text: Notícies Dimarts 18.06.2013 21:08 El síndic qualifica d'extremadament greu la situació de la Vall d'Aran Aquesta tarda s'ha evacuat el nucli antic de Viella pel creixement del Nere El Síndic d'Aran, Carlos Barrera, ha qualificat d'extremadament greu i complicada la situació en què ha quedat la Vall d'Aran arran dels aiguats d'avui. Barrera ha afirmat que la situació empitjora i que les precipitacions s'allargaran fins ben entrada la nit. El síndic ha lamentat les pèrdues 'descomunals' que provocaran els aiguats però ha celebrat que la previsió i el marge que han tingut per preparar-se i prevenir els danys 'ha fet que no hi hagi hagut cap víctima mortal, que és el més important'. Evacuacions aquesta tarda Uns quatre-cents ciutadans han estat desallotjats avui a la tarda del centre de Viella com a mesura de precaució pel creixement del riu Nere, que travessa el centre de la població, tot i que, de moment, encara no s'ha desbordat. El conseller d'Interior, Ramon Espadaler, ha avisat al migdia que segurament hi hauria més evacuacions a la Vall d'Aran, que viu una situació caòtica a causa de l'enorme crescuda dels rius, sobretot la Garona, que s'ha desbordat. I en declaracions a VilaWeb, el batlle de Viella ha dit que tots els esforços es concentraven a evitar el desbordament del riu Nere, assegurant que si passava 'els problemes es multiplicarien per mil'. Al matí ja s'havien desallotjat uns 260 veïns i a la tarda han continuat les evacuacions. ENTREVISTA al batlle de Viella, Àlex Moga: 'Si el Nere es desborda, els problemes es multiplicaran per mil' A més, dos esvorancs a la C-28 al seu pas per Arties mantenen el nucli d'Arties incomunicat, i s'hi han hagut de desallotjar uns dos-cents veïns. A Àreu, s'han enfonsat tres ponts i a Aidí-Llavorsí hi ha deu veïns aïllats. Des de les dues de la tarda fins a les vuit del vespre hi ha previst que plogui amb molta intensitat, i el govern ha manifestat la preocupació per aquestes previsions meteorològiques. La zona de més risc es concentra a la Vall d'Aran i en el recorregut del riu Garona. Però els municipis del Pallars Sobirà situats a les lleres dels rius Noguera Pallaresa i Noguera de Cardós ja es preparen davant la possibilitat de noves pujades del cabal de l'aigua, tenint en compte les previsions. El riu Garona s'ha desbordat i en algun tram arriba a tenir uns cent cinquanta metres d'amplada, segons que ha explicat el síndic d'Aran, Carlos Barrera. El fort desglaç de la neu acumulada en cotes altes de muntanya i la pluja intensa d'aquesta nit passada i d'avui al matí han fet que hi hagués una crescuda molt gran dels rius; la Garona s'ha desbordat i hi ha el perill que passi el mateix amb altres rius. Protecció civil alerta que la situació és perillosa a prop dels rius, tant de la Garona com del Noguera de Cardós i el Noguera Pallaresa. Aquesta situació ha fet tallar l'accés a la Vall d'Aran per carretera des de la boca sud del túnel de Viella i també s'ha tallat la N230 fins a la frontera amb l'estat francès. El transport escolar s'ha suspès i hi ha hagut evacuats a Viella, Arties i Bossòst i Tredòs. El síndic, Carlos Barrera, ha parlat d'una situació caòtica, i ja ha avançat que els danys seran molt grans, tenint en compte que la previsió és de més pluja a la Vall d'Aran. La informació de Protecció Civil, actualitzada a través de Twitter:


source: fineweb

