text: Eulàlia d'Espanya Nascuda al Palau Reial de Madrid el dia 12 de febrer de l'any 1864 essent filla de la reina Isabel II d'Espanya i del príncep consort Francesc d'Assís d'Espanya. La infanta era néta del rei Ferran VII d'Espanya i de la princesa Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies per via materna, mentre que per via paterna ho era de l'infant Francesc de Paula d'Espanya i de la princesa Lluïsa Carlota de Borbó-Dues Sicílies. La infanta es casà el 6 de març de l'any 1886 amb el príncep Antoni d'Orleans de la Casa reial dels Orleans que exercia el títol de duc de Galliera. Antoni era fill del príncep Antoni d'Orleans i de la infanta Lluïsa Ferranda d'Espanya. El príncep era nét del rei Ferran VII d'Espanya i del rei Lluís Felip I de França. La parella tingué dos fills: - SAR el príncep Alfons d'Orleans-Borbó, nat el 1886 a Madrid i mort el 1875 a Sanlúcar de Barrameda. Es casà amb la princesa Beatriu del Regne Unit. La infanta Eulàlia escrigué un interessant llibre de memòries on es detalla la vida de la seva difunta mare, la reina Isabel II d'Espanya i de les relacions familiars entre els membres de la Casa reial espanyola. |A Eulàlia d'Espanyahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


source: fineweb

text: San Francisco de la Nova Província d'Àlaba San Francisco de la Nova Província d'Àlaba fou el nom del segon intent de fundar una ciutat en terres jugenyes el 13 d'octubre de 1575 en la confluència dels rius Gran i Xibi Xibi per don Pedro O. de Zárate, en el que actualment es denomina Punta de Diamant. La ciutat va arribar escassament a tenir un any de vida, ja que no va poder suportar les hordes salvatges que es resistien a la conquesta dels espanyols. La importància de fundar una ciutat en l'entrada del Congost de Humahuaca radicava en la necessitat de sotmetre als omagauaques, que impedien el desenvolupament de la ruta procedent del Perú que duia al port de Buenos Aires, porta de l'Atlàntic.


text: La Teogonia (del grec Θεογονία: Theogonía, literalment «origen dels déus») és una obra poètica escrita per Hesíode, que ve a ser com el Gènesi de la mitologia grega. Està en discussió si ha de ser datada en el segle VII aC o en el segle VIII aC. L'obra narra l'origen del Cosmos i el llinatge dels déus de la mitologia grega, fins llavors propagada per medis orals. Escrita en primera persona, reflecteix l'afany d'Hesíode per «pensar» en el món segons categories essencials. És una de les obres clau de l'èpicagrecollatina. La Teogonia va servir per fonamentar el treball posterior d'Hesíode, més moralista i dissenyat com una guia practica per la vida diària, on explica la justificació divina del treball, dins d'un marc conceptual, on el diví, és entès com el fonament de la realitat, però només en la mesura en que la seva presencia i realitat es verifiquen cada dia en el esdevenir del món. A diferència dels textos homèrics, la Teogonia està escrita per ser llegida com una revelació feta a l'autor per les Muses del Mont Helicó, història que forma la primera part del text. Els relats de la Teogonia apareixen escrits en resposta a l'excessiva humanització dels déus de la tradició homèrica.


text: Recuperem un article aparegut a Racó Català el divendres 9 de novembre de 2.007, escrit des de Ciutadella (Menorca) per en Talaiòtic. Com que n'hi ha que es resisteixen a creure que les dimensions de l'apropiació de la nostra història, la nostra literatura i el nostre art siguin tan descomunals, aquí deix unes dades d'una altra obra del segle d'or que els valencians van donar a la literatura catalana i que la Corona espanyola va fer desaparèixer i convertir en castellana: Una sèrie d'articles d'Alejandro Sendra sobre aquesta obra d'origen absolutament misteriós deixen clara també la ma de la censura, la reelaboració dels textos i la desaparició de l'original. Del seu suposat autor, Fernando de Rojas, no se'n coneixen gaires dades ni cap altra obra. A La Celestina i la llengua catalana escriu: "La primera edició coneguda, la del 1499, apareix sense el nom de l’autor, i on hi diu "Con los argumentos nuevamente añadidos" . És a dir, que hi va haver almenys una edició anterior hui desaparescuda". La llista de catalanades i errors de traducció que apareixen a l'obra de La Celestina és espectacular. Sendra fa Dues reflexions més sobre La Celestina en què es demana sobre la localització geogràfica de l'acció de l'obra, i sembla que en aquella època a Toledo i Salamaca deien "¡Ce!", i des dels terrats de les seves cases es podia "gozar de la deleytosa vista de los navíos". En un segon article sobre la localització temporal i geogràfica de l'acció de La Celestina en Sendra es fixa en la menció d'un Eclipsi que es fa a l'obra, i que podria coincidir amb l'eclipsi total que va ser visible a tota la costa valenciana el 29 de juliol de 1478, de Castelló a Alacant. Finalment, Sendra aprofundeix en un nou article amb el tema dels "navíos" de la Messeta i denuncia que fins i tot quan és evident la localització catalana de La Celestina els castellans s'ho fan venir bé per no mencionar-ho i estan disposats a admetre Lisboa abans que València o Castelló. Au, que ho gaudiu dient que tot açò són invencions d'en Bilbeny sense haver d'esperar que en facin un llibre! Per cert, que en aquest cas l'investigador és l'Alejandro Sendra.


text: Japó Planeja un viatge a Àsia? Potser voldria visitar una dels destins més populars del continent com Japó. Agoda.com entén que el viatger vol la millor oferta. Per això oferim els millors preus online a 3956 hotels en tota la nació. Amb 47 regions, cada una amb el seu propi encant, el país ofereix als visitants gran varietat d'àrees per explorar. Ah, i faci el que faci, Tòquio, Osaka, Kyoto són grans ciutats per ser visitades. Agoda.com ofereix una gran gama d'ofertes d'hotel irresistibles. No dubti de navegar pels nombrosos hotels que oferim per tal d'aconseguir el millor preu online.


text: Arxiu de la categoria 'Publicacions' La publicación + Europa 10 reflexiones sobre la adhesión de Croacia a la UE disponible en castellano28 maig 2013 10 experts provinents de diferents sectors han participat a la redacció d’aquesta nova publicació + Europa sobre l’Estratègia Europa 2020. S’hi aborden els temes socials, laborals, econòmics, tecnològics, climàtics, energètics i educatius recollits en aquesta Estratègia en un format de preguntes i respostes. Diversos Ajuntaments de Catalunya han organitzat presentacions públiques d’aquesta revista, la publicació de la qual ha estat possible gràcies al suport de la Secretaria d’Estat per a la Unió Europea. Podeu llegir-la fent clic en l’enllaç següent: PDFcat Si us interessa rebre exemplars d’aquesta publicació en català, ho podeu demanar a l’adreça de correu electrònic: email@example.com 10 expertos procedentes de diferentes sectores han participado en la redacción de esta nueva publicación + Europa sobre la Estrategia Europa 2020, en la que se abordan los aspectos sociales, laborables, económicos, tecnológicos, climáticos, energéticos y educativos de dicha Estrategia. Varios Ayuntamientos han organizado presentaciones públicas de esta revista, cuya publicación ha sido posible gracias al soporte de la Secretaría de Estado para la Unión Europea. Podéis hacer click aquí para leer la publicació: Pdf Cast


text: El president d’abertis, Salvador Alemany, la directora de Televisió de Catalunya, Mònica Terribas, el subdirector general d’Innovació, Formació i Orientació del Departament d’Ensenyament de la la Generalitat, Joan Gumbert, i el director del programa Espai Terra, Tomàs Molina, han presidit l’acte de lliurament dels premis del concurs “Paisatge i Entorn”, convocat pel programa de Televisió de Catalunya Espai Terra, el Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya i la fundació abertis. L’objectiu d’aquest concurs és difondre el coneixement pel territori i el paisatge entre els estudiants de Batxillerat. L’acte ha tingut lloc avui al castell de Castellet, a Castellet i la Gornal (Alt Penedès), seu de la fundació abertis. L’estudiant Marian Tormo, de l’Institut Pere Vives i Vich d’Igualada, ha estat la guanyadora del premi amb el treball “La posidònia oceànica a la platja de Torredembarra”. El treball és un estudi de l’estat de les praderies de posidònia a Torredembarra. Després de constatar les principals amenaces que malmeten la posidònia, l'autora del treball n’ha fet una comparació amb els resultats d'un estudi obtinguts l'any 2003 i n’ha extret propostes de protecció de l'espècie. Marian Tormo ha guanyat un viatge a Irlanda amb un curs d’anglès i totes les despeses pagades. El jurat també ha decidit atorgar dos accèssits per la qualitat dels treballs a Judit Costa, de l'Institut Castell del Quer, de Santa Maria de Marlès (Berguedà), que ha fet un treball de recerca on analitza la processionària de pi, una plaga en expansió. L'altre accèssit s'ha atorgat a Dídac Llambrich, de l'Institut Manuel de Cabanyes, de Vilanova i la Geltrú, que ha fet un estudi del plàncton marí mediterrani per conèixer la biodiversitat d'organismes que hi ha a la costa mediterrània. Espai Terra és un programa dels Serveis Informatius de TVC, un espai en què la divulgació i la informació sobre el territori conviuen amb la descoberta de la natura, la meteorologia i el medi ambient. El programa compta amb el patrocini d’abertis i de la fundació abertis des dels seus inicis l’abril de 2009.


text: Barcelona (ACN).- La CUP ha donat explicacions sobre la polèmica generada després que aquest cap de setmana sortís a la llum que la candidatura de Valls havia encarregat un informe a Método 3 l'any 2010. El diputat Quim Arrufat ha reiterat que en cap cas es va encarregar a l'empresa de detectius que es fes una activitat il·legal, sinó que se li va demanar un buidatge del registre de la propietat. Per tant, ha dit, no té res a veure amb un cas d'espionatge ni de seguiment. No obstant això, Arrufat ha assumit una "petita mala pràctica" per part de la formació i és l'encàrrec d'una activitat a una empresa externa. El cas, ha dit, els ha fet reflexionar i la CUP es replantejarà aquesta pràctica "pel que pugui passar". La CUP es replanteja la contractació d'empreses externes després de la polèmica per l'encàrrec d'un informe a Método 3 Arrufat reitera que només es va demanar un buidatge del registre i no un espionatge ni seguiment però assumeix una "petita mala pràctica" Tarragona | 26/02/2013 - 17:01h ACN El registro en LaVanguardia.com se ha realizado correctamente. Recibirás un correo electrónico de confirmación que deberás aceptar para activar tu cuenta y poder acceder a ella. Muchas gracias. Si todavía no estás registrado en LaVanguardia.com, regístrate ahora: El acceso se ha realizado correctamente. Muchas gracias. Para comentar, debes estar registrado y activar el acceso. Si todavía no estás registrado en LaVanguardia.com, regístrate ahora.


text: Per bé que al batxillerat va estudiar francès, de ben jove es va sentir atreta per l’anglès i va començar estudiar aquesta llengua, primer de manera autodidacta i després en acadèmies d’idiomes i en estades a Oxford. Empesa per la fascinació que sentia per la traducció, que havia descobert a les classes de llatí de l’escola i per mitjà de les traduccions que feia de cançons i poemes, va decidir estudiar a l’Escola Universitària de Traducció i Interpretació (EUTI) de la UAB, on es va diplomar el 1986. Després va passar un curs acadèmic a la Universitat de Carolina del Sud, on va impartir classes d’espanyol. El 1987 va començar a dedicar-se professionalment a la traducció, sobretot de literatura infantil i juvenil, amb autors com ara: Enid Blyton, Charles Dickens, Charles i Mary Lamb, Nick Arnold, Terry Deary. El 1995 es va llicenciar en traducció a la Facultat de Traducció i Interpretació, de la UAB, i des d’aleshores ha continuat traduint literatura juvenil: Geraldine McCaughrean, Neil Gaiman, Philip Pullman; novel·la: Eudora Welty, Don DeLillo, Richard Yates, Jonathan Franzen, Tom Sharpe, i assaig: Zygmunt Bauman, David Rieff o George Steiner.


