Nom: MONESTIR DE SANTES CREUS Altres noms: TOMBES REIALS / PALAU REIAL / NUCLI URBÀ SANTES CREUS Des de Romà fins a Romà ( -218 / 476 ) Edifici religiós monestir Lloc d'enterrament Inhumació aïllat mausoleu Núm. de Registre/Catàleg: 4-MH Data Declaració: 13/07/1921 TROBALLES ARQUEOLÒGIQUES PUNTUALS A LA ZONA A la zona del nucli urbà de Santes Creus van ser localitzats materials del període romà, desconeixent la tipologia i cronologia del possible assentament ja que no s'ha realitzat cap intervenció arqueològica. A l'àrea annexa al recinte religiós, el Dr. Vilaseca situava una troballa d'una punta de sageta de bronze de 42x8x4mm, en mal estat de conservació, en la que manquen les aletes i només s'hi identifica el nervi central i el peduncle. La cronologia de la peça es trobaria entre el període del bronze mig i primer ferro. El Dr. Vilaseca inclou aquesta punta en el conjunt que anomenà "puntes de la conca del Gaià", que agrupa diverses puntes de sageta de bronze, de característiques similars localitzades en una àrea relativament poc extensa. PALAU REIAL DE SANTES CREUS En el costat oriental del claustre posterior trobem el Palau, que es situa entre el refetor i la cuina (a l'oest) i la presó (a l'est). La construcció del Palau Reial fou ordenada per Pere II el Gran l'any 1280. L'any 1984 es va portar a terme una restauració del palau reial per part de la Direcció General del Patrimoni Cultural. Posteriorment, els anys 2005 i 2006, es va portar a terme dues intervencions arqueològiques vinculades a l'anàlisis del comportament estructural per a l'estudi de possibles solucions de consolidació de l'edifici del palau reial del Monestir de Santes Creus, permetent recuperar material ceràmic datable dels segles XV i posteriors. L'any 2010 es va realitzar un estudi de paraments del palau. Durant el mes de juny de l'any 2008 es portà a terme una intervenció arqueològica al Portal Reial o casa de la Berguedana (construcció barroca que conté el portal d'accés al recinte del conjunt monumental. Coordenades UTM: x: 363095, y: 45378705) en motiu de la instal·lació d'un ascensor inclòs en el "Projecte bàsic i d'execució de la restauració de la planta noble del Portal Reial del monestir de Santes Creus d'Aiguamúrcia". El sondeig, que es va portar a terme a la cantonada sud-occidental de l'edifici, va mesurar 2,10 x 2,10 metres. Es van documentar les rases de fonamentació dels murs, i a la del cantó sud lleugerament més esbiaixada respecte del mur, paviments i un nivell d'enderroc. Els directors de la intervenció consideren dues hipòtesis; d'una banda, seria possible l'existència d'una construcció anterior, tot i que no s'ha documentat material arqueològic que aporti una cronologia; de l'altra una errada en el plantejament de la construcció hauria fet modificar l'estructura. Posteriorment, l'any 2015 es van dur a terme un seguit d'obres per resoldre les patologies de la coberta del claustre major del Monestir, que presentava un mal estat de conservació. Així doncs, les actuacions van resumir-se al control arqueològic de l'obertura dels pous de recollida d'aigua al subsòl del pati del claustre (fent fins a 5 pous 1mx1mx0,40m) i al control arqueològic de les obres realitzades a la coberta. En totes aquestes actuacions es van identificar restes de caire arqueològic vinculades a la construcció del claustre i amb restes cronològicament anteriors a la edificació d'aquest. Pel que fa a les restes localitzades al subsòl, destaca la troballa d'un enterrament d'època romana al pou 3 que es situa entre 15 i 17 cm de fondària, i la identificació de la fonamentació de la cantonada sud-oest del podi del claustre al pou 4. Les restes de la coberta de l'ala nord van descobrir tres nivells successius d'enrajolat d'època contemporània. TOMBES REIALS DE SANTES CREUS (2009-2010). Entre el desembre de 2009 i maig de 2010, es va realitzar dins del monestir de Santes Creus, una intervenció de restauració de les tombes reials del rei Pere el Gran, Jaume II, Blanca d'Anjou i de l'almirall del rei: Roger de Llúria. Es va tractar d'un projecte d'investigació promocionat pel Museu d'Història de Catalunya i el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. El projecte ha estat portat a terme per un nombrós equip multidisciplinar i ha estat filmat per l'Àrea de Documentals de Televisió de Catalunya. Aquesta actuació va plantejar com a objectiu principal la restauració escultòrica del panteó reial del monestir de Santes Creus. Aquesta actuació tenia com a objectiu resoldre les deficients condicions de conservació en la que es trobaven les tombes i al mateix temps singularitzar el paper de l'abadia dins la història de Catalunya com a panteó reial de la Corona d'Aragó. En paral·lel al projecte de restauració, el Departament de Cultura va endegar un projecte integral de recerca científica que tenia com a objectiu general l'estudi dels rituals funeraris que envoltaven la mort del rei, l'estudi antropològic i paleopatològic dels cossos dels monarques, així com de l'estudi dels diferents elements de l'aixovar funerari. L'estudi complet contempla tant el sistema constructiu de les tombes, el ritual funerari, l'estudi antropològic i paleopatològic i l'estudi de l'aixovar funerari. El monument funerari del rei Pere II el Gran se situa al presbiteri de l'església, a la banda de l'evangeli del monestir de Santes Creus. L'estructura és obra de Bartomeu de Girona i es compon d'una banyera de pòrfir que correspon pròpiament al sepulcre del rei, aixecada sobre dos lleons i un templet o urna superior amb decoració escultòrica, tot sota un baldaquí amb traceria calada. Les obres del mausoleu del rei Pere s'iniciaren el 1291. El rei no hi va ser dipositat fins el 1302. La banyera va ser coberta per una llosa de pedra nummulítica de Girona i a sobre se situa una urna - reliquiari, un cos arquitectònic esculpit amb imatges dels apòstols, de sants i de la Mare de Déu. Hi ha setze figures que s'allotgen als espais entre arquets gòtics trevolats que decoren el templet exteriorment. L'urna és coberta per una tapa a manera de sarcòfag, culminada per un pinacle que s'eleva des del centre de la coberta. Tot el conjunt està aixoplugat per un templet o dosser d'estil gòtic amb decoracions de traceria molt similars a les del claustre o a les del mausoleu de Jaume II, per bé que és anterior a aquest. Tant el templet com l'urna tenen abundants restes de policromia original, on hi predominen tres colors: el blau, el vermell i el daurat. Aquesta tomba té clares influències gòtiques provinents de frança i la utilització de la banyera de pòrfir remet a l'influència italiana que rebé el fill de Pere, Jaume II que és qui va fer construir la tomba, a l'estil dels seus familiars avantpassats (Enric IV i Frederic II de Hohenstaufen i Roger II de Sicília) enterrats a la catedral de Palerm amb sarcòfags de pòrfir. El mausoleu de Jaume II i Blanca d'Anjou es situa, com el de Pere el Gran, al creuer de l'església, flanquejant la taula d'altar. El mausoleu ocupa el costat de l'epístola. El sepulcre doble del Rei Jaume II i la reina Blanca d'Anjou, va ser encarregat el 1312. La intenció era construir un mausoleu similar al del rei Pere a l'altre costat del Creuer, amb el sepulcre a l'interior d'un dosser gòtic de proporcions també similars a les del monument funerari de Pere el Gran. La tomba està formada per una urna quadrangular de pedra, un receptacle envoltat per arquets ogivals trevolats amb decoració de traceria i, entre altres elements, per un seguit de pinacles que neixen de la confluència d'aquests arquets. El sepulcre va ser cobert per una coberta a dues vessants on es va esculpir la imatge de Jaume II a una banda i la de Blanca d'Anjou a l'altre. Les figures es troben vestides amb la cogulla de l'orde del Cister i coronats. Els monarques són vetllats vora el coixí on descansa el seu cap per figures d'àngels. Als peus del rei es troba l'escultura d'un lleó, símbol de poder i força, mentre que als de la reina es troba els d'un parell de gossos petits, que al·ludeixen a la fidelitat i la lleialtat. Al centre de la tapa, entre les dues imatges reials s'eleva un pinacle, de clara factura decimonònica. El doble sepulcre de Jaume II i la reina Blanca, està situat a l'interior d'un baldaquí de planta rectangular, sostingut per quatre columnes angulars que descansen sobre quatre grans arcs apuntats encarregats de sostenir la volta de creueria de la coberta Aquests arcs trevoltats d'estil gòtic tenen decoracions de traceria molt similars a les que es troben al claustre. Al basament de les columnes angulars apareixen quatre lleons. En cadascun d'aquests angles o cantonades es troba la representació del Tetramorf i per damunt dels símbols dels evangelistes, el naixement de quatre pinacles. Sobre la coberta del templet també s'eleva, des del centre, un darrer pinacle. Al segle XVI es portà a terme una modificació de l'estructura original, que va consistir en el desplaçament de la tomba de la seva posició centrada dins del templet fins a recolzar en la pilastra del transsepte. Aquesta acció va implicar necessàriament el desmuntatge i remuntatge de l'urna. Al mateix temps es col·locaren tres plafons o plaques d'alabastre ben treballats, dues als laterals, per sota dels jacents i la tercera, un gran plafó quadrangular on apareixen els escuts s'Anjou i Aragó als peus de les figures jacents, presidint el sepulcre. La tomba de l'Almirall Roger de Llúria, es troba situada als peus mateix de la tomba del rei Pere el Gran. Es tracta d'un sepulcre soterrani, inserit en el paviment del creuer, als peus del costat sud del mausoleu del rei Pere. Aquest enterrament resta molt malmès. La coberta, formada per una llosa de marbre de color blanc gris, està dividit en 11 fragments i ha perdut parts de marbre de l'àrea superior. A la superfície hi ha un epitafi amb caràcters gòtics, varis escuts del mateix disseny i una decoració perimètrica incisa amb motius vegetals. Sota la primera línia escrita es troba un rectangle excavat on s'hi localitzava la part de llegenda amb el nom de l'almirall i a l'interior dels motius incisos es conserven mínimes restes de policromia vermella. La llegenda que es pot llegir és la següent: ASI JAU LO NOBLE R. / [ROGER DE LÚRIA, ALMI]RAL DELS REGNES D'ARAGÓ / E DE CICÍLIA PER LO SENYOR REI / D'ARAGÓ, E PASSÀ D'ESTA / VIDA EN L'AYN DE LA EN-/ CARNACIÓ DE NOSTRE SE-/NNOR JHESU CHRIST MIL ET CCC / ET IIII, XVI KALENDES DE FEBRER. Segons les fonts documentals existents, les restes òssies de l'almirall Roger de Llúria no es trobaven intactes dins del sepulcre, ja que entre mitjan i finals del segle XIX es produïren diverses obertures de la tomba, es remenaren els ossos existents i es recol·locaren de nou a l'interior. L'espai interior del sepulcre era lleugerament trapezoïdal, amb paviment de terra i parets de carreus de pedra, ben escairats, rejuntats amb morter de calç. L'espai (2,2m) era lleugerament més llarg que la làpida (1,5m). La coberta a la zona oest, es trobava construïda per una volta catalana del segle XIX, feta possiblement durant una de les obertures de la tomba. La resta de coberta era format per dues lloses de forma irregular. A l'interior del sepulcre es va observar l'existència de dos conjunts de restes arraconades a l'extrem est. El primer, arraconat a la paret de llevant del sepulcre corresponia a una urna de secció hexagonal feta d'un aliatge de plom i baixa presència de zenc. A l'interior s'hi trobaven diverses restes òssies juntament amb una ampolleta de vidre amb tap de lacre vermell. L'altre conjunt de restes el formava un amuntegament d'ossos, sense cap disposició ni connexió anatòmica, situats just al costat de l'urna. Hi van ser dipositats un cop els ossos estaves esqueletitzats. El sòl del sepulcre era format per terra compactada amb restes de calç. La neteja del sòl del sepulcre permeté visualitzar una empremta de fusta formant una traça de forma trapezoïdal que es va interpretar com la marca de l'antic taüt originàriament disposat dins del sepulcre, quan va ser enterrat l'almirall el 1305. L'estat en què han estat trobades aquestes restes corresponen a l'obertura de la tomba el 1889. Les restes esquelètiques trobades a la tomba corresponien a quatre individus, un de femení d'entre 30 i 39 anys, la resta masculins, dos d'entre 30 i 39-44 anys. L'individu que resta, anomenat individu 2 és un esquelet adult, del qual no se n'ha pogut determinar l'edat, tant sols que es tractaria d'una persona d'edat avançada amb unes fortes insercions musculars marcades als ossos, aquests elements han fet pensar que es pogués tractar de les restes òssies originals de Roger de Llúria. A nivell patològic, cal destacar la presència d'alteracions degeneratives compatibles amb artrosi. També presenta diversos microtraumatismes que en alguns casos assoleixen un grau entesopàtic, indicatiu que es tractava d'un individu d'edat avançada que realitzava esforços físics considerables a través d'accions de sobrecàrrega i moviments repetitius. Les datacions de radiocarboni daten totes les restes entre el període de l'any 1000 i el 1400, per la qual cosa no hi hagué intrusions modernes. Tenint totes aquestes dades, es considera del tot improbable que cap dels quatre individus identificats correspongui a les restes de l'almirall Roger de Llúria i s'hauria d'interpretar que les seves restes van desaparèixer durant alguna de les intrusions a la tomba a la segona meitat del segle XIX. Tampoc es pot conèixer la procedència de les restes esquelètiques trobades a l'interior per la manca de dades. L'actuació de restauració de la tomba de Pere el Gran va consistir en el desmuntatge dels elements de la restauració dels segles XIX i XX, on es documentaren els rastres de l'espoli. Posteriorment s'obrí la tomba en dues ocasions, la primera per a realitzar un primer anàlisi i documentació gràfica per a poder planificar la segona fase. Aquesta, va correspondre a l'extracció de mostres, documentació i aixecament del cadàver. L'observació directe de les restes durant la primera obertura de la tomba, va poder comprovar com la banyera tenia una profunditat de 45 cm, tenint en compte la pròpia forma, la base tenia una superfície menor que la base externa. Les restes del rei ocupaven la part central de al banyera i estaven disposades sobre un post de fusta de 2cm de gruix, aquest quedava recolzat sobre un altre post també de fusta de 2cm de gruix. L'existència d'un doble llit de fusta semblava que podia associar-se al caràcter secundari de l'enterrament, que va ser col·locat dins de la banyera de pòrfir disset anys després d'haver estat enterrat en un primer sepulcre. La deformació de les fustes feia que el cos del rei presentés una posició arquejada. Les restes del rei Pere es trobaven parcialment momificades i esqueletitzades, recobertes per teles de diferent tipologia. El cos estava articulat decúbit supí, amb extensió d'ambdues extremitats inferiors, braços paral·lels al tòrax, semiflexió de colzes i pronació d'avantbraços reposats sobre la part inferior del tòrax, amb l'avantbraç dret per sobre de l'esquerra. El crani es trobava en rotació esquerre. Posteriorment, seguí el procés d'estudi de les restes del rei Pere el Gran, amb diversos anàlisis, radiografies, escanejos 3D, extracció de mostres de cabells, DNA, palinologia, histològiques, examen forense, reconstrucció facial 3D i preparació d'una càpsula del temps. Pel que fa a les tombes del Rei Jaume II i Blanca d'Anjou, el procés d'actuació va ser condicionada pels espolis del segle XIX. L'actuació que es portà a terme sobre el mausoleu del Rei Jaume II va ser global. La placa d'alabastre, que originàriament era dividit en 13 fragments, actualment es trobava dividit en 30, fruit de la profanació de 1836. En aquest fris, s'hi representen esculturacions d'animals mitològics i decoració vegetal, amb l'heràldica de les cases d'Aragó i d'Anjou, i als extrems un parell d'àngels alats que deixen caure l'arma christi o símbols de la passió de Jesucrist. Al centre es troba un òcul desmuntable, unit per morter de calç. A la peça rectangular de la base es pot llegir la llegenda inscrita; HIC IACET REX IACOBUS II. Aquesta peça és un dels elements més rellevants de les reformes del segle XVI. Segons les cròniques, aquesta peça va ser fragmentada pels espoliadors i va permetre l'accés a l'interior de les tombes i el seu saqueig. Durant l'obertura es va poder comprovar que a l'interior del vas superior del sepulcre es trobaven restes barrejades i alterades momificades i restes de tèxtil. El conjunt no presentava cap mena de cohesió ni s'observava la presència de capes que definissin posicions originàries, a simple vista, el conjunt era el resultat de l'espoli de la tomba i del retorn poc ordenat d'unes restes fragmentades i manipulades. Primerament es va realitzar una fotogrametria de l'estat inicial de l'interior de la tomba. Posteriorment, es va procedir a l'exhumació, registre i inventari de les restes. Els estudis forenses van documentar que les restes momificades corresponien a un sol individu. A continuació es va procedir a l'autòpsia i mostreig per als estudis d'histologia, molecular i bioquímics. Les restes òssies no atribuïes a la momificació, va donar com a resultat, que els dos dels quatre ossos pertanyen a individus masculins, però un de jove d'entre 20 i 30 anys i un d'adult d'entre 35 i 40 anys. La resta no han proporcionat més informació. Atès que Jaume II va morir amb 60 anys, no es creu que aquestes restes òssies fossin les del monarca. Pel què fa a l'individu momificat, corresponia a una persona adulta de sexe femení d'una edat propera als 25 anys i amb una alçada entre 1.45 i 1.50m. La posició del cos era en decúbit supí, lleugerament lateralitzat cap a l'esquerra de cap i tòrax. L'avantbraç esquerre presenta una posició neutre amb hiperflexió palmar del canell esquerre. També s'observava una rotació interna del maluc dret, flexió del genoll i flexió plantar del peu. L'extremitat inferior dreta es posicionava per sobre de l'esquerra, quedant el turmell dret recolzat sobre la cara interna del turmell esquerre. Pel que fa a les analítiques internes, s'observà la conservació de teixits tous a la zona abdominal amb restes de budell, úter i bufeta. Cal dir que no es conservava cap resta de l'esquena, així com de pulmons i cor. S'identificaren també restes de sac dural i pleura. A aquesta mòmia se li va realitzar un tac i una mamografia. De la zona del crani, es conservava parcialment l'esquelet, així com un fragment de momificació dels teixits de la part inferior de la cara i el frontal del coll. La mà esquerra es trobava en màxima flexió. Aquesta mà també conserva els dermatoglifs. Del tòrax s'havia conservat un penjoll momificat de 35 x 28 cm, de contorns irregulars, amb un estrip de marges desfilats amb una coloració lilosa. La superfície momificada mostrava una microporositat més marcada a nivell de la meitat superior. La paret dorsolumbar estava momificada amb predomini de la preservació de la zona lateral dreta. Aquesta zona presentava una major intensitat cromàtica. També s'observaven unes línies transversals a la part posterior del tòrax per sobre de la columna dorsal i per sota del ili esquerre, mentre que a la zona sacre s'observava un solc de8mm d'ample que anava de costat a costat i que es podia relacionar amb l'altre solc de la zona abdominal. Hi havia restes de material tèxtil per sobre d'aquest solc. En una zona superior, a nivell dorsal, s'observaven diversos solcs paral·lels de disposició transversal a mode de faixa. Ambdues extremitats inferiors es conservaven completament momificades des de les ales ilíaques. A la cama dreta, s'observava una depressió en forma de banda al terç superior. A les cames també s'observaven ferides incises. El peu dret era el més ben conservat, i presentava una aparença de peu cavo. El mateix peu mostrava un hallux valgus que condicionava una disposició anòmala de la resta de dits. Un cop efectuades les analítiques pertinents, obtingudes les dades genèriques i morfològiques i contrastades totes les fonts, es va confirmar que els diversos fragments momificats corresponien a Blanca d'Anjou. També es va confirmar els relats de les cròniques del segle XIX, on es perdé el cos de Jaume II i es mutilà el de Blanca durant l'espoli. És conegut que la mort de Blanca es va produir als 27 anys, després de donar a llum al seu desè fill. El muntatge de fragments associats a l'individu momificat i l'anàlisi forense permeten constatar l'alt grau de probabilitats que aquestes restes corresponguin al cos de la reina. Són notoris els fets de tenir una pell de l'abdomen distès i les proves histològiques mostren símptomes d'un úter gràvid o en estat de post part recent. Així mateix, la histologia va indicar que el teixit mamari estava en actiu. La causa de la mort de l'individu momificat era compatible amb alguna complicació derivada d'un part i en conseqüència podien atribuir-se les restes momificades amb les de Blanca d'Anjou. Després de la realització de tots els estudis als cossos del Rei Pere el Gran, Roger de Llúria i Blanca d'Anjou, es retornaren els cossos embolicats en tela de lli en el cas del rei Pere i de Blanca i en ossos agrupats pels casos de Roger de Llúria i dels ossos desconeguts de la part de la tomba de Jaume II als seus corresponents sepulcres. En aquestes tombes també es col·locà una càpsula del temps, altrament dit autèntica, amb documentació de tot el procediment, i algunes mostres de fustes, teixits i tela que no s'havien incorporat amb els cossos ja que es dipositaren al Museu d'Història de Catalunya. Els resultats de la intervenció van permetre un millor coneixement de l'arquitectura de les tombes, la seva part artística i les transformacions sofertes. Per altra banda, també es va aprofundir en la comprensió dels rituals funeraris de trasllat i preparació dels cossos reials en època medieval. També s'ha realitzat un estudi antropològic i paleopatològic que aporta noves dades sobre la vida, les malalties i la mort dels individus. Per acabar, també ha estat una font important per al coneixement de l'aixovar funerari, principalment de tots els teixits i dels altres elements presents a l'interior de les tombes. Les analítiques i estudis realitzats al cos del rei Pere van poder determinar que patia una maloclusió de tipus III en la que les dents inferiors tanquen per davant de les superiors. La morfologia esquelètica presenta unes formes d'individu fort i ben alimentat, sense remodelacions òssies importants. La degeneració òssia és la típica d'un individu de la seva edat. L'osteofitosi i porositat bilateral a les caretes costovertebrals dorsals altes poden ser un marcador de determinades feines o hàbits, possiblement explicarien els signes d'etiologia degenerativa observats derivats de muntar a cavall i portar una sobrecàrrega corresponent a la vestimenta i armadura. Les restes observades han servit per corroborar les fonts escrites pel què fa al tema de l'alimentació, variada amb predominança de carn. Els teixits tous pulmonars van proporcionar informació referent a calcificacions, que serien indicatius d'una malaltia inflamatòria i/o infecciosa pulmonar sense que es pugui precisar de quina es tracta. La més freqüent seria la tuberculosi, per aquest motiu es va realitzar un anàlisi molecular per poder determinar l'eventual presència de l'agent infecciós. Els resultats no van ser concloents. Posteriorment també es va realitzar una reconstrucció facial de la cara del rei. TROBALLES ARQUEOLÒGIQUES PUNTUALS A LA ZONA A l'àrea annexa al recinte religiós, el Dr. Vilaseca situava una troballa d'una punta de sageta de bronze de 42x8x4mm, en mal estat de conservació, en la que manquen les aletes i només s'hi identifica el nervi central i el peduncle. La cronologia de la peça es trobaria entre el període del bronze mig i primer ferro. El Dr. Vilaseca inclou... 1982 Excavacions: urgència 1984 Excavacions: urgència 2005 Excavació, Intervenció preventiva 2006 Control, Intervenció preventiva, Eliminació 2008 Control, Intervenció preventiva 2009 Projecte d'investigació, Excavació, Anàlisi 2010 Projecte d'investigació, Excavació 2015 Control, Intervenció preventiva Memòries i informes ROIG, JOSEP FRANCESC . (2008). Memòria d'intervenció arqueològica al Portal Reial del Monestir de Santes Creus (Aiguamúrcia, Alt Camp). Any 2008. Núm. Mem. 8500 Memòries i informes Caballé, F., et alii. (2010): Documentació i estudi de la història constructiva del claustre posterior i antic palau del monestir de Santes Creus (Aiguamúrcia). (2 vols). DGPC, Arxiu Servei Patrimoni Arquitectònic. Memòries i informes SUBIRANAS, CARME; ARMENTANO, NÚRIA. (2009-2010). Memòria de l'estudi de les tombes reials de Santes Creus. (15 volums). Anys 2009-2010Núm. Mem. 10454. Memòries i informes BENET, ARQUÉ, CRISTINA. (2006). Memòria d'intervenció arqueològica al Palau Reial del Monestir de Santes Creus (Aiguamúrcia, Alt Camp). Any 2006. Núm. Mem. 5667. Memòries i informes GARCÍA, MEDRANO, PAOLA. (2005). Memòria de la intervenció arqueològica realitzada al Palau Reial del Monestir de Santes Creus Aiguamurcia (Alt Camp). Any 2005. Núm. Mem. 5278. Memòries i informes SUBIRANAS, CARME. (2015). Memòria de la intervenció arqueològica al Monestir de Santes Creus - Claustre Major. Any 2015. Núm. Mem. 11937. AGUELO, J.; HUERTAS, J.; PUIG, F 2002 L'art gòtic a Catalunya. Arquitectura CABESTANY I FORT, J.F. 2002 L'art gòtic a Catalunya. Arquitectura I. Catedrals, monestirs i altres edificis religiosos CABESTANY I FORT, J.F. 1997 Reial monestir de Santes Creus. Guia històrica i arquitectònica CABESTANY I FORT, J.F. 2003 L'art gòtic a Catalunya. Arquitectura II. Catedrals, monestirs i altres edificis religiosos CIRICI, A. 1968 Arquitectura gòtica catalana DDAA 1990 Catàleg de monuments i conjunts històrico-artístics de Catalunya FORT I COGUL, E. 1976 El Monestir de Santes Creus JOHNSON, MARK J. 2008 Madrider Mitteilungen MARTINELL, C 1929 El monestir de Santes Creus MIQUEL, Marina; MALGOSA, Assumpció; SUBIRANAS, Carme 2012 Tribuna d'Arqueologia 2010-2011 TV3 27 de novembre de 2009 http://www.tv3.cat/videos/1653109/Restauracio-de-la-tomba-de-Pere-II-el-Gran VILASECA, S. 1936 La indústria del sílex a Catalunya. Estacions-tallers del Priorat i extensions VIVES, J. 1960 Els tres Palaus Reials de Santes Creus


