text: Succedani de la xocolata Els succedanis de la xocolata són aquells productes alimentaris que substitueixen a la xocolata feta a la manera tradicional que es fa només amb derivats del cacau. Fins a l'any 2003 en la legislació de l'Estat Espanyol els succedanis de xocolata eren aquells productes que a més de la mantega de cacau incorporaven altres greixos vegetals. Des de l'any 2003 aquest tipus de productes es poden anomenar legalment xocolata. Els substituts de la mantega de cacau són, generalment, els greixos làurics i els greixos substituts (estesos) no làurics els quals normalment són mescles d'oli de soia i d'oli de cotó parcialment hidrogenat. Al contrari els greixos equivalents estan formats per triglicèrids simètrics de greixos i olis fent excepció de la mantega de cacau. Entre els productes dels quals s'obté succedanis de la mantega de cacau es troben les llavors de palma (Elaeis guineensis), el coco, tucum (Astrocaryum vulgare), les llavors de l'arbre africà shea (Vitellaria paradoxa, sinònim Butyrospermum parkii ) i illipe (de Shorea stenoptera o de la Bassia longifolia) L'Estat espanyol i l'italià defensaven, fins a l'any 2003, la posició de prohibir l'ús del terme “xocolata” per als productes que incorporessin entre els seus ingredients greixos vegetals diferents de la mantega de cacau. El Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees, de la Unió Europea, no ho va acceptar però aquesta va establir la necessitat legal de mencionar en l'etiqueta d'aquests productes els ingredients que els componen. A més ha de constar la menció de «conté greixos vegetals a més de mantega de cacau». A altres països, com Estats Units i el Canadà, també hi ha diferents restriccions sobre l'ús del terme xocolata quan se substitueix la mantega de cacau per altres greixos. Seguint la normativa europea a partir del 6 d'agost de 2003, alguns dels productes denominats «succedanis de xocolata» es poden comercialitzar com a xocolata. La normativa espanyola s'adapta, fora de termini i a contracor, a la normativa comunitària sobre la matèria. I és que a principis d'aquest any, el Govern espanyol va ser fins i tot condemnat pel Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees en prohibir la comercialització de productes amb greixos vegetals amb la denominació de xocolata. La normativa europea estimà que en el cas de la xocolata, l'addició de fins a un 5% d'altres greixos vegetals (a més de la mantega de cacau) no alterava essencialment la composició del producte final, i que la seva consideració com xocolata havia de romandre donat que la mantega de cacau seguia sent un ingredient essencial de la seva composició, els continguts mínims de la qual eren respectats. Referències[modifica | modifica el codi] ||Caldria contextualitzar les obres citades al cos de l'article. Aquest article té una llista de referències o d'enllaços externs, però les fonts no queden clares. Podeu millorar aquest article precisant cadascuna d'aquestes obres en citacions i referències a frases o paràgrafs concrets. - Reial Decret 823/1990, de 22 de juny, pel qual s'aprova la Reglamentació tècnico-sanitària per l'elaboració, circulació i comerç de productes derivats de cacau, derivats de xoxolata i succedanis de xocolata. - Reial Decret 1055/2003, d'1 d'agost, pel que s'aprova la Reglamentació tècnico-sanitària sobre els productes de cacau i xocolata destinats a l'alimentació humana (BOE número 186, de 5 d'agost de 2003). - http://www.consumer.es/seguridad-alimentaria/normativa-legal/2003/09/08/8182.php - http://sian.inia.gob.ve/repositorio/revistas_tec/inia_divulga/numero%208/08liendo_r.pdf


