18 històries de Moià, que et semblaran entre curioses i sorprenents. Browse: Home / 2021 / juliol / 23 / 18 històries de Moià (1) Anem a fer un tomb per conèixer 18 històries de Moià, una vila que té més història que tots els volums de l’Enciclopèdia Catalana junts. Allà pels temps del trinxat -o del baieton com diuen al Moianès-, és a dir, fa uns cent mil anys, que passen de pressa, ja hi havia moianesos que menjaven carn, vivien en coves i es tapaven les vergonyes amb pells. 1. Quin nom tan estrany! Però passem ràpidament uns quants segles que no han deixat massa informació documentada i ens plantem al segle X, quan es té constància de la consagració de l’església parroquial. En aquell temps ja apareix el nom del poble, tot i que una mica diferent de l’actual. Diuen les persones enteses que prové d’un antropònim llatí, és a dir, una persona que es deia Motilius o alguna cosa per l’estil, que va degenerar en Modius. Com que no em puc estar de dir la meva, he trobat que a l’Antiga Roma allà pel segle II abans de la nostra era, hi havia el llinatge dels Modii que van donar un munt de personatges importants amb el cognom Modius. Curiosament, un modius -modii en plural del llatí- era una mesura romana de capacitat equivalent a prop de nou litres. Cadascú tregui la conclusió que cregui més oportuna. Amb tot això al cap ara coneixerem aquestes petites 18 històries de Moià. Per començar pots deixar el vehicle on vulguis -o puguis-, però et recomano l’aparcament que hi ha al carrer Enric Morera cantonada amb Richard Wagner. Per cert, en aquest darrer carrer, que lògicament abans era molt més curt, va néixer el tenor Francesc Viñas el 1863. Seixanta anys més tard, compraria diversos habitatges del seu carrer natal que faria reconstruir i batejaria amb el nom del compositor alemany de qui s’havia especialitzat a cantar les seves òperes. 2. Símbols d’identitat A continuació puja pel carrer de Rafael Casanova, advocat i polític nascut a Moià el 1660 que ha esdevingut tot un símbol de la defensa de les institucions catalanes. A mà esquerra tens la part del darrere de l’església de Santa Maria, sota la qual hi ha un passatge cobert. Es coneix com a La Volta i antigament era descobert. El 1743 es va cobrir quan s’amplià l’església, construint el cambril damunt del carrer. Abans d’entrar veuràs que hi ha un escut de pedra en una cantonada. El relleu presenta les armes de Barcelona, quan al segle XIV Moià esdevingué carrer de Barcelona, obtenint els mateixos deures i privilegis que la ciutat. A més, al centre de l’escut hi ha un relleu circular. Representa el revers d’una moneda coneguda com a croat d’argent que recorda que, amb els seus propis diners els vilatans s’havien alliberat del domini feudal dels Planella. Abans de marxar, observa els murs i descobriràs una inscripció del segle XIX, imagino que provinent de l’antic cementiri i reutilitzada durant la reconstrucció de la façana de l’església. Pas per la tomba. 3. Allotjament militar (gratuït) Segueix amunt pel carrer del Forn, on antigament hi havia el forn de pa de Cal Bou, que després veurem. Observaràs que alguns habitatges incorporen una rajola on es llegeix ‘Gefe‘, ‘Capitán‘ i ‘Subno‘ (subalterno). És un -mal- record de quan al segle XIX els vilatans havien de donar sostre i manutenció als soldats que constantment passaven per allà. Les rajoles identificaven els habitatges on s’hostatjaven els oficials de més rang. La tropa es repartia en altres indrets, causant no pocs problemes als residents. Aquí s’allotjava el capità. 4. Protecció divina I és així com arribem a la plaça de Sant Sebastià on ens aturem un mica. En aquest espai elevat se situava l’església de Sant Sebastià. Explica la llegenda que un dia van trobar una talla d’aquest màrtir a l’habitació d’un hostal. Considerat un fet miraculós, la població va invocar-lo perquè protegís la vila contra la pesta bubònica. Com a agraïment, es comprometeren a dedicar-li la festa major d’hivern, el 20 de gener. A més, el 1508 es va edificar una gran església dedicada al protector. L’edifici va patir grans destrosses amb el pas de les tropes franceses, les guerres carlines i amb la Guerra Civil, que li va donar l’estocada final. L’església va quedar molts anys enrunada, fins que el 1952 s’urbanitzà la plaça i s’erigí el monument que veus al mig. L’estructura va ser projectada per Cèsar Martinell qui va aprofitar les columnes de l’antiga església i el que quedava de la malmesa escultura del patró. Més que una devoció religiosa, aquest monument recorda les diverses guerres que ha patit la vila. 5. Plantant arbres Al mur del fons veuràs diversos plafons ceràmics que commemoren la Festa de l’Arbre Fruiter, promoguda el 1904 pel tenor Francesc Viñas. Sobre aquesta peculiar celebració que diversos municipis es disputen haver estat els primers, he parlat extensament en un altre article. Unes altres rajoles recorden que es va proclamar la Verge del Rosari com a alcaldessa honorària perpètua, un càrrec no exempt de polèmica fins i tot el dia d’avui, del qual també he parlat anteriorment. 6. Les tres Cases de la Vila A l’esquerra d’aquests plafons ceràmics hi ha un edifici acabat amb un frontó triangular. Es va edificar el 1858 al solar del desaparegut hospital per tal de ser l’Ajuntament. Trenta anys després s’aixecava al davant un habitatge senyorial que el 1944 seria cedit per a ser la seu definitiva de les dependències municipals. Però abans de tot això el primer Consistori havia estat en un altre edifici. Per aquesta raó ara baixem uns metres per l’històric carrer de les Joies, que deu el seu nom precisament a la Casa de les Joies. El perquè d’aquest nom no l’he trobat enlloc. Es guardaven aquí els objectes de valor durant les nombroses guerres? No ho sé. En aquest restauradíssim edifici s’allotjà el 1709 el primer Ajuntament. En ser un lloc clau, es convertí en l’objectiu de totes les guerres i disturbis, convertint-se finalment en un cafè, sala de ball i farmàcia. L’Ajuntament i la Casa de les Joies. 7. Un dels primers carrers Mentre vas baixant per l’empedrat carrer de les Joies, trobaràs interessants edificis de diverses èpoques que han sobreviscut a totes les conteses bèl·liques. Aquest vial es trobava dins les muralles medievals i havia estat l’antic carrer Major. Per exemple tenim Can Carner un gran casal del segle XIV que fins no fa tant havia estat l’antic convent de les germanes Josefines. A la porta hi ha una imatge del Sagrat Cor, un símbol amb molta història al darrere, que també va ser utilitzat amb finalitats polítiques. El cor de les Josefines. 8. Recinte comercial i devocional I és així com arribem a la Plaça Major, on també cal que ens aturem per descobrir algunes de les 18 històries de Moià. Ens trobem a la part més antiga de la vila, formada al voltant de l’església. Al segle XII se celebrava el mercat en aquest espai, privilegi concedit pel comte Ramon Berenguer IV i que demostra que Moià ja tenia certa importància. Cent anys després, la senyora de la vila, que es deia Sibil·la, va concedir permís per construir les voltes on s’aixoplugaven alguns dels comerços. Al damunt s’edificà l’habitatge conegut actualment com a Cal Plàcid. Observa al lateral de les arcades un petit plafó ceràmic que reprodueix el principi de l’Himne de l’Arbre Fruiter, escrit expressament per Joan Maragall per a la Festa de l’Arbre, amb música d’Enric Morera. El mateix poema l’has vist a la plaça de Sant Sebastià. Al seu costat cal parar atenció a l’habitatge que fa cantonada amb el carrer de Sant Antoni. Està completament recobert d’esgrafiats realitzats el 1990 amb motius relacionats amb el blat i el pa. Hi ha la signatura de l’artista, però no he estat capaç de saber qui és. La façana que dóna a la plaça Major explica la sembra i la sega i la del carrer de Sant Antoni presenta tot el procés des de la farina fins a la cocció del pa. Dedueixo que aquí s’ubicava un forn, però no he trobat cap informació. Agricultura a la paret. 9. El notari traductor En una cantonada veiem Can Bussanya amb la façana esgrafiada i un llarg balcó de pedra al primer pis. Aquí va viure una extensa nissaga de notaris que s’extingí a principis del segle XX, ja que el darrer matrimoni no va tenir descendència. Ramon Bussanya -o Busaña- va ser notari a Moià fins al 1820. També es dedicà a la política pel que hagué d’exiliar-se a Londres amb l’arribada de Ferran VII. En aquella ciutat va coincidir amb l’escriptor Josep Melcior Prat, amb qui va realitzar part de la traducció al català de la Bíblia. Mort el monarca, en Ramon tornà per ser procurador a Corts el 1836. La llar del notari. I ho deixem aquí per no cansar. Al proper article continuarem descobrint aquestes 18 històries de Moià. No t’el perdis! Francesc Viñas i Dordal: wikiwand.com Rafael Casanovas: enciclopedia.cat La Volta: patrimonicultural.diba.cat Rajoles de militars: Ajuntament de Moià Festes de Sant Sebastià: festes.org Monument a Sant Sebastià: monuments.iec.cat Església de Sant Sebastià: facebook.com/ajuntamentmoia Antiga Casa de la Vila: patrimonicultural.diba.cat Nou Ajuntament: invarquit.cultura.gencat.cat Can Carner: patrimonicultural.diba.cat Carrer de les Joies: invarquit.cultura.gencat.cat Casa de les Joies: wikiwand.com Can Bussanya: patrimonicultural.diba.cat Ramon Bussanya: librorum.piscolabis.cat – enciclopedia.cat Cal Plàcid: joandalmaujuscafresa.blogspot.com Itinerari per Moià, segona part Etiquetes: Ajuntament de Moià, Casa de les Joies, escut de Moià, església de Santa Maria, història, itinerari, Moià, Moianès, Rafael Casanovas, Sant Sebastià, tenor Viñas ← Llinatge diví 18 històries de Moià (2) →