text: L’estiu, almenys a casa meva, vol dir mooooltes hores de platja, ja sigui galvanitzant-se a base de crema solar o amagant-se sota el parasol com un jubilat qualsevol. L’estiu també és el moment de posar-se al dia amb les lectures, el moment de l’any que possiblement llegirem més, d’aquí que hagi abandonat la meva proverbial mandra blogaire per rescatar 10 recomanacions literàries per aquest estiu, en concret 5 novetats editorials i 5 clàssics immortals. 5 NOVETATS Cor mentider, de Marc Cerdó En Cerdó va debutar fa quatre anys amb Males companyies, una història d’adolescència en una Mallorca encesa per un incendi forestal que va sorprendre a tothom. Sobretot per la seva veu, una veu literària única, que escampa sa llengo per les pàgines com s’unta la sobrassada al pa (tot i que això d’untar és foraster, ells la mengen a talls). A Cor mentider tornem a ser a Mallorca des de la primera pàgina, en aquest cas acompanyant un professor d’Institut català que ho ha deixat amb la dona i torna a Mallorca per retrobar-se, per centrar-se i per descobrir com recomençar. Pels que no feu vacances, llegir Cor mentider és la manera més ràpida de passar una setmana a les illes. Pastoràlia, de George Saunders Canviar el sistema, guanyar Barcelona, acabar amb la casta, fer una nova política: vivim temps interessants, que diria l’energumen de la portada de Pastoràlia, i George Saunders podria ser un dels gurus que estem buscant. Us haig de parlar de Pastoràlia, i no només perquè la magnífica foto de portada sigui meva, sinó perquè després de Deu de desembre, Saunders ha tornat amb una altra dosi de literatura antisistema. Cadascun dels seus relats és una bomba al Liceu, un barrabum de dinamita contra les nostres mentalitats ben pensants, és a dir, ben adoctrinades a creure acríticament en les bondats del turbocapitalisme actual. Divertidíssim relats desmuntant el mite del coaching i acarnissades distopies per fer-nos veure com d’absurd i hamsterià és el nostre sistema laboral. Sa meu mare, de Pau Riba És molt difícil parlar dels pares, de la intimitat familiar. Qualsevol text d’aquesta mena corre el perill de caure en la sobredosi de sucre i en les minúscules, l’acumulació de records petits i insignificants, sense rellevància universal. També és difícil mantenir una postura crítica amb els nostres sense ser despietat (com és Hervé Guibert a Els meus pares). Pau Riba aconsegueix l’equilibri exacte en aquest sorprenent homenatge a Mercè Romeva, Sa seu mare. De jove va criticar-ne l’esperit naïf i la seva bonhomia, però ara que el cantant s’ha fet gran fa les paus amb sa mare i veu en aquell somriure perpetu totes les virtuts del món. Una lectura ràpida però intensa, per gaudir del català de Pau Riba, de la seva mala llet (en això no s’ha amollat ni un centímetre) i de les seves reflexions, més profundes del que a priori esperàvem, sobre la vellesa i l’intercanvi de rols que comporta. Ànima, de Wajdi Mouawad D’acord, ho confesso, aquest encara no l’he llegit. De fet no confiava no fer-ho mai, que Wajdi Mouawad sempre m’ha fet mandreta. Els seus Incendis, l’espectacle més vist a Catalunya l’any passat, em van semblar quatre brases escadusseres amb les que no arribaries a coure cap botifarra, Seuls em va semblar un deliri insultant, i l’incondicionalitat amb la que l’hem tractat a Catalunya em feia tuf de país petit que ha descobert la sopa d’all. Això si, Cels, la darrera que el Broggi li ha representat, em va semblar un prodigi, i vagi on vagi, només trobo gent que parla bé d’Ànima, la seva novel·la, el flamant premi Llibreter d’aquest any. Que si no és normal, que si és una novel·la fora de sèrie, que si et faràs un tip de plorar... O sigui que l’acabaré llegint, ja sigui per fer les paus amb ell o per armar-me de munició en la meva creuada personal AntiMouawad. El rastre blau de les formigues, de Ponç Pons Sóc un gran amant dels dietaris, i si són poètics i breus, ben a prop de l’aforisme, encara més. Els Quaderns d’Àfrica de Barceló s’un un dels 10 llibres que hauria de tenir qualsevol biblioteca, els diaris de joventut de Valentí Puig, agrupats fa uns anys al volum Porta incògnita, són un dels cims de la nostra literatura, i La primavera a Pequín del Parcerisas ha estat del millor que he llegit aquesta primavera. Ara el poeta menorquí Ponç Pons ha publicat un dietari poètic fantàstic, El rastre blau de les formigues, on pàgina a pàgina, pensament a pensament, lloa la vida al camp i el contacte amb la natura -Sa Figuera Verda-, mentre ens recorda el valor de la cultura i del bon gust. Geografies literàries, reflexions d’alta volada i multitud d’idees caçades al vol. El rastre blau de les formigues és un d’aquells al·legats contra la mediocritat que a l’estiu fan tant de bon llegir. 5 CLÀSSICS L’adolescent de la sal, de Biel Mesquida Els llibres revolucionaris són ben fàcils de veure, a les literatures estrangeres. Un cop traduïts, els editors d’aquí ja s’encarreguen de fer-nos-ho saber a base de faixes, entrevistes subvencionades i titulars a cinc columnes. L’efecte secundari és que un cop comprats, ens acaben caient de les mans i entonem un “no n’hi ha per tant”. A la literatura catalana també hi ha hagut llibres revolucionaris, però nosaltres som més d’ignorar-los, de tenir-los durant dècades descatalogats. L’adolescent de la sal és una de les nostres revolucions, un dels nostres clàssics de la narrativa experimental, ple de citacions, salts, usos tipogràfics extrems i confessions sexuals i anticlero del tot revolucionàries a l’Espanya de 1975. El transtorn de Portnoy, de Philip Roth T’ho miris com t’ho miris, ser jueu és ben fotut. Això és el que volia explicar-nos un jove Philip Roth a finals dels seixanta, quan després de diverses temptatives literàries va entrar a sac a la narrativa autobiogràfica amb l’històric monòleg d’Alexander Portnoy, una confessió del divan estant on, a través d’un alter ego poc camuflat -el d’un Woody Allen o un Jerry Seinfeld, per entendre’ns- se’n reia de Déu i de sa mare i del “peso de las pajas” mentre ens revelava les misèries i els complexes de la família i el dogma. En un comunitat tant preocupada per la seva pròpia imatge –només cal fer recompte de pel·lícules de l’Holocaust– Roth deixava les vergonyes de tota una cultura al descobert. Magnífica la traducció de Joan Fontcuberta. Hitch 22, de Christopher Hitchens Abans de desaparèixer massa aviat i deixar-nos Mortalidad, un petit text memorable sobre com se’t menja el càncer, Christopher Hitchens, un dels intel·lectuals més potents que ha donat l’esquerra britànica -perquè dic britànica, si em refereixo a l’esquerra mundial?- va decidir posar-se a escriure la seva autobiografia. Només tenia seixanta anys, però eren suficients per recapitular, conscient –quasi premonitòriament–que sinó un sempre s’hi acaba posant massa tard. El resultat és un viatge intel·lectual de primer nivell que ens porta a conèixer la infància d’aquest fill de militar britànic crescut als internats anglesos –abusos, sadisme, homosexualitat, el pack complet– i a repassar la seva amistat amb Martin Amis, Salman Rushdie o Edward Said. Amb ell viatgem a Cuba, Veneçuela i les zones més calentes de la lluita de classes i, en definitiva, coneixem més en profunditat el pensament d’aquest furibund ateu i polemista infatigable. Mercè Rodoreda-Joan Sales. Cartes Completes (1960-1983) La correspondència entre aquests dos pilars de la literatura catalana contemporània per força han de ser un document excepcional, el complement perfecte a les seves obres completes, literàries i editorials. L’intercanvi comença amb un Sales educadíssim proposant a una desconeguda Rodoreda de publicar La plaça del Diamant, després que el manuscrit no s’endugués el Sant Jordi de novel·la i Joan Fuster revelés al factòtum del Club dels Novel·listes que La plaça era una bomba. Les primeres cent pàgines, antològiques, contenen una batalla campal damunt les galerades, en un intercanvi sagnant de correccions i esmenes rebutjades per una Rodoreda implacable –No vull «acera» ni «quarto». A mesura que passem els anys i les pàgines (en té més de 900) l’interès de l’epistolari es relativitza, i les cartes certifiquen una relació entre l’amistança i lo comercial (pactar noves edicions i nous tiratges, perseguir noves traduccions) amb petites digressions sobre els canvis al país, la precària situació del català, el naixement de 62 i la irrupció de José Manuel Lara al món editorial. Montauk, de Max Frisch Al final de l’illa de Long Island, passat els Hamptons, hi ha el petit poble de Montauk, una espècie de Cadaqués bohemi que durant molts anys va ser refugi d’intel·lectuals que fugien de la gran ciutat. Als anys setanta, l’escriptor alemany Max Frisch s’hi va refugiar en acabar un tour promocional pels Estats Units amb la seva assistent, una jove que acabava de conèixer i que acabaria essent la seva amant. La novel·la (si se’n pot dir així) Montauk recull el record d’aquell viatge, en un relat fragmentari, ple de digressions cap a escenes del passat de l’autor, les seves exdones, l’ofici d’arquitecte, salts sense cap relació aparent, records que senzillament apareixen evocats en un flux de pensament sec i salat com l’aire de l’Atlàntic. De tot el que he llegit fins ara Montauk és, sense dubtar-ho, la novel·la que més m’hagués agradat escriure jo.


text: DISSABTE 23 D'AGOST - 17.30 H Visita teatralitzada: La família de la Sara Visita guiada pel call de Girona basada en fets reals. Per a públic familiar. DIMARTS 26 D'AGOST - 22 H Teatre: La historia de una locura S'ofereix una fantasia teatral sobre el tema de la novel·la de Miguel Cervantes El caballero andante Don Quijote. Girona proposa una variada oferta d'activitats culturals per passar l'estiu a la ciutat 18/07/14 | Aquest estiu Girona proposa una gran oferta d'activitats culturals ben diverses tant per a residents com per a visitants. A cool summer in Girona


