a l'esglèsia major de la ciutat, e fon posada dins una tomba, que quatre grans lleons sostenien, la qual tomba era obrada d'un molt clar alabaust, e a l'entorn per los extrems d'aquella, de lletres gregues buidades de fin or, se llegien tals paraules: Lo cavaller que en armes fon lo fènix i la que fon de totes la pus bella, morts són ací en esta xica tomba, dels quals lo món ressona viva fama : Tirant lo Blanc i l'alta Carmesina. Eren los lleons obrats e no menys entretallada la tomba de diverses colors : or, atzur e altres esmals , ab molta art e delicadura. A la part dreta de la tomba se mostraven dos àngels , e altres dos a la part sinestra , los quals tenien dos grans escuts: l'u de les armes de Tirant, e l'altre de les armes de la Princesa. Aquests lleons e tomba estaven dins una capella de volta , los arcs de la qual eren de porfis e recolzaven sobre quatre pilars de jaspis, e la clau del creuer era d'or massís buidada, guarnida de moltes fines pedres, e en aquella se veia un altre àngel qui tenia en les mans l'espasa de Tirant , tacada de sang de tantes batalles. Lo païment d'aquesta volta era de marbres , e les parets , cobertes de carmesins brocats. Sols la tomba estava descoberta. En llarg,de part defora,estaven penjats los escuts de diversos cavallers vençuts en camp de clos batalla,e sobre lŽarc triümfal,en grans i belles taules,eran pintats alguna part dels meravellosos actes e nobles victòries de Tirant.Mostraven-se allí esteses les armes e guarnicions de la sua excel.lent persona,e la garrotera,de belles perles, balaixos e safirs circuïda. Moltes banderes e penons en lo més de lŽesglésia penjaven,de diverses ciutats e províncies victoriosament guanyades;mas entre totes, los penons e estendars de les invensions triümfantment se desplegaven.Eren les divises de Tirant,flames o llengües dŽor sobre carmesí, e flames de foc sobre camper dŽor; en les flames dŽor se cremaven tals lletres:C.C.C.,i en les flames de foc se cremaven aquestes:T.T.T.;significant per açò que lŽor del seu amor cremat sŽapurava en les flames de Carmesina,e no-res-menys estimava que la Princesa ardentment se mesclava en les apurades flames de son voler. E sobre la tomba,ab lletres dŽor estaven esculpits aquests tres versos: Amor cruel qui als ha units en vida, i ab greu dolor lo viure els ha fet perdre, aprés la mort,los tanque en lo sepulcre.


text: 26.07.2012 Estudiar - El procés de matriculació dels màsters oficials presenta enguany importants novetats. Si encara no t'has preinscrit a cap màster oficial i vols matricular-te durant aquest curs 2012-2013, t'informem que s'ha obert un període extraordinari de matrícula per a determinats màsters. Els interessats podeu contactar amb el coordinador a partir del dia 12 de setembre i fins al 17 d'octubre de 2012, per confirmar la disponibilitat de places i iniciar el procés de matrícula. El contacte amb el coordinador ho trobaràs a la fitxa del màster corresponent. Aquí trobareu també informació sobre aquests canvis i un simulador de preus de matrícula. Podeu consultar tota la programació 2012-2013 en el web de la UAB. El Decret pel qual es fixen els preus per a la prestació de serveis acadèmics per al curs acadèmic 2012-2013 ha establert que el procés de matrícula d'aquest curs acadèmic requereix la realització de tràmits addicionals previs i/o posteriors. Atesa la rellevància dels canvis fixats en el decret, la UAB ha elaborat un Manual de Matrícula de Màster Universitari actualitzat amb la nova informació, i un document de Novetats de la matrícula dels estudis de màster universitari. Es recomana llegir atentament aquest document, en el qual s'informa sobre totes les especificitats que s'han de tenir en compte durant el procés de matrícula d'aquest curs acadèmic 2012-2013 a la UAB. La UAB també posa a disposició dels interessats un simulador de matrícula,que ajuda a orientar-se sobre l'import de la matrícula d'aquest curs. El simulador calcula el preu aproximat de la matrícula de l'estudiant i els imports que haurà de pagar en cada termini en cas que sol·liciti el fraccionament de la matrícula. El càlcul del simulador no té validesa a afectes de matrícula. El seu objectiu és que l'estudiant pugui simular el cost de la seva matrícula a partir de diferents supòsits, abans de formalitzar la matrícula a la UAB. La UAB ofereix una programació de màsters amb caràcter oficial, preu públic i adaptats a l'espai europeu d'educació superior. Els màsters oficials tenen una durada fixa d'entre 60 i 120 crèdits segons indicacions del Ministeri. En funció de la formació prèvia de cada estudiant, el coordinador del màster podrà requerir cursar complements de formació (fins a un màxim de 60 crèdits). En cas que necessiteu més informació, podeu adreçar les vostres consultes a firstname.lastname@example.org.


text: Es tracta de la primera sessió de la 4a. edició dels Cercles de Debat "Parlem de..." Està adreçat a emprenedors, empresaris, associats, exalumnes i persones amb la voluntat de mantenir un referent de formació per tal de "refrescar" el coneixement i veure les claus de l'èxit d'empreses del nostre entorn. En definitiva, adreçat a persones inquietes, amb ganes de relacionar-se i amb ganes d'establir llocs de diàleg i transmissors de coneixement i bones pràctiques.


text: Drets Procediments derivats de l'aplicació de la LOPD. Drets dels titulars de les dades personals. Protocol d'actuació en materia de protecció de dades La Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal (LOPD) fixa un conjunt d'obligacions per tal de garantir que qui tracte dades relatives a persones físiques ho faça amb ple respecte dels drets fonamentals dels titular d'aquestes. Donada la complexitat de la Universitat cal fixar els procediments que ens permeten en tot moment estar assabentats de qualsevol tractament subjecte a la LOPD que es puga produir i prestar l'assessorament necessari per a garantir el respecte de la legalitat.