UN SOTERRAMENT IRRENUNCIABLE - Diari de Girona UN SOTERRAMENT IRRENUNCIABLE joaquim nadal i farreras 25.05.2012 | 02:00 "Tard o d'hora, i si pot ser més d'hora que tard, l'operació ferroviària de Girona s'haurà de completar per tal de tancar un projecte integral definit i concretat com una única operació, com un tot indestriable" És del tot normal que el tema del soterrament del tren convencional i la corresponent supressió del viaducte avui sigui un tema controvertit. Encara té més sentit que ara i en les actuals circumstàncies tothom cregui que serà inevitable endarrerir aquesta gran inversió, i que, pels temps que corren, els pocs diners que hi ha tenen d'altres prioritats més peremptòries. Fins i tot hi ha qui arriba a posar en dubte la viabilitat i la necessitat del soterrament. D'altres discuteixen, més com una especulació estètica, urbanística i funcional, la possibilitat de conservar el viaducte amb un nou ús a l'estil de d'altres metròpolis. Hi ha, però, una qüestió que hauria d'estar fora de tot dubte i que hauria de fer un ampli consens ciutadà. Tard o d'hora, i si pot ser més d'hora que tard, l'operació ferroviària de Girona s'haurà de completar per tal de tancar un projecte integral definit i concretat com una única operació, com un tot indestriable, com el gran canvi de la Girona del segle XXI. Vull dir que no admet discussió el principi sobre el qual es va construir l'acord per a l'alta velocitat: soterrament de la línia d'alta velocitat, soterrament del tren convencional i enderroc o reutilització del viaducte, total o parcial. Com és que malgrat la crisi sostenim que cal acabar el que es va començar? Simplement perquè l'actual situació a mitges, de mitges tintes, és clarament perjudicial per a la ciutat, per a l'eficàcia ferroviària i per a la utilització alternativa de la línia convencional com a servei de rodalia metropolitana de Girona. Convé recordar ara quin és l'origen de tot plegat. En el moment de discussió més àlgid sobre les solucions que calia aplicar al pas de l'alta velocitat per Girona, l'Ajuntament de Girona defensava una solució urbana. Dèiem i defensàvem que l'alta velocitat és una xarxa interurbana que només té sentit si se situa al cor mateix de la demanda i amb connexions fàcils a l'interior de les ciutats. És l'exemple de tot Europa. Les estacions urbanes són un èxit i les periurbanes, ara per ara, un fracàs. Lió entre la ciutat i l'aeroport era per a nosaltres un exemple paradigmàtic. La connexió aeroportuària és complementària, però no és essencial. Aquesta era la raó única per defensar una estació central al cor de la ciutat, que en alguns ambients va ser titllada de poc solidària en termes territorials. En el moment culminant del debat, el Govern del PP amb el ministre Francisco Álvarez Cascos al capdavant, va comprometre's a una solució radical i costosa: doble soterrament i integració urbana. Una nova gran estació al centre de la ciutat integrant l'alta velocitat i la línia convencional. Dos túnels. Jo mateix com a alcalde de la ciutat i la majoria de govern a l'Ajuntament vam reaccionar amb la màxima cautela i amb un punt d'escepticisme. Ens semblava una inversió desmesurada i en molts aspectes no assumible; sobretot perquè hi vèiem més una promesa electoral que un compromís pressupostari efectiu. El nostre escepticisme va ser combatut per tots costats i ens vam trobar en un d'aquells moments de la història que no pots lluitar contra els elements per molts arguments que tinguis, i val més assumir la direcció dels esdeveniments abans que aquests et desbordin i se t'emportin per davant. Calia comprovar que no estàvem davant d'una jugada de "farol". D'aquí va néixer la meva entrevista a Madrid amb el ministre, l'acord de la solució i la reunió de tots els representants dels grups municipals. En va sortir un acord, un compromís polític i pressupostari ferm, no hi havia marge per a la demagògia electoralista. Presa la decisió el determini estava fet. La maquinària es va posar en moviment i un cop va canviar el Govern i va assumir la responsabilitat de l'ADIF un Govern socialista és evident que ja no hi havia marxa enrere. Però la decisió era molt clara. L'opció de fer passar l'AVE per un túnel urbà i la renúncia a aprofitar el viaducte per a l'alta velocitat convertien l'estació nova en el punt d'integració de dues línies convergents en un mateix punt i totes dues soterrades. El preu del soterrament de l'alta velocitat era l'alliberament definitiu de la ciutat del dogal ferroviari que sota diverses formes la dominava des del segle XIX. Ens interpel·la prescindir del viaducte quan encara no té ni cinquanta anys d'existència? Prescindir-ne és una solució de rics? Totes són preguntes pertinents que esdevenen una impertinència per a la ciutat un cop decidit que l'autèntica solució de rics s'aplicava a l'AVE i es decidia el seu soterrament. Algú pot trobar sentit avui al manteniment del viaducte amb tots els regionals i els trens d'alta velocitat circulant per la línia d'ample internacional? Té sentit una estació elevada i una estació soterrada? Té sentit l'amplíssim viaducte que acull les diverses platges de vies a l'alçada del parc central i de l'estació? Quedaran durant uns anys vies obsoletes i abandonades que degradaran el paisatge urbà. Tard o d'hora caldrà, doncs, que s'assumeixi la totalitat del compromís en els termes que han reiterat els mateixos representants del PPC. En tot cas hi ha marge per a un altre debat. El manteniment amb usos alternatius del viaducte. No hi ha marge per al debat del manteniment, a la ciutat, d'una xarxa aèria i una xarxa soterrada. I encara si es tracta de debatre el manteniment, amb usos alternatius, del viaducte, la meva modesta opinió és que aquest debat s'ha de circumscriure al tram de viaducte entre la ronda de Ferran Puig i el pont de l'Onyar. La resta del viaducte ha de ser enderrocat sense discussió. Primer perquè el tram encotillat per cases entre la ronda de Ferran Puig i la carretera de Santa Eugènia és una falca indigna que empobreix la visió urbana i manté moltes cases amb la hipoteca d'una proximitat ferroviària inacceptable. Tampoc no té sentit el viaducte amplíssim en tot el tram del parc Central, on la ciutat ha d'anar a buscar com sigui la millor i màxima recuperació possible del parc urbà que hi ha tingut durant uns quants anys amb èxit social evident. Finalment vull subratllar l'absurditat del debat sobre l'existència o no del projecte pel soterrament del tren convencional. Com es pot alçar l'acusació que no hi ha projecte i al cap de poc rectificar i dir que sí que n'hi havia? Com es pot convertir aquest tema en una arma de confrontació política, en una qüestió que per aventurada que fos només la unitat de totes les forces polítiques de l'Ajuntament l'havia fet possible? Qui és el responsable de dir que no hi havia projecte? Perquè és evident que de projecte n'hi havia, es coneixien els encàrrecs, i es treballava intensament en les solucions i els traçats. Fabricant el problema es pot construir la teoria de la manca de transparència. Però la transparència es juga en la informació i, sobretot, en l'adequada participació en el corresponent tràmit d'informació pública quan correspongui. Ara, l'únic debat obert, abans de decidir res sobre el viaducte, és quan i amb quins diners s'executarà el soterrament de la línia convencional, que és condició indispensable per a una solució ferroviària integrada a la ciutat de Girona.


Orbita Max, Televisió de Catalunya Josep Ma Aragonés Thomas van der Nest Data estrena comercial a Catalunya: 07 May 2010 Localitzacions: Namíbia, Sud-Àfrica, Barcelona La Jana, una nena de deu anys, veu un nen bosquimà hospitalitzat. Aleshores decideix iniciar un viatge màgic en el seu cavall alat, buscant al nen per l’Àfrica, la seva terra. A l’Àfrica coneixerà en Mel, el seu nou millor amic, que viatjarà amb ella sempre que pugui. La Jana també interactuarà amb altres nens, animals i plantes que li mostraran el camí a la imaginació i el sentit de la vida. El viatge màgic de la Jana a l'Àfrica conté un missatge profund sobre l'amistat, l'amor, la passió, la natura i la imaginació. Aquest serà un viatge espiritual pels adults i un viatge màgic pels nens, ple de misteris, aventures i descobriments.


L’oligarca | Lluís Simon | La monarquia | La República L’oligarca L’oligarca L’oligarca L’oligarca + L’oligarca E-mail Putin, lliurant la màxima distinció del Kremlin a Joan Carles I EFE. Felip VI i la seva filla Elionor. L’oligarca L’oligarca L’oligarca L’oligarca L’oligarca E-mail Aquests dies tots parlem dels amics de Putin i de la vida que porten, normalment enriquits fins al límit de les seves possibilitats. Són forjadors i sustentadors del règim amb possibilitats de gaudir de palaus gegantins arreu del planeta quan hi ha dificultats, com ara, en la seva pròpia terra. Aprofitant precisament que gairebé tots tenim la mirada posada en la invasió russa a Ucraïna, a Espanya hi ha hagut una victòria incontestable d’un exèrcit més invisible, tot i que coneixereu els seus ocupants per les togues fosques i brillants que llueixen sempre davant dels poderosos per mostrar servitud i davant dels febles per tot el contrari, atemorir-los. A Espanya no hi ha major oligarca que el gran Borbó. Ja hi pot haver mig país indignat, compungit, alertat o amb la mosca a l’orella per l’acumulació de riquesa digna d’un Abramóvitx qualsevol o del senyor de Gazprom. Com se suposava que havia d’actuar l’Estat davant l’allau de sospites, proves i acumulació d’acusacions vers Joan Carles I? Sobretot, fent veure que feia alguna cosa perquè l’opinió pública tingués la sensació que estava protegida pels que abusen del seu poder. A la pràctica, la justícia és com Rússia i Joan Carles I, com Bielorússia. Intocable. La fiscalia general agafa els possibles delictes de l’emèrit i ens diu: “Mireu, segurament el senyor tenia la mà llarga, però entre la prescripció dels delictes, la inviolabilitat dels mateixos i el merder que suposa remenar la merda d’alguns paradisos fiscals, doncs millor ho deixem.” No ha calgut ni que el pare i esperit sant del règim torni a Espanya a declarar. Deixem-lo que visqui en pau als Emirats Àrabs, país que igual que Rússia també ha bombardejat aquest 2022 un estat sobirà com és el Iemen amb el suport logístic d’armes venudes per l’Estat espanyol des de fa dècades gràcies a les seves pròpies gestions. Molts republicans espanyols ens diuen que el càstig a l’emèrit serà moral. Amb les butxaques plenes i el futur de la família assegurat, segur que està molt preocupat. Putin, lliurant la màxima distinció del Kremlin a Joan Carles I La fiscalia parla de la inviolabilitat del rei com si fos mala sort. De la seva nota, en què s’admeten activitats delictives, es desprèn un aire de mala sort o d’haver arribat tard, però ningú fa res per canviar-ho. Felip VI i la futura reina Elionor gaudeixen i gaudiran dels mateixos privilegis medievals. Acumular riquesa sense que ningú pugui fer-hi res. Urdangarin ja ‘treballa’ al Barça Aquests dies s’ha vist Iñaki Urdangarin pel Palau Blaugrana. Tothom va pensar primer que Laporta s’havia tornat boig i l’havia fitxat, però resulta que l’antic duc de Palma està fent un curs de coaching i el club li permet fer les pràctiques amb l’equip d’handbol. Costa d’imaginar Urdangarin donant lliçons de valors esportius o de qualsevol altre tipus a un grup de joves o de persones adultes, però vinga som-hi, que la casa és gran! Qui li ha obert les portes és Enric Masip, adjunt a la presidència i antic company seu a l’equip d’handbol. Un dels fills del cunyat del rei, Pablo, ja juga al segon equip del Barça i ha debutat amb el primer equip en la lliga. Froilà reclama el tron nocturn a Madrid Froilà reclama el tron nocturn a Madrid. El fill de la infanta Helena ja té 23 anys, però la maduresa no acaba de tenir un efecte determinant en la seva fama de príncep de les tenebres. És precisament a les nits quan apareix la seva imatge més real. La seva última gesta va tenir lloc un dimecres en una popular discoteca de Madrid al costat de coneguts personatges televisius. Els testimonis van explicar que Froilà anava tan passat de voltes que va pujar a la tarima i amb un dels canons d’escuma va llançar una gran quantitat de diòxid de carboni als altres convidats de la festa fins que va ser expulsat pels serveis de seguretat. Va anar a dormir? No. La festa va seguir en una altra discoteca. La República 05-03-2022, Pàgina 47


Education & Coaching Experiences: DE MENORCA A MALLORCA De vegades no valorem prou l'equilibri entre el nostre temps productiu i el temps de lleure. Aquestes darreres setmanes estic redescobrint aquest important temps de la nostra vida, el de la no feina. Explicava a gent coneguda (amics, familiars) la meva aventura a Mallorca i els semblava del tot extraordinari. "Com trobes aquestes gangues?", m'ha dit algú aquests darrers dies. No ho sé, la veritat és que no hi penso massa, però és cert que darrerament he trobat algunes feines gràcies als meus escrits a Internet. Joan Rubio (Salesians Mataró, Kreagest, Speedgrass) va voler oferir-me feina després de conèixer les meves idees a la web de l'AB Premià. Ara estic a Pollença al campus que organitza el club de la mateixa població a arrel que en Biel Monroig (Patronat d'Esports d'Alcúdia, CB Pollença) va llegir-me també a la web de l'AB Premià i va interessar-se pel Projecte Educatiu que tiràvem endavant. En Biel també m'ha anat seguint després al meu blog, com d'altres seguidors fidels que amb el temps vaig recollint. Ja veurem quines són les properes propostes que m'arriben gràcies al meu blog... Menorca de vacances, Mallorca fifty-fifty, Manresa treballant per la Federació. Un juliol atípic pel seu timing més concentrat (uns 10 dies feiners), una experiència que m'obre els ulls. Em sento molt millor que en relació als darrers estius que he viscut (massa atrafegat). Publicat per Mauro Valenciano Oller a 23:49


VINCLE :: PuntVoluntariatSalt Pàgina d'inici > Les entitats de Salt > VINCLE Som una entitat que promou la inclusió social de persones i col·lectius en risc, des del seu habitat social, assolint processos de conscienciació, millora, apoderament i desenvolupament comunitari per tal de contribuir a la igualtat d’oportunitats i construir una societat més solidària, justa i cohesionada. VINCLE desenvolupa un servei d’atenció socio - educativa entorn a col·lectius en risc en zones i barris degradats, fomentant el desenvolupament comunitari. Aquest servei realitza programes d'atenció a les persones amb necessitats socials i en relació a l'allotjament, l'espai públic i la convivència. S'atén a població amb necessitat de suport per a la seva inclusió i es gestionen serveis d'atenció social per a col·lectius específics. VINCLE pretén portar serveis d'atenció a col·lectius en risc social per a la seva inclusió. Contribuint a generar canvis positius i a treballar des de la conscienciació, participació i empoderament de les persones amb qui treballa als seus programes. VINCLE vol implicar-se amb les institucions, especialment amb l’administració pública, i amb la societat per avançar en una cultura d’acolliment i acompanyament a les famílies menys integrades i al desenvolupament comunitari-participatiu dels barris i col·lectius socialment exclosos. VINCLE implementa un treball transversal i en xarxa amb els diferents agents socials relacionats amb cada programa i amb les persones i/o col·lectius objecte d'intervenció per tal de promoure la millor coordinació i atenció possible.


