text: Lev Trotski acaballes de 1904 El proletariat no ha de realitzar únicament propaganda revolucionària. El proletariat ha de moure’s cap a la revolució. Moure’s cap a la revolució no significa necessàriament fixar la data per a una insurrecció i preparar-se per a aqueix dia. Hom no pot fixar mai el dia i l’hora d’una revolució. El poble mai ha fet una revolució impel·lit per una ordre. Allò que hom pot fer, en vista d’una catàstrofe mortal imminent és escollir les posicions més apropiades, armar i inspirar les masses amb una consigna revolucionària, per tal de conduir totes les reserves simultàniament en el camp de batalla, per tal de fer que practiquen en l’art de la lluita, per a mantenir preparades les armes, i per a enviar una alarma sobre tots els fronts per a quan arribe el moment. ¿Això significaria només una sèrie d’exercicis, i no un combat decisiu amb les forces enemigues? Serien meres maniobres i no una vertadera revolució? Sí, serien meres maniobres. Hi ha, no obstant, una diferència entre les maniobres revolucionàries i les militars, les nostres preparacions poden esdevenir, en qualsevol moment i independentment de la nostra voluntat, una vertadera batalla que siga capaç de decidir la llarga guerra revolucionària. No sols pot ser així, ha de ser així. Açò ho confirma l’agudesa de l’actual situació política que té en les seues profunditats una tremenda quantitat d’explosius revolucionaris. En quin moment les maniobres esdevenen batalles reals, depèn del volum i de la solidesa revolucionària de les masses, de l’atmosfera de simpatia popular que les rodege i de l’actitud de les tropes que el govern avance contra el poble. Aquests tres elements de l’èxit han de determinar el nostre treball de preparació. Les masses proletàries revolucionàries existeixen. Hem de ser capaços de cridar-les a què surten als carrers, en un moment donat, en tot el país; hem de ser capaços d’unir-les amb una consigna general. Totes les classes i els grups del poble estan impregnats de l’odi envers l’absolutisme, i això vol dir que tenen simpatia per la lluita d’alliberació. Hem de ser capaços de concentrar aquesta simpatia del proletariat com una força revolucionària, que pot per si sola, ser l’avantguarda del poble en la seua lluita per a salvar el futur de Rússia. Quant a l’actitud de l’exèrcit, aquest a penes desperta grans esperances en el cor del govern. Hi han hagut molts símptomes alarmants en els darrers anys; l’exèrcit és esquerp, l’exèrcit remuga i s’hi produeixen fenòmens de descontentament. Hem de fer tot allò que estiga dins del nostre abast per a fer que l’exèrcit se separe de l’absolutisme en el moment en què les masses desencadenen la seua ofensiva decisiva. Examinem primer les últimes dues condicions, que determinen el curs i el resultat de la campanya. Hem passat a penes fa poc pel període de la “renovació política” obert amb el so de trompetes i tancat amb el xiulit dels fuets, l’era del Svyatopolk-Mirski el resultat del qual ha estat el recalcitrant odi envers l’absolutisme, elevat a un nivell sense precedents, entre tots els elements conscients de la societat. Els dies esdevenidors maduraran el fruit de l’agitada esperança popular i les incomplides promeses del govern. Darrerament l’interès polític ha pres un caràcter més definit; el descontentament s’ha aprofundit i es fonamenta sobre una base teòrica més sòlida. El pensament popular, ahir grollerament primitiu, avui realitza àvidament un esforç d’anàlisi política. Totes les manifestacions del poder absolut i arbitrari estan essent ràpidament atribuïdes a la seua causa principal. Les consignes revolucionàries ja no espanten el poble; desperten, per contra, un eco multiplicat, es converteixen en proverbis populars. La consciència del poble absorbeix cada una de les expressions de negació, condemna o maledicció dirigides envers l’absolutisme, de la mateixa manera que una esponja absorbeix la substància fluida. Cap pas de l’administració es queda sense el seu càstig. Cada un dels errors és curosament pres en compte. Els seus avanços només troben el ridícul, les seues amenaces només alimenten l’odi. El vast aparell de la premsa liberal que fa circular quotidianament milers de fets, excita, remou, i inflama l’emoció popular. Els sentiments reprimits cerquen una sortida. El pensament lluita per a esdevenir acció. No obstant, la premsa liberal vociferant, alhora que alimenta el descontentament popular, tendeix a desviar el corrent cap a canals petits; propaga la reverència supersticiosa vers l’“opinió pública” (impotent, desorganitzada “opinió pública”) que no es transforma en acció; condemna el mètode revolucionari de l’emancipació nacional; recolza la il·lusió de la legalitat; concentra tota l’atenció i totes les esperances dels grups al voltant de la campanya pel zemstvo, preparant sistemàticament d’aquesta manera una gran catàstrofe per al moviment popular. El descontentament popular en no trobar sortida, descoratjat pel fracàs inevitable de la campanya legalista del zemstvo, que no compta amb una tradició de lluita revolucionària en el seu passat i que no té perspectives en el futur, forçosament ha de manifestar-se en un esclat del terrorisme desesperat, que deixa els intel·lectuals radicals exercint el paper d’impotents i passius (encara que comprensius) observadors, deixant els liberals que se sufoquen en un arravatament de platònic entusiasme mentre brinden una dubtosa ajuda. Açò no ha de succeir. Hem d’apoderar-nos de l’actual excitació popular; hem de girar l’atenció dels nombrosos grups socials descontents vers una tasca colossal encapçalada pel proletariat: la Revolució Nacional. L’avantguarda de la Revolució ha de traure de la indolència els altres components del poble; estar ací i allà, per tot arreu; plantejar la qüestió de la lluita política del mode més atrevit possible; denunciar, castigar, i desemmascarar la hipòcrita democràcia; fer que els demòcrates i els zemstvos liberals s’enfronten els uns als altres; despertar una vegada i una altra, denunciar, castigar exigir una clara resposta a la pregunta, Què faran?; no permetre cap retrocés; obligar els liberals legalistes a reconèixer la seua pròpia feblesa; apartar els elements democràtics i portar-los cap al camí de la revolució. Per tal de realitzar aquest treball cal unir tots els fils de simpatia de tota l’oposició democràtica en la campanya revolucionària del proletariat. Hem de fer tot el que estiga dins del nostre abast per a atraure’ns l’atenció i guanyar-nos la simpatia de la població pobra, no proletària, de la ciutat. Durant les darreres accions de masses del proletariat, com en les vagues generals de 1903 en el sud, hom no aixecà aquesta política i aquest fou el punt més dèbil del treball preparatori. Segons els corresponsals de premsa, sovint circularen entre la població rumors d’allò més estranys sobre les intencions dels vaguistes. Els habitants de la ciutat esperaven que les seues cases foren atacades, els comerciants tenien por que hom els saquegés, la població jueva estava atemorida pels pogroms. Açò ha d’evitar-se. Una vaga política, com a combat unificat del proletariat urbà contra la policia i l’exèrcit, està condemnada al fracàs si la resta de la població roman hostil o inclús indiferent. La indiferència de la població afectaria en primer lloc la moral del proletariat i després l’actitud dels soldats. Sota semblants condicions la posició del govern serà, amb seguretat, més dura. Els generals farien recordar als oficials les paraules del Dragomirov que, al seu torn, les passarien als soldats: “Els rifles són per a fer en el blanc i no se li permetrà a ningú que gaste cartutxos inútilment”. El primer requisit del triomf és el següent: una vaga política del proletariat ha de convertir-se en una manifestació política de la població. La segona premissa en ordre d’importància la constitueix l’actitud de l’exèrcit. El descontentament entre els soldats, una vaga simpatia pels ‘revoltosos’, és un fet conegut. Només part d’aquesta simpatia podem, correctament, atribuir-la a la nostra propaganda directa entre els soldats. La major part d’aquesta simpatia la provoquen els enfrontaments entre les unitats de l’exèrcit i les masses rebels. Només els idiotes irremeiables o els canalles declarats s’atreveixen a disparar a un blanc humà. L’aclaparadora majoria dels soldats detesten exercir el paper de botxins; açò és unànimement admès per tots els corresponsals que descriuen les batalles de l’exèrcit amb el poble desarmat. El soldat regular apunta per dalt dels caps de la multitud. Seria anormal si el contrari fos el cas. Quan el regiment bessàrab rebé les ordres per a reprimir la vaga general de Kíev, el comandant declarà que no responia de l’actitud dels seus soldats. L’ordre, llavors, es canvià i es manà el regiment de Kerson, però no hi hagué ni mitja companyia en tot el regiment que es trobés disposada a portar avant les ordres dels seus superiors. Kíev no fou l’excepció. Les condicions de l’exèrcit han de ser avui en dia més favorables a la revolució que el que foren en 1903. Hem passat per un any de guerra. És quasi impossible que puguem mesurar la incidència que tingué l’any passat en la mentalitat de l’exèrcit. Aqueixa influència, no obstant, ha de ser enorme. La guerra no sols atrau l’atenció del poble, també, desperta els interessos professionals de l’exèrcit, per damunt del normal. Els nostres vaixells són lents, els fusells tenen un abast molt curt, els soldats són analfabets, els sergents no tenen brúixola i mapa, els nostres soldats estan descalços, famolencs i morint-se de fred, la Creu Roja furta, el ministeri també. Tots aquests rumors i fets, i altres per l’estil, es filtren i són absorbits àvidament per l’exèrcit. Cada rumor, com àcid potent, desoxida el trepant mental. Anys de propaganda pacífica difícilment poden equiparar-se en els seus resultats a un dia de guerra. Encara que el mecanisme inert de la disciplina continua existint, la fe, la convicció que és correcte complir les ordres, la creença en què les condicions actuals poden continuar, ràpidament comencen a esquerdar-se. Com menys confiança té l’exèrcit en l’absolutisme, més confiança té en els seus enemics. Hem d’explotar aquesta situació. Hem d’explicar als soldats el significat de l’acció dels treballadors que ha estat preparada pel partit. Hem d’usar en forma àmplia i constant la consigna que estem segurs unirà l’exèrcit revolucionari amb el poble. A baix la guerra! Hem de crear una situació en què els oficials no puguen confiar en els seus soldats en el moment crucial. Açò es reflectiria en l’actitud dels mateixos oficials. La resta es farà en el carrer. Aquestes accions dissoldran, per mitjà de l’entusiasme revolucionari popular, les restes de la hipnosi quarteraria. El principal factor, no obstant, continua essent les masses revolucionàries. És cert que durant la guerra l’element més avançat de les masses, el proletariat conscient, no s’alçà obertament al front de l’arena política amb el grau de determinació requerida pel crític moment històric. Però seria necessari no tenir nervi polític i ser deplorablement superficial, traure’n d’aquest fet qualsevol tipus de conclusions pessimistes. La guerra ha caigut sobre la nostra vida pública amb tot el seu pes colossal. El monstre aterridor, vessant sang i foc, aguaita en l’horitzó polític, clivellant-lo tot, clavant les seues urpes d’acer sobre el cos popular, infligint ferida rere ferida, causant un dolor mortal, que per moments fa inclús impossible preguntar-se per les causes de tal dolor. La guerra, com tot desastre, acompanyada per crisis, desocupació, mobilitzacions, fam, i mort, deixa esbalaït el poble, causant desesperació però no protestes. Açò, no obstant, és només el principi. Les grans i inexpertes masses del poble, la silenciosa capa social majoritària, que ahir no tenia connexió amb els elements revolucionaris, ha estat colpejada brutalment pel pur poder dels fets per a enfrontar-se a l’esdeveniment central de Rússia de l’actualitat: la guerra. S’han horroritzat. S’han quedat sense alè. Els elements revolucionaris, que abans de la guerra havien ignorat les masses passives, s’han vist afectats per l’atmosfera de desesperació i d’horror concentrat. Aquesta atmosfera els ha embolicat, els ha pressionat en les seues consciències amb el seu pes de plom. La veu de la protesta enèrgica era difícilment escoltada al mig de tant de patiment primitiu. El proletariat revolucionari, que encara no s’havia recuperat de les ferides rebudes al juliol de 1903, era impotent per a oposar-se “a la crida d’allò primitiu”. L’any de guerra, no obstant, no ha passat sense conseqüències. Les masses, ahir primitives, s’enfronten avui amb els esdeveniments més tremends. Han de tractar d’explicar-se’ls, d’entendre’ls. La mateixa duració de la guerra ha produït un desig de raonar, de qüestionar-se el significat de tot açò. Així, doncs, la guerra, encara que per un moment ha obstaculitzat la iniciativa revolucionària de milers, ha donat a llum al pensament polític de milions. L’any de guerra no ha passar sense conseqüències, ni un sol dia ha passat sense resultats. En les capes més baixes de la població, en el fons de les masses, s’estava portant a terme un procés, un moviment de molècules, imperceptible, però irresistible, incessant, un procés en què la indignació, l’amargor, l’odi i l’energia revolucionàries s’acumulaven. L’atmosfera que es respira avui en dia en els nostres carrers no és ja de mera desesperació, és més bé una atmosfera d’indignació concentrada que busca els mitjans i els camins d’expressar-se en acció revolucionària. Avui, l’acció concreta de l’avantguarda de les nostres masses treballadores no sols seria recolzada i portada a terme per totes les nostres reserves revolucionàries, sinó també per milers i centenars de milers de reclutes revolucionaris. Aquesta mobilització, a diferència de l’ordenada pel govern, es faria al mig de la simpatia general i l’ajuda activa de l’aclaparadora majoria de la població. Davant de la presència d’una simpatia general de les masses, davant de la presència de l’ajuda activa, per part dels elements democràtics del poble; enfrontant a un govern odiat per tots, que ha fracassat tant en les grans empreses com en les petites, un govern derrotat en els mars, derrotat en els camps de batalla, menyspreat, desanimat, sense fe en l’endemà, un govern que lluita en va, cerca favors en forma abjecta, provoca i retrocedeix: un govern que menteix, que és insolent i que es troba aterrit, que s’enfronta a un exèrcit la moral del qual ha estat destrossada pel curs de la guerra, el valor del qual, energia, entusiasme i heroisme, s’han estavellat contra el mur insuperable de l’anarquia administrativa, un exèrcit que ha perdut la seua fe en la seguretat incommovible d’un règim a què hom el crida a servir; un exèrcit descontent, que remuga, que es queixa, que més d’una vegada ha trencat els nusos disciplinaris durant l’any passat i que està ansiós d’escoltar el clamor dels crits revolucionaris, tals són les condicions sota què el proletariat revolucionari farà acte de presència en els carrers. Ens sembla que la història mai hagués pogut crear millors condicions per a l’atac final. La història ha fet tot el que pot permetre’s la saviesa elemental. Les forces revolucionàries conscients han de fer la resta. Una quantitat tremenda d’energia revolucionària s’ha acumulat. No ha de malbaratar-se sense profit, no s’ha de dissipar en xocs i conflictes aïllats, sense coherència i sense un pla definit. S’han de fer tots els esforços per a concentrar l’amargor, l’ira, la protesta, la ràbia, l’odi de les masses, per a donar a aqueixes emocions un llenguatge comú, un objectiu comú, per a unificar, solidificar totes les partícules de les masses, fer-les sentir i entendre que no estan aïllades, que alhora que elles, amb les mateixes consignes en la bandera i amb el mateix objectiu en la ment, innombrables partícules s’estan aixecant per tot arreu. Si s’aconsegueix aquesta comprensió, s’haurà assolit la meitat de la revolució. Hem de cridar totes les forces revolucionàries a una acció simultània. Com podem assolir-ho? Primer que tot hem de recordar que l’escena principal dels esdeveniments revolucionaris és amb seguretat la ciutat. Ningú serà capaç de negar açò. És evident, a més, que les manifestacions dels carrers només poden convertir-se en una revolució popular a condició que siguen manifestacions de masses, és a dir quan comprenguen, en primer lloc, els obrers de les fàbriques i plantes. Fer que els obrers deixen les seues màquines i es posen en peu; fer que surten de les seues fàbriques i vagen als carrers, que es dirigisquen a la planta veïna i proclamen allí el cessament del treball, fer que nous conglomerats de masses surten al carrer; dirigir-se d’aquesta manera d’una planta a una altra, d’una fàbrica a una altra, creixent incessantment en nombre, enfonsant les barreres policíaques, absorbint noves masses, que sorgisquen en el camí, ocupant els edificis adequats per als mítings públics, enfortint-se, organitzant mítings revolucionaris continus amb un públic que va i ve constantment, posant ordre en el moviment de les masses, despertant el seu esperit, explicant-los l’objectiu i el significat del que està passant; i finalment convertir tota la ciutat en un sol camp revolucionari, aquest és de manera esquemàtica el pla d’acció. El punt de partida han de ser les fàbriques i plantes. Açò significa que les manifestacions d’un caràcter important, carregades d’esdeveniments decisius, han de començar amb vagues polítiques de masses. És més fàcil fixar la data d’una vaga que la d’una manifestació del poble, de la mateixa manera que és més fàcil moure masses disposades a l’acció que organitzar noves masses. Una vaga política, no obstant, no local, sinó una vaga política general que comprenga tota Rússia, ha de tenir una consigna política nacional. Aquesta consigna és: acabar amb la guerra i cridar a una Assemblea Nacional Constituent. Aquesta exigència ha de ser una exigència a nivell nacional, i aquí resideix la tasca de la nostra propaganda que precedirà la vaga general panrussa. Hem d’usar totes les ocasions possibles per a fer que la idea de l’Assemblea Nacional Constituent es faça popular entre les masses. Sense perdre un sol moment, hem de posar en pràctica tots els mitjans tècnics i tots els instruments de propaganda a la nostra disposició. Les proclamacions i els discursos, els cercles d’estudi i els mítings de masses han de portar a terme aquesta propaganda, han d’explicar i proposar l’exigència d’una Assemblea Constituent. No ha d’haver una sola persona en la ciutat que no sàpia que la seua demanda és: una Assemblea Constituent Nacional. Els camperols han de ser cridats a què es reunisquen el dia de la vaga política i que passen resolucions exigint la convocatòria d’una Assemblea Constituent. Els camperols de les engires de la ciutat han de ser cridats a què participen en els moviments que realitzen en el carrer les masses que lluiten per la convocatòria d’una Assemblea Constituent. Totes les societats i organitzacions professionals i els òrgans acadèmics, els òrgans de govern i de premsa d’oposició han de ser informats per endavant pels treballadors que s’estan preparant per a una vaga política panrussa, fixada per a un cert dia, perquè es plantegen la crida a una Assemblea Constituent. La classe treballadora ha d’exigir-li a totes les societats i organitzacions que el dia que tindrà lloc la mobilització de masses, han de sumar-se a la demanda d’una Assemblea Nacional Constituent. La classe obrera haurà de demandar-li a la premsa opositora que popularitze la consigna i que, en el moment més àlgid de la demostració, haurà d’imprimir un crida a la població perquè s’unisca a la manifestació proletària sota la bandera de l’Assemblea Nacional Constituent. Hem de portar a terme la més intensa campanya en l’exèrcit amb l’objecte que en el dia de la vaga cada soldat que siga manat a reprimir els rebels, sàpia que s’enfronta al poble que exigeix una Assemblea Nacional Constituent.