text: Delegació de l'Escola de Formació DEFB La formació dels i les caps és essencial per la tasca educativa de Minyons Escoltes i Guies de Catalunya. El nostre moviment pretén formar persones solidàries i compromeses amb la societat que els envolta i és per això que l'Escola de Formació t'ofereix una proposta formativa a través de la qual tens nous aprenentatges que et permeten dur a terme la teva intervenció educativa d’acord amb la proposta del moviment. Delegació de l'Escola de Formació_Barcelonès La DEFB és un espai de trobada de les FoCa’s dels 4 sectors, està formada pels Responsables Pedagògics de la Demarcació del Barcelonès, per un representant de Formiga I i pels Responsables Pedagògics i / o caps de foca dels sectors. Es reuneix un cop al més, i les seves funcions són: • Transmetre, des de les formacions de la Demarcació i els Sectors, una imatge com a Escola de Formació de MEG. • Treballar per la coordinació entre els equips de FoCa dels diferents sectors. • Unificar els criteris d’estil i de contingut de les quatre FoCa’s de la Demarcació. • Optimitzar els esforços i els recursos que es destinen per a preparar les formacions. • Crear un espai d’intercanvi i enriquiment entre els formadors de la Demarcació i els Sectors. • Ser pràctica, útil i decisiva amb els temes que tracti. Formacions: La FO.CA (Formació de caps) és l'espai formatiu per excel·lència dels sector, és un espai privilegiat d'aprenentatge vivencial, diversió i coneixença entre membres del sector. La formació dona resposta a la titulació oficial de la Generalitat de Catalunya de monitor/a del lleure infantil i juvenil. Més informació La FORMIGA I s’adreça als/a les caps que estan fent el seu segon any a l’agrupament. A més és la primera part de la formació troncal per obtenir la titulació de director/a d'activitats de lleure infantil i juvenil. Més informació