text: Revolta Irmandiña La Revolta Irmandiña, Revolta Hermandina o guerres Irmandiñas, són una sèrie de revoltes que van tenir lloc durant la segona meitat del segle XV a Galícia contra l'opressió senyorial. A pesar d'haver-se annexionat a la Corona de Castella en 1037, amb la unió dinàstica entre els regnes de Lleó i Castella, el regne de Galícia seguia conservant una acusada personalitat, caracteritzada pel gran pes rural en l'estructura econòmica i per l'enorme influència nobiliaria, tant laica com eclesiàstica, en la vida del regne; així com una situació de relatiu aïllament respecte als assumptes castellans, fomentat per la noblesa. Aquesta noblesa (els Ossório a Monforte de Lemos i Sarria, els Andrade a Pontedeume, els Moscoso a Vimianzo, els Sarmento, els Ulloa, els Soutomaior...) cometia nombrosos abusos que anaven des del patrocini del bandolerisme senyorial fins a l'increment desorbitat de la pressió fiscal. La pagesia va ser la víctima més acusada dels abusos senyorials i, per tant, va protagonitzar diverses revoltes contra la noblesa. Les més importants foren: - La "Irmandade Fusquenlla", en contra sobretot dels senyors episcopals. - La "Gran guerra Irmandiña". Irmandade Fusquenlla[modifica | modifica el codi] La "Irmandade Fusquenlla" (Germanor Fusquenlla) es va formar en l'any 1431, en les terres del senyor d'Andrade, per l'extrema duresa amb la qual Nuno Freire de Andrade, "o Malo", tractava als seus vassalls. La revolta es va iniciar a les comarques de Pontedeume i Betanzos i es va expandir pels bisbats de Lugo i Mondoñedo i fins i tot l'arquebisbat de Santiago de Compostel·la. Roi Xordo, un gentilhome de baixa estirp de La Corunya, va dirigir les tropes de la "Irmandade Fusquenlla". Va morir en la repressió posterior a la derrota irmandiña (1435). Gran Guerra Irmandiña[modifica | modifica el codi] La "Gran Guerra Irmandiña" va tenir lloc entre els anys 1467 i 1469. Els preparatius per a la formació d'una Irmandade Xeral (germanor general) van començar en els anys anteriors per part d'Alonso de Lanzós i amb el suport de diversos ajuntaments (La Corunya, Betanzos, Ferrol, Lugo); que van actuar com a motors inicials del moviment. En aquest cas, la revolta irmandiña va ser una autèntica guerra civil per la participació social que va tenir. Anys consecutius de males collites i pestes van provocar una revolta popular. Segons els testimonis del judici Tavera-Fonseca, els irmandiños comptarien amb uns 80.000 efectius. En l'organització i direcció de la guerra irmandiña van participar diversos grups socials: camperols, gents de ciutats, baixa noblesa, hidalguia i fins i tot membres del clergat (diversos membres de l'estructura eclesiàstica van donar suport econòmicament als irmandiños). Els caps del moviment pertanyien a la baixa noblesa (gentilhomes). Pedro de Osório va actuar en el centre de Galícia, sobretot en la zona compostelana, Alonso de Lanzós va dirigir la revolta en la zona nord de Galícia i Diego de Lemos va dirigir les accions irmandiñas en el sud de les províncies de Lugo i nord d'Ourense. L'auge del moviment irmandiño va ser possible per l'existència del que l'estudiós Carlos Fangs va cridar "mentalitat justiciera i antisenyorial" de la societat gallega baixmedieval, que rebutjava les injustícies comeses pels senyors, considerats popularment com uns "malfactors". Els enemics dels irmandiños van ser fonamentalment nobles laics, amos de castells i fortaleses i ordinaris de les principals esglésias i monestirs. Els irmandiños van destruir al voltant de 130 castells i fortaleses durant els dos anys de la guerra irmandiña. Els llinatges Lemos, Andrade i Moscoso van ser el blanc preferit dels irmandiños. Els irmandiños, per contra, no van atacar als eclesiàstics. En un primer moment part de la noblesa que va sofrir la ira dels irmandiños va fugir a Portugal o Castella. El 1469, Pedro Madruga inicia des de Portugal l'atac feudal, contant amb el suport d'altres nobles i de les forces de l'arquebisbe de Santiago de Compostel·la. Les tropes feudals, contant amb una millor maquinària de guerra (les tropes de Pedro Madruga usaven moderns arcabussos), van vèncer als irmandiños, arrestant i matant als seus líders. La victòria de les tropes de Pedro Madruga es va produir en comptar amb el suport dels reis de Castella i Portugal, a més de la divisió de les forces irmandiñas.


text: Fiji Si està buscant una destinació de vacances a Oceà Pacífic i Austràlia, Fiji és el lloc ideal, que ofereix tot per tothom. Agoda.com ofereix els millors preus per hotels a Fiji, amb 167 hotels llestos per a una reserva inmediata mitjançant el nostre sistema de reserva segura online. Tenim cada regió principal coberta, incloses Divisió Oest, Divisió Central, Divisió Nord, amb moltes promocions com reserves prematures i ofertes de darrera hora. Ah, i faci el que faci, Fiji, Illes de Yasawa, Illes de Mamanuca són grans ciutats per ser visitades. Amb la garantia del nostre millor preu, estem determinats en oferir-vos el mis millors hotels al millor preu.


text: Si el que està buscant és per un hotel ben situat a Hanoi, no busqui més enllà de Rising Dragon Hotel. L'hotel és a 0.5 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Teatre de Ninots Thang Long, Carrer Cau Go, Temple Ba Kieu són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants. Rising Dragon Hotel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Hanoi. Els clients de l'hotel poden gaudir de caixa forta, botigues a l'hotel, lloguer de bicicletes, saló, àrea de fumadors. Els clients poden triar d'entre 35 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Rising Dragon Hotel és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Hanoi.


text: Oferint allotjaments de qualitat al compres, l'oci nocturn, les platges districte de Phuket, The Banana Leaf Hotel és una selecció popular tant per oci com per negoci. Situat només a 15 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Phuket. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com conserge, caixa forta, saló, Zones públiques amb Wi-Fi, transport hotel/aeroport. Els clients poden triar d'entre 28 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen spa estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a The Banana Leaf Hotel.


text: |Local d'Estudiants: GA/414, Mòdul IV. El local d’estudiants és un espai on els estudiants i col·lectius de la Facultat poden accedir per realitzar tasques diverses. Despatx del becari d’estudiants: GA/425 Sala d'Estudis: GL/506 Davant del mòdul II, al costat de l'aula 71 i 72 Els estudiants podem fer moltes coses: plantejar com voldríem que fos la facultat i la UAB, debatre com volem que siguin els nostres estudis, lluitar per aconseguir millores en els serveis i els espais del nostre centre, dur a terme projectes de solidaritat, participar en activitats de la UAB, fer festes, etc. Tot això, amb l'objectiu de dinamitzar la facultat. Les formes de participació en la vida i en la gestió de la universitat són diverses: podem ser delegats de classe, membres de la Junta de Facultat i de la Junta permanent, membres del Claustre, del Consell de Govern, del Consell Social, del Consell d’estudiants de la Universitat Autònoma de Barcelona(CEUAB). En aquest esquema es presenten totes les formes de representació estudiantil i la relació existent entre elles. El Consell d'Estudiants (CEFE): neix el curs acadèmic 2006, reuneix les formes de participació i representació estudiantil a la Facultat amb incidència a la universitat a través del CEUAB i esdevé un espai de debat i treball on els estudiats puguin entendre’s i participar de manera activa enel funcionament de la Facultat. Totes les persones matriculades a la Facultat de Ciències d’ Educació de la Universitat Autònoma de Barcelona, ja sigui en estudis de grau o de postgrau, poden assistir a les reunions del CEFE. Mail de contacte: firstname.lastname@example.org El CEUAB: el Consell d’Estudiants de la Universitat Autònoma de Barcelona, CEUAB, neix durant el curs acadèmic 2011-12 impulsat per l'alumnat i esdevé un espai de debat i treball on els estudiats puguin entendre’s i participar de manera activa enel funcionament de la Universitat. Cada consell d’estudiants de Facultat aporta 4 membres, essent un total 55 membres al plenari. Mes informació: http://etc.uab.cat/serveis-interior.php?servei=171&cat=3 El Claustre (claustrals): És l'òrgan màxim de representació de la comunitat universitària. El Claustre debat les línies generals d'actuació de la Universitat, controla la gestió dels càrrecs i impulsa l'activitat normativa d'altres òrgans de govern. Es renova cada 4 anys, a excepció del sector dels estudiants, que ho fa cada 2 anys. Es reuneix com a mínim dues vegades a l'any. A més del funcionament per sessions plenàries, el Claustre pot crear comissions específiques. Més informació: http://etc.uab.cat/serveis-interior.php?cat=3&servei=171&subapartat=598 La Facultat (membres de la Junta): La Junta de Facultat és l'òrgan col·legiat de govern de la Facultat i està format pel degà o degana i el seu equip, una representació docent del 60% del total de la Junta, una representació dels estudiants equivalent al 30% dels membres de la Junta, i una representació del personal d'administració i serveis (PAS) equivalent al 10% del total dels membres. La Junta de Facultat vetlla pel funcionament de la Facultat i delega funcions a la Junta Permanent. La Junta Permanent està composada per membres de la Junta de Facultat representants de tots els col·lectius (docents, estudiants i PAS). Té diverses comissions delegades en què els estudiants també hi som representats: la Comissió d'Ordenació Acadèmica (30%dels membres), la Comissió d'Innovació i Recerca (30%dels membres), i la Comissió d'Economia i Serveis (30%dels membres). Més informació: http://etc.uab.cat/serveis-interior.php?cat=3&servei=171&subapartat=597 Pel que fa les titulacions/Graus (delegats): Les Comissions de docència estan formades pel coordinador de titulació, els tutors de curs i els delegats de curs. La seva funció és vetllar pel bon funcionament de la titulació i coordinar activitats conjuntes. Les Reunions d'Avaluació estan formades pel tutor de curs, el professorat del semestre en el qual es realitzen, i els delegats de curs. La seva funció és vetllar pel bon funcionament del curs i estudiar el funcionament de les assignatures. Col·lectius d'estudiants presents a la Facultat: - Assemblea Educació: Òrgan de participació estudiantil. - Col·lectiu Educadores Reflexivos: El col · lectiu Educadores té com a finalitat ser un espai de debat i discussió sobre temes que afecten a l'educació Xilena, considerant professors i estudiants com a claus dins del procés d'ensenyament i aprenentatge. La formació d'aquest grup sorgeix per la inquietud d'estudiants de doctorat de diferents àrees, que d'alguna manera volen contribuir en la seva línia investigadora en la reflexió de les problemàtiques educatives actuals. - Persona de contacte: Carolina Barrientos Delgado - Titulació(postgrau-doctorat): Estudiant de Doctorat en Educació UAB - Correu:email@example.com Un dels objectius principals de l'Equip Deganal és potenciar i facilitar el contacte, l'intercanvi i la comunicació entre els òrgans de govern de la Facultat i els estudiants. Al llarg dels darrers cursos hem realitzat reunions mensuals que ens han permès avançar en la millora de molts aspectes del nostre centre. Des del curs 2006-2007 s'ha obert l'espai de comunicació del Consell d'estudiants de la Facultat de Ciències de l'Educació al campus virtual de la universitat per tal de facilitar la comunicació entre els diferents membres del consell.


text: Palazzo Colonna El Palazzo Colonna (nom en italià de Palau Colonna ) és un bloc d'edificis palatins al centre de Roma, Itàlia, al peu del turó del Quirinal, i adjacent a la Basílica dels Sants Apòstols. Està construït en part sobre ruïnes d'un antic serapeu romà, i ha pertangut durant més de vint generacions a la prestigiosa família Colonna. Bona part de la seva fama es deu a la Gran Galeria, imitada per múltiples palaus posteriors.[1] La part més antiga del palau data del segle XIII, i segons la llegenda albergar a Dante quan va visitar Roma. El primer esment documental assenyala que la propietat va albergar als cardenals Giovanni i Giacomo Colonna en els anys 1200. Va ser també la casa del cardenal Oddone Colonna abans d'ascendir al papat com Martí V (1415 - 1430). En morir, el palau va ser saquejat durant els disturbis, i la propietat principal va passar a mans de la família Della Rovere. Va tornar als Colonna quan Marcantonio I Colonna es va casar amb Lucrezia Gara Franciotti Della Rovere, neboda del papa Juli II. És probable que fos l'aliança dels Colonna amb el poder dels Habsburg que va protegir el palau del saqueig durant el sac de Roma de 1527. Amb Filippo Colonna (1578 - 1639) es van començar a fer reformes i es va crear un complex unitari al voltant d'un jardí central. Arquitectes entre els quals s'inclouen Girolamo Rainaldi i Paolo Marucelli van treballar en projectes específics. Només en els segles XVII i XVIII es van acabar les façanes principals, una donant a la Plaça dels Sants Apòstols i l'altra a la Via della Pilotto. Molt d'aquest disseny va ser completat per Antonio del Gran (incloent-hi la gran galeria), i Girolamo Fontana (decoració de la galeria). Al segle XVIII, es va alçar la façana llarga i baixa dissenyada per Nicola Michetti amb afegits posteriors de Paolo Posi amb cantonades més altes (enfront de la Plaça dels Apòstols), el que recorda a estructures anteriors que feien semblar una edificació. Galeria d'art Colonna[modifica | modifica el codi] La galeria principal (acabada el 1703) i la magistral col·lecció d'art dels Colonna va ser adquirida poc després de 1650 tant pel cardenal Girolamo I Colonna i el seu nebot el Connestabile Lorenzo Onofrio i inclou obres de Lorenzo Monaco, Ghirlandaio, Palma il Vecchio, Salviati, Bronzino, Tintoretto, Cortona, Annibale Carracci (Home menjant mongetes) Guercino, Albani, Girolamo Muziano i Guido Reni. Els frescos del sostre són de Filippo Gherardi, Giovanni Coli, Sebastiano Ricci, i Giuseppe Bartolomeo Chiari i celebren el paper de Marco Antonio Colonna a la batalla de Lepant (1571). Una «Apoteosi de Martí V» va ser pintada per Benedetto Luti. Hi ha sales amb frescos completades després de 1664 per Crescenzio Onofri, Claudi Lorena i Pieter Mulier (al qual es deia Cavalier Tempesta). Altres estades van ser pintades al fresc en els anys 1700 per Pompeo Batoni i Pietro Bianchi. L'ala antiga del complex conegut com a Apartaments de la princesa Isabel , però que van albergar una vegada la biblioteca de Martí V i el seu palau, contenen frescos de Pinturicchio, Antonio Tempesta, Onofri, Lorena, Giacinto Gimignani, i Carlo Cesi. Conté un recull de paisatges i escenes de gènere de pintors com Lorena, Caspar Van Wittel (Vanvitelli), i Jan Brueghel el Vell. Nota[modifica | modifica el codi] Enllaços externs[modifica | modifica el codi] - http://www.romeartlover.it/Vasi63.htm - Palazzo Colonna - lloc web oficial Pàgina web del Palau Colonna] Coord.:


text: Divendres, 29 d'agost de 2014 abertis telecom, l’operador d’infraestructures de telecomunicacions del grup abertis, i Microsoft han subscrit un acord de col·laboració per treballar conjuntament en el desenvolupament de la Televisió Digital Terrestre (TDT) a través d’internet. La col·laboració entre abertis telecom i Microsoft gira entorn del projecte TDT.COM, que engloba l’avaluació i la validació de l’arquitectura i les plataformes de serveis necessàries per suportar el servei de difusió de continguts audiovisuals a través d’internet amb l’experiència d’accés a continguts live. Tenint en compte les peculiaritats que presenta internet com a vehicle addicional de distribució per a la Televisió Digital Terrestre, TDT.COM és un model de convergència de tots dos models de distribució —internet i televisió— que permetrà veure per internet el mateix que s’emet per la televisió, la qual cosa obre el camí a possibles col·laboracions dels radiodifusors i les institucions. També farà possible tenir els arxius de la televisió disponibles en pagament per visió a internet, i tots els programes emmagatzemats per poder-los veure com en una videoteca. Cooperació tecnològica Microsoft, com a proveïdor principal de tecnologia per a la infraestructura de servei i per al desenvolupament de l’aplicació client, dissenyarà, conjuntament amb abertis telecom, la infraestructura tecnològica necessària per fer realitat tot això. En concret, desenvoluparà les plataformes d’accés i dissenyarà l’entorn de presentació visual sobre el nou sistema operatiu Windows Vista i Windows XP, utilitzant Windows Presentation Foundation com a interfície gràfica d’última generació. Així mateix, aportarà eines de protecció de contingut per a aquells autors, productors i editors que requereixin protegir els seus drets d’autor i vulguin cobrar pels seus continguts. La participació d’abertis telecom es basa en la provisió de la infraestructura per a la gestió i la distribució de continguts audiovisuals amb tecnologia Microsoft Windows Media, i així mateix es responsabilitzarà de la seguretat de protecció dels continguts amb Windows Media DRM i la inserció de metadades associades que permetran que els usuaris descobreixin aquesta nova visió de la TDT. D’acord amb Francisco Monteverde, director de Telecomunicacions i Media de Microsoft Ibérica, “l’acord amb abertis telecom ens permetrà ajudar la indústria audiovisual espanyola a enriquir al màxim l’experiència dels seus serveis per als usuaris finals, fent convergir les tecnologies de la TDT amb internet i habilitant les empreses de contingut per mantenir una relació més directa amb els televidents. És un pas endavant en la nostra visió de la llar digital per al mercat espanyol.” Per la seva banda, Carlos Espinós, subdirector general d’abertis telecom, comenta que “l’acord estratègic amb Microsoft permet que la nostra empresa continuï innovant en les plataformes de distribució de continguts audiovisuals, de manera que sempre estarem en condicions de facilitar l’accés dels continguts dels nostres clients en nous formats d’emissió”.


text: Consulta l’oferta de vols de Sant Sebastià a Lanzarote i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Sant Sebastià a Lanzarote. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Sant Sebastià a Lanzarote fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Lanzarote La més oriental de les illes Canàries és una joia de la geologia. Els seus més de 100 volcans han deixat paisatges lunars i submarins imponents. Si agafes un dels nostres vols barats a Lanzarote trobaràs més autèntiques platges de somni i importants parcs naturals, entre els quals destaca el de Timanfaya. Considerat reserva mundial de la biosfera per la Unesco, cobreix el 41% de la superfície total de l'illa i és un sorprenent exemple d'hàbitat volcànic. Al municipi norteny de Haría, el microclima el converteix en el més verd de l'illa, s'aixeca el volcà de la Corona, que fa milers d'anys va originar jameos (coves formades per l'enfonsament del túnel volcànic) i tubs submarins de gran bellesa i interès. En 1968 el cèlebre pintor, escultor i arquitecte de Lanzarote César Manrique els intervingué, convertint els anomenats Jameos de l'Aigua a la primera atracció arquitectònica de Lanzarote. A més de formacions geològiques increïbles, Haría té les platges amb la sorra més blanca de l'illa. Altres, com la de Famara, ja en el municipi de Teguise, són l'opció ideal si t'agraden el surf o altres esports nàutics. El litoral de la regió de Tíes, al sud, és una zona turística de gran capacitat hotelera. Acosta't si pots al poble mariner Port del Carmen i, ja a l'interior, a algunes dels cellers situats a ambdós costats de la vall de la Geria. Si et ve de gust passejar entre monuments, llavors no et perdis la capital de l'illa, Arrecife, seu de diversos castells defensius, com els de Sant Gabriel i Sant Josep, en la fortalesa es troba el Museu Internacional d'Art Contemporani, creat també per César Manrique. Estada mínima requerida 3 dies o la nit del dissabte a destinació


text: En aquesta pàgina es pot consultar la predicció del temps de les capitals comarcals de Catalunya (i terres veïnes) pels propers cinc dies. Els càlculs són aproximats, a partir del model GFS amb una resolució de 0.5o, amb la qual cosa no es té en compte la complexitat orogràfica de Catalunya. El càlcul dels valors per a les poblacions són resultat d'interpolació bilineal dels 4 valors de la malla GFS més propers, pel que no deixa de ser una aproximació i no té sentit posar els quasi mil municipis de Catalunya en aquesta pàgina. En quant a les previsions d'aquesta pàgina cal destacar que quan marca Precipitació: possible. És molt probable que no arribi a haver-hi precipitació, però hi ha una certa probabilitat. Mai s'han d'agafar aquestes previsions com a certes. Cal consultar les que emeten els organismes oficials, que per això els paguem entre tots. Nota: aquestes previsions són automàtiques, en el cas de mostrar temperatures de -273o o humitats del 0%, no tingueu en compte aquesta previsió. Els punts vermells designen els punts de la malla usats per al càlcul de les prediccions meteorològiques de la pàgina. El càlcul dels valors s'efectua per a partir de les dades obtingudes pel model GFS amb un pas de malla de 40x50km aproximadament. Com més allunyat és el punt de la predicció dels punts de les malles, més incert es torna el pronòstic (si és que fós encertat). Els nuclis poblats més propers als punts de malla correspondrien a: |0,5o||1o||1,5o||2o||2,5o||3o| |40,5o||Alcanar| |41o||Benifalet||L'Hospitalet de l'Infant| |41,5o||Mas de Notari||L'Espluga Calba||Sta. Maria de Miralles||Rubí||Vilassar de Mar| |42o||Saganta||Sta. Maria de Meià||Solsona||Prats de Lluçanès||Susqueda (pantà)||Cassà de Pelràs| |42,5o||Bisauri||Cabdella||Andorra la Vella| En Dlleure.com podrá encontrar apartamentos y hoteles turísticos en la Costa Brava. Obra de pluriversal està subjecta a una llicència de Reconeixement -No comercial- sense obres derivades 3.0 Espanya de Creative Commons


text: Al visitar Hong Kong, vosté es sentirà com a casa a CHI Residences 279, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Cinemateca Broadway, Mercat Jade, Temple Tin Hau. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Hong Kong. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha ascensor, recepció 24 hores, servei de cangur, servei de bugaderia, transport hotel/aeroport. Els clients poden triar d'entre 24 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de centre esportiu, massatge. CHI Residences 279 és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Hong Kong.