Normalitzar el nazisme? - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans Normalitzar el nazisme? - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans Foto: Intersindical RTVV Una de les notícies que sens dubte hauria de marcar la cobertura de la Processó Cívica del 9 d’Octubre és la presència de l’extrema dreta en un acte institucional, probablement el cas més flagrant a Europa occidental. Una presència més evident i descarada cada any que passa a despit dels mitjans majoritaris valencians, que continuen esforçant-se per no veure el que passa davant els seus ulls. Si la participació ultra a la Processó és ja tradicional –incloses agressions a càrrecs i militants d’esquerres i valencianistes- enguany s’ha fet un salt qualitatiu amb l’exhibició de símbols directament nacionalsocialistes, superant fins i tot els habituals franquistes més “normalitzats”. Un home vestit amb un uniforme del tercer Reich i portant una pancarta contra l’avortament contra l’avortament signada amb una esvàstica va poder realitzar tot el recorregut sense ser molestat en cap moment per la policia. I més enllà de l’anècdota, diversos grupuscles neonazis van desfilar amb banderes de grans dimensions amb creus cèltiques i àguiles de Sant Joan, símbols nazis a les samarretes i cridant consignes com “Sieg Heil” –un dels lemes preferits hitlerians- i “Artur Mas, cámara de gas”. A banda de xiular, insultar i amenaçar els membres de la comitiva de Compromís. Altre cop, tot això va passar davant una nombrosa presència policial que va limitar-se a evitar les agressions físiques. Però aquests incidents no semblen rellevants per als diaris més llegits a València. Las Provincias titula la crònica de la Processó amb un “València empara la Senyera amb ovacions en defensa dels símbols d’identitat”. Les agressions verbals de l’extrema dreta estan definits en un intertítol que parla “d’insults entre assistents”, tractant d’equiparar víctimes i agressors. Al text es limita a assenyalar la presència “d’un grup de caps rapats i seguidors d’España 2000” i l’individu amb l’esvàstica que, segon el diari, va causar “sorpresa i estupor entre els assistents”. Levante encara li dóna menys importància als incidents. En una crònica titulada “Cívica i multitudinària” es limita a enumerar les diferents protestes que van aprofitar la jornada, incloent-hi “un particular que portava un cartell amb l’esvàstica nazi i el lema «Avortament, genocidi»”.Les agressions de l’extrema dreta a la comitiva de Compromís són descrites com “una petita baralla [provocada pel ‘valencianisme més radical’] que va obligar a la policia a intervenir”. A la galeria de fotos de 35 imatges que acompanya la notícia no n’hi ha ni una que testifiqui la presència nazi i feixista a la Processó. Una altra visió més crítica han tingut mitjans de fora de la ciutat, com La Vanguardia, que tot i dedicar-li una crònica més curta –titulada “El conflicte lingüístic marca la marxa ciutadana del 9 d’Octubre a València”- dedica dos paràgrafs a la “participació de l’extrema dreta” [GAV a banda] on se certifica la presència de grups amb banderes franquistes i gent la salutació romana, així com l’individu de l’esvàstica, al qual se li dedica una de les imatges de la notícia. L’actitud dels diaris valencians, però, no pot excusar-se en el desinterès. Un teletip d’EFE publicat a l’edició digital de Levante i titulat “Banderes nazis a la processó cívica” és la notícia més llegida del web tot i no haver estat destacada en la portada. Una cobertura molt diferent van tenir els mateixos diaris quan el 9 d’octubre de 2008 membre de les JERPV van penjar una estelada gegant en una façana pròxima al recorregut de la Processó Cívica. Llavors, per exemple Las Provincias, van parlar de “boicot” a l’acte i li van dedicar una peça específica a l’acció. Més normalització ultra Amb tot, la tolerància amb la presència de grups feixistes i nazis no és exclusiva de la Processó Cívica, si bé en aquest acte fa més temps que això passa i sigui més significatiu en tractar-se d’una convocatòria institucional. Les mobilitzacions constitucionalistes en defensa de la unitat de l’Estat espanyol que els darrers anys han anat realitzant-se a Catalunya en paral·lel al creixement del sobiranisme, han estat aprofitades per l’extrema dreta per reivindicar-se i guanyar presència sense que aparentment els organitzadors hagin fet res per evitar-ho ni la majoria de mitjans ho hagi denunciat. De fet, la resposta de Societat Civil Catalana (SCC) a un vídeo on es veia un dels seus dirigents pactant la presència d’un grup nazi al seu acte de Tarragona durant el passat 11 de setembre, va ser acusar Vilaweb de “manipular” i “difamar” per fer-se’n ressò. Davant les nombroses crides de grups ultres a participar en la concentració de diumenge a Barcelona, també organitzada per SCC –i obviades per la majoria de mitjans,- aquesta s’ha limitat a demanar als assistents que “evitin qualsevol simbologia de partit o de grup” i a “rebutjar la presència en els actes de qualsevol persona o organització de dubtosa reputació democràtica o d’ideologia xenòfoba”. Una actitud que des de la plataforma Unitat contra el Feixisme i el Racisme s’ha considerat “clarament insuficients” i ha demanat a SCC que prengui “les mesures necessàries perquè això sigui efectiu”. Consultes per a tots els gustos


El ‘Cuina oberta’ d’aquest cap de setmana serà per llepar-se els dits | Ràdio Igualada El ‘Cuina oberta’ d’aquest cap de setmana serà per llepar-se els dits Cuina oberta / Ràdio – Aquest cap de setmana el ‘Cuina oberta’ serà per llepar-se els dits. Estem ‘cuinant’ un especial pastisseria variada amb especial atenció a les tradicional Mones de Pasqua, ara que ja s’apropa les dates festives de la Setmana Santa. Ens ajudaran a presentar la ‘carta de continguts’ Anna Castellà responsable de la granja-cafeteria ‘Sweet by Nan’, especialitzats en resposteria artística ubicada al centre d’Igualada que junt amb la nostra col.laboradora, la cuinera i bloguera Elisabet Florensa (Tasta Rutes), ens explicaran com elaborar les tradicionals Mones i també les noves tendències. A més, i per gentilesa de ‘Sweets by Nan’, preparem campanya per fer el sorteig d’un pastís elaborat amb ‘fondant’ amb el logotip del programa i la ràdio, per als nostres seguidors oients i internautes. En el programa d’aquest dissabte explicarem com participar. D’altra banda, el programa comptarà a l’estudi amb Joan Boix, responsable del restaurant de cuina natural i vegetariana ‘Cor verd’, per presentar-nos els tallers que han organitzat per aprendre a elaborar receptes vegetarianes amb un menú complet, aperitius i tapes, hamburgueses vegetals i postres variats. Complementarà aquest dolç i vegetarià ‘Cuina oberta’ la secció de ‘L’Anoia del camp a la taula‘, en col.laboració amb el Departament de Promoció Econòmica del Consell Comarcal de l’Anoia, per tal de difondre els productors i productes agroalimentaris de l’Anoia. En aquesta edició us presentarem als productors elaboradors de vins naturals ‘El Clot de les Soleres’, ubicat a la Finca de Can Ferrer de la Vall de Piera. Entrevistarem al viticultor i responsable d’aquest celler anoienc, Carles Mora. ‘Cuina oberta’ s’emet els dissabtes de 12 a 13h. del migdia i els diumenges en redifusió a la mateixa hora. També es pot escoltar via internet des del portal web de radioigualada.cat i amb l’aplicació per a mòbil i tauletes ‘igualapp’ (Android i Ios).