text: Sistema d'equacions En matemàtiques, un sistema d'equacions és un conjunt de dues o més equacions amb diverses incògnites que conformen un problema matemàtic consistent en trobar les incògnites que satisfan les equacions. En un sistema d'equacions algebraiques les incògnites són valors numèrics (o més generalment elements d'un cos sobre el qual es plantegen les equacions), mentre que en una equació diferencial les incògnites són funcions o distribucions d'un cert conjunt definit per endavant. Una solució d'aquest sistema és per tant, un valor o una funció que substituïda en les equacions del sistema fa que aquestes es compleixin automàticament sense que s'arribi a una contradicció. En altres paraules el valor que substituïm en les incògnites ha de fer complir la igualtat del sistema. Les incògnites es solen representar utilitzant les últimes lletres de l'alfabet llatí, o si són massa, amb subíndexs. Taula de continguts Sistema general[modifica | modifica el codi] La forma genèrica d'un sistema de equacions algebraiques i incògnites és la següent: (1) Representació gràfica[modifica | modifica el codi] Els sistemes de 2 o 3 incògnites reals admeten representacions gràfiques quan les funcions a( )són contínues a trams. A cada equació es representa com una corba o una superfície corba. L'existència de solucions en aquest cas es pot deduir a partir de l'existència d'interseccions comunes a aquestes corbes o superfícies corbes. Classificació dels sistemes[modifica | modifica el codi] Un sistema d'equacions sobre pot classificar d'acord amb el nombre de solucions a: - Sistema incompatible quan no admet cap solució. Un exemple de sistema incompatible és , ja que utilitzar el mètode reducció i sumant membre a membre s'obté la contradicció 0 = 39. - Sistema compatible quan admet alguna solució que al seu torn poden dividir-se en: - Sistemes compatibles indeterminats quan hi ha un nombre infinit de solucions que formen una varietat contínua. Un exemple de sistema compatible indeterminat és ja que claramene la segona equació és linealment dependent de la primera, havent estat multiplicats tots els termes per 2 . - Sistemes compatibles determinats quan admeten un conjunt finit de solucions, o un conjunt infinit de solucions aïllades amb com a màxim un nombre finit de punts d'acumulació. Un exemple de sistema complatible determinat és la solució única és i . Sistema lineal[modifica | modifica el codi] Un sistema com l'anterior en què les anteriors equacions són funcions afins. A diferència del cas general, la solució dels sistemes d'equacions lineals són fàcils de trobar quan els coeficients de les equacions són nombres reals o complexos. També hi ha mitjans generals quan els coeficients pertanyen a un anell, encara que la recerca de les solucions en aquest cas pot ser una mica més complicada. Una característica important dels sistemes lineals d'equacions és que admeten l'anomenada forma matricial . Aquesta forma permet representar el sistema usant tres matrius, de la següent manera: (2) La primera és la matriu de coeficients, on el terme representa el coeficient que acompanya la j-èsima incògnita de l'equació i-èsima . La segona és la matriu d'incògnites, on cada terme es correspon amb una de les incògnites que volem esbrinar. I la tercera matriu és la de termes independents, on el cada representa el terme independent de l'equació i-èsima . Aquesta representació matricial facilita l'ús d'alguns mètodes de resolució, com el mètode de Gauss, en el qual, partint de la matriu augmentada (matriu de coeficients a què se li ha acoblat la matriu de termes independents), i aplicant transformacions lineals sobre les equacions, pretenem arribar a una matriu d'aquest tipus: Un cop la matriu s'ha triangulat, el valor de cada terme es correspondrà amb el de la incògnita . Si ens trobem alguna fila del tipus , amb , el sistema no tindrà solució. Existència de solucions[modifica | modifica el codi] És diferenciable amb continuïtat, és a dir, és de classe i el seu jacobià no s'anul en cap punt llavors hi ha una única solució del sistema( ). Ja que en aquest cas hi haurà una funció inversa, i podrem escriure la solució buscada simplement com: No obstant això, la condició de diferenciabilitat anterior tot i ser condició suficient, no és una condició necessària, pel que existeixen sistemes d'equacions en què les funcions no són diferenciables i no obstant això, hi ha solucions. Més encara, en casos en què hi ha més d'una solució si la funció és diferenciable llavors el jacobià s'anul en algun punt, però això no impedeix que hi hagi diverses solucions. En casos d'un menor nombre d'equacions que d'incògnites, quan , aleshores el sistema és compatible indeterminat o no té solucions. En aquests casos, el teorema de la funció implícita proporciona condicions suficients, encara que no necessàries, per a l'existència de solucions d'una manera semblant a com el teorema de la funció inversa les proporciona en el cas . Nombre de solucions[modifica | modifica el codi] Un sistema d'equacions lineals compatibles i determinats la solució és sempre única. En el cas d'equacions polinòmiques la resposta és més complicada, encara que pot provar que dues corbes polinòmiques en el pla de graus n i m funcionalment independents es tenen com a molt nm solucions diferents. Aquest resultat es desprèn del següent teorema de Bézout: - Dues corbes del pla projectiu complex , de graus n i m sense components comuns es tallen exactament en mn punts comptats amb multiplicitat. Mètodes de resolució[modifica | modifica el codi] Si bé per als sistemes d'equacions lineals existeixen multitud de tècniques de l'àlgebra lineal, per als sistemes d'equacions no-lineals el problema és tècnicament bastant més difícil. Mètodes analítics[modifica | modifica el codi] Els mètodes analítics es restringeixen gairebé exclusivament a sistemes d'equacions lineals. Ni tan sols es coneix una solució analítica per al sistema d'equacions de segon grau general: Mètodes numèrics[modifica | modifica el codi] Les aplicacions tècniques generalment recorren a algoritmes numèrics que permeten calcular aproximacions numèriques a les solucions d'un sistema d'equacions. Un dels mètodes numèrics que pot generalitzar-se a sistemes no-lineals és el mètode de Newton-Raphson. En el cas multidimensional la resolució numèrica del sistema de n equacions es pot fer a partir del coneixement d'una solució aproximada , sempre que l'aplicació anterior sigui diferncia, mitjançant l'esquema iteratiu: O més explícitament: Lamentablement la convergència de l'esquema iteratiu anterior no està garantida i en casos de solucions múltiples la convergència pot donar-se cap a la solució no desitjada. Mètodes gràfics[modifica | modifica el codi] Els mètodes gràfics són didàctics i aclaridors, encara que en general no tenen interès pràctic en les aplicacions tècniques d'importància. A més estan restringits generalment a sistemes de dues o tres equacions reals. Dos sistemes d'equacions amb dues incògnites de valor real, solen aparèixer com un dels cinc tipus diferents esmentats a continuació. Tenen una relació amb el nombre de solucions: - Aquells sistemes d'equacions que representen gràficament rectes i corbes que s'intersequen entre si. Aquest tipus de sistema d'equació és considerat com el normal. Sol tenir un nombre de solucions finit cadascun format per les coordenades dels punt d'intersecció. - Sistemes que tenen simplificacions falses. Per exemple: 1 = 0. Gràficament es representen com un conjunt de línies que mai s'intersequen entre si, com a línies paral·leles. - Sistemes d'equacions en les que ambdós simplificar a una identitat (per exemple, x = 2x - yoy - x = 0). Qualsevol assignació de valors a les variables desconegudes satisfà les equacions. Per tant, hi ha un nombre infinit de solucions, que gràficament, es representa com tots els punts del pla que representa la solució. - Sistemes en què les dues equacions representen el mateix conjunt de punts: són matemàticament equivalents (una equació general pot ser transformada en una altra a través de la manipulació algebraica). Aquests sistemes representen completament la superposició de línies o corbes, etc Una de les dues equacions és redundant i pot ser rebutjada. Cada punt de la sèrie de punts correspon a una solució. Generalment, això significa que hi ha un nombre infinit de solucions. - Sistemes en què una (i només una) de les dues equacions es simplifica a una identitat. Per tant, és redundant i pot ser descartada, segons el tipus anterior. Cada punt de la sèrie de punts representats pels altres és una solució de l'equació dels que hi ha a continuació, en general un nombre infinit. L'equació x 2 'i 2 = 0 pot ser pensada com l'equació d'un cercle el radi s'ha reduït a zero, pel que representa un únic punt: (x = 0, y = 0), a diferència d'una normal d'un cercle que conté infinit nombre de punts. Aquest i altres casos similars mostren la raó per la qual els dos últims tipus anteriorment descrits necessiten la qualificació de "normalment". Un exemple d'un sistema d'equacions del primer tipus descrit anteriorment, amb un nombre infinit de solucions ve donada per x =|x|, i =|i|(on la notació|•|indica el valor absolut de la funció), les solucions de forma un quadrant de la x - i pla. Un altre exemple és x =|i|, i =|x|, la solució representa un llamp.