Bufa el vent i és dilluns, abans de l’albada. Negror i a passar per aigua. No saps ben bé com, però ja surts de casa arremolinant al teu voltant claus i targetes. Bufa el vent i et pica a la cara. Et desperta i et crida que sí, que és dilluns i que ja no s'hi valen mandres. Blaveja el dia amb la llum que es filtra entre els núvols, bufa el vent i et recorda que el rellotge mana. Bufa el vent i et porta al cap un dissabte, entremaliats entre gots i amb el mòbil a casa. Tanques els ulls, molt fort que així el fred no talla, i fas una passa, i una altra, i una altra, i arribes encara engolit pel llit a la parada. Bufa el vent i el bus arrenca, lent com el dia que arriba a ritme de badalls. Silenci fosc i cares llargues, a l’interior, un baül de mandra. Bufa el vent i pica els vidres, remena fort i et desperta de les breus becaines. Ressona a les finestres i et porta al cap tardes de diumenge arrecerat al sofà. La quietud immune de l’interior ressona per l’autopista en línia recta. Bufa el vent quan s’obren les portes i baixes maleint no haver tancat la balconada. Bufa el vent i esquives les hores a trams amb ganes, a trams amb drames. Llangueix el dia a mesura que recuperes ara un braç, ara una cama, ara el nas, ara ja parles, ara ja rius. Bufa el vent i a tu et sembla que és viu i t’agrada, que bufa com quan tu estàs emocionat i t’empeny amb força sobrevolant les hores que passen. T'abraça per tots cantons, no l’enxampes ni el comprens, et pica i ara, quan t’ha fet ballar per no caure, ja no te l’emportaries a casa. Bufa el vent i és dilluns, entrat el capvespre. Negror al fons i a fer casa. No saps ben bé com, però ja enfiles l’últim tram del temporal arremolinant al teu voltant croquetes i llibres. Bufa el vent i pica la persiana. T’acompanya suau i et recorda que sí, que ja s’hi tornen a valdre les mandres. Llumeta encesa que il·lumina unes pàgines, bufa el vent i et recorda que el temporal ja amaina.