Barcelona MetrÃ2polis | Francisco FernÃ¡ndez Buey | Sobre la universitat i les seves funcions Esteu consultant l'Arxiu. Feu click aquí per anar a la nova web de Barcelona Metrópolis Torna a la pÃ gina anterior VersiÃ3 per imprimir Sobre la universitat i les seves funcions La universitat davant la seva crisi Text Francisco FernÃ¡ndez Buey CatedrÃ tic de Filosofia Moral i PolÃtica. Universitat Pompeu Fabra Assistim a una campanya de desprestigi que, si es prolonga i fa efecte entre lÂ’opiniÃ3 pÃoblica, donarÃ un nou impuls al procÃ©s de mercantilitzaciÃ3 i privatitzaciÃ3 de les institucions universitÃ ries. El pretext actual Ã©s lÂ’adaptaciÃ3 del sistema al Pla Bolonya. El que Ãoltimament es llegeix en els mitjans de comunicaciÃ3 sobre la universitat pÃoblica Ã©s, en lÃnies generals, aixÃ2: 1) el que s'hi fa no es correspon amb el que avui demanen el mercat laboral i la competÃ ̈ncia empresarial; 2) falta professionalitzaciÃ3 i sobra teoria en l'articulaciÃ3 dels plans d'estudis en la majoria de les facultats i escoles; 3) la gestiÃ3 actual de la universitat pÃoblica Ã©s inadequada, pel fet de ser assembleÃ ria, i hauria de canviar per assemblar-se tant com fos possible a la gestiÃ3 empresarial; 4) hi ha molta endogÃ mia, i aixÃ2 deixa fora de la universitat pÃoblica moltes persones que serien o haurien pogut ser bons professors i investigadors; 5) hi ha un Ãndex molt elevat, i a mÃ©s creixent, de fracÃ s escolar entre els estudiants, cosa que provaria la inadequaciÃ3 de la universitat pÃoblica actual; 6) les matrÃcules que paguen els estudiants universitaris sÃ3n molt baixes, cosa que, tenint en compte el finanÃ§ament pÃoblic, crea injustÃcia social, i, per tant, les taxes haurien d'acostar-se al cost real de l'ensenyament universitari. Â Â Â Â Â Â El que es desprÃ ̈n de tot plegat Ã©s una visiÃ3 unilateral de la universitat pÃoblica actual. Crec que els ciutadans haurien d'aspirar a una visiÃ3 mÃ©s equÃ nime de la situaciÃ3. Voldria avanÃ§ar-hi el meu punt de vista, que resumiria aixÃ: estem assistint a una campanya de desprestigi de la universitat que, si es prolonga i fa efecte entre l'opiniÃ3 pÃoblica, donarÃ un nou impuls al procÃ©s de mercantilitzaciÃ3 i privatitzaciÃ3, directa i indirecta, de les institucions universitÃ ries, com ja ha passat amb altres institucions pÃobliques. AixÃ2 no Ã©s pas nou, perÃ2 s'ha renovat ara prenent com a pretext l'adaptaciÃ3 del sistema universitari espanyol al Pla Bolonya. Â Â Â Â Â Â Comencem, doncs, per les llums cercant l'equanimitat. Â Â Â Â Â Â No hi ha dubte que en les Ãoltimes dÃ ̈cades la universitat pÃoblica s'ha obert socialment, i d'aquesta manera s'han superat, si mÃ©s no en part, les barreres classistes que hi havia en el passat. S'ha posat fi a algunes de les injustÃcies mÃ©s flagrants que, derivades de les desigualtats socials, impedien els fills dels treballadors d'arribar a la universitat. AixÃ doncs, es podria dir que en gran manera s'ha anat imposant la meritocrÃ cia en l'accÃ©s, tot i que aquesta encara sigui imperfecta. Â Â Â Â Â Â S'ha democratitzat parcialment la gestiÃ3 dels Ã2rgans de govern de la universitat. En aquest sentit, en diverses universitats pÃobliques s'ha aconseguit que els estudiants estiguin representats en els principals Ã2rgans de gestiÃ3 de la instituciÃ3, aixÃ com que se senti i es tingui en compte (almenys de tant en tant, s'ha de dir tot) la veu del personal d'administraciÃ3 i serveis. Â Â Â Â Â Â S'ha aconseguit l'estabilitat laboral de bona part del professorat que estava en situaciÃ3 precÃ ria encara en la dÃ ̈cada dels anys vuitanta. S'ha dignificat la figura del professor en formaciÃ3. S'ha millorat en general la situaciÃ3 dels becaris predoctorals. S'han dignificat la investigaciÃ3 i la docÃ ̈ncia en la majoria de les escoles i facultats. I s'han millorat sensiblement les instalÂ·lacions universitÃ ries. Â Â Â Â Â Â Aquesta Ã©s la cara A del disc que es canta a la universitat abans del Gaudeamus igitur, que continua sent la peÃ§a principal d'aquesta cara. I en la mesura que tot aixÃ2 sigui un mÃ ̈rit, cal atribuir-ho a la paciÃ ̈ncia i al sentit comÃo resultant de les actuacions de la comunitat universitÃ ria actual (estudiants, docents, investigadors i personal de l'administraciÃ3 i serveis). Â Â Â Â Â Â Tot aixÃ2 ho dic per rebatre alguns discursos enyorosos que he sentit en els Ãoltims temps. Crec que no hi ha res important a enyorar del que va ser la universitat del passat. I crec que aquest Ã©s el parer mÃ©s generalitzat entre les persones que ja fa molts anys que treballem a la universitat pÃoblica. Crec, tambÃ©, que el que s'estÃ fent aquÃ a les universitats i centres privats no Ã©s millor que el que es fa a les universitats pÃobliques, ni des del punt de vista de la docÃ ̈ncia ni des del punt de vista de la investigaciÃ3. Â Â Â Â Â Â PerÃ2 parlem de la cara B, o sigui, de les ombres. Â Â Â Â Â Â S'ha de reconÃ ̈ixer que, encara que a la universitat actual no hi ha en general enyoranÃ§a ni una particular atracciÃ3 per la privatitzaciÃ3, tampoc no hi ha ara com ara un entusiasme ni una satisfacciÃ3 generalitzats. Els professors i el personal administratiu i de serveis de mÃ©s edat estan convenÃ§uts que aquesta universitat actual no Ã©s, per descomptat, la universitat autÃ2noma, autogestionada, democrÃ tica, creativa, cientÃfica i participativa per la qual es va lluitar sota el franquisme i durant la transiciÃ3. Â Â Â Â Â Â Molts estudiants d'avui tenen queixes contra aquesta universitat molt semblants a les que tenÃem els estudiants d'ahir, encara que ara no tant sobre els continguts de l'ensenyament com sobre la forma com s'imparteix. Molts ajudants, associats, contractats i becaris es veuen a si mateixos com ens vÃ ̈iem ahir la majoria dels professors no numeraris de llavors: en una situaciÃ3 precÃ ria i obligats a fer altres feines fora de la universitat per subsistir. I he sentit queixes del personal administratiu i de serveis contra el nepotisme i la desÃdia que em recorden tambÃ© les queixes que se sentien en la universitat d'ahir. Â Â Â Â Â Â Algunes de les ombres (o dels problemes) de la universitat d'avui sÃ3n herÃ ̈ncies d'aquell ahir, perÃ2 d'altres sÃ3n novetats degudes als canvis tecnocientÃfics, econÃ2mics i culturals que s'han produÃ ̄t en els Ãoltims vint-i-cinc anys. Â Â Â Â Â Â Encara persisteix de vegades el vell mandarinat en els departaments i a les oposicions. Encara continua havent-hi caciquisme i paternalisme en la relaciÃ3 entre professors, en la relaciÃ3 entre els professors i els alumnes i en la relaciÃ3 amb el personal administratiu i de serveis. Tot aixÃ2 limita la democratitzaciÃ3 de la universitat i la participaciÃ3 dels estudiants. Encara continua havent-hi endogÃ mies i corporativismes que obstaculitzen la meritocrÃ cia. Â Â Â Â Â Â Encara persisteix la situaciÃ3 de precarietat d'un nombre important de professors associats i contractats perquÃ ̈, tot i que el legislador ha introduÃ ̄t correccions, aquestes figures de vegades s'usen amb una finalitat diferent de la que diu la llei. Encara continua dominant la classe magistral sobre el seminari i el curs participatiu. Encara continua faltant autonomia universitÃ ria, i pel que fa a aixÃ2, en els Ãoltims anys s'empitjora. Encara continua havent-hi un problema molt seriÃ3s de recursos i finanÃ§ament pÃoblic de la universitat. Â Â Â Â Â Â Tot i que s'han millorat els criteris de valoraciÃ3 del treball d'investigaciÃ3 (agÃ ̈ncia estatal, agÃ ̈ncies de les comunitats autÃ2nomes), cada vegada es presta menys atenciÃ3 als criteris de valoraciÃ3 de la docÃ ̈ncia. I, el fet mÃ©s important: la inversiÃ3 en l'ensenyament pÃoblic universitari en aquest paÃs continua sent clamorosament insuficient, sobretot si es prenen en consideraciÃ3 dos factors comparatius: a) la generalitzaciÃ3 de l'accÃ©s i, per tant, el considerable augment del nombre d'estudiants universitaris; i b) el que s'ha fet, mentrestant, en paÃ ̄sos amb un desenvolupament econÃ2mic similar. Â Â Â Â Â Â En aquestes condicions, o sigui, tenint en compte les dues cares del disc, l'anomenat Pla Bolonya es podria veure com una oportunitat per corregir l'escassa consideraciÃ3 que tradicionalment es dedica als problemes de la didÃ ctica en l'ensenyament superior, aixÃ com a les tÃ ̈cniques i els mÃ ̈todes d'ensenyament alternatiu. I s'ha de reconÃ ̈ixer que alguna cosa ja s'ha comenÃ§at a fer, positivament, en aquesta direcciÃ3. Â Â Â Â Â Â El problema aquÃ Ã©s que, com passa de vegades (per simplisme o per exaltaciÃ3 de les tÃ ̈cniques pedagÃ2giques), s'estÃ comenÃ§ant a girar el bastÃ3 en la direcciÃ3 contrÃ ria a quÃ ̈ es girava abans: ara es tendeix a menystenir l'experiÃ ̈ncia didÃ ctica dels professors universitaris i a importar i divulgar, sense crÃtica, tÃ ̈cniques pedagÃ2giques massa ingÃ ̈nues, fins i tot preuniversitÃ ries. Â Â Â Â Â L'anomenat Pla Bolonya podria ser una oportunitat per corregir la falta de discussiÃ3 desinteressada (i subratllo la paraula) en la reforma dels plans d'estudis a fi d'adaptar-los a les noves necessitats de la societat. Ja s'ha produÃ ̄t alguna cosa en aquesta direcciÃ3 durant els Ãoltims mesos. Â Â Â Â Â Â Â La qÃ1⁄4estiÃ3 central en aixÃ2 Ã©s de criteri, perquÃ ̈ una cosa Ã©s adaptar els plans d'estudis a les previsibles necessitats de la societat en el seu conjunt i una altra de molt diferent adaptar-los a les demandes de les empreses, que sÃ3n nomÃ©s una part de la societat. Decidir sobre aixÃ2 Ã©s tambÃ© decidir sobre preferÃ ̈ncies i valors en la instituciÃ3 universitÃ ria. Â Â Â Â Â Â El Pla Bolonya podria constituir una oportunitat per palÂ·liar l'absÃ ̈ncia de discussiÃ3 intrauniversitÃ ria sobre els motius que justifiquen les lÃnies prioritÃ ries de la investigaciÃ3 en funciÃ3 de les necessitats socials a mitjÃ i llarg termini. Una oportunitat per millorar el control efectiu de la tasca docent i de recerca del conjunt del professorat. Una oportunitat per palÂ·liar la quasi inexistÃ ̈ncia en la prÃ ctica de reflexiÃ3 sobre el paper de les tutories personalitzades pensades per orientar el futur acadÃ ̈mic i professional dels estudiants. Â Â Â Â Â Â Â La qÃ1⁄4estiÃ3 que cal discutir Ã©s com trobar un equilibri convenient entre dues de les funcions clÃ ssiques de la universitat: la transmissiÃ3 de coneixements a travÃ©s de la docÃ ̈ncia (cosa que implica, Ã2bviament, una millor preparaciÃ3 pedagÃ2gica del professorat) i la creaciÃ3 cientÃfica a travÃ©s de la investigaciÃ3. AixÃ2 suposa comenÃ§ar reconeixent que no tot bon investigador ha de ser alhora bon docent i que no tot bon docent ha de ser alhora bon investigador. Â Â Â Â Â Â El Pla Bolonya podria ser una oportunitat per palÂ·liar la falta de planificaciÃ3 a mitjÃ i llarg termini de les necessitats departamentals i del que convÃ© per al professorat en formaciÃ3. En aixÃ2 tambÃ© hi ha idees noves i interessants, sobretot en relaciÃ3 amb el treball dels becaris. Â Â Â Â Â Â La qÃ1⁄4estiÃ3 Ã©s evitar la sobreexplotaciÃ3 dels becaris i professors en formaciÃ3 per cobrir dÃ ̈ficits pressupostaris, ja que aquesta prÃ ctica donaria lloc a una nova generaciÃ3 de professors no numeraris en precari. Â Â Â Â Â Â El Pla Bolonya podria ser una oportunitat per palÂ·liar la falta de reflexiÃ3 sobre els motius de fons de l'absentisme i de l'abstencionisme dels estudiants universitaris i per tenir en compte els seus motius, entre els quals hi ha, per descomptat, l'augment considerable del nombre d'estudiants universitaris que al mateix temps treballen (a temps parcial o a temps complet), perÃ2 no solament aixÃ2. Â Â Â Â Â Â El risc actual en aquest punt Ã©s que tot passi com si a la universitat pÃoblica hi haguÃ©s dos discursos paralÂ·lels que no arriben a trobar-se: l'un Ã©s el de les autoritats universitÃ ries (bastant euforitzant sobre el que s'estÃ fent) i l'altre el dels estudiants mÃ©s actius (cada vegada mÃ©s crÃtic respecte de l'aplicaciÃ3 concreta dels acords de Bolonya). Â Â Â Â Â Â Una de les coses que mÃ©s criden l'atenciÃ3 en els debats que estÃ suscitant l'adaptaciÃ3 dels estudis universitaris als acords de Bolonya Ã©s el fet que es parla i s'escriu ben poc sobre les funcions de la universitat. Â Â Â Â Â Â No fa tant de temps tota controvÃ ̈rsia sobre la reforma dels estudis universitaris solia atendre les seves tres funcions clÃ ssiques. Dues d'elles ja les he esmentades: transmetre coneixements per a la configuraciÃ3 de les professions i educar els futurs investigadors en els camps de la ciÃ ̈ncia i la tecnologia, i n'hi ha una altra, la tercera: crear i organitzar hegemonia, o sigui, assegurar aquest altre tipus de "professiÃ3", com deia Ortega i Gasset, que Ã©s el fet de "manar". Dic "manar" en el sentit ampli i menys groller de la paraula. Â Â Â Â Â Â Aquesta funciÃ3 social de la universitat, produir les elits la subcultura de les quals acabarÃ configurant el tipus d'hegemonia vigent en la societat, ha estat tradicionalment vinculada al privilegi. I ha estat vista aixÃ per liberals i socialistes en Ã ̈poques en quÃ ̈ les barreres classistes per a l'accÃ©s a l'ensenyament superior eren molt patents. PerÃ2 en l'Ã ̈poca del pseudoliberalisme i del pseudosocialisme, que Ã©s la nostra, aixÃ2 se sol passar per alt. Aquesta qÃ1⁄4estiÃ3 nomÃ©s apareix tangencialment en aquells analistes que s'adonen que la creaciÃ3 d'hegemonia, la formaciÃ3 per "manar", no Ã©s solament una qÃ1⁄4estiÃ3 ideolÃ2gica o ideolÃ2gico-polÃtica, sinÃ3 que, a mesura que s'han anat trencant les barreres classistes a l'accÃ©s a la universitat, cada vegada compta mÃ©s la creaciÃ3 d'hegemonia per via mediata o indirecta, Ã©s a dir, que tambÃ© es crea hegemonia en la formaciÃ3 de professionals i cientÃfics. Â Â Â Â Â Â La qÃ1⁄4estiÃ3 de fons pel que fa a aquesta funciÃ3 de la universitat Ã©s que la tendÃ ̈ncia a la universalitzaciÃ3 de l'accÃ©s als estudis superiors posa en dubte la forma de manteniment de l'hegemonia i de la divisiÃ3 social del treball, Ã©s a dir, la reproducciÃ3 dels vells privilegis. AixÃ2 explica les resistÃ ̈ncies dels privilegiats a acceptar tal universalitzaciÃ3. Â Â Â Â Â Â Les maniobres per a la conservaciÃ3 del privilegi van comenÃ§ar aquÃ amb aquella coneguda frase: "S'haurÃ de posar a la universitat el cartell de reservat el dret d'admissiÃ3, com als bars". No s'hi va poder posar perquÃ ̈ la pressiÃ3 social en sentit contrari ja era gran. DesprÃ©s es va intentar frenar l'impuls social que sorgia des de baix imposant proves de selectivitat i adaptant-les a allÃ2 que els de dalt pensaven que havia de continuar sent la divisiÃ3 social del treball. AixÃ2 tampoc no va funcionar. I no solament per la protesta continuada dels estudiants mÃ©s joves, sinÃ3 perquÃ ̈ la selectivitat mateixa es va degradar tant que ja no seleccionava res. La base del vell privilegi i de la formaciÃ3 per al manar trontollava, per tant. I d'aquesta manera es va anar arribant a una situaciÃ3 en quÃ ̈, com en altres Ã mbits de la vida pÃoblica, es va comenÃ§ar a pensar a privatitzar la seu de creaciÃ3 tradicional de l'hegemonia. Â Â Â Â Â Â En arribar aquÃ, quan es va comenÃ§ar a parlar de privatitzar la universitat pÃoblica d'acord amb la ideologia mal dita neoliberal, els models semblaven clars. NomÃ©s calia seguir l'exemple anglosaxÃ3 i la resta ens arribaria fÃ cilment. PerÃ2 va passar que, d'una banda, la histÃ2ria, i d'una altra, la restrictiva forma d'entendre la lÃ2gica del benefici a curt termini precisament entre els empresaris que deien que hi estaven disposats, van actuar com a factors suficients perquÃ ̈ el model gairebÃ© es tornÃ©s aiguapoll. Es va parlar molt de comenÃ§ar a competir seriosament amb els paÃ ̄sos d'inspiraciÃ3, perÃ2, segons que sembla, resultava mÃ©s rendible enriquir-se a curt termini. Â Â Â Â Â Â De manera que, almenys aquÃ, es va preferir passar a la privatitzaciÃ3 indirecta de la universitat pÃoblica, la qual cosa en la prÃ ctica vol dir colonitzaciÃ3 mÃ©s o menys directa de tals departaments universitaris o de tals altres, convenientment seleccionats, que puguin produir beneficis en un termini tan rÃ pid, o gairebÃ© tan rÃ pid, com els que es produeixen en operacions financeres mÃ©s o menys especulatives. Passo per alt les excepcions, que n'hi ha, i algunes de respectables, perquÃ ̈ sÃ3n aixÃ2: excepcions. De fet, la universitat pÃoblica ha continuat sent la universitat, i encara que les universitats privades s'han multiplicat, ho han fet gairebÃ© sempre vinculades a institucions religioses (tambÃ© comercialitzades) ja establertes. Â Â Â Â Â Â ParalÂ·lelament, la pressiÃ3 social perquÃ ̈ la universitat s'adaptÃ©s a les necessitats d'una societat que canviava acceleradament es va traduir per dalt a la idea que la universitat havia d'estar al servei de les necessitats del mercat laboral. AquÃ va comenÃ§ar el que se'n diu mercantilitzaciÃ3 de la universitat, que no Ã©s pas una cosa que s'ha inventat a Bolonya, sinÃ3 que aixÃ2 ja hi era, negre sobre blanc, a mitjan anys vuitanta, en la llei que va fer el PSOE. La novetat Ã©s el pas del lema segons el qual calia adaptar la universitat pÃoblica al mercat laboral a un altre lema una mica mÃ©s drÃ stic i que ha aparegut recurrentment en els Ãoltims temps prenent com a pretext els acords de Bolonya: adaptaciÃ3 de la universitat pÃoblica a les necessitats de l'empresa. Ã’bviament, per poder competir amb els altres que se suposa que faran el mateix a la UniÃ3 Europea. Â Â Â Â Â Â AdaptaciÃ3 de la universitat a les necessitats de l'empresa vol dir diverses coses alhora: a) vincular encara mÃ©s a les empreses els departaments universitaris que correspongui; b) formar mÃ d'obra flexible per a l'Ã ̈poca de les deslocalitzacions, del treball precari i de les prÃ ctiques barates; c) donar per fet que els consells socials de les universitats pÃobliques han d'estar hegemonitzats per representants del mÃ3n empresarial que, Ã2bviament, sÃ3n els qui saben com anirÃ a curt termini el mercat de treball; i d) fer que la gestiÃ3 de la universitat pÃoblica s'aproximi tant com sigui possible a la gestiÃ3 empresarial amb l'argument que els claustres universitaris sÃ3n massa assemblearis i massa corporatius. Â Â Â Â Â Com que sembla que gairebÃ© ningÃo no es fixa en la paradoxa que suposa el fet que els representants de les grans corporacions anomenin corporativistes els treballadors de l'ensenyament pÃoblic, la cosa, de moment, cola. De la mateixa manera que cola, gairebÃ© sense protestes, el fet que els representants dels mitjans de comunicaciÃ3 mÃ©s endogÃ mics que ha conegut la histÃ2ria d'Espanya repeteixin contÃnuament aquesta parauleta sense fer mai esment del que tenen a casa. Amb aixÃ2 no vull dir pas -lluny de la meva intenciÃ3- que a la universitat pÃoblica actual no hi ha corporativisme i endogÃ mia, ja que n'hi ha. NomÃ©s vull dir que com a corporativisme de debÃ2 (i ignorat), el de les grans corporacions privades; i com a endogÃ mia de debÃ2 (i ignorada), la de la majoria dels mitjans de comunicaciÃ3 privats generalment vinculats a les grans corporacions. Â Â Â Â Â Â Ara som aquÃ: en la segona collada en vint anys per assegurar des de dalt el procÃ©s de privatitzaciÃ3 indirecta i de mercantilitzaciÃ3 directa de la universitat pÃoblica que asseguri el manteniment del privilegi i la reproducciÃ3 d'hegemonia. Agreuja aquesta situaciÃ3 el fet que, per fer front a la pressiÃ3 social en favor de la universalitzaciÃ3 de l'ensenyament superior, la crÃtica al privilegi ha canviat de signe per convertir-se en pur cinisme: ara s'acusa els fills dels treballadors que han aconseguit tenir accÃ©s a la universitat perquÃ ̈ suposadament es beneficien de taxes baixes que no cobreixen el preu real de l'ensenyament. AixÃ2 equival a dir (i aquÃ hi ha el cinisme demagÃ2gic) que els estudiants universitaris que treballen, i que cada vegada sÃ3n mÃ©s, haurien de quedar sotmesos, d'una banda, a contractes precaris que no poden discutir i, d'una altra, a pagar molt mÃ©s pels seus estudis. Â Â Â Â Â Â Mentrestant, fins a quin punt es pot dir que la universitat pÃoblica continua sent seu de la formaciÃ3 per al "manar" en les nostres societats? Per poc que ens fixem en els canvis que durant aquests anys s'han anat produint pel que fa a la tercera funciÃ3 tradicional de la universitat, la de la configuraciÃ3 de l'hegemonia, ens adonarem que el lloc per a la conformaciÃ3 del privilegi s'ha anat desplaÃ§ant. Â Â Â Â Â Â A mesura que els fills dels treballadors trucaven a les portes de la universitat i aconseguien entrar-hi, els antics primers cicles de bona part de les carreres universitÃ ries s'han anat convertint gairebÃ© en una prolongaciÃ3 mÃ©s del batxillerat. Per tant, la veritable formaciÃ3 per al manar s'ha anat traslladant a poc a poc a mÃ sters i postgraus (molts d'ells, efectivament, privats o concertats amb empreses i universitats privades estrangeres) en els quals s'estan configurant les noves elits. N'hi ha prou de fer una ullada al que figura ara en els curricula de les elits i una altra al preu de la majoria d'aquests mÃ sters, aquÃ o a l'estranger, i desprÃ©s comparar amb les sortides professionals que ofereixen graus i llicenciatures (reformats o no). Â Â Â Â Â Â Ho deia Manuel SacristÃ¡n en un assaig ja clÃ ssic sobre la universitat: de les seves tres funcions tradicionals, nomÃ©s aquesta, la de produir hegemonia, Ã©s realment incompatible amb un sistema socioeconÃ2mic igualitari, que Ã©s el que apunta en la pressiÃ3 social en favor de la universalitzaciÃ3 de l'ensenyament superior. L'arrel del conflicte, que es veu venir en la UniÃ3 Europea, estÃ en la contraposiciÃ3 entre defensa de la justÃcia social en tots els nivells de l'ensenyament i deslocalitzaciÃ3 accelerada de les seus de producciÃ3 d'hegemonia per a la conservaciÃ3 del privilegi. Crec que aixÃ2 Ã©s el que ja estan veient els estudiants crÃtics. Tardor – Hivern (octubre 2008 – marÃ§ 2009)Â QuÃ ̈ son els serveis "Comparteix" Totes les icones representen serveis de webs externs de Barcelona MetrÃ2polis, que faciliten la gestiÃ3 personal o comunitÃ ria de la informaciÃ3. Aquests serveis permeten a lÂ’usuari, per exemple, classificar, compartir,valorar, comentar o conservar els continguts que troba a internet. QuÃ ̈ significa cada icona? Una eina per guardar-hi els webs preferits, classificar-los i compartir-los amb tothom. La versiÃ3 espanyola mÃ©s popular del Digg. SÂ’hi tracten temes relacionats amb la tecnologia, la cultura i lÂ’actualitat. El pioner. Lloc web en anglÃ ̈s amb moltes visites, i enfocat especialment a continguts de tecnologia. Amb aquest servei es pot crear una pÃ gina d'inici a mida, amb la informaciÃ3 que interessi mÃ©s. Aquesta pÃ gina Ã©s ideal per saber de quÃ ̈ parlen els blogs arreu del mÃ3n. Publicat sota llicÃ ̈ncia Creative Commons