source: fineweb

text: Transistor El transistor és un component electrònic semiconductor d'estat sòlid que s'utilitza com a amplificador o com a commutador, i té tres terminals que s'anomenen col·lector, base i emissor. Físicament, la base sempre està entre l'emissor i el col·lector: un petit corrent o voltatge aplicat a un dels terminals controla el corrent als altres dos. El transistor és el component principal de tota l'electrònica moderna i pedra angular dels dispositius electrònics moderns, i s'utilitza en ràdio, telefonia, ordinadors i altres sistemes electrònics. El transistor se cita sovint com un dels majors èxits del segle XX, i alguns el consideren un dels més importants avenços tecnològics en la història de la humanitat. Alguns transistors són envasats individualment, però la majoria es troben en circuit integrats. En els circuits digitals, el transistor s'utilitza com un interruptor elèctric molt ràpid, i l'organització sistemàtica dels transistors permet que funcionin com a portes lògiques, memòries tipus RAM i microprocessadors. Als circuits analògics els transistors s'usen com a amplificadors. Els amplificadors d'àudio, les fonts d'alimentació estabilitzades i els amplificadors de freqüència són circuits analògics que duen transistors. Per metonímia, el terme transistor designa igualment els Receptors de ràdio equipats amb de transistors. Taula de continguts - 1 Origen del nom i història - 2 Importància - 3 Base química del funcionament d'un transistor - 4 Tipus - 5 Sensibilitat a la llum - 6 Vegeu també - 7 Referències - 8 Bibliografia Origen del nom i història[modifica | modifica el codi] El terme transistor ve de l'anglès transconductance varistor (variable resistor transconductance). El terme va ser encunyat per John R. Pierce. [1] Va ser votat per un comitè directiu de 26 persones dels Bell Labs el 28 de maig de 1948 (memorandum 48-130-10), entre els següents noms: semiconductor triode, surface states triode, crystal triode, solid triode, iotatron, transistor. Per motius comercials, calia un nom curt, que de manera inequívoca el relacionés amb la tecnologia dels tubs electrònics. Va ser escollit transistor. La primera patent[2] pel principi del transistor d'efecte camp va ser presentat al Canadà pel físic austriaco-hongarès Julius Edgar Lilienfeld el 22 d'octubre de 1925, però Lilienfeld no va publicar cap article d'investigació sobre els seus dispositius. El 1934, el físic alemany Oskar Heil va patentar un altre transistor d'efecte camp. Segons el físic i historiador Robert Arns, els documents legals de la patent de Bell Labs que William Shockley havia construït eren versions operatives de la patent de Lilienfeld de patents, però mai no es fa referència al seu treball en cap treball de recerca històrica o article.[3] El transistor va sortir de Silicon Valley, i va ser inventat el 23 de desembre de 1947 pels estatunidencs John Bardeen, William Shockley i Walter Houser Brattain, investigadors de la companyia telefònica Bell, que van observar que quan els contactes elèctrics s'apliquen a un cristall de germani, la potència de sortida és més gran que la d'entrada. William Shockley en va veure el potencial i van treballar els mesos següents en ampliar el coneixement dels semiconductors. Aquests investigadors van rebre per aquesta invenció el Premi Nobel de Física de 1956. El transistor es considera un enorme progrés en relació al tub electrònic molt més petit, més lleuger, més robust, funciona amb voltatges baixos, permetent alimentació per bateries, i funciona instantàniament un cop encès, a diferència dels tubs electrònics que requerien uns dotze segons d'escalfament, generant un major consum i requerint una font d'alta tensió (diversos centenars de volts). Va ser ràpidament integrat, junt amb altres components, als circuits integrats, cosa que li va permetre guanyar encara més terreny respecte a altres formes d'electrònica activa. El transistor ha constituït un invent determinant sense el qual l'electrònica i la informàtica no tindrien la seva forma actual (2009). Altres : Importància[modifica | modifica el codi] El transistor és considerat per molts com el més gran invent del segle XX. [4] És el component actiu clau en pràcticament total a moderna electrònica. La seva importància en la societat actual es basa en la seva capacitat de ser produït en massa mitjançant un procés altament automatitzat (de fabricació de semiconductors), que aconsegueix baixos costos per transistor. Encara que diverses empreses produeixen cadascuna més de mil milions d'elements individuals (coneguts com a transistors discrets) cada any[5] la gran majoria dels transistors es produeix per a circuits integrats, microxips o simplement xips, juntament amb díodes, resistències, condensadors i altres components electrònics per produir circuits electrònics complets. Una porta lògica es compon de fins a una vintena de transistors mentre que un microprocessador avançat, el 2006, podia utilitzar fins a 1,7 milions de transistors (MOSFET s).[6] "Al voltant de 60 milions de transistors es van construir l'any [2002] ... per cada home, dona i nen que hi ha a la Terra".[7] El baix cost d'un transistor, la flexibilitat i fiabilitat n'han fet un dispositiu únic. Els circuits transistoritzats han substituït els dispositius electromecànics en el control dels aparells i maquinària. Sovint és més fàcil i més barat utilitzar un microcontrolador, i escriure un programa d'ordinador per dur a terme una funció de control que el disseny d'una funció de control mecànica equivalent. Ús[modifica | modifica el codi] El transistor bipolar d'unió, o BJT, va ser el primer transistor inventat, i fins a la dècada de 1970, va ser el més comunament utilitzat. Fins i tot després que el MOSFET estigués disponible, el BJT es va mantenir com el transistor que es feia servir per a molts circuits analògics com a senzill amplificador degut a la seva més gran linealitat i facilitat de fabricació. Les propietats dels MOSFETs, com la seva utilitat en dispositius de baixa potència, generalment en configuració CMOS, els va permetre capturar gairebé tota la quota de mercat per a tots els circuits digitals. Els MOSFETs, més recentment, han abasten la majoria de les aplicacions analògiques com ara circuits analògics de rellotges, reguladors de voltatge, amplificadors, transmissors d'energia, controladors de motor, etc. La utilitat fonamental d'un transistor ve de la seva capacitat per utilitzar un petit senyal aplicat entre un parell de terminals per controlar un senyal molt més gran en un altre parell de terminals. Aquesta propietat s'anomena guany. Un transistor pot controlar la seva sortida en proporció al senyal d'entrada, és a dir, pot actuar com un amplificador electrònic. O bé, el transistor es pot utilitzar per activar o desactivar el corrent en un circuit de control elèctric com un commutador, on la quantitat de corrent està determinada per altres elements del circuit. Base química del funcionament d'un transistor[modifica | modifica el codi] Estructura atòmica dels semiconductors[modifica | modifica el codi] Les propietats elèctriques d'un material semiconductor estan determinades per la seva estructura atòmica. En un cristall pur de germani o de silici, els àtoms estan units entre si en disposició periòdica, formant una reixeta cúbica tipus diamant perfectament regular. Cada àtom del cristall té quatre electrons de valència, cadascun dels quals interacciona amb l'electró de l'àtom veí formant un enllaç covalent. En no tenir els electrons llibertat de moviment, a baixes temperatures i en estat cristal·lí pur, el material actua com un aïllant. Paper de les impureses[modifica | modifica el codi] Però els cristalls de germani o de silici contenen petites quantitats d'impureses que permeten conduir l'electricitat, fins i tot a baixes temperatures. Segons el tipus d'impuresa, hi ha dos efectes en el cristall: - Les impureses de fòsfor, antimoni o arsènic es denominen impureses donants perquè aporten un excés d'electrons. Aquest grup d'elements té cinc electrons de valència, dels quals només quatre estableixen enllaços amb els àtoms de germani o silici. Per tant, quan s'aplica un camp elèctric, els electrons restants de les impureses donants queden lliures per desplaçar-se a través del material cristal·lí. - Per contra, les impureses de gal·li i d'indi disposen de només tres electrons de valència, és a dir, en falta un per completar l'estructura d'enllaços interatòmics amb el cristall. Aquestes impureses es coneixen com a impureses receptores, perquè accepten electrons d'àtoms veïns. Per la seva banda, les deficiències resultants o buits, l'estructura dels àtoms veïns s'omple amb altres electrons i així successivament. Aquests forats es comporten com a càrregues positives, com si es moguessin en direcció oposada a la dels electrons quan se'ls aplica un voltatge des de l'exterior, la junció PN actua com un rectificador, permetent que el corrent circuli en un sol sentit (rectificació). Si la regió tipus P es troba connectada al terminal positiu d'una bateria i la regió tipus N al terminal negatiu, circula un corrent intens a través del material al llarg de la unió. Si la bateria es connecta a l'inrevés, no fluirà el corrent. Funcionament del transistor[modifica | modifica el codi] Transistor bipolar[modifica | modifica el codi] El transistor bipolar (conegut també per BJT, de les sigles angleses de Bipolar Junction Transistor) va ser el primer tipus de transistor en ser produït massivament i és un dispositiu de tres terminals, anomenats emissor, base i col·lector. La propietat més destacada d'aquest dispositiu és que, dintre d'uns marges determinats, el corrent en l'emissor i el col·lector és controlat per corrent relativament petit de la base.[8] L'estructura física d'un transistor bipolar consta de dues unions PN disposades una a continuació de l'altra. Entre els terminals emissor i base hi ha una unió PN, anomenada unió emissora i entre els terminals base i col·lector una altra unió PN anomenada unió col·lectora. Hi ha dos tipus de transistors bipolars: el NPN i el PNP. Aquests noms vénen de la seva descripció física : En el transistor NPN, l'emissor és un semiconductor tipus N, la base és del tipus P i el col·lector és de tipus N. L'estructura física del transistor PNP és igual a l'anterior si canviem les regions P per regions N, i les N per P. |PNP| |NPN| El transistor pot funcionar de dues formes que permeten aplicacions diferents: El transistor com a commutador[modifica | modifica el codi] S'utilitzen els transistors com interruptors electrònics, tant per a aplicacions d'alta potència com fonts d'alimentació commutada o per aplicacions de baixa potència, com ara portes lògiques. Una vegada la tensió de la base assoleix un determinat nivell, el corrent no augmentarà en augmentar la tensió V BE i la sortida es durà a terme en un determinat voltatge. Aleshores es diu que el transistor està saturat. Per tant, els valors de la tensió d'entrada poden ser escollits de tal manera que la sortida estigui totalment apagada (off),[9] o completament encesa (on). El transistor actua com un interruptor, i aquest tipus d'operacions és comuna en circuits digitals, on només els valors "on" i "off" són rellevants. El mode de treball del transistor com a commutador és similar al funcionament d'un interruptor, té dos estats definits: - Estat obert o de no conducció (OFF). Presenta una resistència infinita. - Estat tancat o de conducció (ON). Presenta una resistència zero. El control de l'estat de sortida del transistor, format pels terminals col·lector-emissor, s'efectua a través del terminal base. Els sentits dels corrents al transistor varien segons el tipus de transistor, si és NPN o PNP. L'emissor, que en el símbol està representat amb una punta de fletxa per diferenciar-lo del col·lector, indica el sentit que pot seguir el corrent en aquest terminal. Al transistor NPN: - El corrent d'emissor (Ie) surt de l'interior a l'exterior. - El corrent de col·lector (Ic) entra al transistor. - El corrent de base (Ib) entra al transistor. Les intensitats que circulen pel transistor compleixen una relació numèrica en els dos modes de funcionament i en els dos tipus de transistor. El valor de la intensitat d'emissor és la suma dels valors de les intensitats de base i de col·lector: Ie = Ib + Ic Pel que fa al corrent, el transistor es comporta com un nus on entren o surten dos corrents (Ib i Ic) i un altre corrent que va al revés dels altres (Ie). La intensitat de base, que controla l'estat del transistor, és molt petita en relació a les altres dues, Ie i Ic. Aleshores, per aproximació, es pot dir que les intensitats de col·lector i emissor pràcticament tenen el mateix valor. Ie = Ic Pel que fa a les diferències de potencial entre els terminals, també segueixen una relació sempre que es facin servir els seus valors absoluts: Uce = Ucb + Ube En estat de conducció, la tensió entre base i emissor, Ube, és d'aproximadament 0,65 V. Tenint present que aquests valors normalment són molt petits en relació a la tensió d'alimentació, ho considerem de valor zero i simplificant: Ube = 0 Uce = 0 Sintetitzant, en estat de conducció, el transistor es comporta com un interruptor tancat controlat per un petit corrent a la base, el corrent commutat pel transistor passa entre col·lector i emissor (NPN), i la tensió entre col·lector i emissor és zero. En estat de blocatge, la situació del transistor canvia, no hi ha corrent a la base, per tant, la conducció no existeix entre col·lector i emissor (NPN): no és possible que hi hagi corrent, aleshores, el transistor es comporta com un interruptor obert. I podem parlar de les següents zones de treball: Zona de tall : El fet de fer nul el corrent de base, és equivalent a mantenir el circuit base emissor obert, en aquestes circumstàncies el corrent de col·lector és pràcticament nul i per això es pot considerar el transistor en el seu circuit com un interruptor obert. Zona de saturació : El díode col·lector està polaritzat directament i el transistor es comporta com una petita resistència. En aquesta zona un augment del corrent de base no provoca un augment del corrent de col·lector, aquest depèn exclusivament de la tensió entre emissor i col·lector. El transistor s'assembla en el seu circuit emissor-col·lector a un interruptor tancat. El transistor com amplificador[modifica | modifica el codi] Està dissenyat de forma que un petit canvi en el voltatge (V ref) canvii el petit corrent a través de la base del transistor i l'amplificació del corrent del transistor combinat amb les propietats del circuit significa que petits canvis a V ref produeix grans canvis a Ve . Són possibles diferents configuracions d'un sol transistor amplificador, amb algunes que proporcionen guany de corrent, d'altres guany de tensió, i algunes ambdues coses. Des del mòbil fins a la televisió, un gran nombre de productes inclouen amplificador electrònic s per reproducció de so, transmissió de ràdio i processament de senyals. El primer transistor discret d'àudio amplificava tot just uns pocs centenars de milivats, però la potència i l'alta fidelitat l'han fet augmentar gradualment i es disposés de millors transistors i arquitectura d'amplificació evolucionada. Els moderns transistors d'àudio amplifiquen fins a uns pocs centenars de vats i són comuns i relativament barats. Alguns fabricants d'instruments musicals barregen transistors i tubs de buit en el mateix circuit, ja que alguns creuen que els tubs tenen un so característic. I podem parlar de la següents zona de treball: Zona activa directa: Correspon a una polarització directa de la unió emissor-base i a una polarització inversa de la unió col·lector-base. Aquesta és la regió d'operació normal del transistor per a amplificació. Transistor d'efecte camp (MOS I JFET)[modifica | modifica el codi] Entre els transistors d'efecte de camp (FET o, Field Efecte Transistor), podem distingir les següents famílies: - Transistors MOSFET utilitzen les propietats de les estructures de metall/òxid/semiconductors; - Transistors JFET: que utilitzen les propietats de les unions PN. El transistor d'efecte de camp FET o MOS, també anomenat MOSFET (de les sigles angleses de Metal Oxide Semiconductor Field Effect Transistor) és un dispositiu de tres terminals anomenats drenador D (de l'anglès drain), porta G (de l'anglès gate) i sortidor o font S (de l'anglès source). El corrent que circula entre drenador i sortidor és controlat per la tensió aplicada a la porta. Aquest transistor té, de fet, un quart terminal cos B (de l'anglès bulk). A aquest terminal se li aplica una tensió fixa. Un element fonamental en aquest transistor és el condensador de porta que, en els primers transistors, era format per un metall, una capa d'òxid de silici com a dielèctric i un semiconductor com a segona placa del condensador. Precisament el nom d'aquest transistor deriva d'aquesta estructura. Un aspecte molt important d'aquest dispositiu és que ocupa una extensió menor sobre el silici que el transistor bipolar i això permet una alta densitat d'integració. En FETS, el drenatge a la font actual dels fluxos a través de la realització d'un canal L'estructura d'un transistor MOS d'acumulació (o enriquiment de canal N) es representa a la figura. És constituït per un semiconductor de tipus P, on s'han creat dues regions N que constitueixen el sortidor S i el drenador D. Entre aquestes regions, es forma el condensador de porta, constituït per una placa metàl·lica, on el terminal de porta G fa contacte, un òxid de porta que actua com a dielèctric, i el semiconductor que forma la segona placa. El quart terminal, anomenat substat B, fa contacte amb el semiconductor P. El seu funcionament de forma resumida és el següent: quan s'aplica una tensió positiva al terminal de porta es crea un camp entre les plaques del condensador que incideix perpendicularment sobre la superfície del semiconductor. Aquest camp atreu càrregues negatives cap a la superfície i repel·leix les positives. Si el camp té prou intensitat aconsegueix crear, a la proximitat de la superfície del semiconductor, una regió molt rica en càrregues negatives que s'anomena canal N. Aquest canal de longitud L i amplària W, connecta les dues regions N i permet el pas de corrent entre drenador i sortidor. Si el camp transversal es fa més intens, el canal es fa més ric en càrregues negatives, la seva resistència disminueix i permet el pas d'una corrent més gran. El transistor MOS s'anomena d'efecte de camp perquè el corrent que circula entre els terminals de drenador i sortidor és controlat per aquest camp perpendicular a la superfície del semiconductor entre les regions de drenador i sortidor. A la figura es representen els símbols d'aquest transistor. La fletxa al terminal G va en el sentit del substrat P cap el canal N. El transistor MOS s'utilitza principalment a circuits integrats com a resistència, ja que l'ús d'aquesta no és convenient per raons tecnològiques (un valor elevat requereix molta superfície de silici) Tipus[modifica | modifica el codi] Els transistors es poden classificar segons: - El material semiconductor: de germani, silici, arsenur de gal·li, carbur de silici, etc - Estructura: BJT, JFET, IGFET (MOSFET), IGBT, "altres tipus" - Polaritat: NPN, PNP (BJTs); - Nivell de potència: baixa, mitjana, alta - Màxima freqüència de funcionament: baixa, mitjana, alta, radiofreqüència (RF), microones (La màxima freqüència efectiva d'un transistor s'indica amb el terme , una abreviatura de "freqüència de transició". La freqüència de transició és la freqüència màxima a la qual el transistor actua com a amplificador.[10] - Aplicació: commutació, de propòsit general, àudio, alta tensió, super-beta - Física encapsulat: tecnologia-throuh-hole metal·líca o de plàstic, tecnologia de muntatge en superfície, ball grid array, mòduls de potència. - Factor d'amplificació h fe (transistor beta)[11] Per tant, un transistor es pot descriure com: de silici, per a muntatge en superfície, BJT, NPN, de baixa potència, i d'alta freqüència de commutació. |PNP||Canal P| |NPN||Canal N| |BJT||JFET| |Canal P| |Canal N| |JFET||MOSFET enh||MOSFET dep| Significat de les primeres lletres d'un transistor comú com ara BC547B: |Classe prefix||Ús| |BC||Baixa potència| |BF||Alta freqüència, MHz| |BD||Resistència| |BA||Germani| Els transistors van en una àmplia gamma de encapsulats, normalment de vidre, metall, ceràmica o plàstic. Els transistors de potència tenen un encapsulat relativament gran que pot ser muntat sobre un dissipador de calor per evitar que es cremen. En l'extrem oposat, alguns transistors d'alta freqüència i de muntatge superficial son tan menuts com un gra de pols. Hi ha molts transistors, especialment els de potència que tenen un terminal (normalment el col·lector o el drenador) connectat internament amb l'encapsulat per facilitar dissipació de la calor. Sensibilitat a la llum[modifica | modifica el codi] Els transistors bipolars poden ser activats amb llum a més d'amb electricitat. Els dispositius dissenyats per a aquest propòsit s'anomenen fototransistors, però no són més que transistors estàndards amb un encapsulat transparent. Vegeu també[modifica | modifica el codi] - Llei de Moore. - Passivitat (electrònica). - Transistor Darlington. - TFT. - TFT-LCD. - VLSI. - Transistor unijunció. Referències[modifica | modifica el codi] - *David Bodanis. Electric Universe. Nova York, Crown Publishers, 2005. ISBN 0-7394-5670-9. - la patent|US|1745175|Julius Edgar Lilienfeld: "Method and apparatus for controlling electric current", descriu un dispositiu similar a un MESFET - Arns, Robert G., octubre 1998, The other transistor: early history of the metal-oxide-semiconducor field-effect transistor, Engineering Science and Education Journal, pàgines = 233–240, ISSN|0963-7346 - Robert W.. Guia per a l'èxit empresarial. AMACOM Dividend America Mgmt Assn, 2004. ISBN 978-0-8144-7190-6. [1] - MOSFETs: aplicacions - Desenvolupament de l'arquitectura d'un processador Intel multi-core. - Turley, J. (18 de desembre de 2002). embedded.com/shared/printableArticle.jhtml? article = 9900861 La solució del dos per cent - Ben Streetman. Dispositius electrònics d'estat sòlid. Prentice-Hall, 1992. ISBN 0-13-822023-9. - a part d'un petit valor, a causa d'els corrents de fuga - Circuits i dispositius electrònics. Fonaments d'electrònica. Lluís Prat Viñas, Ramon Bragós Bardia - [exemple de transistor htm 071003 bcae1.com Bibliografia[modifica | modifica el codi] - Campos, Joaquín. Electrònica analògica. El transistor;. Barcelona: Edebé, 1994. ISBN 84-236-3561-9. - Gelder, Erich. El transistor;. Barcelona: Marcombo, 1988. ISBN 84-267-0699-1. - Gelder, Erich. El Transistor como amplificador de BF: fases previas, 1988. ISBN 84-267-0700-9. - Angulo del Otero, Carlos. Prácticas de electrónica. 1, Semiconductores básicos: diodo y transistor, 1997. ISBN 84-7615-345-7. |A Transistorhi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Dissenyat tant per oci com per negoci, Ansino Bukit Hotel està situat idealment a Patong; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Dive Supply, Boxa Tailandesa, Centre Comercial Jungcelon donen a aquest hotel un encant especial. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Ansino Bukit Hotel asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos visites turístiques, ascensor, Zones públiques amb Wi-Fi, restaurant, àrea de fumadors. Els clients poden triar d'entre 58 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina coberta que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Ansino Bukit Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Phuket.