source: fineweb

text: Dijous, en exclusiva, el Financial Times avançava que la cancellera alemanya Angela Merkel demanaria la revisió dels Tractats de la Unió Europea. Objectiu: de les lliçons apreses durant l’última crisi financera mundial, els dos grans contribuents de la Unió Europea, Alemanya i França, volen establir unes noves normes de joc. La reacció de la resta d’Estats membres de la Unió i de la pròpia Comissió europea va ser de rebuig als plans franco-alemanys. Menys de quaranta vuit hores després, els plantejaments de Merkel i Sarkozy eren acceptats. Aquesta és la notícia de la setmana, més enllà de la bromera. En un primer moment, el que plantejaven Berlín i París era suspendre el dret de vot als Estats que no complissin amb els criteris de disciplina financera de la Unió. Limitar els drets polítics, limitar la sobirania, ser més exigents amb el compliment de les normes. Semblen uns requisits raonables per un club d’Estats seriosos. En primer lloc es modificarà el Tractat de Lisboa per introduir nous mecanismes per afrontar crisis financeres. En compliment de les normes actualment vigents, Grècia ja hauria hagut d’estar fora de la zona euro. Però van prevaldre criteris de preservació del projecte europeista. Resumint: els que paguen s’han cansat de pagar sempre i a qualsevol preu i s’equipen amb noves normes de joc per si sorgeix una segona crisi financera internacional tal com apunten alguns experts.


text: Al voltant d’unes dues-centes persones, després del cercavila reivindicatiu que ha recorregut els carrers de Sants, han obert les valles que privaven al barri d’aquest espai. El Calaix de la Vergonya (enfront de plaça de Sants) és un espai que ha sigut objectiu de protestes veïnals. Emmarcades en la campanya de denúncia dels precintaments als centres socials de la ciutat i la prohibició sistemàtica d’activitats als carrers i centres socials de Sants, s’ha ocupat aquest espai a l’aire lliure per a realitzar activitats tota la tarda. 15:00 Dinar gratuït 16:00 Quinto prodetinguts 29M a Sants. 17:00 Decoració del calaix de la vergonya 18:30 Concerts. Acudiu! No podran desallotjar ni precintar la cultura popular. Ni permisos ni llicències. Ni precintades ni callades.


text: Factor ecològic Factor ecològic és tot aquell element del medi susceptible d'actuar directament sobre tots els éssers vivents com a mínim durant una fase del seu desenvolupament. Es fan servir els factors ecològics per descriure analitzar o modelitzar un ecosistema o una espècie donada. De forma més general es parla de factor mediambiental especialment en epidemiologia. Es distingeixen molts tipus de factors ecològics del medi segons la classificació que s'utilitzi. De manera simplificada els factors ecològics s'agrupen en: - factors biòtics, interaccions entre éssers vius, dins de l'espècie o entre espècies (biocenosi). - factors abiòtics, lligats a les condicions fisico-químiques del medi (biòtop) Altres classificacions de factors ecològics : - Els factors periòdics/aperiòdics, amb per exemple la classificació de Mondchasky. Taula de continguts Nocions relatives[modifica | modifica el codi] En realitat un gran nombre des factors dits abiòtics són controlats per interaccions biològiques i bucles de retroaccions complexes. El ser viu és capaç d'extreure i captar les sals minerals del sòl (via els àcids orgànics secretats per les arrels) i de limitar l'erosió dels sòls i la marxa de nutrients cap als ecosistemes marins. Els salmons remonten al seu lloc on moren per milions i les seves sals minerals van al mar. El guano dels ocells marins enriqueixen el medi terrestre. Els catxalots remunten dels fons marins tones de ferro. La temperatura és considerada un factor abiòtic però la bioturbació que fan tèrmits i abelles per exemple, fa escalfar els seus habitatges. L'evapotranspiració permet als vegetals modificar la seva temperatura. Impacte dels factors ecològics[modifica | modifica el codi] - El repartiment de les espècies en biogeografia: una espècie pot ser eliminada per una altra per incompatibilitat amb les exigències vitals. - la densitat de poblacions: modificació de taxes de mortalitat-fecunditat. - l'aparició de modificacions adaptatives: modificació de comportament, de metabolisme. Per exemple, a partir d'observacions sobre el terreny, de plantes, el botànic Landolt va fer una escala anomenada escala de valors de Landolt o Índexs Landolt)[1][2] descrivint les necessitats de les plantes (d'1 a 5) per cadascun dels factors següents ; - F = Exigències en humitat de la planta, - L = Exigències en llum de la plante, - T = Exigències en temperatura, - N = Exigències en nutrients (sals minerals) i especialment en nitrogen. D'altres paràmetres intervenen a llarg termini (ex: presència/absència d'un simbiont, d'un pol·linitzador, però aleshores són factors biològics). Lleis i conceptes sobre factors ecològics[modifica | modifica el codi] 1) Llei del mínim de Justus von Liebig[modifica | modifica el codi] Segons la Llei del mínim, el creixement dels vegetals només és possible amb la quantitat suficient de tots els elements indispensables (factor limitant). Aquesta llei es pot estendre a tots els organismes La tolerància de Shelford[modifica | modifica el codi] Un factor ecològic té el paper de limitant quan condiciona l'èxit de colonització d'un organisme. València ecològica[modifica | modifica el codi] La valència ecològic d'una espècie representa la seva capacitat de suportar les variacions d'un factor ecològic. Notes[modifica | modifica el codi] - Landolt, E. (1977). Ökologische zeigerwerte zur schweizer flora. Stiftung Rübel. Accessibles par la base de dades de L'uniBâle - Fiche décrivant l'échelle de Landolt