CLT Centre de Lingüística Teòrica Formación | Teaching Màster en “Ciència Cognitiva i Llenguatge” El programa consta de 60 crèdits, 20 dels quals corresponen a la tesi de Màster i 40 a les assignatures, de 5 crèdits cadascuna. El programa està dissenyat per completar-se en un curs acadèmic. (Si l’estudiant sol·licita una beca de l’Estat o de la Generalitat, la duració de la beca per al programa de Màster serà només d’un curs acadèmic. Per a més informació sobre beques, aneu a Assumptes pràctics). Es recomana que consulteu la guia de l’estudiant a http://www.ub.edu/ccil/?q=ca/content/guia-de-lestudiant, que conté informació específica sobre cada curs a http://www.ub.edu/ccil/?q=ca/content/cursos-i-horaris-2014-2015. Els estudiants que encara no s’hagin llicenciat en Lingüística, Filosofia, Psicologia o Ciència Cognitiva, però que desitgin inscriure’s al programa de Màster “Ciència Cognitiva i Llenguatge” hauran de matricular-se a unes assignatures addicionals (60 crèdits extra i 120 crèdits en total). En aquests casos, el programa de Màster dura 2 anys. Les normes de sol·licitud i els requisits generals d’admissió per als estudiants que no s’hagin llicenciat en Lingüística/Filosofia/Psicologia poden ser diferents de les normes i regulacions generals presentades en aquesta pàgina. Per a més informació, us recomanem que contacteu amb algun dels nostres coordinadors del programa de Màster (http://www.ub.edu/ccil/?q=ca/content/preinscripci%C3%B3-i-admissi%C3%B3). La coordinadora del programa a la UAB és el Dr. Ángel J. Gallego (Angel.Gallego@uab.cat). El CLT anima especialment la presentació de sol·licituds als estudiants interessats en el camp de la Lingüística amb una formació addicional en Filosofia i Psicologia. Els membres del CLT imparteixen els següents cursos: Cursos impartits pels membres de la UAB/CLT durant l’any 2014-2015: Advanced issues in cognitive science and linguistics (5cr) Linguistic variation (5cr) Foundations and Structure of Language (5cr.) Grammar and its interfaces (5cr.) A més del programa obligatori, el CLT ofereix freqüentment cursos intensius sobre temes actuals de la investigació lingüística, així com sèries de conferències per part de professors convidats. Podeu consultar la llista d’activitats vigents pitjant aquí. Convidem els nostres estudiants de postgrau a participar també en diferents projectes d’investigació duts a terme en el CLT. Aquesta no és una activitat estrictament obligatòria, encara que podria ser un requisit formal si l’estudiant sol·licita beques estatals o de la Generalitat; a més, aquesta vinculació a projectes d’investigació permet adquirir més coneixements, realitzar pràctiques d’investigació que poden ser útils de cara al futur i treballar en equip. La millor manera d’aprendre a investigar és, al cap i a la fi, l’experiència.