Relats en temps de Covid: Olga Navarro - Blog Institucional Hospital de Granollers Relats en temps de Covid: Olga Navarro “La Covid m’ha ensenyat a ser millor professional i millor persona” Infermera. Treballa des de fa quasi tres dècades a l’hospital i des de fa 11 anys és coordinadora assistencial a la planta de Medicina Interna (6a planta), la primera que va començar a tenir pacients Covid. “Els tres primers mesos de pandèmia van ser caòtics. M’entristia veure com estava l’hospital, tot canviat, vam muntar plantes a Consultes Externes, cada dia eren protocols diferents, la sala de parts es va traslladar... i recordo que veníem amb por. A l’hospital me l’estimo molt i em feia molta pena veure’l així... porto tota la vida treballant aquí, quasi trenta anys!”. Quan es va plantejar ser infermera no es va imaginar mai que arribaria a passar el que ha passat. “La pandèmia ens ha fet créixer. Crec que tot el col·lectiu d’infermeria ha estat donant el 100%: al principi va ser dur, però ens hem adaptat totes molt bé”. També, igual que companys en relats anteriors, destaca que el companyonia que ha estat sempre present. “Nosaltres ja treballem molt a gust i amb la Covid hem treballat molt durament però fent molta pinya, hem estat molt unides. Veies companyes que s’anaven contagiant, i no volíem fer-nos PCR per no haver d’agafar la baixa i deixar a les companyes soles!”. També recorda d’aquells primers mesos que “tot i que al sortir d’aquí estàvem esgotades, tan física com emocionalment, tot i no tenir por de contagiar-me a l’hospital sí que el tenia en arribar a casa, tenia por de contagiar als meus. En sortir extenuades , quan agafaves el cotxe i veies tot buit eres més conscient del que estava passant”. L’Olga és sincera i transparent, quan parles amb ella ràpidament entreveus una persona molt treballadora, eficaç i optimista. Malgrat haver passat moments molt durs, té bones paraules per definir la seva experiència: “com a infermera sento que la Covid ha estat gratificant, perquè m’he sentit realitzada: he cuidat molt més del que ho feia abans, la nostra feina és cuidar i ho he fet molt perquè les persones en necessitaven moltes cures... Abans de la pandèmia molts malalts estaven acompanyats, i les necessitats les suplia la família; amb la Covid el malalt depèn només de tu, i malalts molt dependents de nosaltres... molta feina i molt dura, però gratificant”. Les primeres setmanes va participar en l’adaptació de l’Àrea Ambulatòria per convertir-la en unitats d’hospitalització: “va ser un caos haver de muntar les habitacions, poder comptar amb el material per poder treballar... però ens vam en sortir. Gràcies a això vam poder ingressar molts malalts allà. Recordo lo ràpid que es va emplenar l’hospital de malalts Covid. La nostra planta la vam dividir en dos, per a malalts Covid i malalts no Covid, però en un dia ja estava la planta plena”. Passats els dos-tres primers mesos, les coses van canviar perquè es van familiaritzar amb la malaltia i s’han acostumat a conviure-hi, i també a tractar els malalts, que havien d’estar aïllats. “Aquest punt és important perquè ens va costar molt, ja que els malalts ho passaven molt malament tot i que alhora, es van portar molt bé en tot moment, ja que no eren demandants per res. Veien que ens havíem de vestir d’aquella manera per anar a veure’ls, entenien la gravetat de la situació. Picaven molt poc al timbre, les famílies quan fèiem la videotrucada estaven molt agraïdes... al final va ser una experiència molt productiva i molt satisfactòria, tant a nivell professional com a nivell personal” recorda l’Olga. L’equip de la 6a planta de Medicina Interna a finals del mes d’abril de l’any passat Intentaven trucar a les famílies cada dia, per rebaixar el seu neguit: “els metges ja intentaven fer la trucada diària, però nosaltres també quan fèiem la higiene o entràvem el menjar els hi preguntàvem si volien parlar amb els seus familiars i ens trobàvem a la gent molt agraïda. Sabíem la preocupació per la qual passaven i era una manera d’intentar minvar-la. També estar sol aquí dintre es fa molt dur i sense salut, t’impacta molt”. Això t’ensenya a tenir molta empatia: “n’has de tenir molta amb aquests pacients tan complexes. Estar a l’altre costat no és el mateix que estar al nostre, perquè a l’altre et falta la salut”. Tot aquest esforç va revertir en agraïment, tant per part dels malalts com de la ciutadania: “increïble com s’han portat amb nosaltres: com et portaven les bates, amb missatges d’ànims que em fan posar la pell de gallina: seguiu endavant, vinga, moltes gràcies per tot... ens recordava que la nostra feina val la pena i que calia seguir treballant així. Hi havia gent que ens portava directament coses a la nostra planta. Sóc de Montmeló i hi havia gent que em trucava per dir-me que em deixaven pantalles que havien fet a la porta de casa meva”. Les mostres d’agraïment ens recordaven que la nostra feina valia la pena i que calia seguir treballant així Han viscut moments molt durs que quedaran per a la memòria. “Ens vam trobar amb situacions en què en només en una hora havies de baixar a un pacient a l’UCI, és el cas d’una noia embarassada que vam haver de portar corrents a crítics perquè se’ns ofegava i la vam haver d’intubar. També hem tingut malalts molts grans que no poden anar a UCI perquè no suportarien la intubació, els cuidem tot el que podem a la planta i alguns s’han en sortit, i altres no... que estiguessin ben cuidats era la nostra prioritat”. La cap de la seva àrea, la Gemma Pérez, ens acompanya en aquest relat, i afegeix l’impacte que li va suposar veure professionals a fora de les habitacions plorant, assentats a terra, impactats per la situació: “els professionals tenien por. Mai havia vist a treballadors abatuts a terra com els primers mesos de pandèmia. També em van impactar molt els aplaudiments dels professionals que donaven l’alta, tenien llàgrimes als ulls perquè veiem que la gent se’n sortia, se m’ha quedat marcat”. I també han viscut moments molt emocionants: és el cas del company Pedro, un cas amb que va acabar feliçment, ja que després de passar molts dies a l’UCI, el van traslladar a la seva planta: “quan va pujar ens va explicar que li van dir que truqués a la seva dona abans d’intubar-lo... li van dir que no es preocupés, que es despertaria, però ell no ho veia clar...”. Quan li van donar d’alta, l’hospital va viure un dels moments més emotius d’aquesta pandèmia: “va pujar molta gent a la planta per aplaudir-lo i acomiadar-lo... i quan va baixar es va trobar que a Consultes Externes estava quasi tot l’hospital per rebre’l i aplaudir-lo de nou, se’m posa la pell de gallina de recordar-ho! I també amb les gràcies de tots els malalts quan han marxat”. Pedro, company de l’hospital, en rebre l’alta mèdica Aquestes experiències i tot el que ha viscut l’han ensenyat a ser “millor professional i millor persona. Hem vist gent que ho ha passat molt malament, i això t’ensenya a valorar molt les coses. Famílies senceres ingressades... gent de totes les edats, també joves que han estat ingressats a l’UCI i quan han pujat a la nostra planta d’hospitalització encara ho han passat molt malament, a vegades sense poder ni respirar”. I això et fa valorar moltes coses, especialment la salut: “abans ja valorava molt la salut, però ara la valoro el triple. Ens queixem per coses insignificants, quan el que realment el que ens ha de preocupar és tenir salut. He après a valorar les coses més petites i a valorar més la vida. Ja li dic al meu fill: valors i respecte. Valorarem el que tenim, la família és el més important. No hi ha res més a la vida, valors i respecte, abans que els diners”. La Covid, però, no ha marxat: “anem cap a la normalitat, però tindrem pacient Covid durant molt de temps. Estem cansats però veig el futur amb optimisme. Quan la població estigui vacunada tot serà molt diferent. Hem de ser positives, ens hem de vacunar, ho veig molt clar!”. Com ha succeït amb altres companys amb qui hem compartit el seu relat en temps de Covid, l’Olga també vol donar gràcies sinceres a la Gemma Pérez “a vegades em queixo, però amb mi s’ha portat molt bé. Ha estat molt dur, però sort de la Gemma i de l’equip, estic molt agraïda” explica emocionada entre llàgrimes. Perquè al final, darrere de cada història, de cada professional, tenim la persona. L’actual equip que treballa amb l’Olga a la sisena planta By BlogHospi|2021-04-08T12:27:47+00:00abril 8th, 2021|General, Relats en temps de Covid|Comentaris tancats a Relats en temps de Covid: Olga Navarro