text: La pel·lícula The temptation of St. Tony, una coproducció de Suècia, Finlàndia i Estònia dirigida per Veiko Ounpuu, es va imposar en l'onzena edició del Festival Internacional de Cinema de Tarragona REC'11. Aquesta opera prima d'Ounpuu és un drama fantàstic que planteja una qüestió interessant: és possible ser una bona persona en la salvatge societat en què vivim? Tony, un home de mitjana edat, casat i amb fills que viu a l'Estònia actual, prova de trobar la resposta emprenent un perillós viatge en què es coneixerà la molt diversa fauna que pobla l'Estònia actual i, a poc a poc, començarà a perdre la seva família, la seva ocupació i, també, el seu seny. Rodada en impecable blanc i negre, i amb imatges d'una estranya bellesa, aquesta coproducció entre Estònia, Suècia i Finlàndia és una bona mostra de la vitalitat i radicalitat del cinema de l'est d'Europa. No en va el film arribava al REC avalat per premis com l'European Talent Award de Canes al millor guió i una nominació a l'European Film Awards de 2010 pel millor disseny de producció. Però també hi va haver corona de llorer per als autors de casa. El premi Tinet per a autors de Tarragona va ser per a al film Nieve de primavera, d'Álvaro Sanz. Aquest fotògraf i dissenyador ha concursat amb una reflexió sobre el pas del temps, un títol commovedor protagonitzat per una dona que s'enfronta a un passat llunyà. El curtmetratge La Huida, de Víctor Carrey, es va imposar en la categoria de ficció. El premi al millor curtmetratge documental va ser per a Todo es maybe, el retrat del músic panameny Braulio Thorne i la seva actitud davant la vida dirigit per Asier Urbieta. El millor curt de videocreació és, segons el públic del REC, The Homogenics, una lúcida reflexió signada per Gerard Freixes sobre el perill de l'estandardització que ho converteix tot en estereotips. Quant a la participació, en el festival d'enguany s'han superat lleugerament els 8.000 espectadors; en especial, les projeccions i les propostes del Seminari. La xifra confirma la consolidació del certamen.


text: Sobre nosaltres ¿Qui som? L'Associació Som-riures sense Fronteres va ser creada a Barcelona l'any 2002 per Francesc Andreu Sabadell, conegut en el món artístic com Màgic Andreu, i la seva filla, Joana Andreu, professional de la màgia, per fer arribar la màgia, l'humor i el il · lusionisme a nens i nenes afectadoss de càncer. Amb la finalitat de portar il · lusió i alegria als nens i nenes que patien llargues malalties, l'any 2004 vam presentar el nostre projecte i programa de Magiaterapia el doctor José Sánchez de Toledo, cap de la Unitat d'Oncologia, Hematologia i tumors Cerebrals de l 'Hospital Universitari Materno-Infantil Vall d'Hebron de Barcelona, que el va acceptar oferint el suport logístic necessari per fer-ho. Som-riures sense Fronteres disposa a la primera planta de l'hospital d'un espai on es guarda tot el material necessari i on l'equip fem les nostres reunions periòdiques. Magiaterapia ¿En què consisteix? La Magiaterapia consisteix en atendre personalment cada nen malalt en relació a les seves característiques (edat, personalitat, sentit de l'humor, etc.) Fent un seguiment exhaustiu mentre està ingressat i procurar que el seu estat anímic, la il · lusió, l'alegria i la sensació de benestar estiguin el màxim de temps fusionats en el seu cor. El nostre programa també va dirigit als pares, mares i familiars que conviuen a l'habitació amb els nens / nenes, ja que moltes vegades és el nen que pateix quan veu els seus pares preocupats. Hospitals ¿Que fem al hospital? Durant el matí, un cop per setmana, habitualment els dijous ii ocasional altres dies depenent de les necessitats dels nens ingressats, els voluntaris ens distribuïm entre les habitacions, les càmeres d'aïllament, les sales de joc, l'hospital de dia i la UCI , sempre d'acord amb el personal sanitari. Amb les nostres màgies ens proposem trencar amb la rutina hospitalària creant un clima de sorpresa, alegria i il · lusió que aixeca l'estat d'ànim dels nens i de tots els que estan al seu voltant amb la finalitat de generar ganes de viure i de lluitar per vèncer la malaltia. Part de l'èxit del nostre projecte és a causa de la col · laboració i el suport que ens brinda tot el personal sanitari. Material Específic Voluntari Màgic El voluntari màgic ha de superar les dificultats que es plantegen quan es trabaha en un hospital d'habitació en habitació, o bé en els passadissos, les sales de joc o les càmeres d'aïllament a les quals només es pot accedir al nen / aa través de un vidre. Per fer les màgies cada voluntari tria el material que necessita per a cada sessió dins del despatx, després el trasllada amb un carret especial i polivalent que li serveix per fer els desplaçaments amb més facilitat a través de les habitacions i passadissos i, alhora, el pot utilitzar com una taula per a les realitzacions dels espectacles. Tot aquest material està especialment pensat i dissenyat per complir amb les normes sanitàries de l'hospital. Ensenyança Una de les grans il · lusions dels nens / es és poder fer Màgia, no només veure-la. Dins del programa contemplem l'ensenyament i la pràctica de la Màgia per a nens / es. Col·laboració amb altres entitats Colaboracions Com a artista i com a president de Som-riures, quan es em demana la col · laboració en esdeveniments relacionats amb el nostre treball, participo i col · laboro conjuntament amb l'equip de voluntaris. Durant tot l'any visitem centres d'acollida de menors, centres per a discapacitats físics o mentals i centres relacionats amb la nostra tasca, on oferim gratuïtament un show pensat i realitzat en funció del públic al qual va dirigit. ¿Que necessitem? Necessitats Material màgic pels nostres nens / es: material de desgast com cartes, mocadors, globus, accessoris, etc. 8 taules / carros especials Màgia, 1 furgoneta tipus Wolkswgen Califòrnia amb espai per traslladar els nostres voluntaris i el material màgic, i que ens faci al mateix temps la funció de camerino i vivenda quan viatgem a hospitals per l'Estat per ensenyar el nostre programa d'Magiaterapia; armilles especials per transportar material; brodats amb el logotip de l'Associació; maletes tipus racks per traslladar; talkies per comunicar-nos entre nosaltres dins el hospital ... Aquestes són algunes de les nostres necessitats més immediates.