Vicente Altaba: “Exercir la caritat no és donar, és estimar” | Bisbat de Terrassa Vicente Altaba: “Exercir la caritat no és donar, és estimar” | Bisbat de Terrassa Inici > Notícies > Vicente Altaba: “Exercir la caritat no és donar, és estimar” Vicente Altaba: “Exercir la caritat no és donar, és estimar” El dimarts dia 6 de juny Càritas Diocesana ha organitzat la tercera conferència formativa del curs. En aquesta ocasió ha estat a càrrec de D. Vicente Altaba, Delegat Episcopal de la Confederació de Càritas Española. En la seva conferència ‘La comunitat cristiana com a agent de transformació social’, Altaba va remarcar que “la comunitat cristiana sempre és agent de transformació”, sobretot i “començant per l’anunci de l’Evangeli”. També va citar l’educació i els valors que canvien les persones i la societat, el testimoni ordinari de molts cristians que en el seu dia a dia viuen segons la fe o aquells cristians que adquireixen un compromís públic a les institucions per canviar les estructures injustes. “Càritas és només una part més d’aquesta transformació; l’exercici organitzat de la caritat”. També va insistir que “no es pot dissociar l’Església del culte de l’Església de la Caritat”, per tant “parlar de Càritas és parlar de la comunitat cristiana”. Per això Càritas no és una ONG més ni un grup d’amics que combat la pobresa amb una sensibilitat especial pels més desafavorits, pobres i dèbils. I com Església, “Càritas ha d’anunciar l’Evangeli, celebrar la fe i exercir la caritat, que és una tasca de tots els fidels i de la comunitat, no només correspon als agents de Càritas”, va remarcar. Va recordar que “exercir la caritat no és donar, és estimar”. I va animar a escoltar i a relacionar-se amb les persones que s’apropen a Càritas donant-los una paraula, tot recordant l’Evangeli en el passatge de les temptacions del desert, quan Jesús diu que no només de pa viu l’home. Per això va insistir que “No n’hi ha prou amb solucionar la necessitat material de l’altre”, cal donar-li “una paraula, relació i comunicació”, perquè necessita “afecte, acollida, reconeixement, capacitació i sentir-se valorat”. Seguint aquesta línia va defensar l’activitat de Càritas en tres fases, cooperar amb la necessitat material, cooperar amb el desenvolupament integral de la persona i cooperar per canviar les estructures injustes que generen pobresa i exclusió.


Podem observar els efectes del canvi climàtic sobre els boscos? Com seran d'aquí 50 anys? Hi hauran més incendis? En aquest projecte coneixeràs millor les transformacions que s’estan produint als nostres ecosistemes degut a al canvi global. Aprendràs a utilitzar noves tecnologies i fonts de dades mediambientals per detectar els canvis de vegetació a diferents nivells. Des de l’escala global, amb satèl·lits que proporcionen imatges multiespectrals a 1km (Modis, diari) o a 10 m (Sentinel-2, cada 5 dies), fins a escala centimètrica, amb càmeres instal·lades en drons o realitzant mesures a camp. Els efectes del canvi global ja comencen a ser evidents: els reconeixerem? Projecte liderat per investigadors i investigadores del Departament d’Enginyeria Agroforestal de la Universitat de Lleida i del Centre Tecnològic Forestal de Catalunya (Lleida), i associat al Màster Forestal Europeu Erasmus Mundus coordinat per la University of Eastern Finland (Finlàndia). Projecte desenvolupat en català i castellà. L’expressió emergència climàtica ha estat declarat neologisme aquest 2019. I és que sentim parlar a tot arreu sobre el canvi climàtic, a la televisió, a través de les xarxes socials, etc. No obstant, la informació que ens arriba al respecte sovint és poc precisa i manca de rigor científic. En aquest projecte descobriràs quines són les causes reals i les conseqüències del canvi climàtic sobre els boscos, aplicant el mètode científic. A partir de la informació recollida en sortides de camp, dades de satel·lit i imatges enregistrades amb frons estudiarem aquesta problemàtica i debatrem els resultats obtinguts per tal de trobar solucions viables que ens permetin reduir l’impacte ambiental que com a humans exercim sobre el planeta. En aquest projecte aprendràs a buscar, descarregar, processar i crear imatges útils per a la presa de decisions en la gestió mediambiental. Per fer-ho, disposem de dades de satèl·lits (Sentinel-2, un dels més recents i dedicat exclusivament a usos mediambientals, que obté imatges d’alta resolució multiespectral), ortofotografies i dades LIDAR de Catalunya, amb resolucions des de mètriques fins a centimètriques. També aprendrem com funciona un dron i els seus usos gairebé infinits, com ara la possibilitat d’instal·lar-hi una càmera i poder obtenir imatges reals d’alta resolució i pràcticament instantànies de l’estat dels nostres boscos. Participant en aquest projecte també aprendràs a fer treball de camp, i què millor que poder tenir el ‘laboratori’ en plena natura! Farem diverses sortides al bosc que et permetran conèixer millor el funcionament dels boscos i els principals agents que els afecten (ventades, insectes, neu, foc, etc.). Aprendràs a realitzar un inventari forestal per obtenir dades del bosc i comparar-les amb les obtingudes digitalment mitjançant les noves tecnologies, i així poder caracteritzar les dinàmiques naturals d’aquests ecosistemes. Després de passar dues setmanes estudiant els boscos i el seu funcionament, seràs capaç d’elaborar cartografia i altres tipus d’informació gràfica (taules, figures) per conèixer els principals efectes del canvi climàtic sobre els boscos del voltant de Món Natura Pirineus. D’aquesta manera, hauràs assolit els coneixements necessaris per interpretar aquestes dades i discutir les seves conseqüències sobre els boscos i el benefici que proporcionen a la societat. Aitor Ameztegui González Enginyer Tècnic Forestal per la Universidad de Valladolid (2003) i Enginyer de Forests (2007) per la Universitat de Lleida. L'any 2010 va realitzar un Màster de Recerca en Sistemes i Productes Forestals, i el 2013 va obtenir el títol de Doctor en Ciències Forestals per la Universitat de Lleida. Després de desenvolupar la seva Tesi Doctoral al CTFC, entre 2013 i 2015 va realitzar una estada postdoctoral a la Université du Québec a Montréal (Canadà). Ha sigut investigador post-doctoral (Juan de la Cierva Formación) al CREAF, i actualment és docent i investigador a la Universitat de Lleida, i investigador associat al CTFC. La seva recerca pretén millorar el coneixement sobre les respostes dels boscos als diversos canvis ambientals, i determinar el paper de la gestió forestal en la dinàmica futura dels ecosistemes forestals. Enginyer de forests per la Universitat de Lleida (1999) i doctor en ecologia forestal per la Universitat Blaise Pascal (Clermont-Ferrand, 2003). Després de realitzar una estada post-doctoral a la Universitat de Québec à Montréal (2004 i 2005), s'incorpora al Centre Tecnològic Forestal de Catalunya (CTFC) amb un contracte Juan de la Cierva (2006-2008). Posteriorment desenvolupa un contracte Ramon y Cajal a la mateixa institució (2009-2014). L'any 2016 s'incorpora a la Universitat de Lleida com a professor visitant però continua vinculat al CTFC com a investigador adscrit. És també investigador associat del CREAF (des del 2011) i del Centre d'Étude de la Forêt del Québec (des del 2015). En els darrers 10 anys ha participat en projectes de recerca de les principals convocatòries nacionals i internacionals, exercint d'investigador principal en alguns d'ells. Llicenciat en Geografia per la Universitat les Illes Balears (UIB). Va realitzar el màster en Tecnologies d’Informació Geogràfica (TIG) a la Universitat de Saragossa (UNIZAR), i actualment porta a terme la seva tesi doctoral en l’estudi de nous mètodes per la quantificació de la biodiversitat i altres serveis ambientals de les pastures mitjançant la teledetecció. Enginyera Forestal per la Universitat de Lleida l’any 2014. Actualment està realitzant el seu doctorat conjuntament amb el Centre Tecnològic Forestal de Catalunya en l’estudi de la regeneració dels boscos després de pertorbacions abiòtiques (incendi, tempestes, sequera, etc.). Durant la tesi ha realitzat una estada a la Universitat de Freiburg (Alemania) estudiant la regeneració d’avets i pícees 25 anys després d’una tempesta. Actualment, també és l’assistent del Màster Forestal Europeu Erasmus Mundus del que la Universitat de Lleida forma part, juntament amb 5 universitats més consorciades, coordinat per la University of Eastern Finland (Finlàndia). Llicenciat en Geografia per la Universitat de Saragossa (UZ), va realitzar el màster en Tecnologies d’Informació Geogràfica (TIG), i l’any 2015 va presentar la seva tesi doctoral en l’estudi de nous mètodes per la modelització de l’ocurrència d’incendis forestals i l’estimació de la vulnerabilitat ecològica. Durant la seva tesi, ha realitzat estades al Joint Research Centre a Ispra (Itàlia) i a la Universitat de St. Andrews (Escòcia, UK). En els anys 2013-2017 ha estat contractat com a professor associat al Departament de Geografia a la Universitat de Saragossa amb docència al Grau de Geografia y al Máster en TIG. Al mateix temps ha treballat com analista de Sistemes d’Informació Geogràfica. És soci cofundador de l’empresa spinoff remOT-Technologies S.L. des de 2016 i, actualment és investigador post-doctoral a la Universitat de Lleida mitjançant un contracte d’investigació Juan de la Cierva Formación.


Manlleu 23 Setembre 2016 És un plaer, per a mi i per la nostra entitat, donar-vos la benvinguda al CLUB ESPORTIU FUTBOL SALA MANLLEU. La nostra filosofia com a entitat representa a un Club de vincles i unions, un espai de salut, un punt de reunió entre pares, mares, nens, nenes, avis... Un Club on els nostres esportistes creixen amb pautes de respecte i civisme i on l’objectiu no és altre que el de formar a les persones del demà mitjançant l’esport i en aquest cas el Futbol Sala. M’agradaria destacar també, que el nostre Club es fonamenta per la passió cap a aquest gran esport i que la disciplina, el respecte, l’autosuperació o el sacrifici són els valors que volem per els nostres jugadors. A partir d’avui ja podreu conèixer totes les activitats i estar informats de tot el que succeeix al Club a través de la nova pàgina web www.cefsmanlleu.cat i de la nova aplicació que us podeu descarregar a través de Google Play. Amb tot us torno a donar la benvinguda al nostre Club, aquesta és la vostra casa i aprofito per desitjar tota mena d’èxits a tots els equips.