Las aguas tranquilas del una, de Faruk Sehic: retalls de memòria de la Bòsnia dels últims trenta anys – Balcània 11 Desembre 2017 11 Desembre 2017 Josep Dorca Las aguas tranquilas del una és una mena de diari personal, d’enfilall de records, escrits amb una captivadora prosa poètica, que abasten des de la infantesa fins a l’edat adulta de l’autor i, sí, hi són presents, molt presents, tots els fets de la guerra de Bòsnia. És evident el contrast entre una infantesa que s’entreveu feliç i un present gens falaguer, corcat sovint pels records. En la primera etapa, la de la infantesa, la natura hi juga un paper fonamental. Un riu preciós emmarca tots els seus records -reals o imaginats-, i també la fauna, la flora, el pas de les estacions en un poble on semblava que convivien en harmonia les tres “religions”. Era l’època en què el poble era conegut com a Petit París, ple a vessar de fàbriques, botigues, bars, vegetació i una gernació de persones que gaudien dels feliços anys vuitanta. Faruk Sehic va néixer l’any 1970 a Bihac, al nord-oest de Bòsnia, a tocar pràcticament de Croàcia. Va créixer a Bosanska Krupa quan encara era viva la Iugoslàvia de Tito. Quan era jove, i estudiava veterinària a Zagreb, va esclatar la guerra a Bòsnia. Tenia tan sols vint-i-dos anys, i no va dubtar a allistar-se a l’Armija, l’exèrcit de Bòsnia i Hercegovina. Tal com diu en el llibre, va agafar el destí en les seves mans i no va esperar que ningú li truqués a la porta i que el tragués del llit somnolent. La guerra, que va començar l’any 1992 -l’any zero segons Sehic- va comportar que el món que coneixia s’ensorrés i que s’aprengués a odiar, i que l’únic objectiu fos, senzillament, sobreviure. Tot i que no hi ha gaires escenes bèl·liques, n’hi ha de particularment esborronadores, com per exemple quan una dona sèrbia és executada, o quan ens narra com sabien que alguns presoners eren torturats. Tot plegat, ruïnes, en tota l’amplitud del terme, pertot arreu. Per sobre de tot, però, aquest volum és un exquisit text que no us deixarà indiferents. Sehic va publicar el seu primer llibre de poemes l’any 2000 i el 2004 el seu primer recull de narracions. L’any 2011 va publicar aquesta mena de memòries, amb le qual va guanyar el premi Mesa Selimovic, un dels més prestigiosos en serbocroat. A hores d’ara, Sehic és un dels autors més interessants d’aquesta literatura. La versió en castellà ha estat editada per La Huerta Grande i la traducció ha anat a càrrec de Miguel Rodriguez Andreu. El títol original en serbocroat és Knjiga o Uni. Bòsnia i Hercegovina, Literatura Previous Article El govern romanès supera una moció de censura; avui a la tarda, manifestacions arreu del país contra el govern Next Article Nikola Gruevski dimiteix com a líder del VMRO-DPMNE; s’obre una nova era per als conservadors macedonis?


Espai Vallromanes: Fira d'entitats a Vallromanes Us informem que, tal com surt a la programació del Casal de Vallromanes i dins dels actes del programa inaugural, el proper dissabte, dia 27 de gener, de 5 a 9 del vespre hi haurà una Fira d'Entitats del poble que organitzen el Casal i l'Ajuntament a través de la seva Regidoria de Cultura. En nom de totes les associacions de Vallromanes, us convidem a assistir-hi per tal que ens conegueu i sapigueu les activitats que duem a terme, al mateix temps que podeu fer les vostres propostes i suggeriments i adherir-vos i/o col·laborar, si us ve de gust, a qualsevol de les nostres associacions i/o entitats. Esperem, doncs, la vostra assistència. No hi faltis. Publicat per Jordi Gomara (itaca2000) a 21:42 Etiquetes de comentaris: Activitats i convocatòries, Casal, Entitats de Vallromanes, Informació, itaca2000 David 24 de gener de 2007 a les 0:11 Pot semblar increible però és cert, diverses entitats de Vallromanes ens hem assabentat per la propaganda que el proper dissabte hi ha una fira d'entitats. A hores d'ara ningú de l'Ajuntament ha informat d'aquesta fira, on se suposa que hem de participar-hi, ni l'ADF, Agrupació de defensa forestal, ni a Amunt i Avall -l'associació que fa la vigilància forestal a cavall-. Potser és que no totes hi som convidades? vull pensar que es tracta d'una errada tècnica. Jordi Gomara (itaca2000) 24 de gener de 2007 a les 0:27 És evident que no s'ha fet la informació oportuna i resulta del tot increïble, perquè no sé quants assistents hi tindrem (jo sóc el secretari d'Amics de la Fotografia), comptant que se celebra el proper dissabte. Per un llistat que he pogut veure de casualitat, vosaltres no hi constàveu, la noia que està a la recepció del Casal crec que ha d'avisar als de l'ADF, entre d'altres, però o sàpiga Amunt i Avall no figura com a associació en el llistat, si mires a la pàgina web de l'ajuntament no hi sortiu tampoc. Potser no us heu donat d'alta. Pel que sé t'hauries de posar en contacte amb l'Adelina Zabalza o amb la recepcionista del Casal per tal que ho rectifiquin; preferentment amb l'Adelina. David 24 de gener de 2007 a les 10:04 Gràcies, ja ho he fet, he passat pel Casal i hem quedat que demà em trucaran. Aviat farà un any que vam entrar per registre de l'ajuntament els estatuts de l'associació registrats a la Generalitat demanant la nostra inscripció al registre d'entitats de Vallromanes. Jordi Gomara (itaca2000) 24 de gener de 2007 a les 18:28


El Barcelona Nofer i el Sabadell es classifiquen per a la tercera ronda de la Copa i la Recopa El Barcelona, el Sabadell i l'Atlètic Barceloneta es juguen aquest cap de setmana la seva continuïtat a les competicions europees de waterpolo. Els dos primers ja han aconseguit l'objectiu de classificar-se per a la següent ronda de la Copa d'Europa i de la Recopa, després de derrotar l'Alphin holandès i el Dinamo de Bucarest romanès. A la Copa LEN, l'Atlètic Barceloneta s'enfrontarà als grecs del Panathinaikòs mentre que en aquesta mateixa competició, el CN Catalunya ja ha quedat eliminat. Tant el Sabadell com el Barcelona Nofer han aconseguit la classificació per a la tercera ronda de les competicions respectives. El Barcelona Nofer ha superat l'Alphin d'Holanda per 10 gols a 5 en la Copa d'Europa. Per la seva part, el CN Sabadell ha aconseguit una nova victòria a la Recopa d'Europa davant el Dinamo de Bucarest per 9 a 4. Amb aquest resultat, els vallesans ja estan classificats per a la tercera fase. L'objectiu ara és aconseguir la primera plaça del grup per evitar així rivals de més categoria. El primer pas serà demà, on el CN Sabadell es jugarà la primera posició amb el Jadran Split croat. En els dos partits jugats fins ara, el CN Sabadell ha aconseguit 21 gols a favor. Xavi Vallès ha destacat la importància d'aconseguir tants gols a favor en cas d'un possible empat a tres.


Casa Ramón El Pallé Salinas De Bielsa Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA calle baja s/n, Sin, Salinas De Bielsa, Espanya, 22366 - Veure al mapa Més informació sobre Casa Ramón El Pallé Al visitar Salinas De Bielsa, vosté es sentirà com a casa a Casa Ramón El Pallé, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Casa Ramón El Pallé ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, forn microones per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Casa Ramón El Pallé no troba competidors en cap categoria.


Montse Ros (CCOO), Núria Gilgado (UGT), Ivan González i Rafi Cáceres, aquest dimarts en 'El Mirador' "Amb les hores extra no pagades, es crearien 20.000 llocs de feina" Montse Ros (Comissions Obreres), en conversa amb Núria Gilgado, Rafi Cáceres i Ivan González, veu un Primer de Maig molt participatiu Rafi Cáceres, directora del Secretariat de Pastoral Obrera de l’Arquebisbat de Barcelona, Ivan González, economista i màster en Economia Social, Montse Ros, portaveu de Comissions Obreres a Catalunya, i Núria Gilgado, secretària de Política Sindical de la UGT, han analitzat aquest dimarts, des del programa El Mirador de l'actualitat, tot el que pot ser aquest Primer de Maig, que arriba novament entre la preocupació pels greus problemes estructurals que afecten els treballadors, amb un atur i una precarietat cronificats, i l’esperança que dona una mobilització amb propostes en positiu. Ros ha comentat que "els sindicats han estat molt actius en la campanya electoral, demanant a la gent que votés esquerra, propostes socials i la derogació de la reforma laboral, perquè no ens deixem governar per les dretes que s'han extremat tant". En aquesta línia, ha afegit que "aquest Primer de Maig això s'ha de veure, i el món del treball ha de dir a Pedro Sánchez que compleixi, sense deixar-se portar per les polítiques de dreta, els acords amb els sindicats en la línia de derogar la reforma laboral". Montse Ros ha recordat que "els drets no s'hereten, sinó que s'han de guanyar generació rere generació". En aquesta línia, ha denunciat que "es demana a les persones disponibilitat les 24 hores del dia, contestant e-mails i generant moltes hores extra no pagades, cobertes majoritàriament per dones i amb les quals es podrien crear a Catalunya més de 20.000 llocs de treball". Per la seva banda, Núria Gilgado ha dit que "aquesta vegada, sense dir a quin partit s'ha de votar, els sindicats sí que han dit a quins no s'ha de votar, perquè n'hi ha que porten les reivindicacions laboral". La representant de la UGT ha demanat que "tota la gent que ha sortit a votar surti aquest Primer de Maig al carrer". Igualment Gilgado ha dit que "sobta molt que ara es parli que anem cap a una recessió econòmica i no s'hagi destacat que aquests cinc anys l'economia ha estat pujant per sobre del 2 i fins i tot del 3 per cent". Finalment s'ha preguntat "com és que la millora no hagi repercutit sobre els treballadors, que han continuat perdent poder adquisitius any rere any mentre els beneficis han pujat, cosa que demostra que no hi ha hagut repartiment de la riquesa". Rafi Cáceres, per la seva banda, ha explicat que "els militants cristians obrers també s'afegeixen a les mobilitzacions sindicals, amb alguns actes específics, per exemple de la Joventut Obrera Cristiana, que ha organitzat per a aquest dimarts un concert amb la lectura d'un manifest". La responsable de la Pastoral Obrera de l'Arquebisbat de Barcelona també ha presentat el Manifest del Primer de Maign 2019, elaborat per les delegacions i moviments obrers cristians, com "un missatge de denúncia i de compromís amb l'acció". I Ivan González ha dit que "el Primer de Maig s'ha perdut la publicitat", i ha assegurat que "molt poca gent coneix ara, a Catalunya, el que se celebra aquest Dia del Treball, cosa que és un problema". En un altre moment, l'economista ha assegurat que, "quan parlem de persones que donen feina, n'hi ha molts que no són els directors de grans empreses, sinó autònoms i petits empresaris que sovint treballen 12 hores cada dia". González ha conclòs que "està en perill tant un assalariat com, per exemple, un autònom". Es pot escoltar AQUÍ el programa El Mirador de l'actualitat d'aquest dimarts 30 d'abril. En un Dia del Treball molt connectat amb les eleccions de diumenge passat, la derogació de les reformes laborals dels Governs de Zapatero i de Rajoy, la supressió de la reforma de les pensions del 2013, millors salaris i millors condicions laborals són les principals reivindicacions de les centrals sindicals majoritàries per a aquesta jornada del Primer de Maig. Aquest 2019 es compleixen diverses efemèrides de referència per als representants dels treballadors: 100 anys de la fundació de l’Organització Internacional del Treball (OIT), formada per governs, patronals i sindicats i que promou el diàleg social tripartit per reforçar la negociació col·lectiva i les relacions laborals de qualitat; i també el centenari de la victòria obrera a la vaga de La Canadenca, en la qual es va aconseguir formalment la jornada de vuit hores.