text: Preguntes més freqüents de l'OpenOffice.org |Cal actualitzar aquesta pàgina Ja hi ha l'OOo 3.x Preguntes més freqüents sobre l'OpenOffice.org [modifica] Instal·lació [modifica] Quins són els requisits mínims per poder utilitzar l'OpenOffice.org? En primer lloc has de disposar d'un dels sistemes operatius amb què l'OpenOffice.org pot funcionar. Ara mateix tenim versions de l'OpenOffice per a Microsoft Windows, GNU/Linux i Sun Solaris. La configuració mínima de maquinari recomanada per tal d'executar el programa és la següent: - PC Pentium o equivalent - 256 MB de RAM - 250 MB d'espai lliure al disc dur - Resolució de pantalla de 800x600 o superior, amb un mínim de 256 colors [modifica] Puc tenir més d'una versió instal·lada de l'OpenOffice al mateix ordinador? Podeu instal·lar l'OpenOffice.org al vostre ordinador tot mantenint-n'hi una versió anterior. Si més endavant voleu desinstal·lar una versió anterior de l'OpenOffice.org 1.0 heu de cridar el programa "setup" de la versió més nova i executar la opció Repara. Amb això us assegureu que la nova versió queda registrada correctament al sistema. Assegureu-vos que teniu prou espai de disc al directori temporal abans de realitzar aquesta operació. [modifica] Socors! Ja no puc obrir els fitxers de Word i Excel amb el Microsoft Office! El procés d'instal·lació per defecte assigna automàticament l'OpenOffice com a aplicació per defecte per obrir els fitxers de Word/Excel/Powerpoint. Si teniu instal·lat el Microsoft Office al sistema i voleu continuar utilitzant aquest programa per obrir aquests tipus de fitxers, desseleccioneu les caselles en el quadre corresponent. Heu de tenir en compte que si utilitzeu l'OpenOffice per obrir els fitxers del Microsoft Office i després desinstal·leu l'OpenOffice, els fitxers de Word, Excel i PowerPoint s'han de tornar a assignar a les seves aplicacions corresponents. NOTA: Sembla que en Windows XP Professional i Office XP els documents es tornen a associar automàticament després d'haver desinstal·lat l'OpenOffice 1.0.1 en català. [modifica] Com puc instal·lar un paquet d'idioma d'OpenOffice en Windows? Existeixen paquets d'idioma que permeten traduir l'OpenOffice.org a una llengua diferent al paquet original. Per a instal·lar cal un paquet d'idioma cal: - Tenir una versió ja instal·lada d'OpenOffice.org - Instal·lar a continuació el paquet d'idioma corresponent (per exemple, el català) - Activar-lo a través del menú Eines -> Opcions -> Configuració de la llengua -> Llengües i escollint el paquet d'idioma a activar en el quadre combinat 'interfície d'usuari'. [modifica] Ús d'eines lingüístiques (correctors) [modifica] Com activo els diccionaris en castellà, anglès i francès? D'entrada, i per defecte, l'únic diccionari activat és el català. Per activar els altres diccionaris heu de seguir les instruccions següents: - Aneu a Eines -> Opcions -> Paràmetres d'idioma -> Ajudes sobre l'escriptura - A l'apartat Mòduls disponibles d'idioma seleccioneu OpenOffice MySpell SpellChecker i feu clic a Edita... - Seleccioneu els idiomes que vulgueu i feu clic al quadre d'ortografia. D'aquesta manera podreu activar i desactivar els correctors ortogràfics segons les vostres necessitats. [modifica] Com puc escriure un document en més d'un idioma de tal manera que el pugui corregir amb dos correctors ortogràfics diferents? Podeu seleccionar l'idioma d'una determinada part del text seleccionant-la i fent clic amb el botó dret del ratolí sobre la selecció. Feu clic a l'opció Caràcter i a la pestanya Tipus de lletra, i seleccioneu l'idioma d'aquest fragment de text. [modifica] Com instal·lo el diccionari català en altres versions de l'OpenOffice.org? En Microsoft Windows la millor opció és utilitzar l'auxiliar d'instal·lació de diccionaris que es troba al menú Fitxer -> Auxiliars -> Instal·la diccionari nou. Si teniu l'inici ràpid activitat (la icona de l'OpenOffice.org a la safata del sistema) heu de tancar la icona i tornar a iniciar l'OpenOffice.org completament perquè us apareguin els nous correctors. En Linux has d'instal·lar el paquet de myspell de suport català (en Debian/Ubuntu 'myspell-ca'). També podeu usar l'auxiliar ooodi que us pot ajudar en aquesta tasca. [modifica] Sobre el projecte de catalanització de l'OpenOffice.org [modifica] Perquè l'ajuda surt en castellà o anglès? L'ajuda de l'OpenOffice representa més de mig milió de paraules i és una feina de traducció molt important. Estem treballant-hi per poder tenir algun dia una versió en català. [modifica] Com puc ajudar a la traducció de l'OpenOffice.org? A la pàgina de coordinació de l'equip català de traducció trobareu tota la informació de com podeu ajudar. [modifica] Hi ha una equivalència anglès - català de les fórmules del Calc? Sí, mantenim una llista on es recullen els noms de les fórmules en català del Calc amb les seves equivalències a l'anglès.


text: Òpera Garnier L'Òpera Garnier, també coneguda com l'Òpera de París o Palau Garnier és un dels edificis més característics del 9è districte de París i del paisatge urbà de la capital francesa. Napoleó III de França va ordenar la seua construcció a l'arquitecte Charles Garnier, qui el va dissenyar en estil Neobarroc. Des de la seua inauguració l'any 1875, l'òpera va ser anomenada oficialment Acadèmia Nacional de Música - Teatre de l'Òpera. Va conservar el seu títol fins a 1978 quan va ser declarada Teatre Nacional de l'Òpera de París. L'any 1989 la Companyia de l'Òpera va traslladar la seua seu al recentment construït Teatre de la Bastilla i la seua vella seu va rebre el nom de Palau Garnier, on roman l'Acadèmia Nacional de Música. A pesar del canvi de nom oficial i del trasllat de la Companyia de l'Òpera, el Palau Garnier continua sent conegut popularment pel nom d'Òpera de París. Taula de continguts Història[modifica | modifica el codi] El rei Lluís XIV va autoritzar el compositor Jean-Baptiste Lully per a establir l'Acadèmia Reial de Música l'any 1672, la gran institució d'art dramàtic francesa que comprenia òpera, ballet i música. L'òpera va conformar la seua pròpia companyia fins al 1669, incloent-hi el ballet, que en aquell temps era simplement una extensió d'aquesta, i desenvolupant-se de manera independent de l'art dramàtic. No obstant, Lluís XVI, un dels grans impulsors del ballet barroc (forma artística que va evolucionar vers el ballet clàssic), va establir l'any 1661 l'escola de ballet com Acadèmia Reial de Dansa. Des de 1671 fins a la mort de Lully, l'escola va estar sota la direcció del gran mestre de ball Pierre Beauchamp, l'home que va crear les cinc posicions del peu. El 1713 el rei Lluís XIV va fer de la Companyia de l'òpera una institució estatal, incloent una companyia de ballarins professionals coneguts com el Ballet de l'Òpera, entre els que descollà el mestre de ball montpellerí Jean Dauberval.[1] Des d'aleshores fins a la inauguració del Palau Garnier el 1875, l'Acadèmia Reial de Música va canviar de teatre fins a 13 vegades, sent molts d'aquests edificis destruïts per incendis. Malgrat els noms "oficials" que van rebre fins llavors, tots aquests teatres van ser comunament coneguts com a Òpera de París. El Palau Garnier va ser designat part de la gran reconstrucció parisenca del Segon Imperi Francès, promoguda per l'emperador Napoleó III, qui va elegir el baró Haussmann per a supervisar les obres. L'any 1858 l'emperador va autoritzar Haussmann a enderrocar els 12.000 metres quadrats requerits per a construir el segon teatre per a les anomenades companyies d'òpera i ballet de París. El projecte es va treure a concurs l'any 1861, i va ser confiat a Charles Garnier (1825-1898). La primera pedra va ser posada el 1861, seguida de l'inici de les obres el 1862. Es diu que l'esposa de l'emperador, l'emperadriu Eugenia de Montijo, va preguntar a Garnier durant la construcció si l'edifici tindria estil Grec o Romà, a la qual cosa va respondre: "És en estil Napoleó III, senyora!".[2] La construcció de l'Òpera va tenir diversos contratemps. L'obra va haver de ser interrompuda en trobar-se coves amb aigües subterrànies durant les excavacions,[2] les quals van haver de ser eliminades amb ajut de bombes durant 8 mesos. També es va interrompre després del desastre de la Guerra Franco Prussiana, la caiguda del Segon Imperi Francès i la Comuna de París de 1870. Durant aquesta època l'obra va continuar en forma esporàdica i fins i tot es van estendre rumors que la construcció de l'Òpera seria abandonada. Insospitadament, va aparèixer un incentiu per a acabar de construir aquest edifici quan l'antiga Òpera de París, coneguda com el Teatre de l'Acadèmia Reial de la Música (també coneguda com a Teatre de l'Acadèmia Imperial de Música), va ser destruïda per un incendi, que va durar 27 hores, el 29 d'octubre de 1873. Aquest teatre havia estat la seu de l'Òpera i Ballet parisencs des de 1821, en ell es van presentar les més grans peces mestres, i va ser la seu on va arribar al seu apogeu el ballet romàntic, junt al Teatre de Sa Majestat de Londres. L'any 1874, Garnier i el seu equip de treball van acabar el teatre. El Palau de Garnier va ser oficialment inaugurat el 15 de gener de 1875, amb una esplèndida cerimònia que incloïa la presentació del tercer acte de l'òpera La Juive de Jacques Fromental Halévy i extractes de l'òpera Les Huguenots de Giacomo Meyerbeer. La companyia de ballet va presentar un Divertimento representat pel Mestre de ballet Louis Mérante que consistia en la cèlebre escena de Le Jardin Animé de Joseph Mazilier, recreada del seu ballet Le Corsaire. Un poc més petit en escala que el seu predecessor, el Teatre de l'Acadèmia Reial de Música, el Palau Garnier està conformat per 11.000 metres quadrats, té una capacitat d'aproximadament 2.200 espectadors i un extens escenari per a 450 artistes. És un edifici molt vistós, el seu estil és monumental, opulentament decorat amb frisos multicolors elaborats en marbre, columnes i luxoses estàtues, moltes d'elles representant deïtats de la mitologia grega. Entre les columnes de la façana frontal del teatre, hi ha bustos en bronze de molts compositors famosos, com Mozart i Beethoven. L'interior està adornat en vellut, fulls daurats, nimfes i querubins. L'aranya de llums de l'auditori central pesa més de sis tones. L'àrea del sostre al voltant de l'aranya té una pintura de 1964 feta per Marc Chagall. Aquesta pintura ha sigut matèria de controvèrsia, amb moltes persones que pensen que desentona amb el conjunt de la resta del teatre. En 1969 el teatre va rebre noves instal·lacions elèctriques i el 1978 part del Foyer de la Danse original es va convertir en un nou espai per a assajos de la Companyia de Ballet, obra de l'arquitecte Jean-Loup Roubert. L'any 1994 va començar la restauració del teatre, la qual va consistir en la modernització de la tramoia i de les instal·lacions elèctriques, mentre es restaurava i preservava el decorat i s'enfortia l'estructura de l'edifici. La restauració va ser conclosa l'any 2006. Transcendència cultural[modifica | modifica el codi] El Palau i les Coves subterrànies van ser els escenaris escollits per Gaston Leroux per a situar l'acció de la seua novel·la El fantasma de l'Òpera, que ha donat lloc a un musical i diverses pel·lícules. El "Teatre del Fantasma" a l'Hotel Venècia de Las Vegas va ser construït a semblança de l'Òpera Garnier. La pel·lícula biogràfica Maria Antonieta de Sofia Coppola usa l'entrada principal i la gran escala del Palau en l'escena del ball de màscares. Curiosament, aquest encara no existia durant l'època de la reina Maria Antonieta. L'edifici va ser reproduït en el joc de simulació urbana SimCity 4 com la Casa de l'Òpera, la qual es pot posar a la ciutat com un premi. L'Òpera posseeix una magnifica Biblioteca i gran quantitat de volums. I també uns grans arxius als quals en morir el compositor Charles Theodore Malherbe hi llegà gran quantitat d'autògrafs dels més coneguts i famosos compositors. En Malherbe també en fou director d'aquest arxiu des de finals del segle XIX a les primeries del segle XX. Galeria d'imatges[modifica | modifica el codi] Referències[modifica | modifica el codi] - Allison, John (ed.), Great Opera Houses of the World, supplement to Opera Magazine, Londres 2003 - Beauvert, Thierry, Opera Houses of the World, Nova York: The Vendome Press, 1995. [ISBN 0-86565-978-8] - Guest, Ivor Forbes, Ballet of the Second Empire, Londres: Wesleyan University Press, 1974 - Guest, Ivor Forbes, The Paris Opera Ballet, Londres: Wesleyan University Press, 2006 - Zeitz, Karyl Lynn, Opera: the Guide to Western Europe's Great Houses, Santa Fe, Nou Mèxic: John Muir Publications, 1991. ISBN 0-945465-81-5 Enllaços externs[modifica | modifica el codi] - Lloc oficial de l'Òpera de Garnier (francès) - Informació pràctica per a visitar l'Opera Garnier (castellà) Coord.:


text: Com diu Umberto Eco (“El segon diari mínim”, Edicions Destino 1994) la gent a qui li agrada apassionadament el futbol, tenen una estranya característica, no comprenen que a tu no t’interessi i insisteixen a parlar-te com si t’interesses. Eco posa un exemple amb el que em sento identificada. Imagineu-vos que jo toco la flauta dolça, suposem que ara em trobi al tren, avió... i per entrar en conversa deixi anar: “-Ha sentit el darrer CD de Frans Brüggen? - Com? Que diu? - Dic la Pavane Lachryme. En la meva opinió massa lent al començament. - Perdoni no.. - Ja ho entenc vostè toca en F i no en C, suposo que fa servir la digitació alemanya - De fet jo vaig a Parma” I així seguint, com parlar amb la paret. Estareu d’acord que el “meu dissortat” interlocutor em prengui per boja. Diu Eco: “no és que a ells no els importi gens que a mi no m’importi gens el futbol, és que no arriben a concebre que algú no l’importi gens, no ho comprendrien ni tant sols si jo tingues 3 ulls i dues antenes a les escates verdes de l’occípit”. Quan dic no tinc res contra el futbol dic veritat, però deixo d’escoltar a tota persona que parli o exemplifiqui qualsevol qüestió amb una analogia futbolística, desconnecto, ho faig automàticament, sense adonar-me’n. Els qui defensen la independència del meu País sovint tenen (o tenim) la mateixa actitud que els apassionats del futbol, insistim a parlar com si interesses a tothom i allunyem a moltes persones que tot i no tenir res contra la independència no ens escolten gens i per tant ni tant sols contemplaran la seva viabilitat. Vivim en una societat d’incerteses, complexa i canviant, accedim a grans quantitats de dades, opcions i mitjans. Ja no hi ha veritats úniques. Als independentistes ens cal escoltar la gent, construir converses coherents que generin interès i confiança i dissenyar noves idees en què emocions i sentiments positius hi tinguin cabuda, desafiant tòpics i reivindicant el passat com a fonament de construcció del nou edifici del futur. M. Teresa Galceran Consellera de 10mil


text: Seguint amb el tema de l’ús dels bioindicadors com elements fonamentals per a l’avaluació del medi natural ja encetat en una primera part, dedicarem el present article a conèixer les metodologies que permeten la recopilació de les dades necessàries per a la construcció d’aquests indicadors. A nivell global a Catalunya es compta amb un Banc de dades de biodiversitat que, coordinat per la Universitat de Barcelona, vol recopilar tota la informació sobre aquest aspecte al nostre país. Disposem, doncs, d’una potent base de dades que aplega diversos bancs de dades (FloraCat, CromoCat, Briocat, Algacat, ArtroCat, etc.) amb tota la informació disponible sobre les espècies presents: citacions, distribució, ecologia, biologia, fenologia, etc. Però qui i com es recopilen aquestes dades, amb quina periodicitat i seguint quina metodologia? Ens limitarem a respondre breument a aquesta pregunta centrant-nos en els dos grups faunístics que tractem en aquest article perque són dels que tenen un desenvolupament més important i unes aplicacions que ja vam detallar en la primera part. El programa de monitoratge de papallones (CBMS) L’obtenció de dades sobre papallones diürnes a Catalunya es fa seguint la metodologia establerta pel conegut BMS (Butterfly Monitoring Scheme) britànic, en marxa des dels anys 70 i actualment estesa per tota la geografia europea. El 1994 s’inicià el projecte a Catalunya que es troba coordinat pel Museu de Ciències Naturals de Granollers i actualment compta amb dades de més de 100 estacions de seguiment en les quals es fan regularment els censos gràcies a la participació, principalment, de voluntaris. La metodologia emprada consisteix en la repetició setmanal de censos visuals al llarg de transectes fixos per conèixer els canvis d’abundància de les diferents espècies per tal de relacionar-los posteriorment amb diferents factors ambientals: canvis d’usos en el territori, canvi climàtic, etc. Els resultats d’aquests censos permeten conèixer les tendències de les diferents espècies a partir del càlcul d’índex anuals d’abundància (s’empra el programa informàtic TRIM), calcular indicadors d’hàbitat (prats, forestal), avaluar els efectes del canvi climàtic (canvis en la fenologia o en la distribució) o emprar eines de modelització (gràcies a l’ús d’eines SIG) que permeten projectar la distribució de les diferents espècies al territori i poder abastar-lo més enllà de les estacions puntuals de seguiment. El programa de monitoratge d’ocells (SOCC) En el cas dels ocells s’empra una metodologia similar en quant a que es fa servir el mètode dels transectes fixos distribuïts per tot el territori de Catalunya. Concretament, el SOCC (Seguiment d’Ocells Comuns de Catalunya) el porta a terme l’Institut Català d’Ornitologia des de l’any 2002, coordinadament amb el Pan-European Common Brid Monitoring Scheme. L’objectiu d’aquests recomptes no és altre que determinar les tendències d’ocells comuns i a partir d’aquí generar diversos indicadors ambientals per mesurar la qualitat i els canvis soferts pel medi. A més, igual que en el cas de les papallones, es fomenta la participació ciutadana tant per implicar-la en el coneixement i conservació de la natura com per poder abastar un més gran nombre d’itineraris. La metodologia consisteix en el recompte de tots els ocells que s’identifiquin en un recorregut fix de 3 km de distància i repetit 4 vegades per any, estandarditzant al màxim les condicions (horari, durada, observador, introduint covariables...) en que es fa al cens per tal de no perdre comparabilitat en les dades entre els gairebé 300 itineraris catalans que es fan. A partir de la informació recopilada es pot estimar no només la tendència temporal per espècie (també s’empra el programa TRIM) sinó també l’abundància a partir d’estimacions de la densitat d’individus a l’itinerari doncs als recomptes també s’anota a quina distància de l’observador es situa cada ocell (Programari Distance). Amb les dades de camp i mitjançant models numèrics es poden relacionar els individus geolocalitzats amb la informació disponible dels hàbitats (vegetació, clima, geomorfologia) i emprant un model de nínxol ecològic es poden extrapolar les dades mitjançant algoritmes precisos que permeten predir la presència de l’espècie allí on no tenim informacions prèvies. Aquesta modelització es fa emprant el programari MAXENT (descarregable gratuïtament) que basa les estimes de probabilitat d’aparició de cada espècie aplicant la hipòtesi de la màxima entropia i a partir de disposar de les capes de SIG de les dades ambientals més adequades per a la predicció. El desenvolupament d’aquestes eines i la disponibilitat de dades a partir del programa SOCC i d’altres programes (per exemple el Sylvia, basat en les estacions d’anellament) es concreta en la realització del Atles dels ocells nidificants de Catalunya, en el Servidor d’Informació Ornitològica (SIOC), en el Servidor de Cartografia Ornitològica (SCOC) o en el Servidor d’Informació sobre els efectes del canvi climàtic en els ocells i els seus hàbitats (ECCO). El seguiment de l’Avifauna a escala municipal. El cas de Terrassa Quan baixem a l’escala local, la disponibilitat de dades sobre biodiversitat és ben escassa tot i la més gran proximitat al medi, a no ser que s’opti per recolzar alguna d’aquestes iniciatives que tenen la voluntat d’abastar el màxim de territori català. A Terrassa un conveni entre l’ICO i l’Ajuntament de Terrassa possibilita fer un seguiment de l’avifauna del municipi a partir d’una estació d’anellament del Programa Sylvia i de la realització de dos itineraris del Programa SOCC. Les dades obtingudes, analitzades i contrastades amb les que es recullen pel conjunt de Catalunya, permeten caracteritzar l’evolució i estat de l’avifauna, ens informen de l’estat dels diferents hàbitats i dels efectes dels canvis en l’ús del sòl i, indirectament, de la millora o empitjorament de la qualitat de vida en general. Podeu trobar les dades dels projectes esmentats al capítol de Medi ambient de l’Anuari Estadístic de Terrassa. Els indicadors resultants (abundància, riquesa) d’aquest seguiment són també emprats en l’elaboració de l’Informe anual d’indicadors de sostenibilitat. Enric Sanllehí i Bitrià, Observatori Econòmic i Social i de la Sostenibilitat de Terrassa


text: Jean-Étienne Portalis (Lo Baucet, Var, Provença 1746 - París 1807) fou un jurista francès. Com a advocat, defensà els drets dels protestants i l'escriptor Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais, alhora que va obtenir una sentència de divorci per a l'esposa de Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau, cosa que li va guanyar la seva enemistat. Tingué una important intervenció moderada en la Revolució Francesa quan el 1796 fou nomenat president del Consell dels Cinc-Cents, raó per la qual fou considerat un enemic del Directori francès, havent de fugir cap a Suïssa i Holstein (Alemanya). Tornà posteriorment per ocupar un càrrec al Conseil d'État i en la redacció del Codi de Napoleó amb Jean-Jacques de Cambàceres, Félix Julien Jean Bigot de Preameneu, François Denis Tronchet i Jacques de Maleville on defensà el dret escrit i les institucions occitanes. Col·laborà activament amb Napoleó Bonaparte, amb qui fou ministre de cultes el 1804. - De l'Usage et de l'abus de l'esprit philosophique durant le XVIIIe siècle (2 volumes, 1820) - Écrits et discours juridiques et politiques, Aix-en-Provence : Presses universitaires d'Aix-Marseille, 1988 - Discours préliminaire au premier projet de Code civil édité aux éditions confluences et paru le 22 décembre 1998