text: Mariano Rajoy agafa el telèfon mòbil i truca a la Delegada del Govern espanyol a Catalunya, Maria de los Llanos de Luna. La consigna és clara. Durant els dies que duri la cimera del Banc Central Europeu a Barcelona no pot haver-hi ni una imatge de foc, ni una sola imatge de disturbis; el 3, 4 i 5 de maig –li diu– Barcelona serà la capital d’Espanya. I amb la trucada, s’estén la consigna. El conseller d’interior català, Felip Puig, arrufa el nas. Cop d’Estat policial consumat. Tots els dispositius seran pocs per la cimera dels banquers de banquers. D’aquells bancs públics que deixen els nostres diners als bancs privats a l’1% d’interès perquè ells ens els tornin a deixar al 5%. Cop d’Estat financer consumat de fa dies, l’estafa recurrent aterra –físicament– a Barcelona. La genuflexió impúdica dels poders públics tindrà aquesta setmana catifa d’honor a la capital catalana i un dispositiu de més de 8.000 policies –d’aquí i d’allà– procurarà que res ho torpedini. El Partit Popular, però, està informant entre la seva militància que la majoria del cost del dispositiu policial serà assumit pel Banc Central Europeu (BCE). No s'ha convocat cap protesta a peu de carrer contra la cimera, tal i com va anunciar el conseller Puig, però per avui al vespre, demà i divendres hi ha convocada una cassolada popular des dels mateixos domicilis. Les veïnes estan citades a sortir als balcons, terrasses i finestres per fer picar atuells. La policia, no hi podrà fer pas res. La comunitat universitària coincidint amb el 3 de maig, dia central de la reunió del BCE, ha convocat vaga general als campus, amb l'ocupació de la Universitat Pompeu Fabra el dia d’abans inclosa, contra l’apujada de fins el 66% de les taxes universitàries. Així doncs, si bé gran part dels moviments crítics tenen al punt de mira a la mobilització del 12 de maig –quan milers i milers de persones tornaran a prendre massivament els carrers i places de la ciutat–, la comunitat universitària i els moviments alterglobalització tornaran a fer-se sentir el 3 de maig, dos mesos després de l’última aturada a l’ensenyament superior –que va comptar amb un altíssim seguiment- i només dos dies després que una marea de manifestants hagi deixat en evidència el preludi del preludi de l’Estat policial de la ciutat. Agenda atapeïda Els presidents dels bancs, que aterren a l’aeroport d’El Prat avui mateix, desfilaran fins l’Hotel Arts per la Ronda Litoral. El front marítim de la ciutat estarà blindat per la policia espanyola durant tota la cimera. L’eix que uneix l’aeroport, l’Hotel Arts –on es faran la majoria d’actes de la cimera– i el Centre de Convencions del Fòrum, serà el principal maldecap del dispositiu policial. L’agenda atapeïda dels banquers inclou sopars i dinars de luxe, acompanyats per la creme de la creme del govern i la burgesia catalana. Aquest vespre, el president de la Generalitat Artur Mas donarà el tret de sortida a la cimera amb un sopar de benvinguda al Palau de la Generalitat, a la plaça Sant Jaume. Demà, a dos quarts de tres, el president del BCE Mario Draghi –ex de Goldman Sachs– i el socialista Miguel Ángel Fernández Ordóñez –governador del Banc d’Espanya– donaran una roda de premsa al Centre de Convencions del recinte Fòrum. Per la nit, tots plegats assistiran al sopar de gala que està previst es celebri al Palau de Pedralbes amb Mariano Rajoy i nombrosos ministres com a amfitrions. 8.000 policies protegiran els banquers 3.500 policies espanyols i 1.200 guàrdies civils -500 d’ells del Grupo de Acción Rápida- ja han desembarcat a Catalunya per protegir la cimera. Acompanyaran a 4.500 mossos d’esquadra. El dispositiu serà comandat conjuntament pel secretari d’Estat de seguretat Ignacio Ulloa i pel conseller Felip Puig, si bé el primer serà qui durà la batuta durant tota la cimera. Fonts oficials han explicat que la policia espanyola s’encarregarà de la custodia de les autoritats durant els desplaçaments per la ciutat, així com de la seguretat perimetral i interior de la seu principal de la cimera, l’Hotel Arts. La Guàrdia Civil s’ocuparà dels controls fronterers per mar, terra i aire. Els mossos d’esquadra estaran al front de les tasques d’ordre públic i de seguretat ciutadana. Les ferides obertes durant l’operatiu de la vaga general estan a flor de pell. Que Felip Puig pengés el telèfon a tota una delegada del govern com Llanos de Luna, en plena càrrega a Plaça Catalunya, no va sentar gaire bé. La hiperactivitat dels piquets des de primera hora de la matinada, va agafar per sorpresa els mossos d’esquadra, que no van actuar en ordre públic fins el trenc de l’alba. Descoordinació latent, Ulloa té molt clar que prendrà el comandament de l’operatiu quan sigui necessari. Perquè això sigui possible, la policia espanyola –també la guàrdia civil- serà molt present al centre de la ciutat. Protegirà “llocs emblemàtics” com la Borsa de Barcelona i l'edifici del Banc d'Espanya, i estarà molt a prop dels antiavalots dels mossos en les operacions d’ordre públic. “Aquí venim a pegar” La policia espanyola, arribada de València, Saragossa, Galícia, Madrid i Euskadi, ja ha començat la festa. Es tracta de les bases operatives de la Unitat d’Intervenció Policial (UIP) de la policia espanyola –protagonista entre d’altres de les càrregues contra estudiants durant la primavera valenciana- i de la base operativa de la guàrdia civil a la madrilenya localitat de Valdemoro. La majoria de guàrdies civils s’estan allotjant a les casernes de l’àrea metropolitana, en especial a la comandància de Sant Andreu de la Barca –epicentre dels presumptes casos de corrupció que afecten a aquest cos, com el Cas Macedònia-. La policia espanyola s’allotja al quarter del Bruc i a hotels del Maresme i el Vallès. És el cas d’uns quants centenars de policies espanyols que dormen a l’Hotel Catalonia de Calella. Segons relaten diversos veïns de la localitat maresmenca, la nit ahir va ser llarga. Testimonis presencials relaten que diversos policies van sortir ahir de festa per Calella i van acabar “notòriament beguts”. Un d’ells, que assegura que ahir els policies van viure “una nit de disbauxa i eufòria”, relata que a la sortida de la taverna La Quadra, va sentir com un d’ells va dir mentre reia: “Aquí venim a pegar i, si no ho fem, ens pegarem amb els mossos”. La suspensió d'Schengen Amb una clara intencionalitat de sobredimensionar la utilitat de la suspensió dels acords d'Schengen i la recuperació dels controls policials als passos fronterers del Pirineu, el Ministeri de l'Interior ha informat 12 detencions i 31 denegacions d'accés entre les 187.198 persones controlades des de dissabte a La Jonquera, Portbou, Camprodon, Lles, Puigcerdà i Canfranc. En alguns casos s'ha tractat de pura discriminació estètica i, en d'altres, s'ha utilitzat l'excusa d'uns estris per a fer malabars o de líquids inflamables totalment legals per a inflar la llista de mèrits dels controls. En l'àmbit més urbà també s'ha constatat la recuperació de fronteres a petita escala en forma de check-points. Operatius d'una vintena d'agents antiavalots ubicats a llocs com la plaça de Sants, el Forat de la Vergonya o la Ronda de Sant Pau han escorcollat, identificat i interrogat veïns i veïnes d'una manera discriminada sota criteris ideològics i polítics. Queixa d'un alcalde de CiU Segons informa el diari digital elripollès.info: La suspensió de l'espai Schenguen ha suposat la recuperació dels controls policials al coll d'Ares des de la mitjanit de divendres a dissabte. Tanmateix, aquest dilluns –probablement per la nevada que s'ha registrat per sobre els 1.300 metres- la Policia Nacional espanyola ha establert el control a davant de la caserna de la Guàrdia Civil. Un fet que suposa que tots els veïns de Molló i Espinavell, així com els de Freixenet, Beget i Rocabruna, hagin d'aturar-se –i sovint haver de mostrar la documentació i explicar d'on vénen i a on van- quan es dirigeixen cap a Camprodon. “No pot ser que cada vegada ens facin creuar una frontera internacional” es queixa l'alcalde mollonenc, Josep Coma de CiU. A més, ha explicat que en aquest punt els controls són ineficaços, ja que es pot circular lliurement des del coll d'Ares fins a Castellfollit de la Roca per Molló, Beget i Oix. De fet, l'Ajuntament de Molló ja ha fet arribar a la subdelegació del Govern espanyol la seva queixa formal per aquest control que suposa una “molèstia” pels seus veïns. No és la primera vegada que s'adrecen a les autoritats per un fet similar. A finals de 2011, quan encara era subdelegat Francesc Francisco-Busquets, van adreçar una carta demanant que els controls fronterers es fessin més a prop de coll d'Ares per sobre dels nuclis habitants. “Ens van respondre que intentarien solucionar-ho però ara la situació es repeteix” es lamenta Coma que espera que el control de Camprodon no es mantingui fins el dia 4.


text: PRESSUPOST DE L'EXERCICI 2008 DE LA UdG S’APROVA: Elevar al Ple del Consell Social, el pressupost per a l’any 2008 de la Universitat de Girona, d’acord amb la proposta elevada pel Consell de Govern, en la sessió ordinària núm. 3/08, de 27 de març de 2008. SOL·LICITUDS D'AJUTS ECONÒMICS PER A LA REALITZACIÓ DE PROJECTES INSTITUCIONALS S’APROVA: Transferir a la gerència de la universitat 65.886,00 € a càrrec dels romanents que incorpori el Consell Social durant l’exercici de 2008 perquè aquesta pugui fer front a diferents projectes. CONVOCATÒRIA 2008 D'AJUTS DEL CONSELL SOCIAL Exposició de motius: Atès que el Consell Social disposa cada any d’una partida destinada a ajuts, en compliment de l’acord pres pel Ple en la sessió núm. 3nc, de data 30 de novembre de 2004. Atès que la Comissió d’Economia, Pressupost i Patrimoni del Consell Social en sessió 7/07 de 3 de desembre de 2007, va aprovar la convocatòria 2008 d’ajuts del Consell Social. Atès que en aquestes bases, en l’apartat 1, s’hi estableixen les finalitats dels ajuts: Aquesta convocatòria té com a finalitat atorgar ajuts per a activitats de projecció impulsades per centres, departaments, instituts, càtedres i centres de la Xarxa IT de la UdG que es desenvolupin durant l’any 2008, que no siguin de caràcter intern i que, per tant, comportin una col·laboració amb la societat o una incidència especial sobre aquesta, preferentment en l’àmbit de les comarques gironines. Atès que en aquestes bases s’hi estableixen també, en l’apartat 5, uns criteris de valoració específica pel que fa a l’orientació de les activitats que es puguin acollir a la convocatòria. - L’impacte social i la divulgació de la recerca - L’emprenedoria - La dinamització cultural - La formació no reglada i l’extensió universitària - La integració i la solidaritat La Comissió d’Economia, Pressupost i Patrimoni, òrgan competent per a la resolució d’aquesta convocatòria, en consideració de les esmentades finalitats i criteris de valoració, de les sol·licituds presentades que s’hi adeqüen i de la dotació total de la convocatòria: S’APROVA: Establir que la quantia de l’ajut podrà arribar fins a un màxim de 1.600 CONVOCATÒRIA 2008 DE BEQUES PER A ACCIONS ESPECIALS DE RECERCA (BRAE) Exposició de motius: L’objectiu prioritari del Programa de Beques de Recerca de la UdG 2007-2010, aprovat pel Consell de Govern de 25 de gener de 2007, és la formació de nous doctors en el si dels grups de recerca de la UdG. En el marc del Programa de Beques de Recerca de la UdG 2007–2010, el Consell de Govern de 20 de desembre de 2007 va informar favorablement al Consell Social sobre la convocatòria de beques de recerca UdG 2007. La convocatòria esmentada destinava la dotació de dues beques a accions especials de recerca. S’APROVA La convocatòria 2008 de Beques per a Accions Especials de Recerca (BRAE). Convocatòria: Amb l’objectiu d’aplegar en les activitats universitàries les iniciatives en l’àmbit de la recerca de diferents institucions de l’entorn social, cultural i econòmic de la Universitat de Girona, la UdG va destinar la dotació de dues beques en la seva convocatòria 2008 de Beques de Recerca. La dotació d’aquests beques es repartirà en quatre accions especials que seran cofinançades al 50% per les institucions col·laborants, de les quals se n’atorgaran tres en el marc d’aquesta convocatòria. Aquesta convocatòria es regularà per les bases establertes en la convocatòria 2008 de Beques de Recerca UdG, excepte en els punts següents: 1. Àmbit d’aplicació. Sol·licitants Es podran presentar en aquesta convocatòria els candidats que compleixin els requisits i tinguin nomenat un director de tesi de la UdG de les àrees de coneixement que s’especifiquen en les accions especials: 1.1 Acció Especial amb l’Ajuntament de la Jonquera L’àmbit de treball de la tesi doctoral es basarà en les problemàtiques i les conseqüències de l’exili ocorregut a la fi de la Guerra Civil (1936-1939), en especial la repressió i l’exili interior a les comarques gironines. La recerca es durà a terme en col·laboració amb el Museu Memorial de l’Exili de La Jonquera. La persona beneficiària d’aquesta beca tindrà com a director de tesi un professor de l’àrea de coneixement d’història contemporània de la Universitat de Girona i realitzarà la seva recerca en el si del Centre de Recerca Històrica i el Museu Memorial de l’Exili de La Jonquera. 1.2 Acció Especial amb l’Ajuntament de Figueres (beca Evarist Vallès) L’àmbit de treball de la tesi doctoral es basarà en l’art i la cultura del segle XX a la comarca de l’Alt Empordà. La recerca es durà a terme en col·laboració amb el Museu Empordà de Figueres. La persona beneficiària d’aquesta beca tindrà com a director de tesi un professor de l’àrea de coneixement d’història de l’art de la Universitat de Girona i durà la seva recerca en el si de la Càtedra d'Art i Cultura Contemporanis. 1.3 Acció Especial amb l’Ajuntament de Palamós L’àmbit de treball de la tesi doctoral es basarà en la biologia marina sobre les pesqueries de la futura reserva de Palamós. La persona beneficiària d’aquesta beca tindrà com a director de tesi un professor de l’àrea de coneixement de zoologia de la Universitat de Girona i durà la seva recerca en el si de la Càtedra d'Estudis Marítims. 2. Termini El termini de presentació de les sol·licituds serà de quinze dies hàbils a comptar a partir de la signatura del conveni de cada Acció Especial. 3. Avaluació i Selecció Serà la Comissió de Recerca i el/s responsable/s de l’Acció Especials els que seleccionaran els candidats de cada línia, d’acord amb els criteris següents: - Expedient acadèmic del candidat (màxim 2 punts) - Adequació del candidat a la línia de recerca de l’Acció Especial i altres mèrits (màxim 8 punts) EXEMPCIONS DE PAGAMENT DE TARIFES EN CONCEPTE D'UTILITZACIÓ D'ESPAIS S’APROVEN: Les exempcions de pagament de les tarifes de lloguer en concepte de: - Màster Universitari en Comunicació i Crítica d’Art (codi 07GHA0022), amb dada d’inici 17-01-08 i de fi 13-06-08, dirigit pel professor Francesc Antich, a la Facultat de Lletres de la UdG. - Acte de lliurament de Premis del XIII Concurs Artístic i Literari d’Amics de la UNESCO, amb data 4 d’abril de 2008, a la Facultat d’Educació i Psicologia de la UdG. - Assemblea general de professorat de les comarques de Girona, per part del sindicat USTEC-STEs-IAC de Girona, el posposat dia 11 de febrer de 2008, a la Facultat d’Educació i Psicologia. AJUT PER AL CONGRÉS INTERNACIONAL UNIVEST-O8 S’APROVA: - Un ajut per al Congrés Internacional “L’estudiant, eix del canvi a la universitat” (UNIVEST-08), que tindrà lloc els dies 2 i 3 de juny de 2008, per un import de 1.800 euros. AJUT PER AL FÒRUM INDUSTRIAL S’APROVA: - Un ajut per a l’activitat del Fòrum Industrial, que tindrà lloc el dia 10 d’abril de 2008, per un import de 1.800 euros.