text: Jornades Europees del Patrimoni Les Jornades Europees del Patrimoni són una iniciativa conjunta del Consell d'Europa i la Comissió Europea en la que participen 50 estats europeus signataris de la Convenció Cultural Europea. Es tracta d'unes jornades de portes obertes amb l'objectiu de promoure l'accés al patrimoni cultural. El programa anual, generalment durant un cap de setmana de setembre, ofereix l'oportunitat de visitar monuments, museus i zones d'interès cultural, normalment obrint les portes excepcionalment al públic. Història[modifica | modifica el codi] L'esdeveniment va començar a França, el 1984, amb la Journée Portes Ouvertes organitzada pel Ministeri de Cultural. El 1985, a Granada durant la 2a Conferència del Consell d'Europa dels ministres europeus responsables del patrimoni arquitectònic, el ministre francès va proposar internacionalitzar la iniciativa amb el suport del Consell d'Europa. El 1987 es va celebrar el primer Open Monumentendag als Països Baixos.[1] Suècia i la República d'Irlanda s'hi van afegir el 1989, i Bèlgica i Escòcia el 1990. El 1991 es van unificar els esdeveniments com a Jornades Europees del Patrimoni adoptant l'eslògan "Europa: un patrimoni comú". Andorra va signar la Convenció Cultural Europea el 1994 entrant així en els estats organitzadors de les jornades. Referències[modifica | modifica el codi] Enllaços externs[modifica | modifica el codi] |A Jornades Europees del Patrimonihi ha contingut multimèdia relatiu a:| - European Heritage Days (anglès)


text: Los autores del sitio web http://www.historiadebarcelona.org/ nos explican cómo han engendrado el proyecto. Los autores del proyecto son: Hèctor Prat: Ingeniero de Telecomunicaciones por la UPC, trabaja como informático en las ediciones digitales de La Vanguardia y El Mundo Deportivo. Se encarga de la programación, utilizando las herramientas tecnológicas de hoy para mostrar la Barcelona de ayer. Entre ellas destacan la superposición de mapas nuevos y antiguos mostrando fotos geolocalizadas, o la búsqueda de imágenes más cercanas dada una dirección. Mercè Balada: Licenciada en Bellas Artes por la UB, trabaja en la edición digital de La Vanguardia. Realiza las tareas de investigación y creación de contenidos. Interesante proyecto en busca georeferenciar fotos y documentos antiguos en la ciudad de Barcelona. No es solo un “Panoramio” del pasado sino que cada foto o documento tiene una explicación de la historia de la misma. Respecto la parte técnica la web está hecha con wordpress usando algunos plugins como el Geo Data Store que lo usan para guardar la localizaciones. Para georectificar los mapas antiguos de la Cartoteca Digital del ICGC utilizaron el programa MapCruncher (el proyecto está abandonado). Al usar MapCruncher se genera una pirámide de teselas que debido a que no tiene la misma estructura de google maps hay que hacer una transformación via javascript. Como API de mapas se usa la API de google maps esto tiene sus ventajas y limitaciones. Una de las ventajas es que permite hacer recorridos o rutas según una temática aprovechando la API de rutas de google. Esta sólo permite agregar hasta 10 destinos en la versión gratuita. Actualmente están desarrollando una web móvil para que se puede visitar la página desde cualquier dispositivo móvil aprovechando el componente de geolocalización para mostrar las fotos más cercanas a la ubicación actual del usuario. Aquí pueden ver la presentación En la actualidad, cada vez son más las decisiones que se apoyan en un análisis en el cual ha intervenido la componente geoespacial de los datos. No obstante, en la mayoría de los casos la elección se efectúa desde una sola perspectiva cognitiva, debido entre otras circunstancias a que por lo general es un solo razonamiento el que interviene en el estudio y revelación de la(s) opción(es) más apropiada(s). En otras circunstancias, también existen “soluciones inteligentes” que intentan aportar el resultado óptimo de cada caso a través de patrones preestablecidos, pero, aun no es posible confiar a plenitud en sus significados debido a que en la mayoría de los casos siguen siendo alternativas subjetivas, sobre todo en el ámbito geoespacial. Daniel Castillo nos presenta una aplicación groupware, que acople las particularidades de los sistemas de ayuda a la toma de decisiones espaciales (SDSS) y de los sistemas de soporte para la decisión en grupo (GDSS), mediante una metodología que impulsa la inteligencia colectiva a través del consenso intelectual de un grupo de expertos, y otra que apoyada en ésta, analiza los patrones existentes para sugerir las mejores alternativas con apoyo de la inteligencia artificial. Daniel Castillo es candidato a Doctor en Ingeniería de Proyectos y Sistemas por la Universidad Politécnica de Cataluña (BarcelonaTech); Maestro en Geografía con orientación en Ordenamiento Territorial, Licenciado en Geografía con mención honorífica y Diplomado en geomática por la Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM); efectuó estudios de Técnico en Computación en el Centro de Estudios Tecnológicos Industrial y de Servicios (CETIS) y en el Centro de Estudios del Ejército y Fuerza Aérea de México (CEEFA); ha realizado diversos cursos y desarrollos en el campo de las tecnologías de la información geográfica. Le fue otorgada la condecoración al Mérito Técnico Militar por el desarrollo e implementación del software Dn16Map. Muy interesante presentación de cómo utilizar los métodos DELPHI espacial y el Vectorconsensus junto con la lógica difusa y la inteligencia artificial para predecir fenómenos que puedan ocurrir en el futuro. Actualmente está realizando estudios sobre posibles impactos en el medio ambiente aunque esta metodología tiene aplicaciones en múltiples campos como en la lucha contra la delincuencia, predicción de desastres naturales, temas de salud pública, etc. La aplicación desarrollada está basada en el software I3Geo http://www.gvsig.org/web/projects/i3Geo Se espera que con esta solución geoespacial, la toma de decisiones en distintos ámbitos se efectúe comprendiendo mejor el problema a resolver, obteniendo el diseño de las alternativas existentes y que las mismas queden ordenadas por su mayor o menor validez como la solución al problema; todo ello involucrando el enfoque de múltiples perspectivas cognitivas. Esperaremos a que termine su tesis doctoral y esperamos que pueda compartir sus resultados con nosotros. Eduard Cuscó i Puigdellívol y Salvador Carbó Ayra (Nexus Geografics) nos presentaron la aplicación de turismo de la Generalitat de Catalunya http://www.catalunya.com/mapa donde se pone al alcance del ciudadano el principal repositorio de datos turísticos georreferenciados de la administración. La aplicación web móvil permite a los turistas conocer cúal es la oferta turística más cercana, así como combinar consultas y contenidos detallados de las principales rutas, alojamientos, oficinas de información o el patrimonio culturas que tiene Catalunya. También tiene una parte de gestión que permite a la Agencia Catalana de Turismo obtener estadísticas de uso de la aplicación y generar informes. Es un proyecto interesante en donde se muestra que la colaboración entre una Empresa (Nexus) y un Autónomo (Eduard) pueden llevar a cabo un proyecto en conjunto. Eduard como geógrafo se encarga de la parte de contenidos y otros análisis sobre el territorio y Nexus por su parte se encarga de la parte técnica. Eduard es Llicenciat en Geografia per la Universitat de Barcelona i Màster en Tecnologies de la Informació Geogràfica per la UAB, l’Eduard destaca per la seva curta però intensa trajectòria treballant en estudis i projectes vinculats al turisme, el territori i el món de la informació geogràfica. En destaquen els projectes GIS com a autònom amb diverses institucions i empreses privades del nostre país, com ara el GIS de Turisme de Catalunya o el Mapa dels Recursos Turístics Intangibles de Catalunya, així com altres col·laboracions relatives als estudis ambientals i l’anàlisi geoespacial. Eduard nos comentó sobre la necesidad de poner valor al territorio y de tener un buen conocimiento de la demanda turística para poder elaborar mejores planes y acciones para optimizar los recursos que se invierten en promover el turismo en Catalunya. También nos comentó de la los aspectos más políticos o burocráticos del proyecto como por ejemplo la gran Base de Datos (INFOTUR) que ha costado miles de euros y que luego no tienen forma de mantener (bueno si gastando más dinero). ¿Se podría aprovechar el crowdsourcing? Salvador por su parte nos comentó sobre los aspectos técnicos de la solución, la tecnología utilizada, la aplicación se basa en un mapa realizado con la API de Google Maps para mostrar los datos y luego para explotar los datos utilizan Cercalia un programa desarrollado por Nexus. Para la parte de explotación de datos por parte de la Generalitat Nexus ha desarrollado una aplicación GeoBi que aplica Business Inteligence con componente geográfica. Finalmente Eduard nos comentó que posiblemente se abrirá como OpenData una parte de la Base de datos de Info Turisme. La Comissió per a la Reforma de les Administracions Públiques considera que existeixen duplicitats entre l’Instituto Geográfico Nacional (IGN) i l’Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC), i proposa tancar l’ICC en aquest informe CORA (PDF 6,89 MB). Per tal de difondre les diferències existents entre la geoinformació d’ambdues institucions l’ICC ha publicat el Comparador de cartografia ICC-IGN, una aplicació web que vol posar de relleu el valor diferencial (en qualitat, precisió i grau d’actualització) dels mapes de l’ICC, i que s’ha mencionat, entre d’altres llocs, al blog de l’ACTIG (Associació Catalana de Tecnologies de la Informació Geospacial). Examinant el comparador, amb l’ajuda de Firebug, es pot veure quines són les fonts de dades que s’utilitzen: En el cas de la cartografia de l’ICC es fa servir el servei WMS anomenat “WMS/WMTS ràpids de cartografia ràster” amb un rang d’escales entre 1:1.500.000 i 1:1000 (per certes zones urbanes) per a la cartografia topogràfica, i entre 1:70.000 i 1:1.500 per a l’ortofotmapa tal i com s’explica a la pàgina “Detalls de les capes dels WMS/WMTS ràpids“. En el cas IGN les capes provenen de la llista de serveis que proporciona el Geoportal de la Infraestructura de Datos Espaciales de España i són: - la capa “mtn_rasterizado” de la “Cartografía raster”, descrita com “Capa de cartografía raster del IGN. Datos mostrados en función de la escala de visualización: – MTN1250: hasta 1:600 000. – MTN500: entre 1:600 000 y 1:180 000. – MTN200: entre 1:180 000 y 1:50 000. – MTN50: entre 1:50 000 y 1:20 000. – MTN25: desde 1:20 000”, per al “Mapa Topogràfic IGN” - la capa “IGNBaseTodo” del “Mapa base de España”, descrita com “Grupo de capas que agrupa todas las capas de IGNBase. Rango de escalas de visualización:escalas mayores de 1:120.000.000” per a la “Base cartogràfica numèrica IGN” - el servei ”Ortofotos PNOA máxima actualidad” per a la capa “Ortofotomapa PNOA-IGN”. En cap d’aquestes capes dels serveis WMS es menciona la data de captura ni la data d’actualització d’aquesta informació, i el comparador web mostra les cartografies tal i com les respectives institucions les serveixen en Web Map Service (WMS). L’impacte negatiu d’aquesta decisió política es fa palès quan s’examinen amb deteniment alguns exemples de les diferències més rellevants trobades amb el Comparador de Cartografia entre els productes de l’ICC i els de l’IGN. La zona del port de Sant Feliu de Guíxols: a la cartografia IGN hi manca la informació relativa al passeig marítim. El barri antic de Girona: errors de tots tipus en la toponímia. El port de Badalona: simplement no apareix la infraestructura. Vials antics i desconnectats a Calonge de Segarra: errors d’edició i de control de qualitat. Manca d’infraestructures i confusió amb les existents a l’Hospitalet de l’Infant: a la Base Cartográfica Numérica de l’IGN hi manca el vial de la A7, i el ferrocarril es simbolitza erròniament. Desdoblament de la N-II a Riudellots de la Selva: l’antiga N-II es va desdoblar fa més de 8 anys. La zona del Fòrum de Barcelona: la depuradora, encara present al mapa de l’IGN, és anterior a l’any 2000. La variant oest de Terrassa: no apareix la infraestructura, i en canvi hi ha tot de vials desconnectats. En definitiva una sèrie de despropòsits que desacrediten l’informe CORA , i que fan pensar que potser el que caldria tancar seria el propi IGN. Si heu trobat altres exemples d’errors en la cartografia, ens els podeu fer arribar i els inclourem en aquest mateix post. Elena Sauleda, nos explica su experiencia de los últimos 4 años trabajando en geomarketing en Barcelona. Elena es licenciada en Geografía con un Máster en SIG pero sobre todo es Geoinquieta. Ha trabajado en diversos ámbitos y lugares como Girona, Barcelona, Madrid, Nicaragua y República Dominicana. Interesante presentación de como las grandes marcas y cadenas usan el geomarketing para optimizar recursos a la hora de hacer campañas y para planificar aperturas o cierres de tiendas u oficinas. La gran cantidad de datos y de personas que se necesitan para hacer un buen estudio de mercado, tratar los temas legales, hacer minería de datos, etc. Por lo que comenta el alto costo que tiene hacer un buen análisis de mercado detallado en ocasiones hasta nivel de portal hace que el geomarketing sea rentable para grandes empresas. Hay temas preocupantes como la protección de datos que en ocasiones puedes estar rozando la ilegalidad, de cómo la famosa lista Robinson no sirve para nada y de cómo nos tienen controlados. Así que ya saben si en su próxima compra le preguntan el código postal estarán alimentado las bases de datos de las empresas. Luego de la presentación en el tiempo de networking hablamos con Miquel sobre las camisetas personalizadas con mapas que hace en http://www.sitiotshirts.com/es/ pueder ser un buen regalo original y único para estas navidades. 27a Geoinquiets – Mapes antics escanejats, georeferenciats i publicats a Internet – Com i per què recuperar el patrimoni cartogràfic municipal Para retomar las actividades luego del verano tuvimos una muy buena presentación de Joan Marc Oller Garcia sobre Mapes antics escanejats, georeferenciats i publicats a Internet. Pudimos ver como gracias a la iniciativa de un geoinquieto en colaboración con el Arxiu Municipal dentro del Ayuntamiento de Malgrat de Mar se pueden publicar mapas antiguos en la red con muy pocos recursos. En el ayuntamiento tenían la necesidad de ver y analizar los mapas antiguos para resolver diferentes temas del catastro (alteraciones gráficas, subsanación de discrepancias, expedientes de gestión catastral,...). Además de ahorrar tiempo, los técnicos municipales pueden tomar decisiones más acertadas con relación a la delimitación geográfica de la propiedad. Como ya es norma general en los ayuntamientos no tenían recursos para hacer un gran desarrollo que en el 90% de los casos no hace falta ya que con un poco de creatividad y usando software libre Marc ha demostrado que si se quiere se pueden hacer cosas muy interesantes. No solo desarrollo la solución para el ayuntamiento sino que fue un paso más lejos y publicó los mapas en internet para que todo el mundo tenga acceso a la información. Pueden ver los mapas en el servei municipal de cartografia Marc nos contó de los tesoros que se pueden encontrar dentro de los archivos de los municipios y la cantidad de cosas que se podrían hacer si se sacan esos datos de los cajones. En este sentido es importante el trabajo de informar a los responsables municipales de las posibilidades de la tecnología actual y de los beneficios de poner los datos a disposición del público. En muchos casos estos datos se pierden o se deterioran ya que no se preservan correctamente. Estaría bien que todos estos mapas antiguos formasen parte de la colección de la cartoteca digital del ICC que puede garantizar la preservación de los documentos. Otro punto a destacar es la falta de comunicación entre los diferentes actores del mundo geo en Catalunya ya que para la digitalización de los mapas tuvieron que buscar diferentes opciones, teniendo la posibilidad de usar el escáner que tiene la Cartoteca del ICC Aquí pueden ver la presentación de Marc. Una guia envejable, que valia la pena traduir al català: https://www.gov.uk/designprinciples Començar per les necessitats(*) El procés de disseny ha de començar amb la identificació i pensant en les necessitats reals dels usuaris. Hem de dissenyar al voltant d’aquestes, no al voltant de la forma en què el “procés oficial” funciona en aquest moment. Hem d’entendre aquestes necessitats a fons, contrastant dades, no només fent suposicions, i hem de recordar que el que els usuaris demanen no sempre és el que necessiten. Per exemple, cal ser clar, destacant aquella informació que sabem que busca la majoria d’usuaris. Fer menys El Govern hauria de fer només el que el govern pot fer. Si algú altre ja ho està fent, enllacem-ho. Si som capaços de proporcionar els recursos (com APIs) per ajudar altres persones a construir coses, fem-ho. Ens hem de concentrar en el nucli irreductible. Proporcionarem millor servei i estalviarem diners concentrant els recursos allà on sigui més profitós. Dissenyar en base a dades Habitualment no comencem de zero, els usuaris ja estan utilitzant els nostres serveis. Per tant podem aprendre del comportament del món real. Hem de fer-ho inicialment, però també assegurar-nos que continuarem fent-ho en el procés de desenvolupament: creació de prototips i proves, amb usuaris reals, al web i en viu. Hem de descobrir quins són els camins naturals en base a les dades recollides, i aplicar-los als nostres dissenys. Aquest és el gran avantatge dels serveis digitals: podem observar i aprendre de la conducta de l’usuari i adaptar els sistemes al comportament natural de la gent, enlloc d’obligar la gent a adaptar-se al sistema que haguem inventat. Treballar dur per fer-ho fàcil Fer que alguna cosa sembli simple és fàcil; fer alguna cosa fàcil d’usar és molt més difícil, especialment quan els sistemes subjacents són complexes. Però això és el que hauríem d’estar fent. Un gran poder comporta una gran responsabilitat. Molt sovint les persones no tenen més remei que utilitzar els nostres serveis. Si no treballem dur perquè siguin senzills i útils, estem abusant d’aquest poder i estem fent perdre el temps a la gent. Iterar. I després tornar a iterar La millor manera de construir serveis eficaços és començar amb poc i iterar com a bojos. Publicar quan abans el Mínim Producte Viable, testejar amb usuaris reals, i passar d’Alfa a Beta al Llançament afegint funcionalitats i millores en base als comentaris dels usuaris reals. La iteració minimitza el risc, reduint la probabilitat de cometre grans errors, i convertint els petits errors en lliçons. Així s’eviten els documents d’especificacions de 200 pàgines que poden ser un veritable coll d’ampolla. Novament, aquest és l’avantatge principal de la tecnologia digital: no estem construint ponts, les coses es poden modificar en qualsevol moment. Construir per a la inclusió El disseny accessible és el bon disseny. Hem de construir un producte que sigui tan inclusiu, llegible i comprensible com sigui possible. Si hem de sacrificar l’elegància, que així sigui. No hem de tenir por del que és obvi, no hem de tractar de reinventar les convencions del disseny web, i hem de satisfer les expectatives amb claredat. Estem dissenyant per a tot el país, no només per als que estan acostumats a fer servir la web. De fet, les persones que més necessiten dels nostres serveis sovint són aquelles que els troben més difícils d’utilitzar. Si pensem en aquestes persones en primer lloc, farem un millor web per a tots. Comprendre el context No estem dissenyant per a una pantalla, estem dissenyant per a la gent. Hem de pensar molt bé el context en el qual la gent està utilitzant els nostres serveis: Estan en una biblioteca? Accedeixen des d’un telèfon? Potser només se senten realment familiaritzats amb el Facebook? Han utilitzat mai la web abans? Estem dissenyant per a un grup molt divers d’usuaris amb tecnologies i necessitats molt diferents. Hem d’assegurar-nos que hem entès les circumstàncies tecnològiques i pràctiques en què s’utilitzen els nostres serveis. Altrament, correm el risc de dissenyar serveis maquíssims, però irrellevants per a la vida de les persones. Construir serveis digitals, no llocs web El nostre servei no comença i acaba al nostre lloc web. Podria començar en un motor de cerca i acabar a una oficina de correus. Hem de dissenyar per a aquest entorn, tot i que no el poguem controlar. I cal assumir que un dia, abans d’adonar-nos-en, la nostra feina consistirà en proporcionar tota una altra mena de serveis digitals. No es tracta de fer llocs web, es tracta de proporcionar serveis digitals. En aquest moment, la millor manera d’oferir serveis digitals és a través del web, però això pot canviar, potser abans del que hàgim previst. Ser coherents, no uniformes Sempre que sigui possible cal utilitzar el mateix llenguatge i els mateixos patrons de disseny, això ajuda a les persones a familiaritzar-se amb els nostres serveis. Ara bé, quan això no sigui possible, hem de garantir que la nostra manera d’adreçar-nos-hi sigui coherent. De tal manera que els nostres usuaris tinguin l’oportunitat d’intuir què és el que cal fer en cada moment. Això no és un llibre normatiu. No podrem construir grans serveis aplicant mecànicament una sèrie de receptes. No podem imaginar totes les situacions possibles i escriure’n les regles. Cada circumstància és diferent i ha de ser abordada en els seus propis termes. El que ha de relligar les coses, doncs, és un enfocament consistent, aquell que, amb sort, els usuaris arribaran a aprendre i en el que confiaran, fins i tot a mesura que avancem cap a nous escenaris digitals. Treballar en obert millora les coses Sempre que puguem, hem de compartir el que fem. Amb companys de feina, amb els usuaris, amb el món. Compartir codi, compartir dissenys, compartir idees, compartir intencions, compartir fracassos. Com més ulls hi ha posats en un servei, millor es torna: se’n descobreixen les pífies, s’identifiquen millors alternatives, s’apuja el llistó. En part perquè molt del que estem fent només ha estat possible gràcies al codi obert i a la generositat de la comunitat de dissenyadors web, i hi estem en deute. Però sobretot perquè a major obertura, millors serveis: millor compresos i més escodrinyats. Si regalem el nostre codi, se’ns retornarà en forma de millor codi. Per això estem compartint tot això...