text: El Sr. Ferran i Serafini Gràcies, senyor president. Si m’ho permet, ho faré humilment des de l’escó. Senyors consellers, gràcies per la seva compareixença, a vostès i als seus equips, perquè realment creiem que és d’agrair. Sabem que el Govern no està de vacances,el Govern està aquí; estava aquí fa dies. Va estar aquí el conseller Castells explicant-se; s’ha explicat constantment el conseller Nadal. el Govern ha estat al fil de les coses que han anat passant i que han anat succeint tots aquests dies, prenent mesures, comunicant-ho als mitjans de comunicació quan calia i prenent determinacions, pressionant on calia pressionar i fent allò que cal fer, que fa un govern que governa correctament Catalunya. Miri, la Diputació Permanent, el mes d’agost, ja és un clàssic. Pràcticament des que hi ha un govern progressista i d’esquerres a Catalunya, les diputacions permanents, el mes d’agost, són un clàssic i (remor de veus), si em permeten –i, si em permeten–, acostumen a ser l’aperitiu del debat de política general, i segurament també són l’entremès d’unes eleccions generals i ho fan servir en aquest sentit. Per tant, no se n’amaguen mai, no se’ns ha amagat mai, tothom sap que tenen un transfons d’interès, diguem-ne electoralista, diguem-ne partidista, diguem-ne d’erosió del Govern. I vostès preguntaran: «Per què parla de la Diputació Permanent, i de la compareixença, i de les vacances dels consellers o les no-vacances?» Perquè els que tenim memòria històrica sabem que en aquest Parlament, una vegada vam trigar vuit mesos que el Govern comparegués per parlar dels incendis. I ho sabem: vuit mesos vam trigar perquè comparegués un govern per parlar dels incendis. Per tant, una simple comparació entre la disponibilitat i la permanència d’aquest Govern i el que han fet governs anteriors sembla que decanta la balança d’una manera molt clara. Jo, si em permeten, posaré..., les respostes institucionals les donarà el Govern, òbviament, però a mi, si em permeten, m’agradaria fer una petita valoració del que ha passat avui, aquí. Hem tingut un contrast molt clar. Ha vingut un govern a informar, a explicar-se, i ho ha fet d’una forma clara i exhaustiva. Ens ha donat dades molt interessants. Ens ha parlat de dèficits a estudiar i a valorar. Ens ha donat dates concretes per solucionar els temes i com solucionar-los. Ho ha fet d’una manera metòdica, amb una explicació metòdica, dient quins treballs es fan, quines gestions s’estan fent, quines raons hi ha i quins problemes es troben en el dia a dia de la seva gestió. Però sobretot ha estat una intervenció que, permetin-me que els ho digui, sincera, una intervenció de reconeixement d’aquelles coses que no van, de reconeixement de l’existència de problemes i fins i tot criticant on cal criticar, malgrat el color polític de l’Administració que cal criticar. I això és de lloar d’aquest govern, perquè agafa les coses per on s’han d’agafar, les agafa amb sinceritat i ens sembla que això és important. I, a més a més, ho ha fet posant mesures correctores damunt del a taula, un conjunt de mesures correctores que ningú de vostès –sobretot el senyor Puig–, al llarg d’aquests dies, i avui menys, s’ha dedicat a contradir. O és que no cal contradir en aquesta Diputació Permanent les mesures correctores si són les solucions que ens està posant el Govern damunt de la taula? Per què no diuen com ho farien vostès, per exemple, en lloc de recórrer a aquesta retòrica permanent i constant erosiva del Govern? Han marcat compromisos –el Govern ha marcat compromisos–, ho han fet els dos consellers. I com no? Què volien? Que no parlessin dels orígens del problema? Què volen? Que no parlem d’això que vostès ja –amb una miqueta de conyeta, permeti’m l’expressió– diuen ja de «causes remotes»? Doncs, sí. És que hi han causes remotes. És que res apareix per generació espontània. És que quan a una casa se l’ha de tornar a pintar és que fa molts anys que no es pinta. És que quan a un cotxe li canvien les rodes és que s’han gastat els neumàtics. I és que vostès no van fer el que calia fer, no va haver-hi una inversió suficient en l’etapa CiU-PP. No va haver-hi una planificació estratègica, no va haver-hi una prevenció i no va haver-hi una previsió. I això, ara, no els ho estem retraient, simplement ho estem constatant: va passar això. Això és l’acció del Govern? No. No he sentit cap dels dos consellers dient que no feien el que havien de fer perquè passava això; no, no. Ara, ho han de constatar. Permetin que constatin que aquest país, al llarg d’un grapat d’anys, per compromisos polítics del tipus que foren, no va tenir el que havia de tenir d’inversió, de previsió, de planificació estratègica. La intervenció del Govern ha anat més lluny encara: ha encarat el futur. Com l’ha encarat? Diu: «Despleguem l’Estatut»– permeti’m una expressió: «Munyim l’Estatut»– «Aprofitem-nos d’ell –en el millor sentit de la paraula–, apliquem el 18,8, l’addicional tercera, etcètera.» Els estan posant alternatives econòmiques de gestió damunt de la taula. I el que és més important, senyores i senyors diputats i senyors consellers, el Govern ha vingut aquí a transmetre confiança; confiança en el que es fa, i en el que es pot fer i