text: Aquest diumenge, en el telenotícies nit, van difondre una informació que voldria contrastar: http://www.tv3.cat/videos/3743510/TN-vespre-09102011 (a partir del min 13:50) La conclusió de la notícia és que la despesa en salut s’ha disparat de forma desmesurada, no per raons conjunturals de tipus econòmic-demogràfic, sinó per la disbauixa de recursos que s’han avocat al sistema de salut, del tot inecessaris. Primer comencen amb una gràfica que il·lustra l’augment de la depesa i superposada una altra de l’augment poblacional, molt menor en comparació, tot dient que el pressupost del sistema sanitari català s’havia gairebé triplicat en el període 1996-2010, i que els moviments migratoris i l’envelliment de la població només explicaven una petita part de la situació: I ho rematen amb unes declaracions del Vicente Ortún, Degà de la F. d’econòmiques de la UPC que deia que Catalunya era el 2n país del món en consum de medicaments i unes altres de Francesc José Maria director de l’Institut Català de la Salut entre el 2005 i 2008 que deia que malversàvem el diner posant pròtesis de maluc de titani a vells que mai les amortitzaran del tot. Bé, el primer que cal dir és que l’evolució de la despesa no només depèn del creixement de la població (que si la tenim en compte, d’un 300% que deien només es passa a un 70% de creixement en aquests darrers 15 anys). I és que també està molt relacionada amb el nivell de despesa de l’administració, i aquest amb el nivell de riquesa material del país, és a dir, amb el creixement del PIB del país (Catalunya). Aquí rau la primera trampa, perquè si relacionem el PIB amb la despesa sanitària veiem que les coses s’igualen molt (segons informe http://www.uch.cat/index.php?md=documents&id=17&lg=cat): I només veiem un sutil creixement relatiu (i no pas desmesurat) de la despesa quan comença la crisi, al esfondrar-se el creixement econòmic i per tant el PIB. De fet, tots els països de Unió Europea han patit aquest creixement de la despesa pública durant els anys de bonança econòmica. Però precisament, la segona qüestió que s’amaga, i que és primordial per entendre fins a quin punt el sistema català de salut està sota mímins (a l’inrevés del què dóna a entendre TV3), és que tenim una despesa per càpita inferior a la mitjana espanyola, i la mitjana espanyola molt inferior a la mitjana europea, i més a més, aquesta distància, lluny de reduir-se en aquests darrers anys de bombolla, encara s’ha incrementat més. Però és que el drama no s’acaba aquí, la mateixa Generalitat publica un llistat decebedor on en un rànquing de despesa en salut per càpita de països del primer món, Catalunya es troba en les posicions més baixes, al nivell de Grècia o Portugal: Però aquí no s’acaba tot, perquè el problema no és només quantitatiu, és a dir, de quantitat de recursos, sinó també qualitatiu, de qualitat d’aquests recursos i de l’accés que tenim a ells. Perquè estem en uns dels països de la UE15 que més sobredimensionat té l’accés privat a la sanitat i menys desenvolupat té el sector públic: Ah!, i sí que tenim una despesa alta en medicaments (però és fals que sigui la 2a més alta del món), però aquí torna a haver-hi trampa. I és que tenim una despesa alta en medicaments en relació a la despesa sanitària total. I és clar, com la despesa sanitària nostra és baixa, com hem dit, el pes de la factura en medicaments es fa més gran. De fet, si mirem quins són els països que tenen la despesa farmacèutica en relació a la despesa sanitària més elevada trovarem que són els mateixos dels de la llista d’abans de països que tenen una despesa de salut per càpita més baixa: En conclusió, TV3 ha fet aquest diumenge al vespre un exercici de desinformació bestial, fent servir una argumentació que s’apropa als arguments del nazisme (els vells no tenen dret a gaudir de les innovacions científiques perquè no les podran aprofitar), amb l’objectiu claríssim de carregar el pes dels problemes sanitaris en la població, ocultant la crua realitat de la sanitat catalana, i no assenyalant els veritables culpables de tot plegat: les polítiques antisocials de socialistes i populars durant tots aquests anys. Post data: Per cert, per qui pensi que les diferències en la despesa entre països s'expliquen per la diferència de paritat de poder adquisitiu, això ja s'ha tingut en compte, i el PPC del final del títol vol dir que són valors paritables, ajustats amb l'ajud del PPA (en anglès PPC): l'indicador de Paritat de Poder Adquisitiu (http://ca.wikipedia.org/wiki/Paritat_de_poder_adquisitiu). Aquí podeu consultar l'indicador de cada païs: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/purchasing_power_parities/introduction (és una mena de taxa de conversió entre euros de diferents països per obtenir un euro amb el mateix valor per a tots els països) O sigui que les diferències que es veuen són degudes únicament a l'esforç de despesa que realitza cada país.


text: Harjumaa Harjumaa és un de les 15 regions de Estònia que els viatgers gaudeixen de visitar. Agoda.com ofereix una superba selecció dels hotels de millor qualitat per assolir les seves necessitats d'allotjament. El gran Harjumaa és ple de atraccions turístiques i ciutats populars com Tallinn, Laitse, Saula. El Comtat reb molts visitants per les seves úniques i interessants característiques. Més de 3,500,000 viatgers confien en Agoda.com, reservant allotjament a regions famoses com Harjumaa.


text: Teresa Pàmies, lectora de la Biblioteca de Catalunya El passat dia 13 de març moria, a Granada, Teresa Pàmies, una personalitat de les lletres catalanes i una figura entranyable que per a molts va ser un referent. Ella era la veu de l’exili, una dona forta i coratjosa que va haver de marxar amb la seva família en acabar la guerra civil i que va escriure obres de la categoria de Testament a Praga, premi Josep Pla de 1970, Quan érem capitans, premi Joan Estelrich de 1974, Quan érem refugiats, Gent del meu exili, i d’altres. Les seves obres tenen un fons autobiogràfic que ens permet copsar les vivències d’una generació marcada per la guerra i l’exili. Va ser guardonada amb el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes, la màxima distinció literària en català, i amb la Creu de Sant Jordi. Però els qui la van conèixer remarquen també que era una persona senzilla, propera i cordial, una personalitat que atreia tothom. Durant els anys 70, va acudir diverses vegades a la Biblioteca de Catalunya per documentar-se per a l’elaboració del seu llibre Quan érem capitans. I, com una mostra més del seu tarannà obert als altres, va dedicar el llibre a la bibliotecària que l’havia atesa, amb aquestes paraules que figuren impreses a la pàgina 7, després de la pàgina de crèdits: "Dedicatòria a “X” Dedico aquestes pàgines a una noia de la Biblioteca de Catalunya. No sé com es diu. Durant sis tardes de gener, m’ha rebut amb un somriure discret i afable; li he donat el paper color rosa amb nom i referències de les publicacions que volia consultar, me les ha facilitades amb reposada diligència i, de tant en tant, m’ha mirat de la tarima estant com si em preguntés què feia amb aquells vells papers. Doncs bé: aquest llibre és la resposta, si pregunta hi hagué en l’esguard de la jove bibliotecària. Allò que buscava en les publicacions “camp” era el document excitant de la memòria. Gràcies pel seu somrís, el seu ajut i la seva discreta curiositat. Teresa Pàmies Targeta de lector núm. 127460" Quan érem capitans, de Teresa Pàmies. Dedicatòria autògrafa de l'autora a Rosa Maria Olivella Després de publicat el llibre, un dia es va apropar a la biblioteca i va deixar un exemplar dedicat a la Rosa Maria amb l’anotació: “Es diu Rosa Maria Olivella”. A l’edició de l’any 1984, publicada per Proa, el nom de la Rosa Maria ja figurava imprès al pròleg per identificar la jove bibliotecària anònima: “La jove bibliotecària es diu Rosa Maria Olivella Prats, segueix fent eficaçment la seva feina a la Biblioteca de Catalunya i ha esdevingut una amiga discreta i solidària”. Quan érem capitans, de Teresa Pàmies (1984) L’escriptor Julià Guillamon glossava a La Vanguardia del dia 14 de març la figura de Teresa Pàmies amb aquestes paraules: “Quan érem capitans té un començament que no s’assembla al de cap més llibre sobre la guerra o l’exili: l’autora és a la Biblioteca de Catalunya, demana els diaris del trenta-vuit... Després d’estar-hi treballant tot el matí s’asseu en un banc del pati de l’antic Hospital...” Com podem veure, la vinculació de la Teresa Pàmies a la Biblioteca de Catalunya, tant per les cites que en fa com per l’elogi a una companya que tots coneixem, ens fa sentir més propers a aquesta gran escriptora de les lletres catalanes. Maria Rosa Bellostas Col·leccions generals


text: Consulta l’oferta de vols de Eivissa a Tànger i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Eivissa a Tànger. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Eivissa a Tànger fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Tànger Situada a la costa sud-oest de l'estret de Gibraltar, a un pas d'Europa, Tànger és una porta d'entrada de luxe al Marroc i al continent africà. Punt de trobada de musulmans, jueus i cristians, la ciutat ha seduït a artistes tan diferents com els escriptors Paul Bowles, William Borroughs, Jack Kerouac i Tennessee Williams, els pintors Eugene Delacroix i Henri Matisse, o el grup de rock Rolling Stones, atrets per la seva bellesa i exotisme. Si agafes un dels nostres vols barats a Tànger descobriràs un paradís de llum i color des del qual realitzar excursions a paratges de somni que faran del teu viatge a Marroc una experiència inoblidable. La seva medina, una de les més grans del país, et impregnarà de l'essència del Marroc. Passejant pels seus estrets carrers plens de petites cases tradicionals, patis i jardins, trobaràs els edificis i llocs més emblemàtics de la ciutat. El Mercat Gran, porta d'entrada a la medina, el Mercat Petit, al qual es troba la Gran Mesquita de Tànger, el Consolat dels Estats Units, la Kasbah (seu dels bells palaus de Dar el Makhzen i Dar es-Shorfa que van acollir els museus d'Antiguitats i Arts Marroquins), el barri de Marshan, en què destaca l'espectacular palau Mendoub i el seu jardí penjant, són algunes de les parades obligatòries dins de la medina. Si el que vols és contemplar meravelloses vistes de l'antic port i la badia de Tànger, llavors no et perdis el mirador Borj el Marsa. Si et ve de gust explorar ciutats més petites i recollides, o bells paratges naturals, tens on triar. A poca distància de Tànger es troben la tranquil·la ciutat interior de Chefchaouen, la població costanera d'Asilah, la muntanya de Rmilat, o els caps de Mnar i Espartel. A tan sols 5 quilòmetres d'aquest, les famoses Grutes d'Hèrcules t'esperen. En elles, segons diu la llegenda, va descansar l'heroi després de la realització dels seus dotze treballs. Vine tu a descansar a Tànger!


text: Consulta l’oferta de vols de Barcelona a Dakar i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Barcelona a Dakar. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Barcelona a Dakar fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Dakar Situada a la península de Cap Verd, a la costa atlàntica d'Àfrica, la capital senegalesa, antiga seu del mític ral·li París Dakar, ofereix l'oportunitat de submergir-se en la història colonial i gaudir d'un entorn privilegiat de clima tropical. Els seus animats mercats de carrer són un senyal d'identitat de la ciutat. El mercat Kermel, ubicat en un bell edifici colonial de 1860, és un dels llocs més importants de Dakar. Bulliciós i ple de color, els seus productes són de gran qualitat. La Gran Mesquita de Dakar, construïda en 1964 després de la independència del Senegal, o el Museu IFAN d'Arts Africanes (un dels museus d'art més antics de l'Àfrica Occidental), són altres dels llocs per no perdre-se'ls; encara que sens dubte, un dels majors atractius de Dakar i que descobriràs amb els nostres vols barats a Dakar, es troba a l'illa de Gorée. Situada a 3 km de la ciutat i declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 1978, l'illa és un enclavament paradisíac ric en història. Durant més de tres segles va ser el més important mercat d'esclaus destinat a abastir d'ells als Estats Units, al Carib i a Brasil principalment. Descoberta pels portuguesos en 1444, van ser ells els que a l’any 1536 van construir la primera Casa d'Esclaus. Des de llavors i fins a 1848, any que França va abolir l'esclavitud, l'illa va ser la base més activa del comerç d'éssers humans. El Museu Casa dels Esclaus és de visita obligada si, a més de gaudir de la bellesa de l'illa, vols donar un passeig per la Història.