text: Bahram V La seva mare era suposadament Shoshanduxt, filla de l'exiliarca jueu. Va viure a la cort dels reis làcmides d'Hira Numan i Mundhir, on el seu pare l'hauria desterrat per algun desacord. A la mort de Yezdegerd I el seu fill gran, Shapur, va anar des de Armènia a Ctesifont per reclamar el tron però fou assassinat pels nobles i elegit rei el príncep Khusraw (Cosroes) conegut com Khusraw l'usurpador. Bahram V amb ajut del rei làcmida Mundhir o Monder va avançar cap a Ctesifont i els nobles alarmats, van negociar amb ell i van acceptar la seva reclamació després de prometre que canviaria la política del seu pare. Una llegenda diu que Bahram va suggerir posar la corona entre dos lleons i aquell dels dos pretendents que l'agafés seria rei, i Cosroes llavors va renunciar i en canvi Bahram va agafar la corona. Va deixar el govern a alts funcionaris especial al gran ministre (wuzurg framadar) Mihr Narseh, Va rebaixar impostos i deutes en ocasió de grans festivitats, va promoure a diversos músics als més alts càrrecs i va portar a milers d'indis (luris) a Iran, per ensenyar als seus súbdits; el rei es dedicava als plaers sexuals i la cacera i va ser un dels reis més populars. Poc després de pujar al poder es va enfrontar als huns blancs o heftalites que van envair el Iran oriental; va deixar al seu germà Narsès com a regent i va marxar de Nish a Merw fins a Kushmehan on va trobar a l'enemic i el va derrotar obtenint un gran botí que va dedicar al temple de foc d'Adur Gushnasp. Narsès fou després nomenat governador del Khurasan. Al front occidental fou menys afortunat; els armenis s'havien passat als bizantins i el 421 va esclatar la guerra; Mihr Narseh va dirigir les forces perses però sense resultats decisius; a la província de Arzanene, Narseh fou derrotat (en aquesta ocasió el correu Pal·ladi va portar la notícia al Bòsfor en només tres dies) però els bizantins no van poder culminar el setge de Nisibis encara que van expulsar als perses de la vall d'Amida. Finalment (428) es va haver de signar un tractat de pau (anomenat pau dels cents anys i va durar fins al 12è any de regnat de l'emperador Anastasi, el 503), negociada per Maximí i Procopi, que reconeixia la llibertat religiosa dels cristians a l'Imperi Persa i dels zoroastrians a l'Imperi Bizantí; aquest darrer contribuiria financierament a la defensa del passos del Caucas contra els huns. El rei Artaxes IV d'Armènia (establert el 423), fill de Bahramshapur, fou deposat i el país convertit en província sota un governador o marzban. Hauria mort a l'estiu del 438 be de mort natural o be en una cacera. La seva vida es narrada en un romanç èpic, les principals versions de la qual són el Sha-nama, el Haft peykar i el Hasht behesht. Les versions tenen un fons igual però els detalls varien considerablement. A les fonts literàries Bahram Gor és esmentat com la primera persona que va escriure poesies a Pèrsia. |Precedit per: Khusraw l'usurpador |Shahansha (rei de reis) de l'Imperi Sassànida 420–438 |Succeït per: Yezdegerd II |A Bahram Vhi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Ben situat a la compres, els paisatges, els restaurants area de Hong Kong ciutat, Yi Serviced Apartments us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Consolat de Vanuatu, Museu d'Història de Hong Kong, Knutsford Terrace donen a aquest hotel un encant especial. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Yi Serviced Apartments asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de àrea de fumadors, bugaderia, Zones públiques amb Wi-Fi, ascensor, centre de negocis. Yi Serviced Apartments acolleix 33 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com assecador de cabell, nevera, caixa forta a l'habitació, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent centre esportiu. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Yi Serviced Apartments és una selecció idònia per a la vostra estada a Hong Kong.