en el que es farà, sense defugir que hi ha problemes; ve a transmetre confiança. Vostès..., el senyor Puig ens deia que no som conscients del mal govern que hi ha. Al senyor Puig jo li vull dir una cosa. Vostès no són conscients de com ens vam trobar el país i del país que ens van deixar; no en són conscients. I recordo la primera intervenció sobre els pressupostos, del conseller Castells, en què ens deia: Hem obert els calaixos i hem trobat els calaixos buits i un munt d’hipoteques. I ara obrim els calaixos de les infraestructures i ens trobem amb aquestes causes remotes que els he explicat fa un moment. I aquest és el contrast, aquesta era la intervenció del govern i després hem escoltat les paraules del senyor Puig. Clar, si no coneguéssim el senyor Puig, tots pensaríem que aquest país està a la ruïna més absoluta, que això és un caos, que aquí no es pot viure, que és un desastre. Evidentment, nosaltres relativitzem sempre l’enuig del senyor Puig i les seves intervencions, perquè si no, el país..., realment estaríem en una situació de psiquiatra. Miri, vostè parla de mal govern, però vostè no parla dels problemes..., per què aquests problemes se’ls ha trobat el Govern. La intervenció de vostè ha estat erosiva, molt electoralista, molt tremendista, molt oportunista, molt farcida de tòpics. Perquè si ens diu: «Si la ministra ve, per què ve? I si no ve, per què no ve?» Escolti, en què quedem? Ha de venir o no ha de venir? Perquè vostès, puntualment, a les coses que van succeint en aquest país, li treuen la punta negativa: si ve, perquè ve; si no ve, perquè no ve. I per tant, aquest farciment de tòpics i aquest farciment de posicions polítiques que busquen l’erosió electoralista sense propostes –sense propostes– és el que ens dol des del Grup Parlamentari Socialistes - Ciutadans pel Canvi. Ens deia: «Vostès estan fent el que nosaltres vam planificar.» Però és que el problema de vostès és que planificaven però no ho feien. El tema d’ara és que aquest Govern fa, actua, executa. I vostè fa una altra cosa..., vostès fan una altra cosa –i ho han fet al llarg d’aquests dies–, que fan una crítica indiferenciada: barregen allò que és públic amb allò que és privat; barregen allò que és fortuït, allò que és accidental, allò que és meteorologia, allò que és gestió i allò que és competència entre administracions; ho barregen tot. I després ens expliquen aquí un caos. Vostès no tenen en compte que un dia cauen vuitanta llamps sobre una catenària. No, això no ho poden tenir en compte –això no ho poden tenir en compte. Barregen indistintament, indiferenciadament tots els aspectes. I clar, el més enutjós de tot això és que transmeten un estat de desànim als ciutadans que, al nostre entendre, és preocupant –al nostre entendre, és preocupant–, perquè fan un mal servei al país i un mal servei a Catalunya. I el que és més preocupant és que es practica una aproximació perillosa o un estil de fer política que es practica molt a Madrid, que té a veure amb el senyor Acebes, que és aquest sentit irritatiu, perniciós, de desconfiança en les institucions, de desconfiança en els polítics, etcètera. Si em permet, senyor Sirera, li diré quin estil de fer política, és l’estil napolità de fer política: treuen la mà per la finestra, diuen: «Piove... porco governo, tot és culpa del Govern, tot és culpa del Govern. Això no és política, aquí no hi ha serietat, el terratrèmol de l'Anoia també és culpa del conseller Castells i el terratrèmol de La Manxa és culpa del senyor Nadal. Escoltin, diferenciïn les coses, diferenciïn el que és l’acció de govern, diferenciïn el que és l’acció de les administracions, diferenciïn el que és allò que és privat d’allò que és públic, diferenciïn-ho, si us plau, perquè si no, no ens entendrem. Jo crec que vostès quan van obrir el diari l’altre dia i van veure un anunci pagat per una empresa de servei de terra de l’Aeroport de Barcelona, en què demanava disculpes per no haver pogut atendre els seus clients convenientment, es deurien preocupar moltíssim: «Caram, ens han tret un dels arguments. Una empresa privada que assumeix que li han passat problemes, que té problemes.» Doncs, escoltin, la realitat política és així. Pensin que jo no els estic dient en un sol moment que el Govern no tingui les responsabilitats que té i que no constati els problemes polítics i els problemes de gestió que hi ha. Hi són. I els dos consellers ho han reconegut. El que no podem admetre, de cap manera, és aquesta desconfiança d'aquesta forma tremendista amb què fan vostès la política. Em deia un periodista abans d'entrar aquí, quan els deia: «Escolta'm, aquests faran això.» Diu: «Què vols que facin?» Dic: «Home, vull que facin oposició.» Evidentment, l'oposició ha de fer oposició, faltaria més; d'acord. Però el que no pot fer l'oposició és crear desconfiança en la ciutadania i és el que ens estan creant: desconfiança en la ciutadania, no sols contra el Govern, compte, que això seria molt , en certa forma diries: «Mira, van tan enllà que volen crear desconfiança contra el Govern.» No, no, no, porten vostès sistemàticament, d'ençà que ha començat la legislatura creant desconfiança sobre l'obra pública. Alerta! Amb els túnels, amb les