24a Edició del Parc Infantil de Nadal de Granollers - PINGRA - Parc Infantil de Nadal de Granollers - PINGRA - Parc Infantil de Nadal de Granollers 24a Edició del Parc Infantil de Nadal de Granollers Qui ens havia de dir el passat 29 de desembre del 2019, quan us estàvem dient moltes gràcies i fins l'any que ve, que aquest any que ve no arribaria. Avui dia 27 de desembre a les 10:00h del matí hagués tocat obrir les portes a un Palau d'Esports ple de jocs, tallers i activitats diverses, esperant les vostres rialles i ganes de jugar. El Pinguai i l'Espingueta saltant per la tirolina, les galetes, el ball del pin, el laberint, el pont de mico, les xapes, els tallers de manualitats, el Pinvestigador, en Miquel al micròfon, el taller de pintar cares, les trenes, les taules de llum, el super tobogan, la zona de nadons, els inflables, els llits elàstics, la zona d'esports, el Karaoke, el rocodrom, aquest any seran un bonic record. Avui és un bon moment per donar les gràcies a tota la gent que durant aquests 24 anys han ajudat a fer realitat un parc per tots els nens i nenes de Granollers i comarca. Als monitors i monitores que cada any ens ajuden a donar vida al parc, a l'agrupació excursionista per acompanyar-nos cada any en aquesta aventura, a tots els col·laboradors que gràcies a les seves aportacions cada any ens ajuden a fer un PIN millor i sobretot, a tots vosaltres per venir, perquè el PIN, sense vosaltres, no tindria cap sentit. Però un moment! No estiguem tristos! Tot i no poder fer el PIN us hem preparat algunes sorpreses que ja heu anat veient: Concert del Tramvia Banc amb el Pinguai i l'Espingueta a VOTV: el pròxim dia 3 de gener a les 12:00h del migdia, podreu veure per VOTV un concert especial que vam gravar a la NauB1 fa uns dies! Podreu cantar i ballar des de casa! Aquí teniu més informació. Activitats per fer a casa: us hem preparat un conjunt d'activitats perquè pugueu fer aquests dies. Des de manualitats fins a activitats d'entreteniment i un joc de preguntes per veure si coneixeu bé el PIN. Aquí les hi trobareu. I per acabar, la Soca, acompanyada per l'Espingueta i el Pinguai, hem preparat aquest vídeo perquè, tot i que aquest 2020 no podrem estar junts, us trobem molt a faltar i esperem veure'ns ben aviat! Tenim moltes ganes de tornar a cantar, ballar i jugar amb tots vosaltres! Esperem que us agradi!


La llegenda de terror del Tibidabo - La Torre de Barcelona L'Emili recorda que el seu avi li va explicar una història d'una seva que va desaparèixer, i que l'atribueix directament al Pare Gegant Actualment, un dels icones de Barcelona i en especial de la zona alta de la ciutat és el Parc d’Atraccions del Tibidabo. Al llarg de l’any, milers de nens i nenes de tot el món acudeixen a aquest espai per gaudir d’un dia inoblidable juntament amb la seva família. Estem parlant de l’actualitat, es clar, perque si poguéssim viatjar en el temps la cosa seria ben diferent, i es que la muntanya on s’ubica aquest Parc d’Atraccions, era ni més ni menys, l’escenari d’una llegenda de misteri i terror. 1 El Pare Gegant 2 Testimonis vius de la llegenda del Tibidabo 3 Una nena desapareguda El Pare Gegant Resulta impossible posar una agulla en la data exacte en la qual s’ubica aquesta llegenda, ja que no hi ha cap mena d’informació al respecte. El que si és cert, es que aquesta s’ha anat perdent amb el pas del temps i ara per ara, només alguns avis la recorden. La llegenda explica que fa molts anys, a la muntanya on s’ubica el Parc d’Atraccions del Tibidabo vivia un homínid de grans dimensions que segrestava nens de la ciutat de Barcelona. Alguns deien que era un gegant, i altres el descrivien com un ogre. Aquesta informació es va començar a propagar ràpidament segles enrere quan a Barcelona es van produir tot un seguit d’estranyes desaparicions de nens i nenes que no van deixar cap mena de rastre. Un home, segons fonts documentals, va assegurar que va sentir nens que ploraven en les profunditats del bosc de Collserola, just on ara s’ubica el Tibidabo. La muntanya del Tibidabo abans de la seva construcció Testimonis vius de la llegenda del Tibidabo La Torre de Barcelona ha tingut l’oportunitat de parlar amb l’Emili, un avi de 95 anys que viu al barri de Sarrià i que ha accedit a explicar-nos la seva relació directa amb aquesta llegenda. “La primera vegada que vaig sentir aquesta història va ser gràcies al meu avi, i em provocava autèntic terror, ja que en aquells temps, la muntanya del Tibidabo era l’escenari de fets realment desagradables que són desconeguts. Si les muntanyes parlessin, probablement us costaria molt agafar el son a la nit”, explica el testimoni. Aquesta llegenda, segons l’Emili, estava “de moda” durant la seva infància, i explica que molts dels seus amics es van prometre a si mateixos que no explicarien res d’ella als seus fills, ja que no volien transmetre el terror que ells sentien cap a la muntanya del Tibidabo. Això, segons el testimoni, “seria una de els raons per les quals la llegenda del Pare Gegant s’acabat perdent. Una nena desapareguda L’Emili recorda que el seu avi li va explicar una història d’una amiga seva que va desaparèixer, i que l’atribueix directament al Pare Gegant. La Clara, una nena de set anys que una nit es va quedar sola a casa mentre els seus pares van haver de sortir per una urgència deixant-se la porta oberta. Aprofitant la situació, la nena va sortir de casa seva i mai més va tornar. L’endemà es va dur a terme una batuda per tota la ciutat, i segons s’explica, uns homes van trobar una cova molt estranya a la muntanya de Collserola. Al seu interior, s’hi trobaven les despulles de diversos infants, entre elles les de la Clara. L’estupefacció va anar molt més enllà quan també es van adonar que dins d’aquella cova, hi havia peces de roba d’una mida sobrenatural. Més tard, el 1901, just a sobre d’aquesta cova, s’hi va construir el que avui és el Parc d’Atraccions del Tibidabo. Obres del que és avui el Parc d’Atraccions del Tibidabo


Així es van invertir les donacions del Mercat de l’Olivar com a patrocinador de l’acció solidària ‘Reptes Fooders Solidaris’ Recordeu els Reptes Fooders Solidaris? La iniciativa que va patrocinar el Mercat de l’Olivar gràcies a l’acció de Susanna Pocostales i Marcos Servera? Ens alegra saber que sí! I molt contents us fem partícips dels projectes en els quals s’ha invertit la donació del Mercat de l’Olivar. Si feu memòria, recordareu que es tractava d’una iniciativa amb finalitat benèfica a partir de la qual una ONG obtenia una donació gràcies a les visualitzacions que tenien els reptes fooders emesos en directe en Instagram. Es tractava de cuinats ràpids entre Marcos o Susanna i un cuiner reconegut. Aquí podreu refrescar el funcionament. Va ser l’ONG Hugging Nepal la guanyadora dels reptes en sortir triada en el sorteig entre els finalistes. La recaptació final va ser de 250€. El Mercat de l’Olivar no va voler quedar-se enrere i va sorprendre amb un segon premi per a una segona ONG, duplicant la xifra obtinguda. Així doncs la Fundació Vicente Ferrer va ser la premiada en el segon sorteig amb 250€. Totes dues entitats han pogut invertir la quantitat rebuda en dos projectes humanitaris que us convidem a conèixer: Hugging Nepal va poder alimentar a un ampli número de la població nepalesa, principalment a nens. Els projectes en els quals es va invertir la donació va ser en el Projecte cuina Secret Garden i en el Projecte cuina Ganeshtan. La Fundación Vicente Ferrer va invertir la donació a l’acció Sos Oxígeno, Oxígeno que salva vidas. Us convidem a conèixer el projecte. Des del Mercat de l’Olivar volem agrair l’acció de totes dues entitats pel seu compromís i bon fer, així com també a Susanna i a Marcos per haver fet possible aquesta especial col·laboració. Gràcies de cor a tots.


Llet de Pasqua - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure Llet de Pasqua La llet de Pasqua, llet de Quaresma o llet basca són unes postres de llet cuita amb farina i sucre. Normalment es presenten en forma de petites porcions fregides en oli i banyades en sucre i canyella. Són típiques del País Basc, Navarra, el nord d'Aragó, els Pirineus i la zona del cantàbric espanyol. A causa de l'emigració moderna, també se'n fa a la Catalunya Nord, on rep el nom de llet de Pasqua, a la zona dels Pirineus catalans (Vall d'Aran, Pallars Sobirà, Alta Ribagorça, Cerdanya i Alt Urgell), al sud de França (Pirineus Atlàntics, Alts Pirineus, Arieja, Gers i a Tolosa de Llenguadoc, Alta Garona). També s'han estès per la resta de la península Ibèrica, per Castella i Lleó i la Comunitat de Madrid. Són unes postres que es fan tradicionalment durant la Quaresma i per Dilluns de Pasqua. Els ingredients principals són llet, sucre, farina de blat, farina de blat de moro i ous. S'hi pot afegir pell de llimona i canyella per aromatitzar la llet. Per fregir les porcions s'arrebossen en farina i en ou batut i després es fan fregir en una paella amb oli de gira-sol. Es bat la llet amb la farina de blat de moro, la farina de blat i els ous. D'altra banda, es fa escalfar una altra quantitat de llet per aromatitzar-la amb canyella i pell de llimona. Després es barregen totes dues quantitats de llet i es fan coure fins que tinguin una textura molt pastosa, com una massa compacta. Es deixa refredar durant dues hores a la nevera i després se'n fan porcions petites, s'arrebossen en farina i en ou batut i es fregeixen en oli de gira-sol. A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Llet de Pasqua Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Llet_de_Pasqua&oldid=25105745» La pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 set 2020 a les 00:24.


CFGS I UNI - Preguntes i Respostes | Preparats, Llestos, Universitat Si estic cursant un CFGS d'Educació Infantil i he de fer les PAP, m'he de preinscriure a la Universitat? Per fer les PAP, ja t'¡hauries d'haver matriculat! Esperem que ho hagis pogut fer :) La Preinscripció Universitària és el procés obligatori per sol·licitar plaça a les universitats públiques i la UVic (concertada). La convocatòria ordinària de preinscripció l'hauràs de fer del 2 de juny a l'1 de juliol a Accés Universitat. Pregunta matemàtica 5 + 5 =


Benicarló reivindica la igualtat de gènere en el Dia de la Dona – Vinaròs News BENICARLÓ 8 Març, 2018 Vinaròs News NOTA DE PREMSA La commemoració del Dia de la Dona a Benicarló ha tingut un marcat accent reivindicatiu. Sota el lema comú «Parar el... La commemoració del Dia de la Dona a Benicarló ha tingut un marcat accent reivindicatiu. Sota el lema comú «Parar el món», s’han reunit representants institucionals, de la comunitat educativa i de la societat benicarlanda per a reivindicar la igualtat dels drets laborals i socials entre dones i homes. La lectura del manifest institucional ha anat a càrrec de l’alcaldessa, Xaro Miralles, la regidora de Benestar Social, Marta Escudero, el portaveu del PP, Juan Antonio Mañá, i el regidor de Ciudadanos Juan José Cornelles. A través del manifest, l’alcaldessa s’ha compromés a «seguir commemorant el 8 de març com a Dia Internacional de la Dona», i ha afegit que«avaluarem i farem el seguiment dels acords presos altres anys en matèria d’igualtat». Miralles ha demandat que «s’inicien els tràmits per aprovar una llei d’equiparació efectiva salarial entre homes i dones» i ha instat «a equiparar els permisos de paternitat i maternitat i, a més, fer que siguen intransferibles i cent per cent remunerats». Escudero ha ressaltat que «la diferència salarial de l’Estat Espanyol se situa en un 23,25%, és a dir, una mitjana d’uns 6.000 € anuals menys per una treballadora que desenvolupa un treball del mateix valor que un home». Mañá, per la seua banda, ha afirmat que «la situació econòmica ha suposat un atac directe contra el procés d’igualtat entre dones i homes, en aspectes tan importants com la precarietat laboral». Finalment, Cornelles ha remarcat que «les Administracions Locals tenim la responsabilitat, com a administracions pròximes, d’elaborar polítiques de conscienciació i sensibilització per mitjà del diagnòstic de problemes i aplicació de solucions». Els alumnes del Centre Integrat Públic de Formació Professional, de l’IES Ramon Cid, de l’IES Joan Coromines i del Col·legi La Salle han fet una crida per a l’eliminació de prejudicis sexistes i per l’educació en la igualtat i el respecte. En representació de la Taula Participativa d’Igualtat, Maria José Añón ha incidit en la necessitat de «combatre els sostres de vidre, la bretxa salarial, la precarietat laboral i les sobrecàrregues socials i familiars que segueixen llastrant el desenvolupament personal i professional de les dones». Fins al 15 d’abril, continuarà la programació de l’Ajuntament al voltant del Dia de la Dona, amb la representació de l’obra teatral «Sí, però no exactament» (aquesta vesprada a les 20.00 hores a l’Auditori Pedro Mercader), tallers, activitats artístiques i la tradicional Volta a Peu de la Dona.