text: Seguint amb les deliberacions sobre quin gestor de finestres fer servir comparteixo algunes impressions sobre LXDE. Com a aspectes positius cal dir que és molt ràpid. Com a aspectes negatius: - El widget que incorporen per defecte no diu el temps de bateria, em diu sempre el 100% En aquest sentit el meu amic Gonzalo em recomenà l’ xfce4-power-manager que es pot instal·lar des del centre de programari d’Ubuntu - La tecla de capturar la pantalla Prnt Scrn / Impr pant, està desactivada per defecte. - La combinació de tecles CTRL + ALT + L per a bloquejar l’escriptori no està mapejada Jo faig servir KSnapShot i de nou gràcies a Gonzalo Shutter, que permet editar les captures i posar-lis fletxetes, difuminar àrees, etc... - El suport per a monitr extern és nefast. Es nota que és una solució que fan servir principalment per a màquines d’escriptori (towers) i no està prou provat en portàtils. Hi ha molt poques opcions, i si desactives el monitor intern del portàtil per a treballar amb el monitor extern de sobretaula, i després desconnectes el monitor per a endur-te el portàtil, et quedes sense imatge. També hi ha un error ortogràfic “Ressolució” hauria de ser “Resolució” amb una s. - Per defecte els tema suporta GTK2 i no el darrer GTK3 - Amb alguns tipus de lletra l’open office em mostrava caràcters estranys i els menús contextuals de l’arbre del meu IDE de desenvolupament estaven desplaçats on feia clic respecte el que s’il·luminava. Amb les fonts més conegudes no em passava. - Amb el salva pantalles desactivat després de suspendre, ha aguantat bastant però em va petar també, tancant totes les aplicacions - No es pot desactivar el clic prement al trackpad. Les opcions de configuració de ratolí són mínimes i minses |Traduir a l'Anglès. Translate to English||Compartir: |||


text: Si heu fet la instal·lació amb èxit fent ús del debian-installer, preneu-vos una mica de temps per enviar-nos un informe. La manera més senzilla de fer-ho és instal·lant el paquet reportbug (aptitude install reportbug), configurar el reportbug com s'explica a Secció 8.5.2, “Enviar correus fora del sistema”, i executar reportbug installation-reports. Si no heu aconseguit completar la instal·lació o heu trobat algun altre problema, probablement heu trobat una errada al debian-installer. Per poder millorar el instal·lador, és necessari que el coneguem, així que per favor preneu-vos un temps per informar-lo. Podeu fer ús d'un informe d'instal·lació per informar-lo; si la instal·lació falla completament, mireu la Secció 5.3.6, “Informar d'errors d'instal·lació”.


text: L’objectiu d’aquesta nova secció, segons l’Ajuntament, és «donar un impuls més en el treball diari contra l'atur i els efectes de la crisi sobre els sentmenatencs», mitjançant la creació d’un espai que agrupa totes les eines i recursos que l’àrea de promoció econòmica de l’Ajuntament té en marxa per donar suport als aturats i atendre les repercussions de la crisi al nostre poble. Amb atenció especial al suport a les persones aturades i a les famílies i negocis, el nou espai web permet consultar i accedir a serveis com el club de la feina, la borsa de treball i serveis específics per a empreses, donar-se d’alta online a la borsa de treball, consultar informació sobre els projectes d’ocupació i de formació i tenir accés als directoris d’empreses i comerços (aquests dos darrers encara no actius). A més, la nova secció ofereix la possibilitat de subscriure's a un butlletí digital que trimestralment informa sobre notícies i recursos relacionats amb la promoció econòmica i el món del comerç i l'empresa. El portal informativo muy bien, pero los parados, lo que necesitan és trabajar, y al gobierno de la Sra. Colomé ahora con el segundo PLAN ZAPATERO, se le presenta otra oportunidad de oro para demostrar el soporte que da a los parados de su municipio, esperemos que lo haga mejor que en el primero.