intervencions del senyor Puig i del senyor Rull posant desconfiança sobre el túnel de l'AVE, posant desconfiança sobre tot allò que fa l'Administració; i això, no és bo. Desconfiança sobre l’Estatut, també: «que no es desplegarà, que no anirà bé, que el president Montilla no l’impulsa, etcètera, etcètera.» Això és desconfiança a la ciutadania. I després, desconfiança, fins i tot, si m’apuren, sobre el seu mateix grup a Madrid, per voler fer venir aquí els Ministres, quan vostès no deuen confiar amb el senyor Duran que els pugui interpel·lar allí, que per cert, parlant de vacances, quan va haver-hi la interpel·lació al ministre Clos, em sembla que el senyor Duran no hi era en aquella interpel·lació, en aquella compareixença del senyor Clos, eh? Per tant, de vacances, no ho sé, potser s'hi mirin a veure on estava el senyor Duran aquell dia, eh? Del seu mateix grup a Madrid, vostès, segurament, no se'n fien, no tenen confiança, etcètera, etcètera. Molt bé, escoltin, i per últim, i un element que no me’n puc estar de dir-ho és la falta de respecte a les institucions d’aquest país. La falta de respecte al president Montilla, quan l’altre dia el portaveu convergent deia: «que se ha ido» –despectivament– «al pueblo». Que això em fa recordar aquella forma, aquell pensament, del segle passat del senyor Sabino Arana quan tractava els nou vinguts a Euskadi. Aquest despectiu «pueblo» és la base d'un pensament polític, al nostre entendre, reaccionari, senyor Puig. Doncs bé, dit això, jo els proposo un punt de partida, eh?, fem-ho positiu, un punt de partida. Miri, el Govern assumeix que té problemes, el Govern assumeix que té reptes, i els ha assumit, els han assumit des del faristol. Per què no assumeixen vostès –i no en parlem més– la seva part de responsabilitat? Que en vint-i-tres anys no van fer plantejament estratègic, que no van preveure el que passava, el que podia passar, que no varen invertir prou; assumeixin això i a partir d'aquí discutim d'altres coses, discutim del que deia el conseller sobre la crisi de creixement –en el sentit positiu– que té aquest país, amb la bona marxa de l'economia, en què augmenten els viatgers a l'aeroport un 14 per cent o els equipatges un 40 per cent, o que cada vegada hi ha més noves residències, segona residència, o que la gent consumeix més, que hi ha més utilització de l'aire condicionat, per exemple. Per què no parlem d'això? Per què no optimitzem l'Estatut? Per què no ens posem tots d'acord en veure aquesta nova crisi, aquest creixement exponencial i vostè amb aquesta col·laboració constructiva que li parlava el conseller fa uns moments des del faristol, i a partir d'aquí veiem què necessita aquest país, havent assumit tothom la seva part de responsabilitat política? Miri, senyor Puig, cada cop que vostès senyalen un problema que pot sortir a la societat catalana, és evident que li estan demanant i estan reclamant al Govern que actuï amb conseqüència, però també estan posant en evidència les mancances d'allò que s'havia d'haver fet i no es va fer. Vaig acabant, senyor president. I després, no tergiversin les xifres. Això no s'hi val. Això ho ha fet el senyor Cirera algun dia d'aquests en algun mitjà de comunicació i vostè també ha donat xifres de la manera que ha volgut. No és correcte tergiversar xifres, no és correcte. No és correcte transmetre aquesta tristor, aquest desencís, aquesta depressió, aquest auto odi que moltes vegades es desprèn d'algunes intervencions, que segurament reflecteixen més l'estat d'ànim, potser, d'una força política que volia governar o estava en condicions de governar i no ho fa, ho comprenem això, però el país no es pot permetre aquest luxe. Com no es pot permetre el luxe, que segurament tindran més tard, de veure com es crida a l'apocalipsi, a la crispació, a dir que res del Govern no va bé. No tergiversin les xifres perquè jo els en diré tres o quatre només. S'ha pressupostat a Catalunya més de 7.850 milions d’euros en el que va de legislatura; amb tres anys s'han pressupostat 910 milions d'euros més que en tota la legislatura anterior; la inversió mitjana anual pressupostada pels Pressupostos Generals de l'Estat del 2005 al 2007 suposa un 50,8, gairebé, més que la mitjana de l'anterior legislatura; Catalunya és la comunitat amb major dotació pressupostària en el 2007; Catalunya és la comunitat amb major inversió executada a Espanya en aquesta legislatura. I això no és tergiversar les dades, són dades oficials, com la inversió executada en l'actual legislatura pel Ministeri de Foment és superior a l'etapa de govern del 2001 al 2003 en un 34,4 per cent. Això són xifres, senyors diputats. Parlem d'això. Parlem de la proposta constructiva, parlem d'aquestes xifres El president Senyor Ferran... El Sr. Ferran i Serafini Acabo, senyor president. Ens deia el senyor Morlán avui en una entrevista al diari– ho hem pogut llegir– que no es va invertir prou –deu ser veritat. Vostès no van fer els deures, senyor Puig. Els que s'estan examinant d'aquells deures que vostès no van fer són uns altres, és el Govern actual. Per la voluntat política que hem sentit i que hi han posat aprovaran aquests examen i vostès repetiran curs. Moltes gràcies, senyor president.