Penn Badgley respon a la teoria de la temporada 3 sobre el veí de Joe - Tv I Cinema | Gener 2021 Els espectadors d'etflix creuen que el veí de Joe a la temporada 2 és la seva mare. Penn Badgley ha respost a la teoria que el veí de Joe hi havia Vostè la temporada 2 és la seva mare i la seva resposta pot impactar. Tan aviat com Vostè La temporada 2 es va publicar a Netflix el mes passat (26 de desembre), els fans van començar immediatament a plantejar-se les teories sobre l'èxit de la sèrie. Primer de les coses, la gent està convençuda que Love va enverinar el seu marit mort James, i hi ha qui pensa que Joe ni tan sols és el pare del bebè de Love i, per últim, però, els espectadors consideren que el nou veí de Joe és la seva mare. LLEGEIX MÉS: El creador fa pensar que Ellie podria exposar a Joe a la tercera temporada Malauradament, haurem d’esperar fins que Vostè la temporada 3 baixa per saber si la majoria d’aquestes teories són certes. Tot i això, Penn ha revelat si la nova veïna de Joe és la seva mare en una entrevista i ha deixat entreveure el que vindrà a Joe a la temporada 3. La nova veïna de Joe és la seva mare a Tu la temporada 2? Penn Badgley revela si la teoria de la temporada 3 sobre el veí de Joe és certa. Imatge: Cindy Ord / Getty Images, Netflix Vostè La temporada 2 acaba amb Joe i Love sortint als afores de LA per criar a la seva filla (!). Joe sembla emocionat per començar una família i disposat a establir-se finalment, però ell s’adona del seu veí que llegeix llibres al seu jardí. Mirant la tanca, diu: 'Aquest és només el començament. Perquè aquí he de ser exactament on he de ser per conèixer-te. Ell continua: 'Allà hi éreu amb els vostres llibres i el vostre raig de sol, tan a prop, però mons de distància. Esbrinaré un camí. Una manera d’arribar a tu. Ens veiem aviat, veí ”. Els aficionats de seguida van començar a especular que Joe havia fet un seguiment a la seva mare després de tots els flashbacks de la temporada 2 i que la temporada 3 podria concentrar-se en ell obsessionant-se per ella de manera no romàntica. Ara bé, ara tenim la confirmació que aquesta teoria no és certa. Parlant amb Bustle, Penn va apagar immediatament els rumors que la nova veïna de Joe és la seva mare. Va dir: 'Definitivament no és la seva mare. Puc dir-ho. Dit d'una altra manera, torna a la taula. Té relació amb Beck? És la dona del doctor Nicky? És alguna persona nova? Només el temps dirà. Parlant amb Entertainment Entertainment Aquesta nit sobre el futur de Joe a la temporada 3, Penn va dir anteriorment: 'Què necessita Joe? Joe necessita, oi, Joe necessita justícia, però què vol dir això? Això significa presó? Això vol dir mort? No ho sé.' Vostè El creador Sera Gamble també va dir a Hollywood Reporter: 'Puc dir que les coses no aniran bé per a Joe [la temporada 3]'. Qui creieu que és el nou veí de Joe?


II Jornades Gastronòmiques de l’Arròs i la Galera a Peñiscola « Mira que bo! II Jornades Gastronòmiques de l’Arròs i la Galera a Peñiscola dilluns març 12, 2012\tNota de premsa Més de 20 restaurants de Peníscola oferiran, entre el 10 i el 25 de març, una sèrie de deliciosos menús confeccionats amb motiu de la celebració de les Jornades Gastronòmiques de l’Arròs i la Galera. Suculents menjars que atrauran fins a la Ciutat a la Mar als més exigents gourmets gràcies a una variada i atractiva oferta emmarcada en una ciutat plena d’encants. La celebració d’aquestes jornades gastronòmiques s’alça com una excusa perfecta per descobrir la cultura, el patrimoni i la gastronomia d’aquesta urbe castellonenca. Una visita que podries arrencar a la platja Nord, des d’on s’albira una increïble panoràmica del castell del Papa Luna. Si continues passejant arribaràs fins al Port, que es remunta a principis del segle XX, i on es troba el Portal de Sant Pere i la Llotja. Tampoc deixis passar l’oportunitat de veure el bufat, un forat a la roca que comunica amb el mar i on els dies de temporal pots sentir com respira la Mediterrània.


Davant - 115 fotos d'un bonic disseny. Opcions dels millors materials per revestir Vistes: 24 548 L’última etapa en la construcció d’una nova casa és l’exterior. Avui hi ha moltes opcions per afrontar la façana d’una casa entre diversos materials de construcció. La tasca principal de cada propietari segueix sent l’elecció del material que es correspongui amb les preferències i la qualitat estètiques. Quin objectiu té el revestiment de façanes en cases particulars? Tipus de mètodes de revestiment de cases Decoració en casa de pedra Rajoles i plafons tèrmics Quin revestiment de casa és millor? Foto de revestiment de casa La majoria dels materials de construcció que s'utilitzen avui en dia per a l'aïllament d'habitacions tenen una bona qualitat, però no semblen atractius. És per això que molts, dissenyant un edifici suburbà, tenen en compte el disseny de la façana. Per dissenyar qualsevol habitació des de fora, els mestres aconsellen amb materials especials d’acabat per les següents característiques funcionals: capa protectora dels efectes negatius del medi ambient; propietats d’aïllament tèrmic; Perquè totes les funcions anteriors tinguin un resultat positiu, cal acabar bé les parets. A l’hora d’escollir un tipus de decoració de parets, factors com: característiques d’aïllament tèrmic; resistència a les influències ambientals; termini del servei; complexitat dels treballs d’instal·lació; valor i valor material. Cada tipus de decoració de parets té els seus avantatges i contres. El client s’enfronta al problema de triar el millor mètode i el més assequible per a les seves instal·lacions. Hi ha tipus de disseny de façanes com: acabat de pedra; Cada varietat enumerada anteriorment té les seves pròpies característiques i es distingeix per les propietats i condicions personals durant la instal·lació. El tipus més famós de decoració de parets avui en dia entre els usuaris es considera guix. Es realitza principalment per a edificis de base de maó o blocs de construcció. Els seus avantatges destaquen en criteris com: protecció de les parets contra la humitat; creació d'efecte tèrmic addicional; resistència al foc; permeabilitat al vapor; facilitat en la realització del treball; Amb un ús indegut i de mala qualitat dels materials, el guix es col·lapsa ràpidament. Actualment, hi ha aquest tipus de disseny de façana com: Si es vol, es pot combinar el guix amb diferents tipus de pedres. Aquesta opció ajudarà a refrescar la vostra casa i a emfatitzar algunes de les seves parts, com ara una obertura de la finestra. A la foto podeu veure les opcions d’enfrontar la casa amb guix a la foto. Molts constructors trien un maó per revestir una casa. Aquesta espècie no és barata, però atrau amb la seva originalitat i naturalitat. La casa és més fàcil i assequible per a tots els materials disponibles amb una pedra similar a la natural. És molt més fàcil, fàcil i ràpid de muntar sobre una superfície de la paret que un maó real. En comparació amb una pedra corrent, una artificial té especial resistència al foc i a la humitat. Avui s’utilitza àmpliament la pedra natural per decorar parets, sòcol, fonaments i altres superfícies.Degut a la gran varietat de textures i patrons, la vostra llar tindrà un aspecte especial amb una originalitat misteriosa. Un tipus popular de rajola ceràmica que té la capacitat de simular els maons de clinker és un panell tèrmic i una rajola. En comparació amb el maó acabat, els dos tipus anteriors per a la decoració de façanes no s’utilitzen no durant la col·locació de parets, sinó després de la construcció. Es pot utilitzar per restaurar les parets d’edificis antics o durant la reparació d’una habitació, de vegades fins i tot quan es posen xemeneies a l’interior de la casa, cosa que fa que el material de les rajoles de clínquer sigui universal. Amb panells tèrmics per a la casa, aïllareu així la sala des de fora. Degut a la mida del material, la decoració de la paret trigarà una estona i no es pot distingir l’exterior de l’edifici de l’edifici, folrat de maó natural. El color de la rajola del clinker és natural. Podeu recollir-lo des d'una versió de sorra clara fins de marró fosc. Predominen els tons marrons. Els aspectes positius d’un material acabat destaquen també: la manca d'un entorn favorable per al desenvolupament de motlles i altres varietats de fongs. Si instal·leu correctament aquesta decoració de parets, la vida útil serà almenys de 50 anys. No hi ha menys material famós entre els amos d'avui. Es tracta de panells de polímer per revestiment de parets, que s’utilitzen principalment en façanes ventilades. El rellotge es pot utilitzar per decorar habitacions antigues i noves. El material de l’edifici no té cap importància per a això. El revestiment de vinil de totes les varietats existents té un color natural i poc convincent. Si heu de destacar o destacar qualsevol part de la casa, haureu de preferir una tonalitat metàl·lica brillant. A més de l’aspecte del vinil, també hi ha panells decoratius que imiten la fusta i la pedra. Orientació a la casa amb relliscament sobre una biga quadrada o perfil metàl·lic. Els avantatges d’aquest material es destaquen principalment en: resistència a les precipitacions atmosfèriques; manca de pintura obligatòria; resistència a la formació de putrefacció. Utilitzeu aquesta tècnica per a edificis amb materials de construcció. A més dels costats positius, enfrontar-se a la superfície d'una casa mitjançant aquesta tècnica també hi ha costats negatius. Això és: la probabilitat de deformació de la superfície per un treball d'instal·lació indegut; la capa superior del disseny ja finalitzada es pot danyar durant l’exposició física; tons clars de parets preparades es contaminen molt ràpidament; la matèria primera a partir de la qual es fabrica el revestiment té un baix percentatge de força. Qualsevol dels mètodes anteriors també és adequat per afrontar el fonament de la casa. Per als revestiments de cases de fusta, el revestiment i la decoració de fusta són més adequats. Aquestes dues espècies no tenen por d’encongir-se i són resistents a les deformacions estacionals. També tenen bones propietats ventilades, la qual cosa permetrà a la casa "respirar". Per a cases en què la superfície superior de les parets és de base o blocs de maons, el millor és escollir guix, pedra per a la decoració o rajola. Per evitar la humitat excessiva, la formació de fongs o motlles, cal instal·lar un sistema de ventilació eficaç en qualsevol tipus d’habitació. Aquest tipus de ventilació evitarà encara més la destrucció de les parets. Si voleu que la façana de la vostra casa sigui bonica i serveixi durant molts anys, intenteu triar els materials d’acabat adequats i contacteu amb especialistes professionals reals. Només amb el treball d’instal·lació i la selecció de material adequats, les vostres idees faran que la vostra família nidifiqui veritablement acollidora i li donarà singularitat i originalitat durant els llargs anys de la vostra vida. Casa amb estil anglès - característiques de disseny (100 fotos de nous productes) On s’han de dur els residus de la construcció: vegeu el panorama general Àsters: creixen i cuiden una flor. Un munt de fotos dels millors tipus d’àsters + consells de cura