text: Aquest tutorial us mostrarà l'ús bàsic de l'Inkscape. Aquest és un document Inkscape normal. Podeu visualitzar-lo, editar-lo i fins i tot desar-lo. El tutorial bàsic cobreix el desplaçament i l'ampliació, la gestió de documents, les eines de forma, la transformació d'objectes amb el selector, les tècniques de selecció, l'agrupació, la configuració de l'emplenat i el contorn, l'alineació i l'ordenació en z. Per a altres temes, consulteu el tutorial avançat al menú d'Ajuda. Desplaçament de l'àrea de dibuix Hi ha vàries maneres de desplaçar l'àrea de dibuix. Proveu-ho amb les tecles Ctrl+fletxa per a desplaçar-la amb el teclat. (Proveu de moure aquest document avall.) També podeu arrossegar-la amb el botó central del ratolí. Podeu usar les barres de desplaçament (premeu Ctrl+B per a veure-les o amagar-les). També funciona el desplaçament vertical amb la rodeta del vostre ratolí; i si premeu Maj., l'horitzontal. Ampliació i reducció La forma més fàcil d'ampliar/reduir és amb les tecles - i + (o =). També podeu usar Ctrl+botó central o Ctrl+botó dret per ampliar, Maj+botó central o Maj+botó dret per allunyar, o girant la rodeta del ratolí amb Ctrl. També clicant al camp d'entrada d'ampliació (a l'angle inferior esquerra de la finestra del document), entreu un valor precís en %, i premeu Entrar. També tenim l'eina ampliar (a la barra d'eines de l'esquerra) que ens permet ampliar una zona enmarcant-la. L'Inkscape manté un historial dels nivells d'ampliació usats. Premeu la tecla ` per anar a l'anterior ampliació, i Maj+` per anar al següent. Les eines de l'Inkscape La barra d'eines vertical a l'esquerra mostra les eines de dibuix i edició de l'Inkscape. Sota el menú, hi ha la Barra d'ordres amb botons d'ordres generals i la Barra de controls d'eina amb controls específics per a cada eina. La barra d'estat a la part inferior de la finestra mostrarà consells i missatges útils mentre esteu treballant. Moltes operacions són accessibles mitjançant dreceres de teclat. Obriu Ajuda > Tecles i ratolí per a veure la referència completa. Creació i gestió de documents Per a crear un nou document en blanc, useuo Ctrl+N. Per a obrir un document SVG existent, useu (Ctrl+O). Per a desar, premeu (Ctrl+S), o (Maj+Ctrl+S) per a desar amb un nom nou. L'Inkscape encara es pot considerar inestable, per tant deseu la feina sovint! L'Inkscape usa el format SVG (Imatges de vectors escalables) per als seus fitxers. L'SVG és un estàndard obert àmpliament suportat pel programari d'imatges. Els fitxers SVG es basen en XML i poden ser editats per qualsevol editor de text o XML (a banda de l'Inkscape, és clar). A més d'SVG, l'Inkscape pot importar i exportar diferents tipus de format (EPS, PNG). Inkscape opens a separate document window for each document. You can navigate among them using your window manager (e.g. by Alt+Tab), or you can use the Inkscape shortcut, Ctrl+Tab, which will cycle through all open document windows. (Create a new document now and switch between it and this document for practice.) Note: Inkscape treats these windows like tabs in a web browser, this means the Ctrl+Tab shortcut only works with documents running in the same process. If you open multiple files from a file browser or launch more than one Inkscape process from an icon it will not work. Creació de formes I ara, unes formes boniques! Cliqueu a l'eina del rectangle a la barra d'eines (o premeu F4) i cliqueu i arrossegueu, en un nou document en blanc o bé aquí mateix: As you can see, default rectangles come up blue, with a black stroke (outline), and fully opaque. We'll see how to change that below. With other tools, you can also create ellipses, stars, and spirals: Aquestes eines es coneixen col·lectivament com a eines de forma. Cada forma que creeu mostra un o més manejadors. Proveu d'arrossegar-los per veure com respon la forma. El panell superior per a les eines de forma té alguns controls que també podeu tocar per canviar els paràmetres de la forma. Aquests controls afecten la forma que hi ha seleccionada (la que mostren els manejadors) i defineix els valors per defecte que s'aplicaran a les noves formes que es creïn. Per a desfer la vostra última acció, premeu Ctrl+Z. (O si torneu a canviar d'idea, podeu tornar-la a fer amb Maj+Ctrl+Z). Moviment, escalat, gir L'eina més usada de l'Inkscape és el Selector. Cliqueu el botó amb la fletxa que hi ha a dalt de tot de la barra d'eines (o premeu F1 o Espai). Ara podeu seleccionar qualsevol objecte de l'àrea de dibuix. Cliqueu sobre el rectangle de sota. Veureu com apareixen vuit manejadors en forma de fletxa al voltant. Ara podeu: - Mourel'objecte arrossegant-lo. (Premeu Ctrl per limitar el moviment a horitzontal i vertical). - Escalar l'objecte original arrossegant un manejador. (Premeu Ctrl per conservar la relació alçada/amplada original). Ara torneu a clicar el rectangle. Els manejadors canvien. Ara podeu: - Girar l'objecte arrossegant els manejadors de les cantonades. (Amb Ctrl limiteu la rotació a passos de 15 graus. Arrossegueu la marca de la creu per posicionar el centre de rotació). - Esbiaixar (cisallar) l'objecte arrossegant els manejadors dels costats. (Amb Ctrl limiteu la rotació a passos de 15 graus. Arrossegueu la marca de la creu per posicionar el centre de rotació). També podeu usar els camps d'entrada numèrica del panell superior per a introduir valors exactes per a les coordenades (X i Y) i la mida (alçada i amplada) de la selecció. Transformació mitjançant tecles Una de les característiques de l'Inkscape que el fa diferent de la majoria d'editors vectorials és l'èmfasi en l'accessibilitat pel teclat. Difícilment trobarem cap ordre o acció que no sigui possible fer des del teclat, i la transformació d'objectes no és cap excepció. You can use the keyboard to move (arrow keys), scale (< and > keys), and rotate ([ and ] keys) objects. Default moves and scales are by 2 px; with Shift, you move by 10 times that. Ctrl+> and Ctrl+< scale up or down to 200% or 50% of the original, respectively. Default rotates are by 15 degrees; with Ctrl, you rotate by 90 degrees. Però potser les més útils són les transformacions a nivell de píxel, invocades prement Alt amb les tecles de transformació. Per exemple, Alt+fletxes mourà la selecció 1 píxel al nivell d'ampliació actual (per exemple 1 píxel de pantalla, no ho confongueu amb les unitats de px, una unitat SVG independent de l'ampliació). Això significa que si amplieu, amb Alt+fletxa produïreu un moviment absolut menor que seguirà veient-se a la pantalla com una empenteta d'un píxel. És per tant possible posicionar objectes amb precissió arbitrària només ampliant o reduint segons les vostres necessitats. De forma similar, Alt+> i Alt+< escalen la selecció de tal manera que la seva mida visible varia un píxel, i Alt+[ i Alt+]la giren de tal manera que el seu punt més allunyat del centre es mou un píxel. Note: Linux users may not get the expected results with the Alt+arrow and a few other key combinations if their Window Manager catches those key events before they reach the inkscape application. One solution would be to change the WM's configuration accordingly. Seleccions múltiples Podeu seleccionar simultàniament qualsevol nombre d'objectes amb Maj+clic. O podeu seleccionar arrossegant al voltant dels objectes que voleu seleccionar; això es diu la selecció de la cinta de goma. (El selector crea una cinta de goma en arrossegar des d'un espai buit; però si premeu Maj abans de començar a arrossegar, l'Inkscape crearà sempre la cinta de goma.) Practiqueu seleccionant les tres formes següents: Ara useu la cinta de goma (amb arrossegar o Maj+arrossegar) per a seleccionar les dues el·lipsis, però no el rectangle: Cada objecte individual dins d'una selecció mostra una petita marca — per defecte, un diamant rectangular. Aquestes marques fan que sigui fàcil veure què hi ha seleccionat i què no. Per exemple, si seleccioneu les dues el·lipsis i el rectangle, sense les marques de diamant us seria difícil endevinar si les el·lipsis estan seleccionades o no. Fent Maj+clic sobre un objecte seleccionat se l'exclou de la selecció. Seleccioneu els tres objectes anteriors i després useu Maj+clic per a excloure les dues el·lipsis de la selecció i deixar només el rectangle. Prement Esc es desfà la selecció de tots els objectes. Ctrl+A selecciona tots els objectes del document (això pot ser lent en documents grans com aquest). Agrupació Poden combinar-se varis objectes en un grup. Un grup es comporta com un únic objecte quan l'arrossegueu o el transformeu. A sota, els tres objectes de l'esquerra són independents; els mateixos tres objectes a la dreta estan agrupats. Proveu d'arrossegar el grup. Per a agrupar, seleccioneu un o més objectes i feu Ctrl+G. Per a desagrupar un o més grups, seleccioneu-los i premeu Ctrl+U. Els propis grups poden agrupar-se, com qualsevol altre objecte; aquests grups recursius poden descendir fins un nivell d'agrupació arbitrari. Però Ctrl+U només desfà el nivell superior d'agrupació en una selecció. Si voleu desfer completament una agrupació de grups en grups de molts nivells, haureu de fer Ctrl+U repetidament. Si voleu editar un objecte de dins d'un grup, no cal que desfeu el grup. Només cal que feu Ctrl+clic sobre aquest objecte per seleccionar-lo i el podreu editar individualment, o feu Maj+Ctrl+clic sobre objectes (dins o fora de qualsevol grup) per a una selecció múltiple sense tenir en compte els grups. Proveu de moure o transformar les formes individuals del grup (a dalt a la dreta) sense desfer el grup, despres desfeu la selecció i seleccioneu el grup normalment per veure que encara queda agrupat. Emplenat i contorn Moltes de les funcions de l'Inkscape són accessibles a través de diàlegs. Probablement, la manera més simple de pintar un objecte amb un color és obrir el diàleg Swatches des del menú Objectes, seleccionar un objecte, i clicar-ne un per pintar-hi (es canvia el color de l'emplenat). El diàleg Emplenat i contorn (Maj+Ctrl+F) resulta més útil. Seleccioneu la forma d'abaix i obriu el diàleg Emplenat i contorn. Veureu que el diàleg té tres pestanyes: Emplenat, Pinta el contorn, i Estil del contorn. La pestanya Emplenat permet editar l'emplenat (interior) de les formes. Usant els botons de sota la pestanya, podeu seleccionar sense emplenat (el botó amb la X), color, degradat lineal o radial. La forma anterior té acitvada el botó corresponent al color llis. Més avall veureu els selectors de color, cadascun a la seva pròpia pestanya: RGB, HSV, CMYK, i rodona. Potser el més adequat és el selector de la rodona, on podeu girar el triangle per escollir un to a la rodona, i després seleccionar el color d'aquest to dins del triangle. Tots els selectors de color tenen un control per ajustar l'alfa (opacitat) dels objectes. Quan seleccioneu un objecte, el selector de color s'actualitza amb el seu emplenat i contorn (quan se selecciona més d'un objecte, es mostra el seu color mitjà). Jugueu amb aquestes mostres o creeu la vostra pròpia: Usant la pestanya Pinta el contorn, podeu eliminar el contorn (línia) de l'objecte, o assignar-li qualsevol color o transparència: L'última pestanya, Estil del contorn, us permet definir el gruix i altres paràmetres del contorn: Finalment, en comptes de simples colors, podeu crear degradats de color tant per als emplenats com per als contorns: Quan canvieu d'un color simple a un degradat, el nou degradat usa l'anterior color simple, des de l'opac al transparent. Canvieu a l'eina de degradat (Ctrl+F1) per a arrossegar els manejadors de degradat — els controls apareixen connectats per línies que defineixen la direcció i la longitud del degradat. Quan algun dels manejadors de degradats se selecciona (ressaltat en blau), el diàleg d'Emplenat i contorn estableix el color del manejador en comptes del color de tot l'objecte seleccionat. Hi ha una altra manera de canviar el color d'un objecte: fent servir l'eina comptagotes (F7). Cliqueu en qualsevol lloc del dibuix amb aquesta eina, i el color seleccionat s'assignarà a l'emplenat de l'objecte seleccionat. (Maj+clic assignarà el color del contorn). Duplicació, alineació, distribució Una de les operacions més comunes és duplicar un objecte (Ctrl+D). El duplicat se sitúa exactament al damunt de l'original i està seleccionat, de manera que el podeu arrossegar amb el ratolí o les tecles de la fletxa. Per practicar, intenteu omplir la línia amb còpies d'aquest quadrat negre: És probable que les còpies del quadrat no estiguin convenientment alineades. Aquí és on entra en joc el diàleg Alinea (Ctrl+Maj+A). Seleccioneu tots els quadrats (Maj+clic o arrossegant una cinta de goma), obriu el diàleg i premeu el botó "Centra en l'eix horitzontal", després el botó "Separeu equidistantment els objectes" (llegiu els consells dels botons). Ara els objectes estan distribuïts de manera que els intervals horitzontals entre ells són iguals. Altres exemples d'alineació i distribució: Ordenació en Z El terme ordenació en z es refereix a l'ordre d'apilament dels objectes en un dibuix, és a dir quins objectes són a dalt i tapen d'altres. Les dues ordres al menú Objecte, Alça a dalt (Inici) i Baixa a baix Fi), mouran els vostres objectes seleccionats a dalt de tot o a sota de tot de l'ordenació en z del vostre document. Dues ordres més, Alça (AvPg) i Baixa (RePg), enfonsaran o aixecaran només un pas, és a dir, moure després d'un objecte no seleccionat en l'ordenció en z (només compten els objectes amb superposició; si no hi ha res superposat a la selecció, Alça i Baixa ho mouen tot a dalt de tot o a baix de tot segons correspongui). Practiqueu usant aquestes ordres invertint l'ordre en z dels objectes següents, de forma que l'el·lipse de més a l'esquerra quedi a dalt de tot i la de més a la dreta a sota de tot: Una drecera per a seleccionar molt útil és la tecla Tab. Si no se selecciona res, se selecciona l'objecte inferior; en cas contrari se selecciona l'objecte per sobre de l'objecte seleccionat en l'ordre z. Maj+Tab ho fa a l'inrevés, començant des del superior i baixant fins a l'inferior. Ja que els objectes creats s'afegeixen al damunt de la pila, Maj+Tab sense res seleccionat us permet seleccionar convenientment el darrer objecte creat. Practiqueu amb Tab i Maj+Tab a la pila d'el·lipses d'adalt. Selecció per sota i arrossegar la selecció Què fer si l'objecte que necessiteu està amagat darrera un altre objecte? Encara podeu veure l'objecte de sota si el de sobre és parcialment transparent, però en clicar al damunt seleccionareu l'objecte de sobre, no pas el que necessiteu. Per a això serveix Alt+clic. Primer Alt+clic selecciona l'objecte que hi ha més amunt, com faria un clic normal; en canvi el següent Alt+clic en el mateix punt seleccionarà l'objecte que hi ha a sota del superior; després el següent, etc. Per tant, Alt+clic passarà d'adalt a baix per tots els objectes a la pila sota el punt on es va fer clic. Quan s'arriba a l'últim objecte, el següent Alt+clic tornarà a seleccionar l'objecte superior. [If you are on Linux, you might find that Alt+click does not work properly. Instead, it might be moving the whole Inkscape window. This is because your window manager has reserved Alt+click for a different action. The way to fix this is to find the Window Behavior configuration for your window manager, and either turn it off, or map it to use the Meta key (aka Windows key), so Inkscape and other applications may use the Alt key freely.] Bé, però un cop seleccionat l'objecte sota la superfície, què podem fer-li? Podem usar tecles per transformar-lo, i podem arrossegar els manejadors de selecció. Però arrossegar el propi objecte tornarà a reiniciar la selecció a l'objecte de dalt de tot. Així és com ha de funcionar clica-i-arrossega — primer selecciona l'objecte (de dalt de tot) sota el cursor, seguidament arrossega la selecció. Per a dir-li a l'Inkscape que arrossegui el que hi ha seleccionat sense seleccionar res més, useu Alt+arrossega. Això mourà la selecció actual independentment d'on arrossegueu el ratolí. Practiqueu Alt+clic i Alt+arrossega sobre les dues formes marrons sota el rectangle verd transparent: Conclusió Hem acabat el tutorial bàsic. Hi ha encara molt més sobre l'Inkscape, però amb les tècniques descrites aquí podreu crear gràfics simples i útils. Per a aspectes més complicats, aneu al tutorial avançat a.