text: El circuit te 5K de cursa a peu, 18K de BTT i 2,5K de cursa a peu. Vine i gaudeix de l'ambient, en companyia de la resta de duatletas i el públic. T'esperem a la línea de sortida. Consulta la informació principal de l'esdeveniment, horaris, categories, premis...Més Realitza la teva inscripció de la forma més còmoda: online o presencialmentMés Visita el nostre enllaç amb tota la informació sobre el circuitMés


text: Des d'aquest mes d'octubre, el barri de La Mina perd els serveis del Centre de Salut Mental d’Infancia i Adolescencia (CSMIJ) i part del Centre de Salut Mental d'Adults (CSMA), que només manté una unitat reduïda de diagnòstic. El Departament de Salut de la Generalitat ha traslladat el equips de tractament al CAP de Ramón Turró


text: Fora d'emissió La segona edició de Tardor Art 2010 està dedicada al vinil. Més de 70 galeries d'arreu de Catalunya han invitat a un artista perque faci el seu personal homenatge a l'històric disc de vinil. Hem estat a la galeria Fidel Balaguer de Barcelona, amb l'artista Pedro Aparicio i a Verdú al centre d'art Cal Talaveró, Lleida que presenta l'obra de Benet Rossell.


text: Aquestes comunitats de desplaçats que no han creuat cap frontera no reben ajut humanitari, alerta d'ACNUR, l'Agència de Nacions Unides pels Refugiats. Un conflicte, el sirià, que es manté paralitzat al Consell de Seguretat de Nacions Unides, tot i la recent declaració de l'Assemblea de Nacions Unides en relació a un advertiment sobre el patiment de la població civil. Un conflicte amb moltes cares, incloses desercions de mandataris i soldats del règim. L'ACNUR vol proporcionar assistència bàsica als desplaçats a través de poques vies disponibles, però ciutats com Damasc i Alep (les més poblades del país) estan tancades a qualsevol accés d'ajut humanitari La portaveu de l'ACNUR, Melissa Flemming, ha denunciat que moltes persones es veuen atrapades en centres de poblacions entre el foc creuat dels dos costats, el conjunt de bandes armades opositores i les forces governamentals, sense oportunitat de desplaçar-se a punts més segurs, com ara els camps de refugiats a Turquia. L'arribada d'ajut humanitari a aquestes comunitats és “desesperada i urgent”, ha afirmat Flemming. En algunes ciutats com Alep, centenars d'escoles i residències d'estudiants s'han convertit en refugi de refugiats. Les mesquites, o fugir d'un poble a un altre, són altres refugis per evitar una violència creixent, segons han explicat la Mitja Lluna Roja i l'ACNUR aquests dies.


text: Les Ciències han estat una de les disciplines amb més projecció en el darrer quart del segle passat i sens dubte mantindran el seu protagonisme i impacte social en el segle XXI que tot just acaba de començar. La Facultat de Ciències de la Universitat Autònoma és pionera en el nostre país en la implementació de diversos estudis relacionats amb els diferents camps de les Ciències i les seves aplicacions. Les titulacions que en aquests moments constitueixen l'oferta docent de la nostra Facultat cobreixen amb escreix tot l'espectre de les àrees que constitueixen aquest relevant camp científic i permeten obtenir als estudiants que les cursen una sòlida i moderna formació tant en el camp de la recerca com en el de la indústria i la sanitat. Una mostra d'aquesta capacitació ve donada pel gran nombre d'empreses i centres de recerca en els que els nostres alumnes desenvolupen pràctiques professionals en el darrer any dels seus estudis.


text: Ideal tant per a la diversió com per al relax, Hotel 1A Apartment Berlin es troba a la zona de Prenzlauer Berg de la ciutat de Berlín. A només 5 km, aquest hotel de 2-estrelles és fàcilment accessible des de l'aeroport. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Gethsemanekirche, Parc del Mur, Berlin on Bike. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Berlín. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar, s'admeten animals de companyia, àrea de fumadors, aparcament de cotxes, Zones públiques amb Wi-Fi. L'hotel compta amb 11 precioses habitacions, i totes inclouen connexió a internet (cortesia), assecador de cabell, accés a internet, plat de dutxa, dutxa i banyera separades. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hotel 1A Apartment Berlin és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Berlín.


text: Poesia a la botiga. Joan Margarit - Com les gavines. Amb aquesta entrada al blog dono per acabat el seguit de publicacions a propòsit de les activitats realitzades aquests dies fins a la diada de Sant Jordi. He volgut deixar per avui aquest poema de Joan Margarit, perquè, aquest en especial, me'l he fet una mica meu. Feliç diada de Sant Jordi a tothom. SANT JORDI 2012. CASTELLBISBAL Podeu veure el fil d'aquestes publicacions des d'aquest enllaç.


text: TÉ DE TOT DEL 19/07/2012 19/07/2012 Marca el punt d'inici i de final del tall que vols compartir, tria la xarxa social que prefereixis i ja ho tens! Magazín d'entreteniment i actualitat de les comarques gironines. El programa pretén acostar tots els temes que interessen, des d'una òptica gironina.


text: Si agafes un dels nostres vols barats a Santiago, t'adonaràs que aterrar aquí és sentir-se vigilat per la seva Catedral. Tot en aquesta ciutat fa olor a pedra i a mullat: si no plou quan vagis, et perdràs l'autèntic ambient compostel·là. Un ambient amb moltíssim encant que visiten cada any milers de pelegrins després del seu pas pel Camí de Santiago per arribar i visitar la tomba de l'Apòstol Santiago El Major -els seus restes, diuen, els guarda la seva Catedral-. El pelegrinatge va marcar al seu dia la fundació de la ciutat, i continua marcant la seva evolució. Gràcies a un casc antic preciós, als seus edificis barrocs, romànics i gòtics, el 1985 la Unesco la va declarar Patrimoni de la Humanitat: sent "un dels nuclis històrics més bells del món". És imprescindible recórrer-ho de cap a cap: gaudeix del carrer del Franco i les olors de la millor gastronomia dels restaurants que estan a banda i banda-empanada, formatges, marisc, bon peix i tarta de Santiago-, passa pel Palau de Fonseca i entra al seu pati; descobreix la Plaça l’Obradoiro i els quatre edificis que viuen en ella -la Catedral, l'Hostal dels Reis Catòlics, el Palau de Sant Jeroni i el de Rajoy, que avui és l'Ajuntament-, acosta't a la Plaça de la Quintana, seu en les seves escales i escolta la seva magnífica sonoritat; visita les nombroses esglésies que et trobaràs a cada racó, i no t'oblidis del seu fotogènic Mercat d’Abastament: Galícia Calidade. I si vols un pla nocturn, els dijous universitaris prometen. Trobaràs molts pubs on barrejar-te amb ells i passar una bona estona. Consulta l’oferta de vols de Menorca a Santiago de Compostela i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Menorca a Santiago de Compostela. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Menorca a Santiago de Compostela fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Estada mínima requerida 3 dies o la nit del dissabte a destinació