text: dimecres, 30 maig de 2007 Fa dies ho vaig llegir en un missatge de la comunitat virtual Hermes. Avui ho veig un post al blog de Sebastià Giralt, Els dies de Dèdal: "Labyrinthus ja té grec". M'envaeix de seguida una mena de satisfacció i curiositat que no puc reprimir... Ràpidament hi dóno una ullada. Sí, per fi una gramàtica grega en català, a l'abast de tothom, encara que sigui una iniciació, tant se val! La meva enhorabona més agraïda i amb els millors i afectuosos sentiments per al Sebastià, sí, això és el que feia falta, una gramàtica essencial en fonts Unicode, amb una presentació immillorable. Fins ara solíem visitar el web del Departamento de Griego del IES María Enríquez, d'Àlvar Ortolà, a Gandia que compta també amb uns quadres sinòptics molt reeeixits de fonètica, morfologia i sintaxi gregues que valen la pena. Vaig passar el paradigma de λύω a PDF i el vaig penjar en l'apartat Llengua grega a www.culturaclassica.com, ha fet també el seu servei. La gramàtica grega bàsica de Sebastià Giralt toca els punts més essencials de la llengua. Ara mateix falten completar alguns apartats (la veu passiva del verb, el subjuntiu, l'optatiu, els infinitius...). La seva estructura em recorda força, per exemple, el llibret de J. Usher, Outline of Greek Accidence (de 48 pàgs.). Però qui vulgui accedir en línia a la monumental Greek Grammar de Weir Smyth, pot fer-ho còmodament anant a www.textkit.com: se la pot descarregar --amb molts altres llibres-- en format PDF. Altres esquemes gramaticals en PDF que poden ser útils són els d'Antonio Lucena: el Quadre de les terminacions en grec o el Quadre de les preposicions. També us afegeixo aquest Quadre general de les declinacions i un Llistat de verbs polirrizes. Acabo dient de passada que tinc posades grans esperances en el mètode en curs de Carlos Martínez Aguirre, Exercitatio linguae Graecae-ζήτω ἡ Ἑλλάς. En fi, quina sort, per als professors poder ensenyar grec, i per als alumnes aprendre'l durant l'ensenyament secundari i estalviar-se haver de començar des de zero a la universitat! dilluns, 28 maig de 2007 No resulta fàcil per mi escriure sobre aquest poeta amb còmoda admiració. Com sigui que Marcial es mostra un gran observador del comportament dels homes, deforma i exagera el seu capteniment amb el seu estil atrevit, força vegades procaç i brut. Però també es mostra un gran amant de la vida retirada i de la tranquil·litat que el camp li proporciona; aleshores no amaga la felicitat que sent quan s’hi troba. Torno, però, al seu estil. Segons Boissier es tracta d’un dels escriptors més senzills i naturals que ens queda de la literatura llatina. Original i pintoresc en les metàfores i els detalls, ressalta per la seva senzillesa, naturalitat i concisió. Novament sobre la "la vida retirada". En ell llibre I, l'epigrama 49 parla de la seva Bílbilis natal amb agradable complaença i adreça bons consells a un amic seu, de manera semblant al “beatus ille” d’Horaci. En aquesta web trobareu el text llatí. Aquí us en deixo només la traducció, que gairebé reprodueix la de Miquel Dolç, de la Fundació Bernat Metge: Baró digne de lloança pels pobles celtibers i glòria de la nostra Hispània, Licinià, vas a veure l’alta Bílbilis, famosa pels seus cavalls i per les seves armes, i el Caius de front nevat i el sagrat Vadavero de cims dentats i el boscatge deliciós del plaent Boterdus, on es debilita la fecunda Pomona. Et banyaràs a les aigües tranquil·les del tebi Congedus i als llacs quiets, sojorn de les Nimfes; i si se t’hi afebleix el teu cos, el vigoritzaràs en el breu corrent del Salo, que trempa el ferro. Allí, Voberca proveirà ella mateixa la teva taula de la salvatgina, que podràs caçar sense gairebé allunyar-te’n. Esmorteiràs l’ardor dels teus estius serens amb el Tagus aurífer, emparant-te amb l’ombra dels seus arbres; apagaran la teva set ardent la glaçada Dercenna i Nuta, més freda que el mateix gel. Però quan el blanc desembre i l’hivern desembridat deixin sentir els bramuls de la tramuntana, tornaràs a les costes assolellades de Tarragona i a la teva benvolguda Laletània. Allí caçaràs daines preses en prims filats i senglars nascuts a les teves terres; dalt d’un cavall inlassable donaràs l’encalç a la llebre astuta, deixant al masover la caça de cérvols. La llenya del bosc veí baixarà fins al teu mateix fogar, voltat de sutzes fills d’esclaus. Cridaràs de prop el caçador i, cedint a la teva invitació, s’entaularà amb tu. Res ja de calçat amb llunetes, res de toga i de vestits olorosos de múrex; lluny l’odiós empleat de Libúrnia, el client sempre grèmola, les vídues exigents. No trencarà cap reu esgrogueït el teu son, ans dormiràs tot el matí. Compri un altre l’aplaudiment pompós i esbojarrat; tu compadeix-te dels qui es creuen feliços, i frueix humilment dels plaers veritables, mentre es fa aplaudir el teu amic Sura. Sense blasme pot reclamar per a una vida veritable la resta dels dies, quan la fama ha assolit suficients mèrits. [Caius: el Moncayo ‖ Vadavero: probablement la serra del Madero ‖ Boterdus: l’horta de Campiel ‖ Pomona: deessa dels arbres fruiters ‖ Congedus: fonts termals de l’actual Alhama (entre els romans eren conegudes com ‘aquae Bilbilitanae’) ‖ Salo: el Jalón actual ‖ Voberca: avui Bubierca ‖ Tagus: el Taguña (?)‖ Dercenna i Nuta: fonts desconegudes ‖Laletània: la costa de Tarragona ‖ “llunetes”: calçat guarnit d’una lluneta d’argent ‖ Libúrnia: els agutzils solien ser oriünds de Libúrnia (Croàcia)‖ L. Licini Sura, amic de Trajà, tres vegades cònsol, erigí l’arc de Barà.] Serà per aquests poemes. Sí, ho vull creure. Quan Plini va tenir coneixement de la seva mort va escriure aquest comentari en una carta seva: M’acabo d’assabentar que Valeri Marcial ha mort i bé que ho sento. Era un home enginyós, agut, picant i escrivia amb molta fel i sal, però també amb tendresa... Ell em va donar tot el que va poder i m’hauria donat més coses si hagués pogut però, quina cosa millor pot donar-se a un home que la glòria, la lloança i l'eternitat? No serà etern el que va escriure, potser no ho serà, però ell ho va escriure com si ho fos. Adéu. dimarts, 22 maig de 2007 En tot cas, el πρόβλημα del temps que passa de manera indefugible i que ens condemna a una trista vellesa és el tema també d'una famosa elegia de Mimnerm de Colofó (s. VII aC) que reprodueixo en grec... i en versió llatina del mateix Hugo Grotius: τεθναίην, ὅτε μοι μηκέτι ταῦτα μέλοι, κρυπταδίη φιλότης καὶ μείλιχα δῶρα καὶ εὐνή, οἷ' ἥβης ἄνθεα γίνεται ἁρπαλέα ἀνδράσιν ἠδὲ γυναιξίν· ἐπεὶ δ' ὀδυνηρὸν ἐπέλθῃ γῆρας, ὅ τ' αἰσχρὸν ὁμῶς καὶ κακὸν ἄνδρα τιθεῖ, αἰεί μιν φρένας ἀμφὶ κακαὶ τείρουσι μέριμναι, οὐδ' αὐγὰς προσορῶν τέρπεται ἠελίου, ἀλλ' ἐχθρὸς μὲν παισίν, ἀτίμαστος δὲ γυναιξίν· οὕτως ἀργαλέον γῆρας ἔθηκε θεός. Vita quid est, quid dulce, nisi iuvet aurea Cypris; lectus, amatorum munera, tectus amor, omnia diffugiunt, mox cum venit atra senectus, quae facit et pulchros turpibus esse pares. Torpida sollicitae lacerant praecordia curae: lumina nec solis, nec iuvat alma dies, invisum pueris, inhonoratumque puellis. Tam dedit, heu, senio tristia fata Deus. diumenge, 20 maig de 2007 En el començament del Filoctetes trobo un diàleg interessantíssim que em recorda de ple la campanya electoral d'aquesta temporada (i d'altres, és clar). Fixeu-vos breument en què es basa (versos 96-99): ἐσθλοῦ πατρὸς παῖ, καὐτὸς ὢν νέος ποτὲ γλῶσσαν μὲν ἀργόν, χεῖρα δ' εἶχον ἐργάτιν· νῦν δ' εἰς ἔλεγχον ἐξιὼν ὁρῶ ßροτοῖς τὴν γλῶσσαν, οὐχὶ τἄργα, πάνθ' ἡγουμένην. Fill d'un gran pare, jo també de jove he tingut la llengua peresosa i el braó feiner, però la prova m'ha ensenyat que per als mortals la llengua, no els fets, ho governa tot. divendres, 18 maig de 2007 Vull remarcar que hi ha posts ben interessants. Molts d'ells són reflexions sobre els moments polítics que estem vivint. I la veritat és que li hem de donar la raó, de grat: la democràcia que hi ha en aquesta banda dels Pirineus no és sana. Quan penso en les dues conferències que en Martí va donar a l'IME a Lleida i a l'AIUMA a Matadepera el 2006! Sí: era una descripció de com funcionava una democràcia directa... però era una descripció crítica, i del tot constructiva. Entre els assistents no hi faltaven polítics: segur que en van prendre nota. El segle de Pèricles tenia llums i ombres... En Martí té en el seu blog una intervenció sobre el valor de les clàssiques: "Més clàssiques" (12 de maig de 2007). És un post molt asèptic i vist des d'una perspectiva força distanciada. Això últim, als que som del gremi, ens costa fer-ho i li agraeixo aquest exercici. Repassa els anys nefastos de la Logse i dóna algunes informacions sobre diverses actuacions que es van fer a la Universitat (que, per cert, jo desconeixia). És l'únic, que jo sàpiga, dels professors de clàssiques a defensar els d'Economia: m'agradaria saber, però, quants professors d'Economia i Ciències Socials ens han ajudat a l'hora de planificar un batxillerat verament equitatiu. Amb tot, la seva conclusió final em deixa una mica sorprès, i és que no m'havia adonat d'aquesta contradicció: "...aquest vagareig (scil. de les clàssiques) és íntegrament obra de socialistes: ells són els qui es volien carregar les Clàssiques i ells són els qui les han portades ad maiorem Dei gloriam." Un altre post, "Un poema sàfic amb deix de Costa i Llobera" és realment de Matrícula. Enhorabona, Martí! dimecres, 9 maig de 2007 Primer copiaré un poema que presenta l'home autèntic i d'una sola peça, solitari, que ha de "patir l'exili". Em recorda de molt aprop una situació que avui per avui, no pocs professors amb vocació i ideals nobles, d'una manera o altra hem de viure, fuetejats per hipòcrites mesells que es pensen que detenten "el poder"... (Bé, millor deixar-ho aquí.) És un poema tret del llibre On s'acaba el sender: L'altra idea és una declaració, plena de sinceritat, que bé valdria la pena que llegissin a poc a poc aquells que encara dubten (i, per tant, neguen) que les llengües clàssiques siguin "útils" per als joves (tot i que contra la ignorància obstinada no s'ha trobat remei; però de vegades, amb pena, m'adono que són individus que ostenten altes dosis de "catalanisme" !?): L ́últim adéu T'ha tocat un temps dur d'enemics disfressats, de ganyotes d'oblit, d'escanyosos dicteris. No has pogut, tu no en saps, abaixar el cap o dir llagoter tot allò que et faria amatent servil ca de la pàtria. Que cap tímid gemec ni cap plany llangorós no t'embruti la veu ni t'ençati la boca. Quan s'esborri el camí de tornada i siguem només cendra, els teus mots duraran seculars com la pedra on seiem per mirar un últim cop Roma, cap a l'exili. Fa molt, segles, que no he traduït cap text llatí, però record aquells anys de formació com a molt importants per jo. Amb els anys, més me n'adon de la grandesa i la qualitat literària dels poetes que t'he dit. Són clàssics per açò, perquè són morts vius i la seva obra, vigent, viva i poderosa, encara pot il·luminar el camí de tot aquell que vulgui arribar a ser poeta. Jo ho vull ser. Per açò vaig aprendre d'ells i formen part dels meus fonaments. Els estic molt agraït i sent per ells una enorme admiració.És que avui l'admiració per l'excel·lent s'ha tornat en odi per l'excel·lent? Els professors de clàssiques hi tindrien molt a dir, segur: i amb força detalls, els de grec (Maria Àngels Anglada ens anomenava "espècie no protegida"). dimarts, 8 maig de 2007 Post scriptum. Veig ara (dijous 10 de maig), que també el blog de la Blanca Rodríguez, "Nel mezzo del cammin di nostra vita", acaba de escriure uns apunts sobre Mitoraj. Us en recomano vivament la lectura. Hi assenteixo del tot. Més: no em vaig atrevir a dir el que ella també comenta, que la grandiositat de les escultures desvia l'imaginari cap a Egipte més que no cap a Grècia. Però el passeig val la pena. divendres, 4 maig de 2007 L’assignatura més important Veus perquè s’han anomenat estudis liberals: perquè són dignes d’un home lliure. Pel que fa a la resta, l’únic estudi veritablement liberal és el que fa lliure, és a dir, el de la saviesa, elevat, valent, generós: la resta són insignificants, puerils. (...) Això és el que m’has d’ensenyar, com estimar la pàtria, la muller, el pare, com navegar vers aquestes coses tan honestes, encara que sigui com un nàufrag. (...) Ensenya’m què és la vergonya i quant de bé hi ha en ella, i si resideix en el cos o en l’ànima. (...) El geòmetra m’ensenya a mesurar els latifundis en comptes d’ensenyar-me com mesurar el que és suficient per a l’home. (...) De què em serveix saber dividir en parts un camp, si no sé repartir-lo amb el germà? (...). El mestre de retòrica m’ensenya a no perdre res de les meves possessions, però jo el que vull aprendre és com perdre-les totes somrient. (...). Allò que tens, allò que dius teu, és del poble i, de fet, del gènere humà. Oh habilitat il·lustre! Saps mesurar esferes, redueixes a quadrilàters qualsevol forma que hagis rebut, comptes les distàncies entre els astres, no hi ha res que s’escapi a la teva ciència: si ets un artista de veritat, mesura l’ànima humana, digues com n’és de gran, com n’és de petita. Saps què és una línia recta; de què et serveix si ignores allò que és recte en la vida? Aleshores, què? No ens aporten res els estudis liberals? Per a d’altres coses molt, per a la virtut, res. (...) No vols pensar quant de temps et pren la mala salut, quant l’ocupació pública, quant les ocupacions privades, quant les feines quotidianes, quant el son? Mesura la teva vida: no hi caben tantes coses.Parlo d’estudis liberals: els filòsofs, com en són de superflus i allunyats de la utilitat! També ells s’han rebaixat a la separació de síl·labes i a les propietats de les conjuncions i les proposicions i han envejat els gramàtics i els geòmetres: tot el que hi havia d’accessori en els coneixements d’aquells ho han traslladat al seu. Així s’ha aconseguit que sàpiguen millor parlar que viure. dijous, 3 maig de 2007 dimarts, 1 maig de 2007 Els catalans podran acreditar la seva capacitat en l'ús de les tecnologies de la informació i comunicació Es tracta d'una qualificació estàndard que certifica la capacitació digital de cadascú El Govern ha aprovat avui la creació d'una acreditació de coneixements i competències en tecnologies de la informació i comunicació (TIC). Amb aquest instrument es vol fomentar l'eficàcia en l'ús de les TIC, des d'una perspectiva personal, social i econòmica, i definir una acreditació estàndard de qualificació professional i de formació dels ciutadans en general, donat el seu caràcter universal. Entre els beneficis esperats per la seva implantació hi ha la cohesió digital de la societat i l'increment en l'ús de les TIC. Mitjançant un acord de Govern pres el 26 de juliol de 2005 es va crear una comissió d'experts per analitzar la viabilitat d'implantar aquesta certificació de capacitació digital. Aquesta comissió, presidida per la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació, ha elaborat un informe que recomana l'establiment d'aquesta acreditació. L'acreditació, que expedirà la Generalitat, haurà de certificar determinades capacitats i habilitats per sobre de productes concrets i el coneixement de conceptes bàsics sobre la societat de la informació, la cultura digital i les bones pràctiques en aquest entorn. Com a mínim es definiran un nivell bàsic i un d'avançat. Amb aquest acord, la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació lidera el procés per a definir l'acreditació, els sistemes d'avaluació, el cost econòmic de la implantació i la seva integració en els diversos àmbits de la societat catalana. Per exemple, l'acreditació s'harmonitzarà amb el sistema educatiu reglat i amb els processos de formació i selecció del personal de les administracions catalanes. Només dues qüestions, de moment: 1a. Se'n pot saber molt de tècniques de comunicació... però "d'on no n'hi ha no en raja". Si la gent no té cultura, coses valuoses que comunicar... per a què li serveixen les TIC? Només els serviran per a distreure's, serà una manera de passar el temps (i de perdre'l). Als goverrnants de torn: aquesta decisió només fa que marejar la perdiu, i ben poca cosa més. L'educació com a formació amb solidesa cultural i personal (de la personalitat que cal potenciar a favor de la comunitat) de l'individu és a la base de tot. 2a. Els qui no assoleixin l'acreditació... què? I els qui n'hagin assolit en un grau més que "bàsic", què? Seran més savis? O els passarà allò que explicava Sòcrates a l'Apologia (Apol. 21 ss.) d'aquells que tenien una "pàtina de saviesa" (així s'ho pensaven i ho feien creure als altres) però que en el fons no sabien res? Més clar: Cap a on caminem? Acabo: lamento interrompre el blog amb aquesta intervenció, però eltema també ens afecta a tots els de clàssiques, i tant!