text: Oferint allotjaments de qualitat al compres, els paisatges, els restaurants districte de Hong Kong, Hyatt Regency Tsim Sha Tsui Hotel és una selecció popular tant per oci com per negoci. A només 34 km, aquest hotel de 5-estrelles és fàcilment accessible des de l'aeroport. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Consolat de Senegal, Mansions Chungking, Mesquita i Centre Islàmic Kowloon. Hyatt Regency Tsim Sha Tsui Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com servei de bugaderia, cafeteria, àrea de fumadors, servei d'habitacions, botigues a l'hotel. Els clients poden triar d'entre 381 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com centre esportiu, jardí, piscina (infantil), sauna, bany que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Hyatt Regency Tsim Sha Tsui Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Hong Kong.


text: El grup parlamentari d’IU, ICV-EUiA, CHA ha rebutjat el sostre de despesa proposat pel Govern de Mariano Rajoy, així com el nou objectiu de dèficit per a 2012 imposat a aquest Executiu per la Unió Europea, que passa del 5,8 al 5,3% del PIB. El president portaveu del grup, Cayo Lara, ha realitzat una dura crítica a les xifres explicades pel ministre d’Hisenda, Cristóbal Montoro, i ha senyalat que aquest sostre només servirà per a “retallar encara més la inversió pública” i que en lloc de servir per a crear més ocupació “crearà més deteriorament en els serveis públics, més recessió, més atur i més patiment”. “Es un sostre tan baix que obligarà als espanyols a viure encorbats, ajupits, sense aixecar el cap”, ha alertat el coordinador federal d’IU. Ha criticat també que la ciutadania tingui que “pagar el festí de l’excés d’uns quants que van viure per sobre de les possibilitats”, mentre els governs del PP i del PSOE “actuaven de forma irresponsable amb beneficis fiscals intolerables, passivitat davant un immens frau fiscal, tolerància davant l’economia submergida, i avals i ajuts sense fi a la Banca”. Ha denunciat també que l’Executiu de la dreta en la seva creuada per a reduir el dèficit estigui “exigint més esforços a la resta d’administracions territorials que a l’Estat central”. Cayo Lara ha retret Montoro que “el seu drama és que el seu Govern ha compromès el seu crèdit en la consolidació fiscal i en els ajustaments”. Front a això, ha insistit al Govern de la dreta que hi ha altres vies per afrontar la crisi i la disminució del dèficit que van més enllà de decretar “només mesures d’ajust i retallades”. Ha reclamat un “pla d’inversió per a crear ocupació, que s’augmenti la demanda interna, canviar el model productiu o reduir la dependència energètica”. Ja en el breu torn de rèplica i per a respondre a les asseveracions de Cristóbal Montoro en les quals ha sol·licitat al responsable d’IU que amb les seves propostes polítiques i actuacions públiques ‘deixin de sembrar dubtes’ i que ‘no és temps de pancartes’, Cayo Lara li ha indicat que des de la formació que dirigeix “se seguirà defensant una Europa Social i no de banquers ni especuladors en les institucions i amb les pancartes”.