text: Harry Potter i la cambra secreta |Harry Potter i la cambra secreta| |Autor||J.K. Rowling| |Títol original||Harry Potter and the Chamber of Secrets| |Traductor||Laura Escorihuela| |Il·lustrador||Jason Cockcroft| |País||Regne Unit| |Llengua||Anglès| |Sèrie||Harry Potter| |Gènere||Fantasia| |Data de publicació||Juny de 1998| Data de publicació en català |Novembre de 1999| |Editorial||Empúries| |Format||Paper (Portada dura)| |Pàgines||332 (depenent de l'edició)| |Capítols||18| |Precedit per||Harry Potter i la pedra filosofal| |Seguit per||Harry Potter i el pres d'Azkaban| Harry Potter i la cambra secreta és el segon llibre de la sèrie Harry Potter escrita per J. K. Rowling. El llibre va ser llançat al mercat el 1998, i la pel·lícula basada en aquest llibre va sortir el 2002. La pel·lícula és, probablement, la més fidel al llibre de tota la sèrie, al costat de Harry Potter i la pedra filosofal. En Harry del llibre és molt semblant al primer: pensa que és insuportable viure a la casa dels seus oncles, mentre opina que Hogwarts és el millor lloc del món. No obstant això, la trama varia i en Harry es troba amb una responsabilitat major que en el primer llibre de la sèrie. Al contrari del primer llibre (que tractava més sobre Hogwarts i la comunitat màgica), el segon mostra a en Harry dubtós sobre si mateix, com per exemple quan arriba a pensar que havia d'haver estat escollit per a Slytherin i no per a Gryffindor. Aquest pensament el tortura tot el llibre, i fins i tot li arriba a preguntar al Barret que tria sobre la seva decisió. Taula de continguts Llista de capítols[modifica | modifica el codi] - El pitjor aniversari - L'advertència del Dobby - El Cau - A Gargots i Nibres - El Pi Cabaralla - Gilbert Decors - Sang de Fang i sorolls - La festa de mortiversari - La pintada a la paret - La bala dissident - El club de duel - La poció de la mutació - El diari secret - Cornelius Fudge - Aragog - La cambra secreta - L'hereu de Slytherin - La recompensa del Dobby Resum del llibre[modifica | modifica el codi] La Fugida[modifica | modifica el codi] En Harry es troba novament a casa dels seus oncles, que estan a punt de rebre una important visita. Els seus oncles l'adverteixen que aquestes persones no saben res de la seva existència, de manera que no haurà de fer cap soroll. Quan en Harry arriba a la seva habitació, troba a un elf domèstic, en Dobby. Aquest li diu que és un plaer estar amb ell, i l'adverteix que no ha de tornar a Hogwarts, ja que uns esdeveniments malignes estan a punt de succeir, però quan en Dobby està a punt de revelar com és el seu amo sempre acabava golpejant-se. En Dobby usa màgia dintre de la casa d'en Harry fent volar un pastís de la tieta Petúnia, per la qual ell rep una carta d'advertiment del Ministeri de Màgia, dient-li que no pot fer màgia a casa, que la següent vegada que fes ús de la màgia podria ser expulsat de Hogwarts. En Harry es queda a la seva casa, deprimit, per no poder sortir. De cop, a la nit, el millor amic d'en Harry, Ron Weasley, arriba en un cotxe volador i en Harry pot escapar per molt poc, al costat d'en Fred i en George, els germans bessons d'en Ron. A l'arribar a la casa d'en Ron, el Cau, la mare d'ells esclata de fúria contra els seus fills, encara que tracta molt amablement a en Harry. En Harry, per primera vegada, coneix al pare d'en Ron, que treballa al Ministeri, i a la Ginny, la germana d'en Ron, que entrarà aquest curs al col·legi. Però que sempre es posava nerviosa quan estava a la mateixa habitació que en Harry. Mitjançant la pols migratòria (que permet als mags transportar-se d'un lloc a un altre utilitzant la seva xemeneia), els Weasley poden arriben a la Ronda d'Alla. Quan és el torn d'en Harry, pronuncia malament el nom de la seva destinació i arriba a la ronda de Golallop, una ronda maligne per a mags perversos. Aquí veu entrar a en Draco Malfoy i al seu pare, en Lucius Malfoy. Quan es pot escapar, arriba a la botiga que desitjava, per a comprar els seus llibres. Allà es troba amb l'Hermione Granger, que és molt amiga seva. A la botiga, algú anomenat Gilbert Decors firma autògrafs, i és molt famós per ser un dels mags amb més coneixement i experiències del món. Aquest mag reconeix a en Harry i li dóna tota la col·lecció dels seus llibres i anuncia que ell serà el professor de Defensa contra les Forces del Mal a Hogwarts. En Lucius Malfoy apareix, i es burla dels Weasley. Li pren un llibre de la Ginny del col·legi per a veure'l, i després l'hi retorna. Quan volen anar a l'exprés de Hogwarts, en Harry i en Ron no poden creuar la barrera que els deixa arribar al tren, ja que en Dobby la va bloquejar amb màgia. Ells decideixen utilitzar el cotxe volador per a arribar al castell, però al fer-ho, xoquen contra el Pi Cabaralla. La vareta d'en Ron es trenca. L'Snape està a punt d'acomiadar-los del col·legi, però no ho pot fer-ho perquè la professora McGonagall és la professora de la residència d'en Harry i en Ron, encara que en el matí següent a en Ron li arriba un xiulet, una carta "escrita" a veu, redactada per la seva mare, renyant-lo, que com va poder ser capaç de fer servir el cotxe. La pintada a la paret[modifica | modifica el codi] A l'adonar-se que en Gilbert Decors és el nou professor de Defensa Contra les Forces del Mal, en Harry i en Ron s'adonen de la seva inexperiència (encara que els seus llibres diguin el contrari). Arriben els entrenaments de Quidditch de nou, i en Harry és caçador del seu equip, com l'any anterior. En Malfoy és triat buscador de l'equip de Quidditch de Slytherin, ja que el seu pare els ha regalat a tot l'equip escombres Nimbus 2001. Quan l'Hermione diu que els de Gryffindor, a diferència d'ell, no compren els seus llocs a l'equip, en Malfoy li diu sang de fang. Encara que en Harry no sap què vol dir això, en Ron, en Fred i en George tracten de copejar a en Malfoy per aquesta expressió. En Ron utilitza la seva vareta trencada perquè a en Malfoy li apareguin llimacs a la boca, però l'encanteri li rebota contra ell. En Harry i l'Hermione s'enduen a en Ron amb en Hagrid, i aquí és explicat que sang de fang és un insult per als mags fills de muggles. En Harry ha de complir el càstig per haver arribat al col·legi de la forma que va arribar a l'inici de curs, per això ha de quedar-se amb en Decors a ajudar-lo. Aquí escolta una veu misteriosa, dient que vol sang, i encara que en Harry li diu això a en Decors, ell diu que no ha escoltat res. En Harry és convidat al costat d'en Ron i l'Hermione al 500° aniversari de la defunció d'en Nick-de-poc-sense-cap. El trio s'avorreix ràpidament de la festa i se'n van, quan de cop, en Harry escolta la mateixa veu misteriosa. Al córrer pels passadissos, en Harry troba un missatge que diu "La cambra dels secrets ha estat oberta. Temin, enemics de l'hereu". La cambra dels secrets[modifica | modifica el codi] A la classe d'Encanteris, l'Hermione pregunta al professor Flitwick sobre la cambra dels secrets. Ell explica que el col·legi va ser fundat per Godric Gryffindor, Helga Hufflepuff, Rowena Ravenclaw i Salazar Slytherin. Cadascú buscava a la seva residència un cert tipus de persones. No obstant això, Salazar Slytherin volia admetre només als alumnes de família màgica (deixant fora als "sang de fang" -nascuts de Muggles, com l'Hermione- i mestissos; com és el cas d'en Harry. Ell deixa el castell, ja que les seves idees no eren escoltades. No obstant això, segons la llegenda, abans de marxar va establir un lloc -la cambra dels secrets- dins del castell amb un monstre al seu interior, que deixat anar, causaria desastres. Només l'hereu de Slytherin podria trobar-la i alliberar al monstre de la cambra, matant als "sang de fang". En el partit de Quidditch de Gryffindor, una bala es torna boja i trenca el braç d'en Harry. En Decors tracta d'arreglar-ho, però l'únic que fa és fer desaparèixer els seus ossos. En Harry és enviat a la infermeria per a fer-se'ls créixer. Durant la nit, en Dobby apareix i li diu a en Harry que no havia d'haver vingut al castell, ja que "successos terribles ocorreran a Hogwarts", relacionats amb la cambra dels secrets. En Harry li pregunta a en Dobby si en realitat existeix la cambra, però ell només li comenta que la cambra ja havia estat oberta anys abans. Revela que va ser ell qui no va deixar que en Harry arribés al tren de Hogwarts i que va encantar la bala perquè en Harri se n'anés del col·legi. Després de preguntar-li per què utilitzava draps tan bruts com roba, en Dobby li confessa que la roba és la marca de la seva esclavitud, i només serà lliure si li regalen una peça de vestir. En Dobby desapareix, i en Dumbledore arriba al costat d'altres professors. En Dumbledore diu que s'ha petrificat un alumne, en Pau Parra, i que per tant sí és cert que la cambra dels secrets ha estat oberta. En Harry, en Ron i l'Hermione sospiten que en Draco Malfoy sigui l'hereu de Slytherin. L'Hermione proposa que usin la Poció de la mutació, que els deixa transformar-se en aparença en alumnes de Slytherin, per a poder parlar amb en Malfoy. L'Hermione diu que tardarà més d'un mes a fer la poció. Quan es fa el Club de Duels, perquè els alumnes puguin defensar-se, en Harry i en Draco Malfoy s'enfronten. Aquest usa l'encanteri Serpensortia, fent aparèixer una serp negra de la seva vareta. Per a sorpresa de tots, en Harry pot parlar amb la serp. Li demana que no ataqui a Justin Finch-Fletchley, un alumne de Hufflepuff, fill de muggles. En Harry diu que sempre ha pogut i que creia que tots els mags podien, però li diuen que és un senyal de maldat en un mag. S'expandeix la remor que en Harry és l'hereu de Slytherin. Després, ocorre un atac doble. En Justin Finch-Fletchley, i en Nick-de-poc-sense-cap han estat petrificats. En Harry, de casualitat arriba al lloc on ocorre l'atac. La professora Minerva McGonagall el troba allà, i el mana amb en Dumbledore. Quan en Harry arriba al seu despatx, es troba amb el Barret que tria. Li pregunta si la seva elecció de posar-lo a Gryffindor va ser correcta, i el barret diu que potser, ja que hauria fet un bon paper a Slytherin. Harry coneix a en Fawkes, el fènix d'en Dumbledore, que a l'arribar a la vellesa, es va cremar, per a tornar a sortir, màgicament, de les cendres. La poció de la mutació és realitzada i en Harry i en Ron són transformats en Crabbe i en Goyle, amics d'en Malfoy. Van a la sala comuna de Slytherin. Li pregunten si ell és l'hereu de Slytherin, i en Draco respon negativament. En Harry troba un diari en blanc en el lavabo de dones (on habita Gemma Gemec, el fantasma d'una nena). En Harry escriu al diari i aquest li respon, dient que es diu Tom Ryddle. En Tom diu que va encantar aquest diari quan estudiava a Hogwarts, quan la cambra dels secrets va ser oberta. En Harry se submergeix al diari i pot veure els esdeveniments. En Hagrid, en el record del diari - cinquanta anys endarrere - és culpat per haver-la obert. Minuts abans del partit de Quidditch Gryffindor-Hufflepuff, ocorre un altre atac doble. L'Hermione i una noia de Ravenclaw, Penèlope Clearwater, són petrificades. En Harry i en Ron van a la cabana d'en Hagrid i li pregunten sobre els fets. Però abans que pugui respondre'ls, Cornelius Fudge (conseller de la Conselleria d'Afers Màgics) arresta a en Hagrid, ja que creu que ha tornat a obrir la cambra. També s'acomiada a en Dumbledore, fent-lo responsable dels fets. En Hagrid esmenta (perquè en Ron i en Harry, ocults per la capa invisible, l'escoltin) que "el qual vulgui saber el que està passant, només ha de seguir a les aranyes". En Dumbledore diu "només m'en aniré quan no em quedi ningú fidel". En Harry i en Ron segueixen a les aranyes, que es manifesten d'una manera estranya. Les segueixen fins al Bosc Prohibit, on troben a l'Aragog, una aranya geganta. L'Aragog diu que era aranya d'en Hagrid i que temia de la criatura de la cambra dels secrets, però que en Hagrid no l'havia obert. Havia estat culpat injustament, i es va creure que l'Aragog havia estat el monstre de Slytherin. A més, diu que una nena va ser matada per aquesta criatura, a la qual les aranyes temen. S'adonen que es tracta de Gemma Gemec. En Harry i en Ron van a visitar a l'Hermione a la infermeria. Descobreixen que ella tenia un paper al puny de la seva mà. Era un full on hi havia informació sobre el Basilisc. S'adonen que la criatura no hauria de només haver-los petrificat, sinó matar-los, perquè "el Basilisc mata amb la mirada". En Harry s'adona que ell només escolta al Basilisc (la veu misteriosa) doncs ell entén l'idioma de les serps i els altres no. Però no entén per què escolta la veu a les parets, i com una serp geganta pot passejar-se pel castell sense ser vista. Però en el full, estava escrita la paraula "Canonades". Tot encaixa. En Harry li pregunta a la Gemma Gemec com va morir, i ella els respon que solament recorda que abans de morir estava asseguda plorant i va veure dos grans ulls grocs al vàter. En Harry i en Ron s'adonen que l'entrada està al bany de nenes. Aquest mateix dia, en Harry i en Ron escolten una reunió de professors, on s'assabenten que una alumna ha estat raptada i enviada a la cambra dels secrets, on "el seu esquelet jaurà per sempre". Aquesta alumna és ni més ni menys que Ginny Weasley, la germana menor d'en Ron. En aquest moment arriba en Decors, i els professors, farts del professor, li diuen que entri a la cambra, ja que ell assegura que sap on està. En Harry i en Ron li van a demanar ajuda a en Decors, perquè els ajudi a combatre al Basilisc, i descobreixen que està a punt de fugir del castell. En Decors revela que tota l'experiència que té és d'altres mags, però que els va fer un encanteri per a esborrar-los la memòria (la seva especialitat) i ell quedar-se amb tot el crèdit. Quan està a punt d'atacar-los, primer ho fan en Ron i en Harry, i obliguen a en Decors que els acompanyi. L'hereu de Slytherin[modifica | modifica el codi] En Harry, en Ron i en Decors es dirigeixen al lavabo de nenes. En Harry parla l'idioma de les serps perquè entrada a la cambra s'obri: així només algú com en Salazar Slytherin podria trobar-la (com l'hereu). A l'arribar a la cambra, en Decors pren la vareta d'en Ron per a esborrar-los la memòria, però l'encanter rebota, ja que la vareta de Ron està trencada. A en Decors se li esborra la memòria. En Harry entra a la cambra, i troba a la Ginny (la germana menor d'en Ron) desmaiada. També veu el diari d'en Ryddle, i el mateix Ryddle apareix en persona. En Ryddle esmenta que té intencions de conèixer a en Harry, per a saber com en Voldemort no el va poder matar. En Harry li diu que això no hauria d'importar-li, car en Voldemort va ser després que en Ryddle. "En Voldemort és el meu passat, el meu present i el meu futur, Harry Potter", diu en Ryddle. En aquest moment, en Ryddle revela que és Lord Voldemort, de jove, i que "Lord Voldemort" va aparèixer en un anagrama del seu nom. El seu nom complet és Tod Sorvolo Ryddle, crea l'anagrama "Sóc Lord Voldemort", i per tant, Tod Ryddle és l'ànima de Voldemort conservada al seu diari. També esmenta que ell és l'hereu de Slytherin, i que mitjançant el diari que va encantar per a mantenir part d'ell viu, va controlar a la Ginny per a escriure al mur, i fer tots els actes sinistres que es van donar lloc durant l'any. En Ryddle utilitza el Basilisc, i de cop, en Fawkes, amb el Barret que tria, arriba. En Fawkes fa tornar cec al Basilisc, però en Ryddle esmenta que el Basilisc encara el pot olorar. En Harry assoleix, sense explicació, treure una espasa del Barret, per a combatre el Basilisc. Al final, destrueix al Basilisc amb l'espasa però el basilisc l'enverina i li deixa enterrat un ullal en el braç a en Harry, però les llàgrimes d'en Fawkes el guareixen. Després amb el verí de l'ullal del basilisc destrueix el diari d'en Ryddle, i en Ryddle desapareix. Quan en Ron, en Harry, la Ginny i en Decors parlen amb en Dumbledore, aquest entén perfectament tot el que ha passat. En Harry esmenta que en Voldemort va encantar el seu diari quan era jove, i en Dumbledore diu que coses com aquestes només les podria fer un mag molt poderós. A part, diu que l'espasa que en Harry va treure només ho podia haver fet algú molt fidel de Gryffindor, car l'espasa era d'ell. A l'espasa, el nom "Godric Gryffindor" apareix. En Lucius Malfoy arriba, amb en Dobby, i és revelat de ser el seu amo. Se sorpende en saber que en Dumbledore ha tornat com director, i en Harry li diu que ell (Lucius) va intercanviar el llibre de la Ginny a la botiga al començament de l'any amb el diari d'en Ryddle. "No en tens proves", diu Lucius. En Lucius, furiós, li dóna el diari i la mitjana a en Dobby, i en Dobby diu que és lliure, car li han regalat roba. En Lucius, que no s'havia adonat del que havia fet, està a punt d'atacar a en Harry, però en Dobby el defensa. De tornada a Londres, en Harry li dóna el seu número de telèfon a en Ron, perquè el truqui. En Ron li pregunta a en Harry si els seus oncles estaran orgullosos pel que va fer, i en Harry diu que no, ja que va tenir diverses oportunitats per a morir, i per mala sort dels seus oncles, no ho va fer. Curiositats i detalls[modifica | modifica el codi] - El llibre va estar a punt de ser titulat Harry Potter and the Half-Blood Prince (Harry Potter i el Príncep Mestís), com el sisè llibre, però va acabar sent la cambra dels secrets. Rowling va voler incloure en aquest llibre un capítol que finalment va deixar per al sisè llibre de la saga, que va prendre aquell títol. En català, es va anomenar Harry Potter i el misteri del Príncep. - El rellotge que tenen els Weasley a la seva casa és diferent en el segon volum que a la cambra. - Molts fanàtics van notar que en Dumbledore es refereix a Voldemort com l'últim hereu de Salazar Slytherin, en comptes de descendent. Quan se li va preguntar això a J.K. Rowling, ella va dir que era un "error a propòsit". Mai, a la resta de la sèrie, es va justificar això. A la pel·lícula aquesta línia la van treure. - Aquest és l'únic llibre que diu l'any on es troben. Sir Nicholas diu que és el seu aniversari de mort 500, i la seva mort és donada com 31 d'octubre de 1492. Això vol dir que la cambra dels secrets es realitza el 1992, i que en Harry va néixer el 1980, com l'autora va confirmar. Al setè llibre, aquesta línia de temps és confirmada. - Al llibre el senyor Weasley arregla les ulleres d'en Harry mentre que a la pel·lícula és l'Hermione, la qual és menor d'edat i no pot realitzar-ho. No obstant això la Conselleria d'Afers Màgics només sap el lloc on es realitza màgia, i no la persona que la practica, amb el que és impossible que sàpiguen que l'Hermione infringeix la llei, ja que es troba a la Ronda d'Alla.