text: Presentació del centre La Unitat de Química Combinatòria (UQC) és una Plataforma Tecnològica del Parc Científic de Barcelona creada l'any 2002 amb l'objectiu d'oferir serveis de recerca i desenvolupament (R+D) en els sectors de la indústria quimicofarmacèutica, química mèdica, biomedicina, biotecnologia i veterinària. La missió de la UQC és proporcionar solucions d’R+D en el camp de la química orgànica i mèdica a empreses farmacèutiques i centres d’investigació públics mitjançant un servei competitiu, eficaç i de qualitat. Oferta tecnològica Projectes de química mèdica. Projectes que exploren el desenvolupament de nous sistemes de drug delivery. Projectes de desenvolupament d'eines biològiques. Desenvolupament de biosensors. Síntesi de famílies de compostos. Síntesi de compostos d'elevada dificultat. Purificació. Desenvolupament de mètodes analítics. Aïllament de productes naturals d'extractes. Disseny i síntesi de conjugats Projectes més rellevants Desenvolupament de plataformes multifuncionals que estan a l'abast comercialment en el catàleg d'Iris Biotech. Projectes de química mèdica per a empreses: Ús de lligands múltiples per al desenvolupament de nous agents terapèutics en l'àrea de la al·lèrgia: diagnosi i immunoteràpia (DIATER Laboratorios); Síntesi racional de molècules amb afinitat al ADN de cadena doble constituïdes per diverses unitats actives pel mecanisme d'intercalació (Crystax Pharmaceticals). Alguns dels Sectors amb els quals es treballa Industria farmacèutica, química, biotecnologia, veterinària i alimentària. Equipament rellevant HPLC i HPLC-MS analític i preparatiu; Sistemes de síntesi paral·lelitzador; Evaporadors i liofilitzadors.