text: 1. Ajuntament de Girona(en adelanteAjuntament de Girona) CIF P1708500Bcon domicilio a estos efectos enPlaça del Vi, 1 - 17004 Girona (dirección de correo electrónico: firstname.lastname@example.org) como titular a todos los efectos de la presente página web y responsable de los ficheros automatizados derivados de la misma, garantiza el íntegro y pleno cumplimiento de las obligaciones dispuestas por la Ley Orgánica 15/1999, de 13 de diciembre, de Protección de Datos Personales, así como las dispuestas en su Reglamento de desarrollo, aprobado por el Real Decreto 1720/2007 de 21 de diciembre (en adelante, LOPD y RLOPD) y demás normativa aplicable. 2. Esta declaración tiene como finalidad informar a los usuarios de la política de protección de datos personales seguida por Ajuntament de Girona. Será aplicable en caso de que los usuarios decidan rellenar algún formulario de Ajuntament de Girona donde se recaben datos de carácter personal, sin perjuicio de lo indicado en la Cláusula de Privacidad aplicable a cada formulario concreto. 3. Ajuntament de Girona puede modificar esta Política de Privacidad en función de exigencias legislativas o de autorregulación, por ello se aconseja a los usuarios que la visiten periódicamente. 4. Ajuntament de Girona tiene plena conciencia del uso y tratamiento que se debe dar a los datos personales que se puedan requerir o que se puedan obtener de los usuarios en sus páginas web con el fin de gestionar los servicios ofrecidos o para remitirles comunicaciones comerciales de productos o servicios que puedan resultar de su interés. 5. Ajuntament de Girona adoptará las medidas de índole técnica y organizativa necesarias que garanticen la seguridad de los datos de carácter personal y eviten así su alteración, pérdida, tratamiento o acceso no autorizado, habida cuenta del estado de la tecnología de acuerdo con lo establecido por el RLOPD. Sin embargo, Ajuntament de Girona no puede garantizar la absoluta inexpugnabilidad de la red Internet y por tanto la violación de los datos mediante accesos fraudulentos a ellos por parte de terceros 6. Parte de los servicios que Ajuntament de Girona ofrece a sus usuarios utilizan cookies. La cookie es un pequeño archivo de texto que el servidor puede guardar en el disco duro de un equipo para almacenar algún tipo de información sobre el usuario. La cookie solo puede ser leída por el sitio web que lo envió al equipo. No es un archivo ejecutable ni puede propagar ni contener un virus. Ajuntament de Girona utiliza estos datos con el fin último de mejorar sus servicios. La información que Ajuntament de Girona almacena mediante este mecanismo permite reconocer al usuario en sus diferentes visitas al sitio web. El usuario puede configurar su navegador para aceptar o rechazar las cookies sin embargo Ajuntament de Girona le aconseja y agradece que active la aceptación de cookies para poder obtener datos más precisos que permiten mejorar el contenido y adaptarlo a las preferencias del usuario. Ajuntament de Gironano se responsabiliza de que la desactivación de las cookies impida el buen funcionamiento de la página. 7. Los usuarios responderán, en cualquier caso, de la veracidad de los datos facilitados y se hacen responsables de comunicar a Ajuntament de Girona cualquier modificación en los mismos, quedando Ajuntament de Girona exento de cualquier tipo de responsabilidad a este respecto. 8. Los usuarios tienen reconocidos y podrán ejercitar los derechos de acceso, cancelación, rectificación y oposición, mediante comunicación escrita a las direcciones indicadas en cada caso o a la dirección indicada en el punto 1, identificándose y concretando su solicitud. En su caso, deberán aportar fotocopia del DNI o documento equivalente. 9. Ajuntament de Girona , en virtud de la Ley 34/2002, de 11 de julio, de Servicios de la Sociedad de la Información y de Comercio Electrónico, en ningún caso remitirá publicidad y comunicaciones con fines de venta u otras de naturaleza comercial a los usuarios sin que medie su previa solicitud o consentimiento. Asimismo tampoco remitirá mensajes no solicitados ni consentidos previamente ni enviará cadenas de mensajes electrónicos no solicitados ni previamente consentidos 10. Ajuntament de Girona informa a los usuarios que, en caso de haber solicitado el envío de mensajes comerciales, o alertas podrán darse de baja de este tipo de comunicaciones siguiendo las instrucciones indicadas en cada caso o comunicándolo por escrito a la siguiente dirección de correo: email@example.com 11. En relación con los datos personales de menores de 14 años, Ajuntament de Girona nunca utilizará estos datos para fines inadecuados para la edad del menor. Ajuntament de Girona facilitará a los padres o tutores la posibilidad de que puedan ejercer los derechos de acceso, cancelación, rectificación y oposición de los datos de sus hijos o tutelados y animará a los menores a que consulten con ellos antes de proporcionar datos. Aquest lloc web i el domini gironain.cat són propietat de Ajuntament de Girona Plaça del Vi, 1 - 17004 Girona, 972 419 000 / 972 419 010 i adreça de correu electrònic firstname.lastname@example.org Els continguts d'aquest lloc, incloent-hi els textos, imatges, sons, bases de dades, codis i qualsevol altre material, pertanyen a Ajuntament de Girona o a tercers que n'han autoritzat el seu ús. Ajuntament de Girona els presenta en el seu lloc amb finalitats d'informació i per a facilitar la seva relació amb les persones privades, empreses i amb administracions públiques. Ajuntament de Girona es reserva el dret a iniciar les accions legals oportunes per reparar els danys i perjudicis causats per qualsevol acte que vulneri els drets de propietat intel·lectual El logotip de Ajuntament de Girona i altres dissenys i logotips que identifiquen Ajuntament de Girona, serveis o campanyes i activitats només poden ser utilitzats amb autorització o coneixement previ de Ajuntament de Girona. Queda totalment prohibit modificar, copiar o distribuir el codi de les pàgines, llevat que es compti amb autorització expressa i per escrit de Ajuntament de Girona. >L'usuari es compromet a utilitzar aquest lloc sense incórrer en activitats que puguin ser considerades il·lícites o il·legals o que perjudiquin els drets i interessos de Ajuntament de Girona o de tercers. Ajuntament de Girona no serà responsable del mal ús que en poguessin fer els usuaris. Ajuntament de Girona complirà de forma estricta la normativa vigent en cada moment sobre protecció de dades de caràcter personal i adoptarà les mesures legalment exigibles per a la protecció de les dades de caràcter personal de l'usuari, preservant-ne la seva privacitat i confidencialitat. Ajuntament de Girona entén que en el moment d'omplir els formularis que figuren en el lloc, l'usuari es considera suficientment informat de les finalitats de la recollida de les seves dades personals i de les finalitats del tractament que se'n derivarà. L'usuari autoritza amb aquest acte a Ajuntament de Girona a tractar les dades per a les finalitats expressades en cada cas i, per tant, l'autoritza a incorporar aquestes dades als seus fitxers o tractaments d'acord amb el que s'estableix a la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal (LOPDP). Ajuntament de Girona informa que aquest lloc web utilitza galetes (cookies) en alguns processos interns de funcionament. Aquestes galetes permeten controlar les dades de navegació de l'usuari a l'efecte de fer més còmode i ràpida la comunicació que s'estableix entre ell i el lloc web de Ajuntament de Girona. La vigència d'aquestes galetes serà la estrictament necessària per a la prestació dels serveis que s'ofereixen des del lloc web. En cap cas s'utilitzen galetes per a l'adquisició de dades personals identificatives de l'usuari. L'usuari té la possibilitat de configurar els seus navegadors d'Internet per a obtenir un millor coneixement i control de les galetes. Pot ser advertit prèviament a la seva instal·lació i impedir-la si és la seva voluntat. Ajuntament de Girona adopta les mesures i els mecanismes necessaris per garantir la seguretat de les comunicacions i les transaccions que es produeixin mitjançant el web, segons l'estat de la tecnologia i d'acord amb la tipologia de les transaccions i serveis que es posen a disposició dels usuaris. Ajuntament de Girona no pot garantir de forma absoluta que el web i el servidor estiguin lliures de virus i no es fa responsable dels possibles danys o perjudicis que es puguin derivar d'interferències, omissions, interrupcions, virus informàtics, avaries o desconnexions en el funcionament operatiu d'aquest sistema electrònic, motivats per causes alienes a Ajuntament de Girona. Tampoc no se'n fa dels retards o bloquejos en l'ús d'aquest sistema electrònic causats per deficiències o sobrecàrregues de línies telefòniques o sobrecàrregues en el sistema d'accés a Internet o en altres sistemes electrònics, així com dels danys que puguin ser causats per terceres persones mitjançant intromissions il·legítimes fora del control de Ajuntament de Girona. No es garanteix la disponibilitat i continuïtat permanent del funcionament del web i dels seus serveis. Quan sigui raonablement possible, s'advertirà prèviament de les interrupcions en el funcionament del web i dels serveis Ajuntament de Girona es reserva el dret a modificar unilateralment, en qualsevol moment i sense avís previ, la presentació, configuració i continguts del web, així com també l'oferta de serveis i les condicions que es requereixen per utilitzar-lo Ajuntament de Girona no serà responsable de la informació que es pot obtenir a través d'enllaços inclosos en el lloc. No s'autoritzen presentacions dels continguts d'aquest lloc en una finestra aliena a Ajuntament de Girona (framing). L'ús d'aquest web implica l'acceptació plena i sense reserves dels termes i condicions continguts en el present avís legal. Els possibles conflictes relatius a aquest web es regiran exclusivament pel dret de l'Estat espanyol i de la Comunitat autònoma de Catalunya. Tota persona usuària del web, independentment de la jurisdicció territorial des de la qual es produeixi el seu accés, accepta el compliment i respecte d'aquesta clàusula amb renúncia expressa a qualsevol altre fur que li pogués correspondre. Foto denunciada correctament. Moltes gràcies per la seva col·laboració.


text: Consulta l’oferta de vols de Lanzarote a Chicago i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Lanzarote a Chicago. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Lanzarote a Chicago fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Chicago Si t'agraden les altures, no esperis a agafar un dels nostres vols barats a Chicago. Coneguda com la 'ciutat del vent' pels seus torbs, és cèlebre per ser el bressol mundial dels gratacels. L'edifici més alt de la ciutat i també dels Estats Units és el Willis Tower amb 443 metres d'alçada. El segon, tercer i quart edifici més alt de Chicago són elTrump International Hotel & Tower, el Aon Center i el John Hancock Center respectivament, desafiants estructures que evidencien el poder de la ciutat. Si vols donar-li un toc espanyol a la teva visita acosta't al Wrigley Building un bell edifici dels anys 20 model dissenyat a partir de la Giralda de Sevilla. Però Chicago no és només granit. Envoltada d'aigua, és una ciutat eclèctica, experta en fusió. Per alguna cosa és també capital del jazz des que el 1917 els músics d'aquest gènere musical emigraren de Nova Orleans a Chicago, on s'emportaven el blues i el ragtime, donant lloc a un nou estil de jazz fruit de la conjunció dels músics negres de Nova Orleans i dels aficionats blancs que els imitaven. Alguns dels millors locals de jazz són l'Andy’s Jazz Club (11 East Hubbard St) on també es pot sopar, o el Green Mill (4802 North Broadway Ave), antic centre d'operacions d'Al Capone. Chicago és també el bressol del 'house' i compta amb una important escena de 'hip hop'. Per gaudir de la millor música electrònica el lloc ideal és el Smart Bar (3730 North Clark Street), on podràs ballar sense parar fins a les 5 del matí al so dels millors DJs. Si el teu és l'esport no et pots perdre l'United Center, l'estadi dels Chicago Bulls, l'equip de bàsquet de la NBA en què va jugar Michael Jordan. Arquitectura, música, esport... ¡De Chicago cap al cel!


text: La Cobla de Cambra de Catalunya es creà l’any 1995 a partir de la iniciativa espontània d’una vintena de músics procedents de diferents cobles d’arreu de Catalunya, que es reuniren per tal d’enregistrar un CD amb música no enregistrada anteriorment o amb gravacions ja molt antigues. El projecte es feu realitat els dies 10 i 11 d’abril del 1995, comptant amb la col·laboració de l’Auditori Pau Casals, de Sant Salvador (El Vendrell) i de l’emissora Catalunya Música, tot i que el CD no es publicaria fins el 1998. Abans però, l’any 1997, la Cobla de Cambra tornava a enregistrar, aquesta vegada per encàrrec de l’Entitat “Amics de Josep M. Bernat”. L’Auditori del Vendrell acollia aleshores a més d’una cinquantena de músics de les més diferents procedències, per enregistrar l’obra “Quatre moviments en forma de simfonia”, del mestre Josep M. Bernat, una composició per a dues cobles i percussió d’uns 45 minuts de durada. Posteriorment, i davant la disponibilitat i entusiasme dels músics, MÚSICS PER LA COBLA ha seguit enregistrant amb la Cobla de Cambra a raó d’un o dos CD’s l’any. Una vintena de treballs en els que han col·laborat una desena de directors i més d’un centenar d’instrumentistes. La Cobla de Cambra de Catalunya no té una plantilla fixa i no realitza actuacions en públic. És aquesta una voluntat expressa dels seus creadors ja que en cap moment pretén ocupar l’espai de cap altra formació existent. Tant sols en comptades excepcions ha aparegut públicament com en el cas de les Maratons de TV3 dels anys 1997 i 1998, en la Gala dels Premis Nacionals de Cultura de l’any 2001 o en el Concert Memorial del Centenari del mestre Joaquim Serra de l’any 2007. A l’apartat Col·laboradors d’aquesta mateixa plana hi trobareu la llista completa de músics i les activitats en les que han participat.