10 motius per anar a la ruta de Tapes per Barcelona Time Out Barcelona en col·laboració amb Estrella Damm Ja tenim aquí la ruta De Tapes per Barcelona. Si encara no hi heu anat, us donem deu motius pels quals no us podeu perdre aquesta nova edició del millor tapeig de la ciutat 1. Quedar amb els amics És l’excusa perfecta per quedar amb els col·legues del grup del Whats App. Tapes, quintos i converses de veritat! 2. No cal triar restaurant Si feu la ruta De Tapes per Barcelona, no haureu de passar-vos més d’una hora decidint si xinès, japonès, italià o el que està més a prop de casa d’un o de l’altre... Hi ha creacions per a tots els gustos. Ens proposen una àmplia varietat de platillos perquè tots estigueu ben contents! 3. Podreu tastar moltes tapes diferents Amb els més de 60 locals diferents que hi ha dins d’aquest recorregut, el plat en petit format serà un avantatge, perquè així podreu fer els golafres i tastar el màxim d’exquisideses possibles. 4. Contemplar veritables obres d’art La tapa s’ha instal·lat a les cuines del país com a mitjà d’expressió artística, i aquesta ruta ens permetrà, no només gaudir amb els nostres paladars, sinó també els nostres ulls, i flipar amb les creacions de cada local ha preparat especialment per aquest esdeveniment. 5. Tapa i quinto a un preu únic de 2,50 € I com que no totes les butxaques són iguals, amb un preu únic de 2,50 €, que inclouen un quinto o una canya d’Estrella Damm, hi podem anar tots! 6. Passejades nocturnes per la ciutat Tot i que el protagonisme el tenen les tapes, no ens hem d’oblidar que és una ruta i ens permetrà fer una passejada nocturna per racons desconeguts o oblidats, una bona excusa per conèixer la ciutat. 7. Descobrireu nous locals Dins de la passejada nocturna segur que ens enduem alguna sorpresa més, perquè és molt possible que fins i tot, els més sibarites, descobreixin nous locals. 8. És ideal per lligar I per què no dir-ho, és una oportunitat excel·lent per lligar: una Estrella Damm, una mirada, una tapa, una altra mirada... 9. Podreu guanyar un sopar amb estrella Michelin Podreu guanyar un sopar per a dues persones en un restaurant amb estrella Michelin, participant en el concurs de la millor tapa de l’any. 10. Pot ser el començament d’una gran nit I per anar acabant, el final de la ruta pot ser el començament d’una gran nit, només cal seguir la ruta de l’estrella, Damm of course!


⭐Glèisa romanica dera Mair de Diu dera Purificacion ⋆ Val d'Aran Glèisa romanica dera Mair de Diu dera Purificacion L’església de Bossòst és un temple romànic aranès que s’ha conservat en la seva forma més pura. És de planta basilical amb tres naus separades per arcs formers que descanses sobre pilars circulars a través d’àbacs llisos, i cobertes amb volta de canó seguit sobre arcs torals, la central, i de quart de cercle les laterals. Les naus són capçades per un absis trilobulat, decorat exteriorment per arcuacions cegues, lesenes i cornises. Si bé l’absis nord és mig derruït exteriorment. Compta amb dues portades, la més notable és la del mur de tramuntana, formada per tres arcuacions llises d’arc de mig punt, en degradació, que descanses sobre dues columnes per banda, amb el fust llis i els capitells decorats amb motius vegetals i llaceries. La llinda és ornada amb escacats i l’anagrama de Crist, i el timpà és format per una sola pedra de marbre, amb una relleus que representen el Pantocràtor flanquejat per un àngel, el sol i la lluna, i el símbol dels evangelistes. A l’interior, guarda uns frontals d’altar barrocs del s. XVII de fusta policromada, així com una pica baptismal d’immersió, romànica, que es troba encastada en una columna de l’església i té forma de flor. És de grans dimensions, realitzada en pedra i formada per dos cossos diferenciats: el cos i la pica. La pica, de format circular, consta de tres franges llises en horitzontal i en degradació continuada fins a coincidir amb el peu. Aquest està format per dues peces rejuntades amb calç a la zona de trobament. El peu de la pica reposa sobre una base de ciment pòrtland lliscat. Conserva un peu d’altar, romànic, molt senzill. Originàriament aquesta pica es trobava a la plaça major formant part d’una gran font pública. A l’absis central han estat descobertes restes d’unes pintures murals d’època glòtica (s. XIV) que representen l’adoració dels reis i la disputa dels doctors. El campanar de torre, de quatre pisos, és d’una gran esveltesa. És de planta quadrada, amb finestres amb arc de mig punt i arcuacions decoratives que indiquen la divisió dels pisos. És independent de la resta del temple. La portalada Nord, està estructurada en tres arcs de mig punt, en degradació que sobresurt lleugerament respecte el mur de la façana. El darrer arc envolta el timpà amb un escacat que continua per la llinda: el primer arc és extradossat per una arquivolta a manera de guardapols. El timpà és semiesfèric envoltat com hem dit per una franja escacada amb una confusa representació iconogràfica. Alguns autors l’identifiquen amb Maiestas Mariae (Puig i Cadafalch, Dalmases i Pitarch) i altres amb la Maiestas Domini (Sarrate, Junyent i Carbonell). Es tracta de la representació d’una figura central sense barba i amb un vel que es tanca a l’altura del coll; no incorpora la figura de l’infant i disposa de símbols del sol i la lluna; la resta de l’espai és ocupat amb decoració zoomòrfica. Tot aquest conjunt reposa sobre dues columnes a banda i banda, de fust llis i cilíndric, capçades per capitells esculpits i assentades sobre bases àtiques. Aquesta tipologia de portalada correspon a la de Sant Feliu de Vilac i Sant Pèir d’Escunhau. La portalada Sud està formada per tres arcs lleugerament apuntats i en degradació; cada un d’ells reposa sobre una imposta llisa en angle recte. La llinda mostra ornamentació vegetal i el timpà exhibeix l’anagrama de Crist dins un cercle (crismó). El timpà és lleugerament apuntat,decorat com ja hem dit amb un crismó al centre. A banda i banda del crismó hi podem veure uns cercles delimitats en els angles inferiors per una línia en dent de serra. El Crismó es forma per la P (rho) i la X(khi), l’alfa i l’omega amb l’ordre invertit i una S en sentit contrari. El guardapols, està decorat amb un doble escacat acompanyat de botons semiesfèrics. Caldria saber si originàriament les impostes anaven acompanyades de columnes. La reixa de l’absidiola és de ferro forjat i té com a motius decoratius a la part superior una mena de reganyols i flors mig obertes, les barres són totalment llises. El pedró és un pedestal romànic fet en marbre que aguanta l’arc de l’altar. La seva decoració és molt senzilla,en l’estructura general d’aquest cos destaquen dos columnes treballades sense capitells ni bases. A la nau de l’evangeli hi ha el Retaule de Sant Cristòfol, del segle XVII. Només resta el marc arquitectònic i la imatge del Sant. Al presbiteri del costat de l’evangeli hi ha la pintura mural representant l’adoració dels Reis i la disputa dels Doctors, de transició al gòtic, realitzada el segle XIV. El temple romànic més representatiu de la Val d’Aran és reconegut com a mèrit pel bé d’aquesta figura de protecció, després d’haver-ne iniciat la sol·licitud al 2009 i reiniciat al 2013 per iniciativa de l’Ajuntament de Bossòst. Plaça dera Glèisa de Bossòst Plaça Sapujo 1


Atenció social primària - Guia d'acollida Retorn de catalans Inici Serveis socials Atenció social primària L'atenció social primària és el punt d'accés més immediat al sistema català de serveis socials, i el més proper a les persones i al seu àmbit familiar i social. Aquests serveis es presten mitjançant equips interdisciplinaris, anomenats EBASP (Equips Bàsics d'Atenció Social i Primària), formats, com a mínim, per un assistent social/diplomat en treball social i un educador social. Els Serveis Socials d'atenció primària són gestionats pels ens locals. Els municipis de més de 20.000 habitants tenen l'obligació de gestionar-los directament. Els de menys, també ho poden fer, i, sinó, n'és responsable el Consell Comarcal. Per consultar el catàleg de serveis socials: Els serveis socials d'atenció primària atenen totes les demandes i les necessitats socials dels ciutadans (econòmiques, d'atenció a persones dependents, addiccions, atenció als infants, violència de gènere, etc.) a partir de les quals els professionals fan un diagnòstic i elaboren un pla d'actuació aplicant tots els recursos a l'abast. Els serveis d'atenció primària ofereixen: Informació sobre els drets i recursos existents per solventar les necessitats de les persones i de les famílies . Orientació i gestió dels recursos existents, per exemple els informes socials per al Certificat d'arrelament social Gestió de les prestacions públiques municipals i de la Generalitat (beques escolars, Programa Viure en família, Programa d'ajuts de suport econòmic a les persones grans amb dependència etc.) i altres recursos de protecció social. Feu clic aquí per a més informació Atenció a persones que no tenen domicili (persones sense sostre i indigents). En algunes poblacions compten amb albergs d'acollida de caràcter temporal per a persones de pas. Aquests equipaments solen incloure servei d'allotjament i de menjador durant alguns dies. Així mateix, ofereixen programes de reinserció i de promoció social per a aquestes persones. Col·laboració en una acció preventiva, en la detecció de situacions de risc social. Per exemple a l'hora de detectar problemes o mancances en l'atenció d'infants, de gent gran o de persones discapacitades. Participació i col·laboració en els processos de reinserció i d'integració social comunitària. Per exemple, participen dels programes per prevenir i disminuir l'absentisme escolar o dels programes d'orientació i inserció laboral. Els serveis socials d'atenció primària deriven als serveis d'atenció especialitzada i es coordinen amb altres institucions i entitats, per exemple amb les escoles, amb els centres oberts per a infants i joves o amb els centres de salut. Gestionen el Servei d'Atenció Domiciliària (SAD) , que consisteix a donar suport, a la pròpia llar, a persones i famílies amb manca d'autonomia (discapacitat, malaltia o convalescència, problemes sociofamiliars, etc.) tant pel que fa a la realització de les tasques relacionades amb l'atenció personal, com en les d'ordre i d'organització de la llar. També donen suport a accions de tipus cultural, social i cívic que fomentin el desenvolupament del teixit associatiu als barris.