Modificació del contracte de treball - Model PDF per descarregar | 5 minutos Esmena al contracte de treball El contracte de treball, ja sigui un CDI o un CSD, permet reunir les modalitats de la relació de treball sobre la qual L’empresari i l’empleat van acordar. La seva modificació unilateral és, per tant, una violació contractual, ja que “les convencions legalment formades es troben en dret als que els van fer” (article 1103 del Codi Civil). L’escriptura d’un contracte d’ocupació escrit fa que sigui possible reduir els conflictes en cas que l’empresari vulgui fer aquest canvi. Quan es preveu una esmena, per tant, és un principi obligatori., I Fins i tot en els casos excepcionals en què el contracte de treball s’ha conclòs oralment, per fer-ho a través de la signatura d’una esmena al CDD o al CDI. Aquest és un document accessori per a l’empresari i empleat de l’empresari per formalitzar un canvi en la relació de treball. No obstant això, la llei laboral distingeix dos tipus de modificacions, que no obeeixen les mateixes regles. De fet, pel que fa a la seva potència de presa de decisions, l’empresari té dret a fer certes modificacions de baixa magnitud sense estar condicionada Per l’acord de l’empleat interessat, dins del límit d’infracció excessiva als seus drets. A continuació, parlem de canvis en les condicions de treball, que no requereixen aventurers com l’empresari els pugui imposar a l’empleat, amb l’excepció dels empleats protegits l’acord que encara és necessari quan evolucionin les seves condicions de treball. Això és, per exemple, els canvis en l’organització interna de l’empresa, una mudança que condueix a un canvi en el lloc de treball que es manté en la mateixa àrea geogràfica, l’addició d’una tasca a costa de l’empleat que tingui les qualificacions requerides, però també de Modificacions previstes pel contracte inicial (per exemple, una clàusula de mobilitat). Si la negativa d’un canvi tan incidental no pot justificar un acomiadament, constitueix una mala conducta professional que l’empresari té dret a castigar. Per contra, els canvis en les condicions essencials. Des del contracte de treball, assimilat A un qüestionament del propi contracte, requereix la signatura d’una esmena, que formalitza l’acord de l’empleat amb els canvis previstos. La jurisprudència no admet la validesa de l’acord de l’empleat, fins i tot si ho va donar oralment i realment perseguint treballs en les noves condicions, sempre que una esmena no es conclou en aquest sentit. De la mateixa manera, el silenci de l’empleat quant a una modificació proposada no val la pena acceptar, excepte en el cas específic d’una modificació del contracte per a la raó econòmica. Un empresari que modifica el contracte de treball del seu empleat sense esmena està exposada al que s’obté aquest empleat davant del Consell de Prud’hommes, o ser reinstal·lat en les seves antigues condicions de treball, o per tenir una manera de fer que li permet trencar-se el seu contracte de treball o sol·licitar la terminació judicial. Els efectes són llavors els mateixos que els d’un acomiadament sense causa real i greu (indemnització, avís, permís de pagament).


Esports - Els homes de Jordi Raga han fet un treball específic de preparació durant l'aturada de lliga Els homes de Jordi Raga han fet un treball específic de preparació durant l'aturada de lliga Imatge de la victòria a casa contra el Manlleu de la primera jornada de campionat el 9/nov/12 Pedro Miserachs Hoquei PDF El Patí Hoquei Club Sant Cugat afronta la 3a jornada de Primera Divisió rebent el Mataró aquest dissabte a dos quarts de nou del vespre. Els vermell-i-negres arriben reforçats de moral després de la victòria de dimecres en partit amistós contra l'Huracán argentí, i esperen sumar la segona victòria de la temporada. En els dues primeres jornades els santcugatencs han pogut veure la igualtat existent en aquesta categoria i que no se'n poden refiar de cap equip. I menys d'un Mataró que és segon, havent guanyat els dos partits disputats fins el moment, contra CP Areces (3-5) i l'Alcobendas (3-0). Els santcugatencs van guanyar, no sense patir, el primer partit contra el Manlleu (5-3), però en el segon no van poder superar el CP Vilafranca i van caure per la mínima (4-3). D'això en fa dues setmanes per l'aturada de la competició. Des d'aleshores han continuat amb els entrenaments intentant potenciar certs aspectes del joc i de la preparació i han disputat un amistós contra el campió argentí, l'Huracán, guanyant per dos gols a un. Així els vermell-i-negres arriben al matx amb tres punts i situats cinquens a la classificació. L'entrenador del Patí Hoquei Sant Cugat, Jordi Raga, destaca la qualitat del Mataró. És un equip que té bon porter i bona davantera, per això serà important defensar bé. Crec que estarà molt igualat. El pav 2 serà l'escenari del partit entre el Patí Hoquei Sant Cugat i el Mataró aquest dissabte a partir de dos quarts de nou del vespre.


Tibetan School a Hemja, bona gent per compartir-nos – Clown Science Dreams gener 20, 2018 abril 28, 2018 A Hemja, un poble al costat de Pokhara, es troba el Tashi Palkhiel Tibetan Camp, un camp de refugiats tibetans que porta establert des de fa més de 50 anys i que actualment alberga més de 800 persones. Aquest camp va ser iniciat per la creu vermella suïssa amb l’autorització del govern nepalès. Dins el camp està l’escola tibetana Mount Kailash School. A través de l’escola tibetana de Katmandú vam contactar amb el cap d’estudis d’aquesta escola, Mr. Tenzin. Amb ell vam pactar realitzar 3 tallers de teatre a les classes de grau 6, 7 i 8, equivalent a 12, 13 i 14 anys, i una actuació per a tota l’escola. El dia assenyalat ens dirigim al matí a Hemja a l’autobús local, envoltats de nepalesos observant-nos amb son i curiositat. Aquest autobús es dirigeix cap a les muntanyes, i creua pobles que no veuen molts turistes o viatgers com nosaltres ... Un cop allà, vam preguntar als vilatans per dirigir-nos cap a l’escola. Com és normal, l’escola es componia d’una gran esplanada sense res, i dos edificis allargats d’una planta compostos de diverses habitacions que eren les aules. Ens va sorprendre gratament l’aula de ciència amb una vitrina amb reactius químics, un esquelet i alguns microscopis. Nosaltres actuaríem després de la tradicional assemblea matinal, on es recitaven alguna oració, es cantava l’himne tibetà i després l’himne nepalès, que ja ens és familiar, fins i tot el trobem enganxós. Assignem al capità dels estudiants la tasca de tècnic de so, i al seu company a càrrec de la càmera ... els dos s’ho van prendre molt seriosament ... jejeje. Un cop preparats, vestit i maquillats, vam començar l’espectacle ... eren uns 100 alumnes, esperant-nos, ansiosos per veure els pallassos ... Només aparèixer ja van sorgir les primeres rialles, estaven molt motivats !!! El nombre va ser genial, tothom reia, es morien de riure, i de por quan interaccionábamos amb ells, els voluntaris s’amuntegaven, volien jugar amb nosaltres !!! Va ser un gust de públic, un regal poder compartir aquesta experiència amb ells. Un cop acabat es van abalançar a donar-nos la mà, a jugar amb nosaltres, a parlar, a compartir més !!!! Però vam haver d’anar a canviar-nos, en breu començàvem els tallers. Els tallers els vam fer a la biblioteca. Una aula plena de llibres per a totes les edats amb missatges a la paret que animaven a la lectura. Abans que arribessin els alumnes aïllem una mica la sala perquè quedés lliure d’obstacles. Van picar els primers, es treien les sabates abans d’entrar a la sala, com és costum en tota Àsia. Ens presentem i expliquem una mica sobre clown, plovien les preguntes, estaven molt interessats. El taller va transcórrer fantàsticament, els encantava sortir a experimentar i veure els seus companys exposar-se, lliurar-se al grup. La veritat és que va ser una classe molt motivada. Per a la nostra sorpresa, els dos següents grups van ser iguals o més motivats. Després del taller, més d’un alumne ens va dir que volia ser actor i que li havien agradat molt els exercicis ... Va ser un gust compartir l’experiència amb alumnes tan motivats, lliurats i generosos. Un amor de persones que no van deixar de fer preguntes, sobre la nostra formació, sobre les nostres experiències al llarg del nostre viatge, i sobre clown ... una gust compartir-nos amb tan generoses persones. Els tibetans tenen alguna cosa que els fa més innocents, més tendres, potser una aparent manca de maldat ... Així que els recordarem i intentarem seguir en contacte amb els alumnes que ens escriguin. Posted in: Nepal, ONG, refugiat, Voluntari


Podem Alzira valora el seu resultat electoral | Alzira Ràdio 107.9 fm Segueixen les valoracions dels partits polítics sobre els resultats de les eleccions municipals del passat 26 de maig. Des de Podem Alzira han manifestat que malgrat que els resultats han estat dolents han aconseguit un dels objectius que s’havien marcat: acabar amb la paràlisi en què es trobava el partit a nivell local i seguir treballant pel benestar de la ciutat. Tanmateix des de Podem, són conscients que els resultats no van ser satisfactoris i que van impedir-los aconseguir el seu segon objectiu fonamental: tenir representació en el consistori. Els 446 vots de la ciutadania no van ser prou per cedir-los un espai a l’ajuntament. Darrerament, en el partit han manifestat que seguiran treballant per ampliar la base social de Podem durant els propers quatre anys i estan convençuts que podem a arribat per a quedar-se i per a garantir polítiques socials i d’esquerra. Categories Eleccions Municipals Deixa un comentari Navegació per les entrades


Nosaltres - Web de JES Serveis Som Arquitectes de Solucions JES Serveis Informàtics neix en 2009 amb el propòsit d’agregar valor als nostres clients mitjançant la prestació de serveis d’assessoria i consultoria en les àrees de Quality assurance i integració de sistemes. Som una companyia jove, però amb gran experiència en qualitat de software. Creiem en la filosofia que la Qualitat és inherent. La qualitat és una cosa que defineix el nostre treball, en cada pas, començant per la planificació, la gestió de projectes, el testing i com no, en la producció. Ens esforcem per a proveir als nostres clients les eines i solucions, ajudant-los a tenir èxit, mitjançant el desenvolupament de productes de software de qualitat. Ens especialitzem en la implementació d’un conjunt d’eines per a la gestió de projectes de software, automatització de proves (unitàries, funcionals i de rendiment). Som partidaris de només transmetre metodologies provades, no experiments. És per això que des dels nostres inicis fins a l’actualitat hem anat adquirint experiència i validant l’efectivitat de les nostres metodologies Agile, i això és el que incorporem diàriament als nostres clients. Amb la introducció de la filosofia de la Integració Contínua i barrejant la nostra experiència comercial i tècnica, oferim serveis de disseny, desenvolupament i integració acompanyant als nostres clients en la seva construcció i execució. Hem pogut comprovar que les nostres metodologies són aplicable en tota mena d’indústria independentment de la grandària de l’empresa, gràcies a l’efectiu desenvolupament i aplicació dels nostres serveis a través de socis estratègics, des de les nostres oficines principals a Barcelona. En el transcurs de tots aquests anys, i amb l’augment de la implantació de les tecnologies més capdavanteres utilitzades pels nostres clients, vam donar inici a aquesta filosofia de millora contínua i d’aconseguir cada dia, en cada iteració, un producte millor i adaptat a les necessitats del client. En JES estem d’enhorabona perquè ens canviem d’oficina a Barcelona! Dins del procés de transformació i nous reptes estem duent a terme, aquest és un dels canvis més visibles. Al costat de la nova identitat corporativa de l’empresa amb l’objectiu de representar la transformació, el caràcter innovador i l’esperit de la companyia i amb aquest nou espai volem potenciar-lo encara més. L’oficina que no és oficina Donat al COVID-19 i al teletreball, el concepte oficina ha canviat molt. Encara així en JES, ens agrada seguir en contacte perquè és quan sorgeixen les millors idees i és per això que l’equip necessitava un espai col·laboratiu i un punt de trobada per a poder treballar a gust i continuar sent productius. Per això ens traslladem a un espai més ampli, a Barcelona estem en la Avinguda meridiana, 350 – 9aA. La nova oficina disposa de llocs més amplis i la distribució està centrada en facilitar el treball en equip. L’objectiu és que augmenti la comoditat i satisfacció dels empleats perquè facin el seu treball amb major comoditat, que disposin de més espai per a realitzar les reunions d’equip.


Torre con jardín a l'Ametlla del Vallès (Centre del poble) Construïts: 367 m2 Gran torre al centre del poble. Habitatge en una sola planta a nivell de carrer. Porxo d'Accés a planta baixa: Rebedor, habitació despatx, saló menjador ampli i luminioso amb llar de foc i sortida a terrassa, cuina amb menjador diari i sortida a terrassa coberta, bany per a la planta. Habitacions: dormitori doble tipus siutte amb bany incorporat, dues habitacions més. Planta inferior: Àmplia sala polivalent, dos dormitoris i un bany (per acabar), safareig amb cambra de planxa i sortida a porxo. Planta Garatge: aquesta a nivell de carrer del darrere, garatge per a tres o quatre cotxes amb porta d'accés amb altura per a camions. Zona de celler. Calefacció mitjançant conductes d'aire fred i calent.