text: Amb només 22 anys, Laura pot presumir de ser una reconeguda model, blocaire, presentadora de MTV i col·laboradora de Harper ‘s Bazaar. El seu bloc www.horaconfessions.com, on ofereix testimonis sobre la vida dels seus compis de passarel·la, s’ha convertit en un must have de la bloggosfera més fashion. I, per si això fos poc, el seu videobloc www.beatmewithyoursugar.com, també compta amb milions de fans. Luis Sans entrevista a Laura Hayden, la trendsetter del moment; qui ha confessat, en exclusiva per a tu, els seus consells més cool, la seva visió del món de la moda i quins són els seus pròxims reptes. Et van descobrir quan només tenies 15 anys, com va succeir? ... menjava calçots! Estava amb la meva família en un restaurant a Sant Cugat on solíem anar gairebé cada cap de setmana. Mai m’ho havia plantejat fins que Llénia (la que es convertiria en la meva primera booker) em va lliurar la targeta de la seva agència i em va demanar que passés a veure’ls. - ¿Com va sorgir la idea de crear un bloc com Hora Confessions? Quin és el teu objectiu? Quan estudiava Màrqueting i Comunicació de Moda a l’Institut Europeu di Design a Barcelona, vam fer un curs de Màrqueting Online- en el qual ens ensenyaven a crear un bloc, etc. El curs em va encantar ... però mai vaig imaginar que acabaria creant un bloc. Pocs mesos després, quan em vaig anar a treballar a Tòquio durant les vacances d’estiu (2009), vaig voler crear un espai (juntament amb una amiga que també hi era) on compartir anècdotes i “aventures” que ens succeïen, per mantenir les nostres famílies & amics al dia. La cultura i la forma de treballar era tan diferent, que la volíem mostrar, a més quedar-nos amb alguna cosa que ens servís per recordar durant la resta de les nostres vides. Aquí va ser quan vam crear Hora Confessions. Penjàvem fotos, vídeos (editats per mi) fins al dia que ens vam anar d’aquesta meravellosa ciutat Japonesa. Quan vaig tornar a Espanya i la meva amiga va tornar a Los Angeles, no sabíem si volíem seguir amb el bloc: però ja li havia agafat el “gustet”. Per a mi, s’havia convertit en una mena de diari, i una cosa que il·lustrava el món de la moda vist des del punt de vista de les models. No crec que hi hagi un objectiu determinat darrere d’això. Han passat més de 2 anys des que el vaig crear, ha evolucionat (igual que he evolucionat jo). L’única cosa que intento fer amb cada post és entretenir a la persona que ho llegeixi o vegi els vídeos- sigui home o dona, o sigui de l’edat que sigui. Intento apropar un món (de cinema, música .. i sobretot, de moda) que de vegades, vist des de fora, sembla una mica més fred i / o agressiu del que realment és.... ¿Com va ser l’experiència de canviar de ciutat i començar com a presentadora en una cadena tan important com és MTV Espanya? Estava acostumada a viatjar sovint durant etapes de 3-4 mesos. Quan em van dir que el millor seria mudar-me a Madrid, em vaig prendre com anar-me’n 3-4 mesos ... fins a 2 dies abans de la mudança- quan em vaig adonar que “abandonava el niu”, com un diu. Però mudar-me a Madrid ha estat una experiència fantàstica, i més amb Mtv. Passar temporades fora de casa sempre va bé per valorar el que tens. Sempre tornes amb més ganes de passar una bona estona amb els teus. També col·labores amb la revista Harper ‘s Baazar fent vídeos dels “shootings”. Deu ser molt gratificant, explica’ns. La meva col·laboració amb Harper ‘s Bazaar és com una extensió dels meus estudis. M’encanta. Quan vaig fer la transició de model a Mtv, sabia que trobaria a faltar l’ambient de les sessions de fotos ... i tot el que pots aprendre en aquestes. Gràcies a aquesta col·laboració, puc seguir aprenent. Harper ‘s Bazaar, com revista, m’encanta. És jove, moderna amb un toc sofisticat. Per a mi és un honor col·laborar amb una de les meves revistes favorites. Quan faig les entrevistes amb les models / actrius / actors ... intent apropar-los al lector. Les models que trien solen tenir aquest “alguna cosa” que les fa especials. És divertit escoltar les seves anècdotes, bromes ... fins veure-les ballant al ritme de la música entre foto i foto. ¿Qui ha estat la teva major influència en aquests anys? La veritat ... no ho sé molt bé! Si et refereixes a punts referents de moda, fins fa relativament poc (un any), em s’entestava a seguir l’estil de diferents noies, com el d’Alexa Chung (per exemple). Però tots som diferents: tenim constitució diferent, personalitat diferent, i visions diferents del que ens agrada. Vaig deixar d’intentar “imitar” estils ... i vaig començar a posar-me el que m’agradava a mi, el que feia sentir-me còmoda. Crec que de vegades, estem tan entestats a posar-nos una cosa que “està de moda”, que oblidem sentir-nos bé. Per a mi és més important que una peça em estilitzi i reflecteixi la meva personalitat, que sigui la peça que estigui “més de moda”. ¿Quin ha estat el teu treball més gratificant com a model? Crec que tots els treballs són gratificants. D’una manera o altra, aprens coses noves de cadascuna. Si hagués de triar un, diria que la campanya del catàleg d’una reconeguda firma de roba juvenil seria un d’ells. Les fotos es van fer just quan vaig començar la universitat. Hi havia pres un descans d’uns 10 mesos per poder centrar-me en acabar els meus estudis de Batxillerat, i aquesta campanya va ser la primera sessió de fotos que vaig fer quan “vaig tornar”. L’havia trobat molt a faltar- més del que havia esperat! Va ser un gust tornar, i poder treballar amb un equipàs com el que formen Alberto Murtra, Jordi Fontanals, Gerard Estadella & Nico. ¿Quina és la clau per tenir èxit en un món tan competitiu com la “Moda”? Encara estic intentant trobar-la! Crec que em queda bastant per aprendre, encara que sí que hi ha un parell de coses que he anat aprenent. La “Moda” és un treball com qualsevol altre. Encara que sigui la teva passió – sempre has de recordar que el moment en què entres a treballar en aquest món: es convertirà en el teu treball. Hi haurà vegades que no et vindrà de gust i tindràs que fer-ho. Si entres sabent això, i sabent separar ... és meravellós. El bonic de començar en aquest món és que aportes un punt de vista fresc: tens esperances, idees noves. Irradies energia positiva. Aquesta energia s’ha d’intentar mantenir tot el temps que puguis. És important aprendre dels teus errors i absorbir tot el coneixement que puguis ... però si mantens aquesta energia trobaràs que t’ajudarà a tu (quant a evolució), i a la gent que t’envolta en el teu treball. Explica’ns com és un dia normal de Laura Hayden. Un desastre! El problema dels meus dies (i un avantatge alhora) és que cada dia és diferent. Coses que sempre es mantenen són les meves classes de piano (m’encanta), i les meves hores davant de l’ordinador: ja sigui buscant informació, editant un vídeo, o escrivint un post. Una peça de roba i unes sabates que mai faltarien al teu armari: Els mini-vestits negres de dia. Trobo que estilitzen, i són una forma d’anar elegant (amb 22 anys) sense anar disfressada. A més, per a mi és la peça més fàcil de combinar. M’encanta portar amb un mocassí o una bota militar (2 tipus de sabata que mai podrien faltar en el meu armari), amb abric o jaqueta de cuir (una altra peça que tampoc falla). Pots donar-li el toc que vulguis: rock, militar, preppy, sofisticat, etc. La major part del teu temps l’has de dirigir a MTV, però segur que tens algun projecte nou entre mans. Algun detall que ens puguis desvetllar? Fins fa un parell de mesos, dedicava el 90% del meu temps a Mtv. Aquest estiu, durant el meu mes de vacances, vaig tenir temps de pensar i reflexionar sobre alguna cosa que havia volgut fer des de fa temps. Em vaig adonar que si volia fer-ho bé i tenir una oportunitat, havia de començar ja. Porto anys escrivint cançons, i mai m’havia atrevit a ensenyar a ningú. Sabia que volia fer alguna cosa amb elles ... però no tenia el valor de fer-ho (per si sortia malament, o em portava una decepció). Després de passar l’últim any en concerts i festivals, el cuquet em picava més que mai. Després de pensar i plantejar tot, vaig decidir que era hora de llançar: al setembre em vaig anar a Londres per començar a gravar la meva maqueta. Ara estic vivint entre Madrid i Londres. La maqueta estarà llista per a finals de gener (2012) ... i aquí comença la recerca de segell discogràfic! És arriscat, i no hi ha garanties ... però si a la meva edat no puc intentar complir el meu somni, quan podré? ¿Quin consell els podries donar a les noies emprenedores que estan començant en el món de la moda? El meravellós d’aquest treball és que és un ofici creatiu. Quant més exploris i et coneguis, millor. Conèixer-se a un mateix, i tenir clar el que vols transmetre t’ajudarà. Utilitzar aquesta frescor de principiant (com he dit abans) i invertir-la en idees i / o projectes nous i innovadors. Sent una noia amb estil i una influència per a moltes, T’ has plantejat alguna vegada crear la teva pròpia col·lecció de roba com ja van fer altres personalitats de la moda en el seu moment? M’encantaria. És una cosa que no m’he plantejat fins fa poc ... però la idea de crear alguna cosa (ja siguin accessoris, sabates o roba) m’apassionaria. Trobo que si t’agrada la moda, és un procés fantàstic i una oportunitat única. També penso que encara necessito més experiència (i temps) per a això: si de veritat em plantegés dissenyar una col·lecció, voldria plantejar-ho de forma seriosa, i formar part del procés sencer.


text: Algorisme heurístic En el món de la computació, hi ha dos objectius fonamentals, i són, trobar algorismes amb bons temps d'execució i bones solucions, usualment les òptimes. Els algorismes heurístics abandonen un o tots dos objectius, per exemple, normalment troben bones solucions, encara que no hi ha proves que la solució no pugui ser arbitràriament errònia en alguns casos, o s'executen raonablement ràpids, encara que no existeix tampoc prova que sempre serà així. Les heurístiques generalment són usades quan no hi ha una solució òptima sota les restriccions donades (temps, espai, etc.), O quan no existeix del tot. Sovint, poden trobar instàncies concretes del problema on l'heurística produirà resultats molt dolents o s'executarà molt lentament. Tot i això, aquestes instàncies concretes poden ser ignorades perquè no haurien de passar mai a la pràctica per ser d'origen teòric. Per tant, l'ús de heurístiques és molt comú en el món real. Taula de continguts Algorismes heurístics per a trobar el camí més curt[modifica | modifica el codi] Per problemes de recerca del camí més curt el terme té un significat més específic. En aquest cas una heurística és una funció matemàtica, definida en els nodes d'un arbre de cerca , que serveix com una estimació del cost del camí més econòmic d'un node donat fins al node objectiu. Les heurístiques s'usen en els algoritmes de cerca informada com la recerca egoista. Hi egoista escollirà el node que té el valor més baix en la funció heurística. A * s'expandirà els nodes que tenen el valor més baix per , on és el cost (exacte) del camí des l'estat inicial al node actual. Quan és admissible , això és si mai sobreestima els costos de trobar l'objectiu; A * és probablement òptim. Un problema clàssic que utilitza heurístiques és el puzle-n. Comptar el nombre de caselles mal col·locades i trobar la suma de la distància Manhattan entre cada bloc i la seva posició a l'objectiu són heurístiques utilitzades sovint per aquest problema. Efecte dels algorismes heurístics en el rendiment computacional[modifica | modifica el codi] En qualsevol problema de cerca on hi ha opcions en cada node i una profunditat al node objectiu, un algorisme de cerca ingenu haurà de buscar potencialment entre nodes abans de trobar la solució. Les heurístiques milloren l'eficiència dels algorismes de cerca reduint el factor de ramificació de a (idealment) una constant . Encara que qualsevol heurística admissible retornarà una resposta òptima, una heurística que retorna un factor de ramificació més baix és computacionalment més eficient per al problema en particular. Pot demostrar-se que una heurística és millor que una altra , si domina , això vol dir que per a tot . Heurístiques a la Intel·ligència Artificial[modifica | modifica el codi] Molts algorismes a la intel·ligència artificial són heurístics per naturalesa, o fan servir regles heurístiques. Un exemple recent és SpamAssassin que utilitza una àmplia varietat de regles heurístiques per determinar quan un correu electrònic és spam. Qualsevol de les regles usades de forma independent poden portar a errors de classificació, però quan s'uneixen múltiples regles heurístiques, la solució és més robusta i creïble. Això s'anomena alta credibilitat en el reconeixement de patrons (extret de les estadística s en què es basa). Quan s'usa la paraula heurística en el processament del llenguatge basat en regles, el reconeixement de patrons o el processament d'imatges, és usada per referir-se a les regles.


text: Els Pirates de Catalunya hem assolit la nostra primera victòria: Na Manoli Martin, candidata pirata dins la llista «IMAGINA’T Sant Fruitós AM», de Sant Fruitós de Bages, ha aconseguit el primer càrrec electe del partit. Manoli és, així, la primera regidora pirata de tot l’estat espanyol anant com a número dos de la llista Imagina’t Sant Fruitós AM, i entra a l’Ajuntament en haver obtingut, aquesta agrupació municipal, un 11,66% del vots emesos en aquesta població. Certament, aquesta victòria pot semblar petita comparada amb fites d’altres partits; però no ho és pas tenint en compte que Pirates de Catalunya té poc més de set mesos de vida. I no només és la confirmació del nostre creixement, sinó que la considerem una gran oportunitat per a posar en pràctica el que proposem: Sant Fruitós de Bages tindrà l’oportunitat d’utilitzar el sistema de democràcia directa. La segona victòria correspon a la candidatura presentada a Santa Coloma en recolzament a Gent de Gramenet, que ha obtingut dos regidors. Donat que els candidats d’aquesta llista van ocupant per torns els llocs de regidor obtinguts, d’aquí a tres anys tindrem un segon regidor pirata, l’Aleix Madrid, en aquesta localitat. Gent de Gramenet ha obtingut més vots que Convergència i Unió. A més a més, hem triplicat els nostres resultats a Barcelona, passant de 1.767 vots (0,25%) a 4.659 (0,77%). A L’Hospitalet ens hem multiplicat per quatre, de 0,24% a 0,99%. A Lleida de 0,23% a 0,80%. A Mataró de 0,20% a un esplèndid 1,19%. I a Mollet, de 0,20% a 0,83%. Amb candidatures a només cinc ciutats, hem igualat, fins i tot superat lleugerament, el nombre de vots que vàrem obtenir per a tota Catalunya a les eleccions autonòmiques de 2010. Des de Pirates de Catalunya donarem tot el nostre suport a aquests regidors per demostrar que la democràcia directa es pot aplicar en benefici de tota la societat. Així mateix, aprofitem per agrair tots els que han col·laborat amb el partit, ja sigui com a candidats, activistes o de qualsevol altra forma. El seu esforç ens ha permès arribar a obtenir aquest resultat.