text: Ibn Kil·lis De jove va seguir el seu pare Yússuf quan es va establir a Ramla, i es va dedicar al comerç, però va fer un desfalc i va haver de fugir a Egipte, on va entrar al servei de l'eunuc Abu l-Misk Kafur (966-968, inicialment regent de l'emir ikhxídida i després emir de ple dret) i va obtenir el control de les despeses per Síria i Egipte. Es va convertir a l'islam per poder esdevenir visir (967) ja que Kafur li havia dit que per ocupar aquest càrrec s'havia de convertir; Kafur va morir el 968 i el visir Abu l-Fadl Djafar ibn al-Fath ibn al-Furat el va fer empresonar[2]; va ser alliberat contra un pagament en metàl·lic i va marxar a Àfrica del nord occidental on eren actius els fatimites i va entrar al servei del califa Abu Temin Maad al-Muizz Lideenillah (952–975) amb les forces del qual va tornar a Egipte el 969. El 973 se li va encarregar la reorganització de les finances d'Egipte i va augmentar considerablement els ingresos de l'estat. El 975 va seguir al servei del nou califa Al-Aziz (975–996), fill de l'anterior, que l'agost del 977, quan va renunciar Djawhar al-Silliki, el va nomenar visir i li va donar el títol de al-wazir al-adjall (Visir il·lustre) l'abril del 979. El país gaudia llavors d'una notable prosperitat i el califat va arribar a la seva màxima extensió territorial. A Damasc es va instal·lar el 975 (poc abans de pujar al tron Al-Aziz) el turc Alptegin (Alptakin), vingut des de Bagdad i que va proclamar la sobirania abbàssida i no va poder ser expulsat pel califa Abu Temin Maad al-Muizz Lideenillah; Alptegin es va aliar als càrmates, enemics dels fatimites. Una de les primeres decisions d'al-Aziz fou enviar un exèrcit a Damasc sota la direcció del general sicilià Djawhar al-Sikilli, però al cap de dos mesos de combats a la rodalia de la ciutat, el general es va haver de retirar cap a Tiberíades en arribar un exèrcit càrmata. Perseguit pels càrmates i per Alptegin, va passar a Ramla i després a Ascaló on fou assetjat i va haver de pactar; va signar un acord pel que renunciava al territori entre Damasc i Ascaló a favor d'Alptegin, i va haver de sortir de la fortalesa amb la humiliació de passar per sota d'una espasa i una llança penjades a la porta (978). El califa va agafar personalment el comandament, va marxar contra Alptegin i el va derrotar i el va fer presoner (agost del 978), però va haver d'accedir a pagar un tribut anual als càrmates per obtenir la seva retirada. Contra el que cabia esperar el califa va agafar a Alptegin i als seus turcs al seu servei i el va omplir d'honors. Poc després Kassam (o al-Kassam) un antic terrissaire, lloctinent de Alptegin, es va apoderar de Damasc i Ibn Killis va enviar contra ell a un home de la seva confiança, Fadl ibn Salih, que va fracassar. En aquest moment l'hamdànida de la Jazira Fadl Allah Abu Taghlib ben Hasan al-Ghadanfar conegut com Abu Taghlib, expulsat del Diyar Mudar, va passar a Síria en busca de fortuna i va arribar al Hawran des d'eon esperava entrar a Damasc, en mans del rebel Kassam, i obtenir el govern de la ciutat i província com a vassall del califa fatimita; però el califa li va prohibir l'entrada a Damasc; es va dirigir llavors al sud fins a Kafr Akib al llac Tiberíades on es va entrevistar amb el general fatimita Fadl ibn Salih al que va oferir ajut per reconquerir Damasc, i el qual li va oferir a canvi el territori de l'emir de Ramla, el djarràhida Mufarridj ibn Daghfal ibn al-Djarrah al Tai; aquest, que ja temia que Abu Thaglib s'apoderés dels seus territoris (sense saber res del pacte) va demanar també ajut al general. Abu Taghlib es va aliar amb els Banu Uqayl,[3] enemics de al-Djarrah, i va atacar les possessions del emir de Ramla però aquest va rebre l'ajut del general Fadl, i Abu Taghlib fou derrotat i va caure en mans de Mufarridj que el va fer matar (979). El mateix 979 Alptegin fou enverinat suposadament pel visir Yakub ibn Killis. Acusat el visir pel califa (que va entrar en còlera al saber la mort) d'haver