text: Situat a Karon, Ramada Phuket Southsea és el lloc perfecte per gaudir de Phuket i els seus voltants. El centre de la ciutat és només a 0.1 km i l'aeroport és només a 45 minuts. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Ramada Phuket Southsea ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com servei d'habitacions, servei de cangur, botigues a l'hotel, bar, servei d’habitació VIP. L'ambient de Ramada Phuket Southsea es reflexa en cada habitació. habitacions per a no fumadors, premsa diària, empolles d'aigua de cortesia, cinema dins de les instal•lacions, escriptori són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de sauna, massatge, piscina exterior, centre esportiu, piscina (infantil). Ramada Phuket Southsea és una elecció inteligents per a viatgers a Phuket, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


text: Presa de Sagunt La presa de Sagunt va ser una confrontació militar que va tenir lloc en el 218 aC entre els cartaginesos, dirigits per Aníbal Barca, i els saguntins. Aquesta batalla es recorda principalment per haver estat el desencadenant de la Segona Guerra Púnica. Antecedents[modifica | modifica el codi] Després que Aníbal fos nomenat comandant suprem dels exèrcits cartaginesos a Hispania (221 aC) als 26 anys, va passar dos anys madurant plans per a dur endavant els seus preparatius per a garantir el poder de Cartago al Mediterrani. Encara havia d'aprendre les característiques dels homes als quals va haver de plantar cara. Els romans pensaven que aquell jove general no suposaria un problema greu, i que no requeria un esforç especial. Els romans van fer tan poc cas d'Aníbal que van dirigir la seva atenció als iliris, que havien començat una revolta. A Roma tan sols van reaccionar quan van arribar notícies que Aníbal havia posat sota setge a Sagunt, al sud-est hispànic. El cartaginés havia trencat el tractat establert després de la Primera Guerra Púnica. En el pla d'Aníbal, la conquesta de Saguntum, aliada romana, és fonamental. La ciutat era una de les més fortificades de la zona i no era bona idea abandonar aquesta ciutat en mans d'enemics. Aníbal també esperava que amb el saqueig mantindria content al seu exèrcit (la seva majoria mercenaris del Nord d'Àfrica, Hispània i la Gàl·lia). Els diners de la ciutat igualment podrien ser gastats als ulls dels seus opositors polítics al seu retorn a Cartago. El setge[modifica | modifica el codi] Durant l'assalt a Saguntum, Aníbal va patir algunes pèrdues a causa de les àmplies fortificacions i la tenacitat de la defensa dels saguntins, però les seves tropes van assaltar i van destruir les defenses de la ciutat. Els saguntins van sol·licitar l'ajuda de Roma, però no van obtenir resposta. En el 218 aC, després de vuit mesos de setge, les últimes defenses saguntines van ser finalment depassades. Això va marcar l'inici de la Segona Guerra Púnica. Aníbal disposava ara d'una base des de la qual podia subministrar a les seves forces aliments i més tropes. Conseqüències[modifica | modifica el codi] Després de la presa, Aníbal va tractar d'obtenir el suport del Senat cartaginès. El Senat (controlat per un sector relativament favorable als romans encapçalats per Hannon el Gran) no solia estar d'acord amb Aníbal i els seus mètodes de fer la guerra, i mai li va donar suport complet i incondicional, fins i tot quan estava a punt d'assolir la victòria absoluta a només 8 km de Roma. No obstant això, en aquest episodi Aníbal va ser capaç d'obtenir un limitat suport que li va permetre traslladar-se a Carthago Nova, on es va reunir amb els seus homes i els va informar de les seves ambicioses intencions. Breument, Aníbal va emprendre una peregrinació religiosa abans de començar la seva marxa cap als Pirineus, els Alps i la pròpia Roma. La següent fase de la guerra es va caracteritzar per una extraordinària successió cartaginesa de victòries a Trebia, Llac Trasimeno i, sobretot, en la Batalla de Cannes. Enllaços externs[modifica | modifica el codi] Coord.:


text: Normativa general de la instal·lació Informació administrativa 1. Per formalitzar l’alta com a soci és imprescindible aportar la documentació següent: - Full d’inscripció degudament emplenat. - Fotocòpia del DNI o passaport; o llibre de família pels menors de 14 anys. - Original de les dades bancàries per tal de confirmar les que constin al document d’alta. Si el titular del compte no és el sol•licitant o el tutor signant, cal aportar autorització signada i fotocòpia del DNI o passaport del titular. - Entre els 16 i 17 anys cal adjuntar una autorització dels tutors. - Per les quotes de targeta rosa i carnet rosa s’ha d’annexar una fotocòpia del carnet o targeta rosa. També s’ha de realitzar el pagament de la matrícula, de la primera mensualitat de la quota i de l’assegurança d’accidents (mitjançant efectiu o targeta). En el moment de l’alta, es farà una fotografia del nou soci per a poder garantir un control posterior de l’accés a les instal·lacions. 2. Les quotes de soci i de l’assegurança d’accidents es cobren el dia 1 de cada mes mitjançant domiciliació bancària (a excepció del primer pagament, que s’abona en el moment de l’alta). 3. Els menors de 16 anys només poden ser socis del centre en el cas que ho sigui el pare, mare o tutor/a, i prèvia autorització d’ells. El tutor, en qualsevol cas, és el responsable del menor. 4. Els menors d’entre 16 i 17 anys (ambdós inclosos) han d’aportar una autorització dels tutors per poder inscriure’s al Club. 5. En el moment de la inscripció al Club, el soci rebrà un carnet, que és personal i intransferible. En cas de pèrdua, el preu del duplicat és de 1,47 €. 6. Qualsevol canvi en les dades de contacte (adreça, telèfon, e-mail) s’ha de notificar a la recepció del Club per escrit, fax o via e-mail; en el cas de les dades bancàries, les variacions s’han de comunicar abans del dia 24 de cada mes. 7. Les quotes de soci i de l’assegurança d’accidents s’actualitzen cada 1 de gener i s’apliquen fins el 31 de desembre del mateix any, excepte situacions excepcionals que s’informaran puntualment. 8. Existeix una assegurança d’accidents, el pagament de la qual és obligatori. Totes les quotes de soci i les entrades puntuals porten un recàrrec de pagament addicional per aquest concepte. 9. Per comprar una entrada puntual cal presentar un document identificatiu. Les entrades i invitacions estan condicionades a l’aforament de la instal·lació, permeten un sol accés i obliguen al compliment de la present normativa. 10. Els menors de 18 anys no poden comprar cap entrada puntual si no van acompanyats d’un adult. 11. La baixa com a membre del Club, o bé d’alguna activitat concreta, s’ha de tramitar abans del dia 24 del mes en curs. Només s’admeten baixes per escrit, de forma presencial a la recepció o via e-mail. 12. El fet de donar-se de baixa implica la pèrdua de la quota de matrícula, l’antiguitat i el número de soci. 13. No es contempla, en cap cas, la baixa temporal. 14. Els socis que tinguin un rebut pendent no podran accedir a les instal•lacions. 15. Els rebuts retornats s’han d’abonar a la recepció del Club, amb un recàrrec d’1,29 €. El rebut i el corresponent recàrrec s’han de liquidar, en tot cas, abans de 2 mesos. 16. Els socis amb dos rebuts pendents són donats automàticament de baixa, fet que serà notificat per carta. 17. Si un soci donat de baixa per rebuts impagats es vol tornar a inscriure ha d’abonar els rebuts pendents i els recàrrecs bancaris; després pot formalitzar novament l’alta segons el procediment habitual. 18. En cas de perdre la clau de l’armariet, el següent rebut domiciliat porta un recàrrec de 12’18 € en aquest concepte. Normativa general de la instal·lació 1. La inscripció al Club, o la compra d’una entrada puntual, comporta l’acceptació i compliment de les diferents normatives dirigides a garantir la convivència, el bon funcionament dels serveis i el correcte ús de les instal·lacions. 2. Cal identificar-se amb un document acreditatiu sempre que un treballador del Club ho demani. 3. Són d’obligat compliment tots els requeriments fets pel personal del centre. 4. Els menors de 14 anys no poden accedir sols a la instal·lació. 5. L’accés i la sortida de la instal·lació s’han de fer sempre per les màquines biomètriques. 6. Preguem la col·laboració de tots els socis i sòcies en la preservació del medi ambient: des del Club, impulsem la recollida selectiva de brossa i un ús responsable de l’aigua. 7. No es permet fumar dins de la instal·lació, inclosos els espais exteriors. 8. El centre no es fa responsable dels objectes perduts, sostrets o oblidats al Club. Existeix un espai habilitat a la Zona d’Aigües on els objectes trobats romandran custodiats durant 15 dies. 9. Es prohibeix l’entrada d’animals al Club, excepte de gossos pigall. 10. No es pot accedir a les instal•lacions del Club utilitzant patins o patinets, amb taules de surf o amb bicicletes que no siguin plegables. A la terrassa del segon pis hi ha un petit aparcament per a bicicletes plegables; està totalment prohibit deixar-hi lligats els cadenats sense la bicicleta. De la mateixa manera, està prohibit guardar bicicletes als armariets dels vestuaris. 11. Es prohibeix fer fotografies o filmacions dins la instal•lació sense l’autorització expressa de la Direcció del Club. 12. El Club està facultat per a utilitzar la imatge, per qualsevol mitjà, amb finalitats de promoció o en publicacions pròpies, de les persones assistents i participants a competicions de natació i waterpolo i als actes socials, culturals i esportius que s’organitzin des de l’entitat. 13. Pot ser motiu d’expulsió: la no adopció de les degudes normes d’higiene i seguretat, l’incompliment de les normes d’ús dels diferents espais de la instal·lació i les conductes molestes i/o irrespectuoses envers d’altres socis, usuaris o treballadors. En qualsevol cas, el Club es reserva el dret d’exercir la seva potestat jurisdiccional conforme els principis legals establerts a la Llei de l’esport. 14. Cal fer un correcte ús de les instal·lacions i dels materials. Qualsevol desperfecte derivat d’un mal ús implicarà fer-ne la reposició, a més de la sanció que la Direcció consideri oportuna. Drets dels socis i usuaris 1. Els socis i usuaris tenen dret a: - Gaudir de les instal·lacions del Club en bones condicions. - Fer servir les instal·lacions del Club dins l’horari establert i previ pagament de la quota corresponent, a excepció feta de quan succeeixin esdeveniments, que s’avisaran amb la suficient antelació. - Presentar qualsevol suggeriment o reclamació al Club, que ha de rebre resposta; amb aquesta finalitat, hi ha una bústia de suggeriments a recepció. El Club també disposa de fulls oficials de reclamació o denúncia a disposició dels socis i usuaris. Normativa d’ús dels espais esportius Sala de fitness, Sala gran d’activitats dirigides, Sala suau i Sala de ciclisme indoor 1. És obligatori dur roba i calçat esportiu adequat (diferent del que es faci servir per anar pel carrer) per a poder utilitzar les sales. No es permet accedir a les sales amb banyador, xancletes, o amb el tors nu o mullat. 2. És obligatori l’ús de tovallola, que s’ha de col•locar entre el cos i l’aparell o estora. Hi ha tovalloles de lloguer a recepció, el preu de les quals és de 1’47 €. 3. No es permet entrar a les sales amb la bossa ni cap altre material que el personal del Club no consideri oportú. Cal deixar-ho tot a l’armariet dels vestidors. 4. Cal respectar l’espai: deixar-lo net i endreçar el material utilitzat. 5. No es permet l’entrada als menors de 16 anys a les sales ni a les activitats. 6. És obligatori seguir sempre les indicacions del tècnic i/o entrenador personal. Per realitzar un programa de fitness, és recomanable portar l’informe mèdic al tècnic de sala. En tot cas, cal assegurar-se que el nivell i la dificultat de les sessions són adequats al nivell real de condició física. 7. No es permet menjar a les sales o entrar-hi envasos de vidre. Sí que és permès entrar-hi ampolles de plàstic amb tap; de fet, es recomana hidratar-se durant les sessions bevent sovint petites quantitats d’aigua. 8. Per tal d’evitar lesions i garantir un bon aprofitament de la sessió, es recomana fer un escalfament previ a l’activitat física, i estirar a l’acabar. Pel mateix motiu, no es permet accedir a cap activitat dirigida un cop hagi finalitzat l’escalfament, és a dir, 10 minuts després de l’inici de l’activitat. 9. A les activitats dirigides, cal desconnectar els telèfons mòbils, per respecte al monitor i als altres socis. 10. No es permet fer un entrenament personal amb un entrenador que no pertanyi a l’equip del Club; això suposarà una falta greu que pot suposar l’expulsió del soci. 11. En cas de patir alguna malaltia cardíaca, respiratòria, de tipus epilèptic o d’altres patologies que comportin riscos per a la pràctica esportiva, és imprescindible notificar-ho al tècnic de sala o de l’activitat i seguir les seves indicacions. 12. Es recomana consultar qualsevol dubte amb el tècnic de sala i informar-lo davant qualsevol tipus de malestar; la seva funció és assessorar i corregir. El primer dia d’activitat física, o que es faci determinada activitat dirigida, és interessant avisar al tècnic per què informi de les consignes bàsiques a tenir en compte. 13. A la sala de fitness: - És obligatori cedir l’aparell durant la pausa de recuperació entre sèries si un altre soci en vol fer ús. - En cas de que hi hagi altres socis esperant per a utilitzar-les, l’ús de les màquines cardiovasculars està limitat a 20 minuts. - És obligatori descarregar les barres i les màquines del pes lliure utilitzat i eixugar la suor de les màquines un cop utilitzades. 14. A la Sala gran d’activitats dirigides, a la Sala suau i a la Sala de ciclisme indoor: - És obligatori utilitzar les sales sota la supervisió del monitor; no n’està permès l’ús lliure. - Cal eixugar la suor del material i/o de les bicicletes un cop utilitzades. - No es poden reservar espais, materials ni bicicletes. Piscines 1. És obligatori l’ús de banyador, casquet i sabatilles de bany per moure’s pel recinte de la piscina. No es permet accedir-hi amb roba o calçat de carrer, ni canviar-se de roba dins el recinte de la piscina. Tampoc es permet deixar les sabatilles sobre la reixa de les piscines. 2. Els nadons han de dur bolquers; el casquet de bany no serà obligatori fins els 2 anys a no ser que el socorrista indiqui el contrari. No es permet l’entrada de cotxets de nadons als recintes de les piscines, excepte al solàrium i la piscina exterior. 3. No es permet l’entrada als menors de 14 anys si no van acompanyats d’un adult. Cada adult podrà accedir amb dos nens menors de 6 anys o quatre nens d’entre 6 i 14 anys. 4. És obligatori dutxar-se abans del bany a la piscina. No es permet fer servir sabó o cap altre producte a les dutxes del recinte de la piscina. 5. Cal nedar per la dreta dels carrers i respectar els espais reservats a les diferents activitats (socis, cursets, entrenaments...) i ritmes (carrer lent i carrer ràpid). 6. Es recomana l’ús d’ulleres de natació; en cap cas es permet entrar a l’aigua amb ulleres de vidre. 7. No es permet la pràctica d’apnea o d’activitats subaquàtiques ni l’ús de neoprè o similars. Cal l’autorització del socorrista per fer ús d’aletes i/o manoples o per utilitzar el material; en tot cas, cal demanar-lo i, a l’acabar, retornar-lo al seu lloc. 8. No es permet jugar dins l’aigua, excepte a la piscina exterior petita. No s’ha de córrer per la vora de la piscina. 9. En cas de no saber nedar o patir alguna malaltia cardíaca, respiratòria, de tipus epilèptic o altres malalties que comportin riscos per a la pràctica esportiva, és imprescindible notificar-ho al socorrista i seguir les seves indicacions. 10. No es permet banyar-se amb ferides obertes, afeccions a la pell o malalties contagioses. La Direcció podrà exigir la presentació d’un certificat mèdic. Es recomana consultar amb el metge en el cas de patir alguna infecció vírica, bacteriana i/o fúngica. 11. No es permet fer top-less a la piscina interior. 12. A la piscina petita, no es permet saltar de cap ni jugar amb cap mena de material. 13. La piscina d’aprenentatge és d’ús exclusiu per a activitats, gent gran, embarassades, menors de 4 anys acompanyats d’un adult o per a ús terapèutic o d’aprenentatge: no se’n pot fer ús sense la supervisió d’un monitor. Solàrium 1. És obligatori l’ús de la tovallola entre el cos i l’hamaca. 2. No es permet reservar o ocupar hamaques si no se’n fa ús en aquell moment. El socorrista podrà retirar les pertinences deixades durant més de 20 minuts. 3. No es permet accedir amb roba i/o calçat de carrer. 4. És prohibit fumar. 5. Cal dipositar la brossa a les papereres, i mantenir l’espai net. No es permet entrar amb envasos de vidre. 6. No es permet jugar a pilota. 7. Cal fer un ús responsable de la font. 8. No es permet donar de menjar als ocells. 9. No es pot accedir amb parasols ni similars. 10. Es recomana protegir la pell amb els productes adequats. Les exposicions llargues al sol poden ser perjudicials per a la salut, cal evitar prendre’l més de 20 minuts seguits. Cal beure aigua per assegurar una bona hidratació. Spa 1. És obligatori l’ús de banyador i sabatilles de bany per moure’s per l’spa. 2. No es permet l’ús als menors de 18 anys. 3. Aquests són espais de relaxació i descans: cal vetllar pel silenci. 4. No es permet l’ús de cremes o de qualsevol altre producte; ni dur a terme accions d’higiene personal com afaitar-se, depilar-se o altres accions similars. 5. No es permet introduir o llençar cap líquid o substància dins la sauna o la banyera d’hidromassatge. 6. Es recomana el seu ús a persones fumadores o amb reumatismes crònics, asma, bronquitis, refredats i trastorns nerviosos. 7. No és aconsellable que en facin ús aquelles persones que estiguin sota els efectes de l’alcohol, anticoagulants, antihistamínics, substàncies psicotròpiques o tranquil·litzants. 8. No es permet l’ús en aquelles persones que pateixin problemes d’hipotensió, cardiopaties greus o varius. No es recomana a dones embarassades. Davant de qualsevol dubte consulteu el metge. 9. A la banyera d’hidromassatge: - És obligatori l’ús de casquet de bany i dutxar-se abans de fer-ne ús. - No es permet entrar-hi amb ferides obertes, afeccions a la pell o malalties contagioses. La Direcció podrà exigir la presentació d’un certificat mèdic. - Es recomana utilitzar-la durant un màxim de 5 a 8 minuts. 10. A ambdues saunes: - És obligatori sortir immediatament si es nota sensació d’ofec. - No es permet posar els peus sobre els bancs. - Es recomana no estar més de 10 o 15 minuts dins les saunes; i, si s’hi està tombat, incorporar-se els darrers 2 minuts; en acabar la sessió, dutxar-se amb aigua freda començant pels peus, per estimular la circulació sanguínia. - És important hidratar-se després de cada sessió. - És convenient no utilitzar-la durant el procés digestiu. 11. A la sauna humida, és obligatori portar banyador, seure sobre la tovallola, i dutxar-se abans de fer-ne ús. 12. A la sauna seca, és obligatori seure sobre la tovallola i dutxar-se i eixugar-se bé abans de fer-ne ús. Normativa d’ús dels espais no esportius Vestidors 1. Cal deixar net i endreçat l’espai utilitzat, en bones condicions pels qui vinguin després. En aquest sentit, no es permet deixar les sabates sobre els bancs ni entrar a la zona de dutxes amb calçat de carrer i cal eixugar-se a la zona de dutxes, per evitar l’excés d’aigua al terra dels vestidors. 2. No es permet dur a terme accions d’higiene personal com afaitar-se, depilar-se o altres accions similars a la zona de dutxes. 3. Cal fer un ús raonable de l’aigua i dipositar els residus a les papereres. 4. No es permet menjar dins dels vestidors, ni introduir-hi envasos de vidre. 5. Només els menors de 7 anys poden fer ús del vestidor del sexe diferent al seu, condicionat al sexe de l’adult responsable. 6. És obligatori desar les pertinences dins d’un armariet, i assegurar-se que queda degudament tancat. Es recomana fer ús de bosses de plàstic per desar-hi les sabates i la roba mullada, per evitar males olors i brutícia. 7. Cal buidar els armariets d’ús puntual al final del dia, independentment que estigui tancat amb cadenat. En cas de deixar el cadenat posat, el Club podrà trencar-lo i serà el soci qui s’haurà de fer càrrec de l’import del nou cadenat. El objectes que hi hagi dins els armariets es guardaran durant 15 dies. 8. Els armariets d’ús puntual funcionen amb monedes de 0’50€ i amb cadenats, raó pel que es recomana portar sempre un dels dos a la bossa. La recepció del Club no facilita canvi pels armariets, hi ha una màquina a tal efecte a la planta baixa, al costat de les escales. Hi ha cadenats de venta a recepció amb un preu de 9,52 €. 9. En cas d’utilitzar cadenat, es recomana: - Marcar-lo o recordar l’armariet on s’hagin deixat les pertinences, per tal d’evitar confusions. En tot cas, el Club es reserva el dret de no trencar el cadenat fins al tancament de la instal•lació, per evitar danys a tercers a l’obrir l’armariet d’una altra persona. Si per error d’un soci, el Club ha de trencar un cadenat que no és el seu, el soci que s’hagi confós haurà de comprar un nou cadenat al propietari del cadenat trencat. - Posar un número que sigui fàcil de recordar a la contrasenya del cadenat. Si el soci s’oblida del número i el cadenat s’ha de trencar, serà el soci qui es farà càrrec de l’import del nou cadenat. 10. En cas de pèrdua de la clau de l’armariet, és necessari avisar a Recepció o al personal de manteniment. En aquest cas, es cobraran 12’56 € en concepte de la clau. 11. Es recomana no dur al Club objectes de valor; davant aquesta eventualitat, els socis disposen de caixes de seguretat a recepció. 12. Existeixen a disposició dels socis armariets de lloguer: - Els armariets disponibles es concedeixen per estricte ordre de sol•licitud. - L’import abonat en concepte de matrícula de l’armariet de lloguer no es retornarà en cap cas. - En el moment de fer efectiva la baixa, tant de l’armariet de lloguer com de soci del Club, l’armariet s’ha de buidar abans de la finalització del mes. - Un cop finalitzat el darrer mes pel que s’hagi abonat l’import de l’armariet, si l’antic usuari no l’ha buidat, el Club procedirà a obrir-lo i, si quedessin pertinences, les guardarà durant una setmana. Frontennis 1. És obligatori dur roba i calçat esportiu adequat. 2. Cal respectar l’espai i deixar-lo net i en bones condicions. 3. No es permet llençar pilotes contra els vidres. 4. Els torns de la pista els han d’establir els socis, d’acord amb criteris de sentit comú i respecte als altres, per tal que tothom pugui jugar. No es permet reservar la pista. 5. No es permet jugar en cas de pluja o si el paviment està mullat. Sala tennis taula 1. És obligatori demanar la clau de la sala a Recepció; a l’acabar l’activitat, cal tancar la porta i retornar la clau immediatament. 2. Cal respectar l’espai i deixar-lo net i en bones condicions. 3. És obligatori dur roba i calçat esportiu adequat. Platja 1. No es permet accedir al Club directament des de la platja; l’entrada a les instal·lacions s’ha de fer sempre pels torns biomètrics. Només es podrà tornar a entrar a les instal•lacions des de la platja quan se n’hagi sortit prèviament per aquest accés. 2. Per mantenir neta la instal·lació, cal fer ús de les dutxes de la platja abans d’entrar al Club. 3. No es permet baixar material del solàrium a la platja. 4. És prohibit donar de menjar als ocells. Sala social 1. La sala social és un espai de trobada pels socis i sòcies del Club. 2. No es permet accedir-hi mullat ni amb vestit de bany.