Marc Serena retrata en un documental la vida del «règim franquista» a Guinea - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central Marc Serena retrata en un documental la vida del «règim franquista» a Guinea El manresà estrena un nou treball centrat en l'excolònia espanyola a través del retorn de l'escriptor exiliat Ávila Laurel susana paz 25.10.2019 | 23:18 Li van denegar el visat diverses vegades, la primera el 2011, però el periodista manresà Marc Serena (1983) és tossut. I volia entrar a Guinea Equatorial, colònia espanyola fins al 1968 i el país amb la dictadura més longeva del món. «Un home espanyol, sol, sense contactes al país, és, directament, sospitós», explica. Però ho va aconseguir i ell i el seu equip, amb l'escriptor guineà exiliat a Sant Cugat, Juan Tomás Ávila Laurel, van rodar a Malabo, la capital, el juny del 2018, coincidint amb l'aniversari del dictador Teodoro Obiang (1941), un militar format a l'acadèmia de Saragossa. La intenció? Ensenyar en un llargmetratge documental, que s'ha titulat L'escriptor d'un país sense llibreries, la vida en un dels països més hermètics i aïllats del continent africà. Que un equip independent accedeixi al país amb càmeres no ha estat fàcil. El documental prohibit Després que les televisions públiques com TV3, TVE i ETB no volguessin participar en el projecte, el manresà va engegar una campanya de micromecenatge anònima, amb el títol de «Guinea, el documental prohibit». Per què? Perquè «la premsa no té accés lliure, perquè és una dictadura amb la complicitat internacional i perquè encara hi ha molts nostàlgics del franquisme». Per exemple, polítics com el líder del PP, Pablo Casado: «Nosaltres no colonitzàvem, fèiem una Espanya més gran». La darrera imatge de Guinea és, per a molts espectadors, la de la pel·lícula més taquillera d'Espanya del 2015, Palmeras en la nieve . No es va filmar al país. El film , estrenat aquesta setmana a la Seminci de Valladolid i que arribarà a les sales el 13 de desembre, va aconseguir 3.400 euros més del que demanaven els seus impulsors. Guinea és, diu Serena, un país que parla castellà, ric en petroli, amb una elit multimilionària, xarxes socials censurades, Internet limitat, pena de mort, presos polítics, sense premsa lliure, cinemes, llibreries i amb un «funcionament franquista». I com ho explica? A través de l'escriptor més traduït del país, Juan Tomás Ávila Laurel, que des del 2011 viu refugiat a Sant Cugat després de la vaga de fam que va protagonitzar en contra de la dictadura d'Obiang. El documental narra, també, el seu retorn a Malabo. Àfrica és un continent que a Serena l'interessa molt, sobretot per allò que no s'explica. I de Guinea no s'explica res o molt poc. «Quan es parla d'Àfrica tots anem a parar al tema de l'apartheid de Sud-àfrica, però no sabem que Espanya va aplicar un règim de segregació racial equivalent». Un país «que va votar la seva independència d'Espanya, quan aquí no es podia votar, per la pressió de l'ONU en el procés de descolonització del continent africà» i un país que es va considerar matèria reservada i del qual la premsa espanyola no va poder informar entre el 1971 i el 1976. Massa lligams econòmics de ministres franquistes. Barcelona va ser la metròpoli colonial i personatges com «Fèlix Millet, Moratinos o Villarejo» han tingut «negocis allí». Els tentacles de la ignorància arriben al protagonista del documental, Ávila Laurel (1966), un autor que escriu en castellà, amb una obra estudiada en universitats d'arreu, però que ha hagut de publicar en anglès i en francès la seva última novel·la. «Si em demanes quin obra d'Ávila Laurel recomanaria», explica Serena, aquesta seria la premiada Arde el monte de noche (Calambur, 2009), però «es troba descatalogada». L'escriptor mai ha estat traduït al català. La coneixença de Serena amb Ávila Laurel, en una presentació literària, va ser el punt de partida d'un film amb guió, direcció i producció de Serena. El documental, amb l'animació del Taller Estampa, imatges del NO-DO («que han costat una quantita obscena») no és un treball històric sinó un retrat de la situació actual per reflectir la vida quotidiana de la gent. Des d'una missa («l'església és un braç més del règim»), un mercat de peix o una nit de festa. Fragments dels llibres d'Ávila Laurel, converses amb rapers («que són els que més s'atreveixen a parlar») o car- rers amb supermercats de nom Martínez. Vincles que arriben als cognoms, com Ávila, o Manresa, imposats pels «funcionaris espanyols per disposició colonial». La població, clou Serena, s'ha «acostumat a viure sabent que no poden opinar o votar ningú que no sigui Obiang». El dictador és una figura de «presència invasiva» arreu del país: en els vestits de les dones, en cada llibre escolar, en els cartells publicitaris. L'amo de Guinea.


El Pla d'Urgell ja té les targetes moneder que repartirà a 520 escolars amb ajuts de menjador La República El Pla d’Urgell ja té les targetes moneder que repartirà a 520 escolars amb ajuts de menjador ACN Mollerussa.-El Consell Comarcal del Pla d’Urgell ha rebut aquest dilluns del Departament d’Ensenyament les targetes moneder destinades a 350 famílies amb 520 escolars que reben ajuts de menjador. Està [...] ACN Mollerussa.-El Consell Comarcal del Pla d’Urgell ha rebut aquest dilluns del Departament d’Ensenyament les targetes moneder destinades a 350 famílies amb 520 escolars que reben ajuts de menjador. Està previst que les comencin a repartir demà dimarts per assegurar que les famílies beneficiàries puguin continuar disposant d’aquesta subvenció, malgrat que les escoles estan tancades com a mesura preventiva per evitar la propagació del coronavirus. La càrrega inicial d’aquestes targetes és de 40 euros per infant que es podran gastar exclusivament en establiments d’alimentació. El president del Consell Comarcal del Pla d’Urgell, Rafel Panadés, ha explicat que aquest import correspon als dies de confinament que hi ha hagut fins ara i demana a les famílies conservar-la per si la situació s’allarga i cal recarregar-les. Aquesta mesura beneficia famílies de setze pobles de la comarca del Pla d’Urgell. Des del Consell Comarcal recorda que si es té algun dubte es pot consultar als ajuntaments o al mateix Consell per telèfon.


Quines conseqüències tindria per al consumidor sortir de l'euro? | Consumer Quines conseqüències tindria per al consumidor sortir de l’euro? La pujada dels preus i uns tipus d'interès més elevats serien els primers efectes que notarien els ciutadans Data de publicació: Dilluns, 05deDesembrede2011 Imatge: Przemyslaw Szczepanski La sortida de l’euro per part d’Espanya és una de les possibilitats que es barregen dins de la Unió Europea per solucionar els greus problemes financers que afecten a l’organisme comunitari. Si s’adoptés tal mesura, Espanya veuria perjudicada la seva competitivitat enfront dels seus veïns europeus i estrangers i, a més, no podria intervenir de manera preferent en els problemes comunitaris a través dels seus òrgans de govern. La pujada dels preus i uns tipus d’interès més elevats serien els primers efectes que notarien els consumidors amb aquesta mesura. Sortida de l’euro per part d’Espanya? És una de les possibilitats que es barregen dins del nucli dur de la Unió Europea per solucionar els greus problemes financers que afecten a l’organisme comunitari, encara que para gran part dels analistes econòmics i polítics tal mesura seria perjudicial tant per al Govern de Brussel·les com per a la pròpia Espanya. El nostre país veuria perjudicada la seva competitivitat enfront dels seus veïns europeus, així com la impossibilitat d’intervenir preferentment en els problemes comunitaris a través dels seus òrgans de govern. Però és una possibilitat que no s’ha de descartar en absolut, encara que amb la negativa dels principals agents econòmics europeus, com a estratègia per fer front a la primera gran crisi que s’ha generat dins de la Unió Europea. Un altre aspecte que ha entrat al debat és si és tècnicament possible sortir de la UE. En principi sí, a causa que no hi ha restriccions en el Tractat de Maastrich que impedeixin la sortida d’alguns dels seus membres. No en va, no tots estan dins de la zona euro, alguns d’ells de la importància de Gran Bretanya o Suècia. Per tant, és possible estar integrat a Europa sense estar a la zona euro. Una altra cosa ben diferent serien les repercussions econòmiques d’una sortida o expulsió de la moneda europea. La sortida de l’euro implicaria que per a l’exercici 2012 el PIB anés de -3% i l’Índex de Preus al Consum es dispararia fins al 5% Un estudi realitzat per ING fa poc més d’un any posa de manifest que la producció baixaria en aquests països entre el 5% i el 9%, amb els preus dels actius en notable disminució. D’altra banda, es constata que les noves monedes de cada país (a Espanya, de nou pesseta) baixarien entorn d’un 50%, o fins i tot més als territoris més sensibles a un canvi de moneda. Aplicat el cas a Espanya, la seva inflació pujaria fins als dos dígits, mentre que la ruptura total de l’euro portaria a una gran divergència entre els tipus d’interès i les rendibilitats dels bons, que als mercats perifèrics (Espanya, Itàlia i Grècia) pujarien a una franja benvolguda pel banc holandès d’entre el 7% i el 12%. Les previsions de l’entitat europea per a Espanya en un escenari de sortida de l’euro no són gens optimistes, sinó tot el contrari, ja que implicaria que per a l’exercici 2012 el seu Producte Interior Brut anés de -3% i una taxa d’atur del 25,5%, mentre que l’Índex de Preus al Consum es dispararia fins al 5%, gairebé el doble que l’actual. Com afectaria al consumidor? Una de les repercussions més directes de la sortida de l’euro seria sobre el sector turístic. Els tràmits per sortir de viatge a Europa s’incrementarien amb la nova situació, seria necessari un canvi de divises (des de la pesseta a l’euro) i pagar les comissions que cobrarien les entitats financeres als usuaris per dotar-se de la moneda europea per afrontar les despeses del viatge. Així mateix, els productes i “paquets” turístics incrementarien els seus preus, en funció del canvi entre ambdues divises. Es devaluaria la moneda nacional per ser més competitius davant els nostres veïns europeus. Això en la pràctica tindria un efecte positiu sobre els salaris, que pujarien per recuperar el poder adquisitiu perdut. Els tipus d’interès serien molt més alts, la qual cosa produiria un doble efecte sobre les finances domèstiques: Un aspecte positiu és que seria més interessant la contractació d’alguns productes financers (comptes corrents, dipòsits, etc.), que veurien augmentades les seves rendibilitats pel que fa a l’actual situació. La cara negativa és que creixerien els interessos que apliquen els bancs i caixes per brindar finançament. D’aquesta forma, accedir a una hipoteca o a un crèdit personal sortiria més car als usuaris. Haurien de fer un major desemborsament econòmic per dotar-se de liquiditat i el risc d’endeutar-se seria més elevat. Hi hauria un previsible augment de la inflació, com a conseqüència d’abandonar els mecanismes comunitaris de disciplina monetària, que generaria que el seu control anés més complicat. Es traduiria en increments en els preus de la cistella de la compra, carburants, vestuari, transports, productes d’oci... Una conseqüència lògica de la pujada en l’Índex de Preus al Consum. La vida diària dels consumidors es faria més difícil, en definitiva, perquè haurien de pagar més en el seu consum diari. Risc de fugida de capitals. Les famílies espanyoles podrien inclinar-se, en conèixer que els seus dipòsits passarien immediatament a ser pessetes, per acceptar productes financers en euros. En cas de generar-se tensions monetàries, el Banc d’Espanya podria inclinar-se per pujar els interessos per defensar la seva pròpia divisa, la qual cosa propiciaria efectes negatius sobre el consum, ocupació, serveis socials, etc. Repercussions en la inversió De prendre’s aquesta important i possible decisió en l’àmbit comunitari, els petits i mitjans estalviadors haurien de subscriure productes financers menys competitius i amb menys marges de rendibilitat, la qual cosa podria suposar una “fugida de capitals” cap a altres mercats més solvents i estables. No obstant això, tindrien algunes opcions al seu abast per no resultar afectats de ple per la ruptura de la moneda única europea. En primer lloc, si dipositen els seus diners en algun banc dels països més solvents de la zona euro. Però aquesta alternativa no és tan fàcil com sembla, ja que no seria suficient amb fer-ho en alguna de les sucursals dels bancs europeus o estrangers que operen a Espanya (BNP, Deutsche Bank, etc.), sinó que s’exigiria obrir un compte de no resident al país seleccionat. I això comporta despeses de manteniment, comissions i transferències, etc. Podrien decantar-se per un país extracomunitari, amb una altra divisa (Estats Units, Suïssa, Japó...). En aquest cas, el risc d’increment dels canvis d’ambdues monedes seria encara major. Més factible, per la seva facilitat per dur-la a terme sense problemes, seria l’obertura d’un compte en una altra divisa des de territori espanyol en qualsevol de les seves entitats financeres. La cara negativa és que també estaria a costa dels moviments cambiarios dels mercats, que serien els que dictaminessin la rendibilitat o no de l’operació. Pel que fa als inversors minoristes en renda variable, el seu grau d’operativitat vindria dissenyat per l’opció de contractar els seus títols en mercats borsaris forts i de gran solidesa financera, que respongués millor a les noves expectatives creades per la desaparició de la moneda única europea en alguns països de la seva àrea monetària. En aquest sentit, els parquets d’Estats Units i Alemanya a través dels seus índexs més representatius serien les millors opcions. No obstant això, aquest procés podria generar una notable volatilitat en tots els valors cotitzats en Borsa, de manera que, com a mesura de precaució, la millor alternativa per als detallistes seria estar en posicions de liquiditat, almenys, fins a conèixer com evolucionaran els mercats borsaris en el curt i mig termini en aquest escenari. En la renda fixa, cal esmentar la recomanació d’alguns brokers internacionals de no acudir a les emissions de deute autonòmic, a causa dels greus riscos que comportarien aquestes operacions que ofereixen més del 5% de rendibilitat. Sense anar més lluny, l’agència de qualificació Moody,s ha posat en revisió la qualificació del deute d’Espanya, a causa del forat autonòmic. euro europa moneda única-ca paro-ca precios-ca recessió