fet enverinar al cap turc, Ibn Killis va tenir un curt període de desgràcia però aviat va recuperar la seva anterior situació. Kasam i Mufarridj van resistir posterior intents de ser expulsats; especialment l'expedició del 980 dirigida per Salman ibn Djafar ibn Falah. Finalment el 982 el general turc Yaltegin (Yaltakin) va derrotar a Mufarridj que va haver de fugir cap a Homs i després a Antioquia on es va posar sota protecció de Bizanci; i poc després Kassam es va rendir i fou fet presoner i enviat al Caire (començament del 983). El califa llavors va mirar d'utilitzar al governador hamdànida d'Homs, Bakdjur, al que va oferir el govern de Damasc i l'ajuda de les seves tropes, si es revoltava contra el seu emir [Saad al-Dawla Abul Maali Sharif]. Bakdjur es va revoltar i va assetjar Alep (983) però l'emir fou auxiliat pel general bizantí Bardas Focas, que entre les seves tropes portava a Mufarridj; aquest estava en contacte amb Bakdjur i va advertir al rebel de l'arribada dels bizantins; Bakdjur llavors va fugir i sense aturar-se a Homs (que fou ocupada per Bardas Focas) es va dirigir a la frontera amb el territori fatimita. El califa va complir la seva promesa i li va donar el govern de Damasc on se li va reunir Mufarridj. Badjkur era un dels enemics d'Ibn Killis, perquè havia matat al intendent de bens nomenat pel visir per a la regió de Damasc. Ibn Killis es malfiava dels dos homes, Badjkur i Mufarridj, i va fer diversos intents d'eliminar a Bakdjur; finalment, enfrontat Bakdjur al califa, un exèrcit fatimita va ocupar Damasc el 988. Bakjur va fugir a Rakka on l'emir hamdànida el va nomenar governador. Ibn Killis va tenir un segon període de desgràcia, el 984 quan fou empresonat i els seus bens confiscats potser a causa d'una fam que aquest any va afectar al país, però va recuperar el favor del califa al cap de poc (dos mesos), amb restitució dels seus bens i honors Yakub ibn Killis va donar suport al califa en algunes decisions: prohibició d'acceptar suborns, vigilància rigorosa de les finances amb prohibició de pagar res sense orde escrita, i assignació d'un sou als seus soldats i al personal de palau. El visir rebia un pagament de cent mil diners i portava una vida de luxe (en la que el califa participava, ja que també era amant de les coses bones). Va portar un ritme de vida esplendid i de màxim luxe, protegint a savis, juristes, metges, literats i poetes. Va morir en el càrrec de visir el 991. Després de la mort d'Ibn Killis, Mufarridj i Bakdjur van obtenir el perdó del califa. Notes i referències[modifica | modifica el codi] - J. Fischel, Jews in the economic and political life of medieval islam, Londres 1937 - però més tard es devien reconciliar doncs un fill de Abu l-Fadl Djafar es va casar amb una filla d'Ibn Killis - els Banu Ukayl o ukàylides de Mossul van arribar a fer la khutba en nom del califa fatimita en un determinat moment


text: Programa Viking El programa Viking és un conjunt de dues missions no tripulades de la NASA per a l'exploració del planeta Mart, conegudes com Viking 1 i Viking 2. Cada missió consistia en una sonda orbital, dissenyada per fotografiar la superfície marciana des de l'òrbita i actuar com a repetidor de comunicacions entre la Terra i la sonda de superfície que havia d'aterrar al planeta. Va ser la missió més cara i ambiciosa mai no enviada a Mart, obtingué uns grans resultats científics i va aportar la majoria de la informació sobre Mart de la qual es disposava fins a finals de la dècada de 1990. El programa Viking va sorgir a partir del programa Voyager cap a Mart, un esforç més ambiciós i cronològicament anterior al Viking, que no estava relacionat amb el reeixit programa Voyager de sondes espacials als planetes exteriors. La Viking 1 es va llançar el 20 d'agost de 1975 i la Viking 2 el 9 de setembre del mateix any, ambdues a bord d'un coet Titan III-i. Cada nau consistia en una secció destinada a orbitar el planeta i una altra pensada per aterrar. Després que orbités