text: Si heu d'instal·lar a molts ordinadors, és possible fer instal·lacions completament automatitzades. Els paquets dels que es disposa a Debian per fer-ho són fai-quickstart (que pot utilitzar un servidor d'instal·lació) i el mateix instal·lador de Debian. Vegeu la pàgina de FAI per informació més detallada. L'instal·lador de Debian suporta l'automatització de la instal·lació utilitzant fitxers de preconfiguració. Es pot carregar un fitxer de preconfiguració des de la xarxa o des d'un mitjà extraïble, i el que fa és emplenar amb respostes totes les preguntes fetes al procés d'instal·lació. Podeu trobar la documentació completa per a fer precarrega incloent un exemple funcional que podeu editar a Apèndix B, Automatització de la instal·lació fent servir una configuració prèvia.


text: Els Mossos d'Esquadra busquen un home per un robatori de material elèctric a Montesquiudimecres 2 de gener de 2013 18:15h El material robat està valorat en 8.000 euros Manlleu, | El dia 23 de desembre es va denunciar un robatori en una nau industrial de Montesquiu, on s’hi guarda material divers. L’home que lloga la nau va trobar-se una porta de ferro desmuntada i altres danys. Li van robar material com 3 trepants, 25 caixes de fil elèctric, un premsa hidràulica i altres per un valor aproximat de 8.000 euros. La unitat d’investigació dels Mossos ha identificat, el dia 27 de desembre, el presumpte autor i s’ha emès una ordre de detenció per robatori amb força contra ell. Es tracta d’un veí de Mont-roig del Camp (Baix Camp). [ Inici ]


text: Basajaun El basajaun és personatge de la mitologia basca, amb forma humana, el cos cobert de pèl i una cabellera molt llarga. Un dels seus peus té planta circular. Viu als boscos i cavernes.[1] La seva dona és la Basandere.[2] Juntament amb Tartalo i els Gentils (o Jentil), forma part del grup de gegants de muntanya a la mitologia basca. És el geni protector dels ramats d'ovelles. Quan s'aproxima una tempesta o els llops, fa crits en la muntanya per tal que els pastors retirin el bestiar. Els ramats indiquen la seva presència sonant unànimement l'esquella. Basajaun apareix de vegades en els relats com un geni terrorific de forces colossals, mentre que en d'altres apareix como el primer agricultor del qual els homes van aprendre a cultivar el blat. Als orígens, els Basajaun eren els posseïdors dels secrets de l'arquitectura i la vida sedentària, i fou el civilitzador Martintxiki o Sant Martinic qui els hi arrabassa el secret per a divulgar-lo a la humanitat. Són generalment retratats com a personatges positius, avisant amb xiulets quan s'apropa una tempesta i vigilant els ramats durant la nit per que els pastors puguin dormir tranquils. A canvi, els Basajaun reben com a tribut un tros de pa que recullen mentre els pastors dormen.


text: Marian Kamil Dziewanowski Biografia[modifica | modifica el codi] Durant la invasió alemanya de Polònia, Dziewanowski va servir com a líder de grup de cavalleria polonès. Més tard va servir al Regne Unit com a instructor/intèrpret en una escola de paracaigudisme, com a editor d'una emissora de ràdio secreta de comunicació amb la resistència a Polònia, com a comentarista de notícies de la BBC. Després de la guerra va triar romandre a l'exili en lloc de tornar a la Polònia comunista. Es va traslladar als Estats Units, a la Universitat Harvard va otbtenir un doctorat en la primera postguerra en rus i en història d'Europa de l'est. Va ensenyar a la Universitat de Boston, on va aconseguir el grau de professor. Del 1979 al 1984 va ensenyar a la Universitat de Wisconsin-Milwaukee. Va escriure nombrosos articles i llibres sobre la història de Polònia i Rússia. També va escriure obres importants sobre les idees polítiques de Józef Piłsudski, el polític polonès més destacat del període d'entreguerres, i del gran polític polonès i rus del segle XIX, el príncep Adam Jerzy Czartoryski.


text: Vergonya |Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per verificabilitat. Us animem a millorar-lo afegint referències a fonts fiables i independents. Tota informació no verificable pot ésser posada en dubte o eliminada. |Sentiments| Acceptació La vergonya és un sentiment que pot aparèixer quan es transgredeixen les normes socials o familiars. La seva expressió sol acompanyar-se de signes físics i d'actituds, com poden ser els fogots, un enrogiment de galtes o una actitud postural amb la mirada dirigida cap avall. És un sentiment de base biològica que té la seva importància per mantenir la coherència i el poder en el si d'un grup tribal o familiar. Així, avergonyir un infant per haver-ne agredit un altre o per haver-se apropat a un perill per si mateix o per altres pot afavorir que cessin aquestes actituds negatives. La vergonya és doncs manipulable, ja que pot despertar-se per altres qüestions, d'altra banda del tot naturals però que interessin pel manteniment del poder. Segons Ruth Benedict,la vergonya afecta més a trangressions socials, mentre que el remordiment apareix en trencar valors personals, si bé poden aparèixer plegats. Vergonya lingüística[modifica | modifica el codi] La vergonya, més específicament, s'usa per a descriure un sentiment associat amb l'ús de llengües estigmatitzades. En occità, hom fa servir la paraula vergonha per a denominar la vergonya que han sentit persones de parla occitana a França. Més generalment, el fenomen d'avergonyir parlants de llengües minoritàries és comú en molts llocs, i ha estat un obstacle en l'ensenyament de llengües ancestrals en diverses comunitats. |A Vergonyahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Situat a Acropolis - Koukaki, Royal Olympic Hotel és el lloc perfecte per gaudir de Atenes i els seus voltants. Situat només a 0.5 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Temple de Zeus Olímpic, Museu de l'Acròpoli, Olympeion. Royal Olympic Hotel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Atenes. Els clients de l'hotel poden gaudir de servei de bugaderia, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes, botigues a l'hotel, àrea de fumadors. Per tal de recarregar les piles després d'un llarg dia, podrà experienciar les comoditats d'alta gama de les habitacions, com aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, accés a internet (sense fils), cinema dins de les instal•lacions, mini bar, escriptori. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen massatge, centre esportiu, piscina exterior, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Atenes, faci de Royal Olympic Hotel la vostra llar.


text: Menjar fet diàriament, productes de proximitat, sans i naturals i una carta molt extensa de sucs realitzats al moment. Vida Urbana El dissabte 19 de juliol acosta’t a aquesta edició de tarda/nit de Ciertopelo Market, el mercat de coses boniques de Santa Coloma. Sortegem dues entrades dobles per una de les pool party imprescindible de Barcelona. Vols una? El dimecres 16 de juliol, una nova ruta de tapes ve a engrossir la llarga llista de rutes que ja existeixen a Barcelona, aquest cop a Horta-Guinardó. Un mercat social en el qual gaudir de la música, el menjar, els tallers les exhibicions i, com no, del seu ambient! Durant 9 dies, el carrers del barri del Poble-Sec s’ompliran de música i activitats per la seva Festa Major 2014. Serà del 19 al 27 de juliol. Torna la Fira de la Cervesa Artesana de Poblenou en la seva tercera edició, amb una durada de tres díes, de l’11 al 13 de juliol . Un petit i agradable racó en el qual sentir-te com a Cadis sense sortir de Poble Sec Del 10 al 13 de juliol es celebren les Festes Majors del Raval 2014. Consulta aquí tota la programació. Peix i marisc acabat d’arribar del port en aquest restaurant una mica amagat de la Barceloneta.