text: Jaraíz de la Vera Jaraíz de la Vera és una vila i municipi extremeny situat al nord-est de la província de Càceres, una de les dues que componen la regió. Es troba situat al centre de la Comarca de La Vera, de la qual és la capçalera per antonomàsia i la població més important, si bé la seu administrativa de la Mancomunitat de La Vera és la veïna localitat de Cuacos de Yuste. Segons l'INE, la població oficial és de 6.727 habitants, dada que contrasta de forma important amb la xifra aportada per l'ajuntament de la localitat, que ascendeix a 7.287 habitants (Dades del Padró Municipal a 9 de gener de 2013). Això fa de Jaraíz, en ambdós casos, el novè nucli urbà de la província i el vintè tercer de la regió, sent a més el cinquè amb més densitat de població. Amb això, constitueix un 1.6% de la població total de Càceres. Molt properes al nucli urbà es troben les poblacions de Torremenga i Collado de la Vera, formant amb la localitat un principi de conurbació. Quant a la relació de serveis que la ciutat ofereix, la població té una àrea d'influència d'unes 8.800 persones aproximadament. Fundat a principis de la Baixa Edat Mitjana, la localitat va rebre el títol de vila de realengo a 1685, any en què va obtenir la independència de la ciutat de Plasència. No obstant això, hi ha vestigis de poblats neolítics i romans en terrenys propers a la localitat i nombrosos objectes que fan pensar que hi va haver assentaments d'aquestes poblacions en èpoques anteriors a l'Edat Mitjana. Entre 1920 i 1960, la localitat va incrementar de manera extraordinària la seva població, arribant a doblar les dades del padró. Entre 1981 i 2001 va començar una primera decadència en aquest creixement, que va ser esmenada amb un altre auge en el nombre d'habitants. Aquest va estar motivat, entre altres causes, per la immigració. Actualment, la població es troba en una segona regressió. Jaraíz és conegut com la Capital Mundial del Pebre vermell, ja que és en aquesta comarca, on es produeix el pebre vermell amb més qualitat del món. De fet, la localitat posseeix un museu dedicat a la preada espècia. També és seu del Consell de Regulació de la Denominació d'Origen del Pebre vermell de La Vera. La gastronomia jaraiceña, i la verata en general, és molt coneguda a l'una que variada, comptant amb una alta consideració per part de crítics gastronòmics, guies de restaurants, etc. És considerada la gastronomia un dels àmbits més importants de la cultura de la localitat, tenint una gran fama la caldereta de cabrit i els embotits, entre altres. També tenen un elevat prestigi les Fires de la Tapa, en què participen diversos bars i restaurants de la ciutat. L'economia de la ciutat està basada principalment en el comerç i en el sector serveis, representant aquests un alt percentatge de l'activitat econòmica. Igualment cal destacar el sector de la construcció. Jaraíz de la Vera constitueix també una destinació turística de primer ordre, dins d'Extremadura, donat el caràcter històric de la vila, així com pels meravellosos paisatges pels quals està envoltada la localitat. També és a prop d'altres destinacions de primer ordre com poden ser Garganta la Olla o el Monestir de Yuste. Dins de les infraestructures s'ha de recordar que Jaraíz suposa un nus de comunicacions en aquesta zona extremenya. Quant a infraestructures sanitàries, el municipi compta amb un recent ampliat centre de salut, que ha estat equipat amb noves eines i més personal mèdic (encara que recentment s'ha reduït), que suposen una atenció més ràpida de la gent de la comarca, sense haver de recórrer a l'Hospital Verge del Port de Plasència. Referències[modifica | modifica el codi] |A Jaraíz de la Verahi ha contingut multimèdia relatiu a:| |Açò és un esborrany sobre província de Càceres. Amplieu-lo! (citant les fonts)|


text: Sobre el centro A part dels Graus universitaris de primer i segon cicle, la Facultat d’Infermeria de la Universitat de Girona té una oferta formativa àmplia que inclou Màsters universitaris (el Màster semestral en Promoció de la Salut), programes de postgrau i estudis de Doctorat. També s’imparteixen cursos diversos, com ara el curs de Formació i avaluació en Urgències mediques, avalat per l'European Resuscitation Council. El programa de Doctorat inclou Doctorats en Biologia Molecular, Biomedicina i Salut; Ciència i Tecnologia de l’Aigua; Educació; Psicologia, Salut i Qualitat de vida, etc. Ubicada a Girona, la Facultat d’Infermeria de la UdG comparteix espai amb la Facultat de Medicina de la mateixa Universitat. Desde que va començar a impartir el Grau en infermeria l’any 2005 no ha deixar de créixer, multiplicant la seva oferta formativa així com el nombre d’alumnes. Membre de la xarxa europea d’escoles d’infermeria Florence Network, la Facultat d’Infermeria té una àmplia oferta de programes internacionals destinats a rebre estudiants estrangers. Centro adscrito a Universitat de Girona