el planeta i obtenir imatges usades per seleccionar un lloc d'aterratge adequat, les dues seccions de la sonda se separaven i la secció d'aterratge ingressava en l'atmosfera de Mart, aterrant suaument al lloc seleccionat. Els orbitadors continuaven fotografiant i duent a terme altres operacions científiques, mentre les seccions de superfície desplegaven instrumental científic a la superfície. El vehicle (compost d'ambdues parts) completament carregada de combustible, tenia una massa de 3.527 kg. Després de la separació i aterratge, la massa de l'orbitador era de 900 kg i la de la sonda de superfície de 600 kg. Vegeu també[modifica | modifica el codi] Mapa de Mart[modifica | modifica el codi] El següent mapa d'imatge del planeta Mart conté enllaços interns a característiques geogràfiques destacant les ubicacions de Rovers i mòduls de descens. Feu clic en les característiques i us enllaçarà a les pàgines dels articles corresponents. El nord està a la part superior; les elevacions: vermell (més alt), groc (zero), blau (més baix). |Programa Viking| |A Programa Vikinghi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: No ho fas bé Avui en Marco Arment ha publicat un article que jo considero molt cert, que no totalment. Diu així un fragment: Microsoft’s customers don’t like change. They’re accustomed to getting everything they want, exactly as they want it, with no surprises. They won’t tolerate anything else. If Microsoft releases anything too different, enterprise customers will simply refuse to buy it, demanding that Microsoft keep selling the old version indefinitely. Totalment cert. Però encara ho embolica més: They did everything that the press, analysts, and prevailing wisdom at the time were telling them to do. Everyone was pressuring them to be more like Apple, so they tried. The problem isn’t that they botched it (although they did, in some ways). The problem is that Microsoft isn’t Apple, and Microsoft’s customers aren’t Apple’s customers. They tried selling a more Apple-like attitude to their customers, most of whom don’t want and won’t tolerate an Apple-like attitude. That’s why they’re not Apple customers. Efectivament. Microsoft no pot pretendre ser la companyia “de productes i serveis” que volia Steve Ballmer. Per això el nou CEO de Microsoft serà el que fins ara portava els departaments d’empreses i núvol, dos pilars bàsics de la companyia i amb moltes expectatives de cara al futur. Windows 8.1 Update 1 no és la solució de res. Per als que no ho seguiu, aquesta actualització afegirà molts més elements a l’usabilitat del sistema com tancar l’ordinador des de la pantalla d’inici i creus per tancar les aplicacions Metro. Amb aquests canvis volen intentar que els usuaris tradicionals no se sentin perduts i acceptin la Metro. Quedarà lleig i mal fet. El que ha de fer Microsoft és deixar-se estar de Metros i altres històries i llançar dos sistemes operatius nous a finals del 2014 o primavera 2015: » Una fusió de Windows RT i Windows Phone per a dispositius ARM de qualsevol tipus, des d’híbrids fins a mòbils o rellotges intel·ligents, que només executaria les aplicacions Metro de la Windows Store. » El Windows de sempre, amb un escriptori molt millorat i no limitat. Aquest sí que podria executar les Metro com a finestres i les d’escriptori de tota la vida, també descarregables a la Windows Store. Microsoft hauria de tirar endavant una campanya de propaganda molt bèstia per aconseguir que els dos tipus d’apps milloressin en qualitat i en quantitat. A la llarga, a Windows només s’utilitzarien les d’escriptori i a la nova plataforma mòbil només les Metro.


text: Mai els teus regals havien arribat tan lluny Vols fer un regal que canviï la vida d'un infant? Envia ara un Regal Blau. Ara amb el Regal Blau és possible i està al teu abast. Qualsevol dia és bo si és tracta de canviar la vida d'un infant! Et proposem un regal únic i ple de màgia que cambiarà la vida dels nens i nenes que més ho necessiten.