INTERVENEN: Els regatistes Ona Garcia, Antoine Oganezov i Adrià Auladell; els seus entrenadors; i el meteoròleg, Enric Agud. Palamós ja ha donat el tret de sortida a 30a edició de la International Optimist Trophy que es disputarà fins al 17 de febrer amb un nombre de 550 participants de més de 30 països. Regatistes i entrenadors ja preparaven veles des de primera hora del matí esperant la primera sortida, aquest dijous a les 12 del migdia. La regata, de caràcter internacional, té com a representants locals Ona Garcia, Miquel Palomares, Antoine Oganezov i Adrià Auladell. Hauran de competir amb noms destacats del panorama optimist internacional i ho encaren amb il·lusió i ganes de passar-ho bé, amb l'avantatge que coneixen la zona. Aquesta és una regata clau especialment per a Ona Garcia, que té com a objectiu entrar a l'equip català per més endavant poder entrar al nacional, pel fet de que li permet competir amb regatistes d'arreu del món. Catalunya, Espanya, Alemanya, Suïssa, França i Holanda són els països amb més presència en una regata que també compta amb participants d'indrets tan llunyans com Estats Units, Bermudes, Colòmbia, Mèxic i Israel. Pel que fa al temps, el meteoròleg Enric Agud ha explicat que l'estat del cel és fantàstic i que es comptarà amb la presència de sol tots els dies que dura la competició. Per ara el vent que bufa és garbí, un vent del sud que permet navegar amb tranquil·litat i que és dels millors que pot haver-hi a la Costa Brava en dies de competició. De cara al cap de setmana esperen que segueixi amb la mateixa tònica.


Enric Company: El desconcert catalanista – L'Hora Inici/Catalunya/Enric Company: El desconcert catalanista 0 456 2 minuts de lectura L’atribolat anar i venir de les darreres setmanes dels partits catalanistes sobre com afrontar el final de la immersió lingüística en català a les escoles indica que estan buscant alguna cosa, però no la troben. El frenesí negociador és degut al fet que ha arribat el dia que, imposat pels jutges, es materialitza el que Rudolf Ortega definia el diumenge en aquest diari com “el final del paradigma” que ha regit durant gairebé 40 anys en la política lingüística aplicada pels governs de la Generalitat. I el que es mostra a l’escenari polític és un enorme desconcert, una fenomenal desorientació. No és sorprenent, tenint en compte que venim directament d’altres sotsobres, de les quals aquesta imposició política per via judicial es una més. Entre els naufragis dels darrers anys es compten fets tan rellevants com que Catalunya es governi des del 2010 per un Estatut que no és el que van votar els ciutadans. I, posteriorment, una revolta encapçalada el 2017 pel mateix president de la Generalitat d’aquell moment, Carles Puigdemont, que es va saldar amb la seva destitució pel Govern central, presó i/o exili dels protagonistes de l’intent i una llarga estela de persecucions judicials que encara dura. Un veterà polític catalanista, Raimon Obiols, un dels fundadors del PSC, ha descrit recentment així la situació actual de Catalunya, després de la llarga experiència de governs nacionalistes i la seva revolta independentista: “Avui tenim un país dislocat, esquerdat, i podríem arribar a una Catalunya definitivament escindida per raons de llengua, cultura i emocions; partida en comunitats etnolingüístiques separades per sentiments impermeables d’identitat“. Obiols va ser el líder de l’oposició parlamentària als governs de Jordi Pujol des del 1984 fins al 1995 i ha dedicat una part del seu darrer llibre, El temps esquerp, a analitzar la gènesi de l’esclat del 2017. Les dècades de domini del pujolisme a Catalunya es basen, explica Obiols,en què va aconseguir aplicar el que un dels dirigents de Convergència, David Madí, qualificava el 2007 com la recepta de l’èxit, l’equivalent en la política de la fórmula química secreta de la Coca Cola. És aquesta: “Catalunya = Pujol = CiU = catalanisme = Generalitat = prestigi de gestió = tots els catalans“ El presumpte secret és una versió adaptada de la vella i coneguda fórmula de tots els nacionalismes, el “nosaltres” contra l’”ells“, difosa en el cas de Pujol amb una reiterada advertència que es tracta d’una lluita per la supervivència de la nació com a tal. És una via maniquea, que porta inexorablement a l’exclusió d’una part de la societat, que es considera enemiga. I és una idea agònica de la existència de Catalunya que fet i fet ha estat assumida pels seus seguidors. Després de la fallida revolta del 2017, Obiols apunta que, al final, no obstant això, el resultat aconseguit pels nacionalistes és el contrari al de la salvació i la plenitud promeses. La situació que descriu Obiols respon a una equació molt diferent de la que entusiasmava Madí. És aquesta: “Catalunya = divisions polítiques a ultrança = esquerdes socials i culturals = disputes partidistes sobre les llengües = autogovern afeblit“. I desconcert, molt desconcert. El País, 1 de juny de 2022 David Madí Enric Company Raimon Obiols


Responsabilitat Global: Responsabilitat Global adapta alguns continguts per a una memòria d'autònom Responsabilitat Global adapta alguns continguts per a una memòria d'autònom Respecte a la definició dels continguts de la memòria, hem mirat de pensar sobre quins són els interessos que poden tenir els partprenents sobre les nostres activitats i hem tractat de donar-hi resposta. És una primera memòria i no parteix d’un procés sistemàtic de diàleg amb els grups d’interès sinó que precisament es vol fer ús d’aquesta primera memòria per a fonamentar aquest procés de cara a exercicis futurs. Adaptació a la categoria de professional independent Per tal d’exemplificar l’adaptació que formulem, mostrem dos exemples, el primer en l’àmbit de l’impacte econòmic i el segon en el camp comunitari. Indicadors d'impacte econòmic Per a posar un exemple, mentre que per a una empresa o organització qualsevol es demanen les dades econòmiques d'explotació, no podríem considerar rellevant aquest indicador en el cas que ens ocupa. Alternativament, hem optat per comunicar la procedència dels ingressos, que enguany ha correspost a un 29% d'empresa privada, un 24% d'organitzacions no lucratives, i un 47% d'administració pública. Donat que enguany s'han produït unes desviacions que per projectes concrets han fet incrementar desmesuradament el percentatge públic, es preveu que per al 2008 la proporció faci augmentar el percentatge d’ingressos d’empresa privada. Cal dir que el càlcul d’aquesta distribució no es fa atenent directament a la facturació ja que en alguns casos es veu alterada per processos de triangulació o de mediació, de manera que es té en compte el client real. Indicadors de comunitat Entre els indicadors de relació amb la comunitat, podem trobar voluntariat d’empresa (o corporatiu). Això és així perquè per a un professional, les seves dedicacions altruistes també han de ser considerades voluntariat d’empresa. Aquesta aportació social és temps que restem a l’activitat o a la família. I també té un retorn, com en els programes de les grans empreses.


Església parroquial de Santa Fe. - goigsdelignasi jimdo page! Església parroquial de Santa Fe. Foto: Àngela Llop a Panoràmio. Rauric és un nucli de població agregat a Llorac i situat a la banda sud-oriental del terme, ja a l'altiplà segarrenc, a la dreta de la carretera de Santa Coloma de Queralt a Ciutadilla. Molt a prop, a la banda meridional hi ha la font de Rauric, on neix el riu Corb. L'església parroquial de Rauric està dedicada a Santa Fe. Actualment és sufragània de Llorac. “Molts actes humans tenen una relació íntima amb la naturalesa, amb aquesta terra que ens ha vist néixer. Només cal observar com ens atreu la veu del paisatge, és com una carícia molla de pluja que enarta el sentiment, és com un borboll inconscient de bellesa que va cisellant en el ser aquella imatge local que és el ressort que desperta l’enyor quan ens falta. L’espai, al llarg del temps, s’humanitza, ho dic així, perquè el poble, la gent, el riu, les muntanyes amb els boscos de pins, els conreus, el vent i les pluges, tot vibra i té vida al llarg d’aquesta Vall del Corb i del seu riu, que és com una cabellera estesa que es trena amb uns mateixos sentiments. Rauric, que ronsejant altura, se’n va als 800 metres, és cima i inici de la Vall del Corb i del riu, que també mira la vessant de l’Anoia i, un xic més enllà, es parla amb l’amic Montargull on neix el riu d’Ondara, que té un altre caminar. Avui dia Rauric és un poble deshabitat, només hi queden dues cases obertes, les altres han fet posada a la Vila (Sta. Coloma de Queralt); de dia vénen els pagesos, amatents al conteu de les terres on hi sembren i cullen només cereals; de nit el deixen...llavors la fosca, cada vegada més, enfonsa el lladruc solitari, i les cases s’adormiren en la nuesa d’uns llençols freds. He volgut visitar la petita església, que té la porta entreoberta, i no he pogut entrar, tota vegada que la humitat ha esponjat la fusta; en veure els carrers deserts i les portes tancades, ve com un sentiment amarg d’absència i soledat; com sigui que el paisatge i la visió del poble és simpàtica i amiga, la fantasia es val per esfumar el mal gust i ho fa dient...” Extret del llibre: La Vall del Corb, Imatge i Poesia. Fundació d’Història i Art Roger de Belfort. Santes Creus 1979


mossegada gos archivos - Laura Aregay Martin By Laura Aregay|2021-12-04T12:38:22+00:00desembre 4, 2021|Actualitat Jurídica| La tinença d’animals a casa, ja siguin animals de companyia o gossos potencialment perillosos, impliquen una gran responsabilitat per part del propietari. En aquest article exposarem els aspectes bàsics de la responsabilitat civil dels propietaris derivada dels actes comesos per gossos, o en general, per altres animals. Què passa si el teu gos provoca un accident, causa lesions o destrosses? La responsabilitat civil dels propietaris d’animals queda recollida a Espanya a l’art. 1.905 del Codi Civil: “El posseïdor d’un animal, o qui se’n serveix, és responsable dels perjudicis que causi, encara que se li escapi o extraviï. Només cessa aquesta responsabilitat en cas que el dany provingui de força major o de culpa del qui l’hagi sofert.” En el mateix sentit, a Catalunya, l’art. 12 del Decret Legislatiu 2/2008, de 15 d’abril, pel que s’aprova el Text Refós de la Llei de Protecció dels Animals de Catalunya estableix el següent: “La persona posseïdora d’un animal, sens perjudici de la responsabilitat subsidiària de la persona propietària, és responsable dels danys, els perjudicis i les molèsties que ocasioni a les persones, a altres animals, a les coses, a les vies i espais públics i al medi natural en general, d’acord amb el que estableix la legislació civil aplicable.” Tal i com assenyalen el Codi Civil i el Decret Legislatiu, que parlen d’animals en general (gos, gat, cavall, etc.), no cal ser el propietari, és suficient amb ser el posseïdor de l’animal per respondre pel que hagi fet. El propietari o posseïdor de qualsevol animal domèstic respon civilment dels danys i perjudicis que aquest hagi provocat, ja sigui per lesions ocasionades o per danys materials. Aquesta responsabilitat té els seus efectes fins i tot si l’animal s’hagués escapat o estigués extraviat, amb algunes excepcions recollides per la llei. La responsabilitat només s’evitarà en cas de força major o culpa de qui pateixi l’atac de l’animal. Per exemple, el propietari no seria responsable si l’animal s’escapa perquè s’ha produït una catàstrofe (terratrèmol, incendi, etc.) o si la culpa del dany causat és de la víctima com a conseqüència de qualsevol tipus d’incitació, provocació o agressió a l’animal. Correspon al propietari o posseïdor de l’animal demostrar la culpa de la víctima. De no acreditar-se, no es podrà aplicar aquesta exclusió de responsabilitat. A continuació, ens centrarem en els supòsits més típics de responsabilitat: Lesions produïdes per creuaments d’animals a la via pública que causen accidents de tràfic. En ocasions els gossos, i els animals en general, poden provocar accidents de tràfic al irrompre en una via pública. En aquests casos, la víctima podrà reclamar al propietari o posseïdor de l’animal les indemnitzacions per les lesions, seqüeles, etc. I els danys del vehicle implicat en l’accident. Lesions produïdes per mossegades de gossos en front a persones o en front a altres animals. En aquests casos, la víctima podrà reclamar al propietari o posseïdor de l’animal una indemnització per les lesions patides, els dies de baixa, les seqüeles, les despeses mèdiques derivades de l’atac (medicaments, despeses per dany psicològic, veterinari, etc.) En cas de tenir algun dubte o haver patit algun accident derivat d’un atac de gos, o la seva mascota ha agredit a un altre animal, o a alguna persona, o ha causat danys materials, contacti aquí i obtindrà l’ajuda que necessita.