text: La Krixna Janmaixtami, també coneguda com a Janmaixtami, Krishna Krishnashtami, Saatam Aatham, Gokulashtami, Ashtami Rohini, Srikrishna Jayanti o Sree Jayanthi és una festa tradicional de l'hinduisme que celebra el naixement de Krixna, un avatar del déuVixnu.[1] Se celebra a diverses zones del país de maneres diferents, per exemple a Maharashtra es fa amb govindes. Com la Pasqua cristiana, és una festa la data de la qual oscil·la segons l'any. Cau sempre entre finals d'agost i principis de setembre. Està marcada pel calendari hindúlunar. Se celebra el vuitè dia lunar, a la primera quinzena, del sisè mes, bhaadra, que al calendari lunar comença a la primera lluna plena d'aquest mes i al calendari oficial del govern (no lunar) va del 23 d'agost al 22 de setembre.


text: Nicèfor I El primer ministre Aeci va preparar una conspiració contra Irene (amb la finalitat de posar al tron al seu germà Lleó), però els opositors a Aeci van preparar una contra conspiració. Aquestes conspiracions foren anomenades dels eunucs perquè els principals dels seus participants estaven castrats. Dels alts funcionaris de palau alguns estaven a favor d'Aeci però set estaven en contra (Nicetes comandant de la guàrdia, els seus dos germans Sinni i Lleó Clocas, el qüestor Teoctist, Lleó de Sinope, Gregori i Pere, tots de rang patrici). En un cop de palau els darrers van aconseguir el seu objectiu i van proclamar a Nicèfor, del seu bàndol, i que no era eunuc (31 d'octubre del 802). Nicèfor va garantir a Irene la seguretat però la va enviar desterrada a Lesbos on va morir de misèria. Els que l'havien elevat aviat es van penedir, però Nicèfor tenia el suport del clergat i va fer matar a Nicetes, al que devia la seva proclamació. Després d'això Bardanes el Turc, el més valerós dels generals bizantins, es va revoltar i va avançar contra Nicèfor però no el va poder derrotar i va començar una sèrie d'intrigues. Finalment abandonat pels seus partidaris, va oferir la submissió a canvi de la vida i conservar la seva propietat, que Nicèfor li va garantir; una vegada rendit, Nicèfor el va cegar, el va obligar a vestir els hàbits i li va confiscar la propietat, i encara el va fustigar al seu retir fins que va morir. El 803 va enviar una ambaixada a Carlemany i va rebre una delegació d'aquest; un tractat es va concertar entre ambdós imperis pel qual es reconeixia als francs Ístria, Dalmàcia sense les illes ni els ports, Libúrnia, Eslavònia, Croàcia i Bòsnia. La deferència concedida a Carlemany fou vista com un insult al califa àrab Harun al-Rashid que en revenja va envair territori bizantí. Durant una anys la guerra va permetre als àrabs assolar l'Àsia Menor i finalment Nicèfor va haver d'acceptar les condicions de pau per les quals havia de pagar un tribut anyal de trenta mil peces d'or, de les que tres havien de ser pagades personalment per l'emperador i tres més pel seu fill Estauraci (Stauracius). El 807 Nicèfor va entrar en guerra amb Bulgària i el mateix any els àrabs saquejaven Rodes i Lícia. Nicèfor era a Bulgària quan va haver de tornar corre-cuita degut a una conspiració que havia esclatat i que fou sufocada; una nova revolta va esclatar al cap de poc mesos que quasi be li va costar la vida. El 809 la mort d'Harun el va lliurar d'un perillós enemic. Per fer la guerra amb eficàcia contra els búlgars va establir un cordó d'observació a la zona del Danubi que requeria molta despesa, i va haver d'apujar les taxes; l'hostilitat es va incrementar i fou víctima d'un intent d'assassinat que no va reeixir. Finalment, a base de confiscacions d'or i plata va poder aixecar un fort exèrcit amb el que va entrar a Bulgària el 811 i va derrotar els búlgars fins que van demanar la pau, que Nicèfor va rebutjar concedir; el rei búlgar Crum, amb la desesperació pròpia en aquestos casos, va haver de jugar a un sol cop; els grecs estaven acampats a una plana rodejada de muntanyes rocoses on els búlgars van portar tones de fusta, i una nit van incendiar aquest material al mateix temps que atacaven el campament grec; davant la impossibilitat de retirada per la majoria dels passos, que estaven incendiats, els grecs es van replegar cap a l'únic lloc obert, on els búlgars ja els esperaven; el camp fou pres per assalt i l'exèrcit grec aniquilat en bona part. El mateix Nicèfor va morir (25 de juliol del 811); el seu fill Estauraci, ferit de consideració, va aconseguir escapar i arribar a Constantinoble on fou proclamat emperador. |A Nicèfor Ihi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: ERC fa campanya a la Florida contra l'espoli fiscal Centenars de municipis se sumen a la iniciativa Esquerra segueix immersa en la campanya informativa sobre l’espoli fiscal, amb l’objectiu de sensibilitzar a la ciutadania dels milers de diners que Catalunya envia a l’Estat espanyol i del qual, consideren, no en rep cap retorn. Esquerra de L’Hospitalet va estar present dissabte, 7 de juliol, al barri de La Florida, amb aquesta reivindicació. La campanya es va realitzar conjuntament en un centenar de municipis catalans. ERC ja ha portat anteriorment aquesta campanya a altres barris de la ciutat: Centre, Sant Josep, Collblanc i La Torrassa; a banda de les trobades que ha dut a terme amb entitats de la ciutat en les que també ha participat el diputat, Joan Tardà. Segons un comunicat d’ERC. amb les xifres a la mà, es pot veure que a l’any 2009, Catalunya va donar a l’estat espanyol 16.409 milions d’euros, que es converteixen en 289.274 milions d’euros des de l’any 1986. Aquesta xifra equival a que el 43% dels impostos que paguen els ciutadans i ciutadanes de Catalunya que va a Madrid no tornen a Catalunya; de manera que cada persona acaba pagant 2.251 euros a l’any sense que això comporti cap retorn directe per Catalunya. Toni Garcia, president d’Esquerra de l’Hospitalet ha manifestat que “l’espoli fiscal que patim per part de l’Estat agreuja la crisi econòmica i es tradueix en un espoli també social, que podríem gestionar millor amb els nostres propis recursos“. Així mateix, ha destacat que “ja és hora de tenir la caixa i la clau de la caixa dels nostres impostos, com tenen bascos i navarresos, amb un 11% de taxa d'atur contra el 20% que tenim aquí, per a poder invertir en polítiques socials i en la petita i mitjana empresa”


text: Situat en el cor de Lincolnville, Black Horse Inn és un lloc ideal des d'on descobrir Lincolnville (ME). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Black Horse Inn, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Ascensor, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Black Horse Inn sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. L'ambient de Black Horse Inn es reflexa en cada habitació. habitacions per a no fumadors són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí, piscina exterior, bany que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Black Horse Inn és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Lincolnville (ME).


text: En la mitologia grega, Tifó era un monstre engendrat per Gea després d'haver-se unit amb el Tàrtar.[1] Els autors antics el descriuen com un ésser de cos gegantí, tan gran com les muntanyes, que tocava el cel amb el cap. Els seus braços, acabats en cent caps de drac, arribaven estesos d'orient a occident, i en lloc de cames tenia un gran nombre de cues d'escurçó. Dels seus ulls sortien flames i amb el seu parell d'ales de rat penat podia tapar la llum del sol. La seva parella era la serp equidna amb la qual va ser pare dels gossos Cèrber i Ortre, de l'Hidra de Lerna, de la Quimera, de l'Esfinx, de la truja Fea i del Lleó de Nemea.


text: - 31 agost 2011 La Tribuna d’arqueologia es construeix amb les aportacions de tots els lectors, professionals i institucions. La publicació dels diferents articles i conferències són el punt de partida per un debat enriquidor. Podeu fer les vostres consultes, preguntes o propostes en la secció de comentaris de cada article. Si voleu proposar nous temes o notícies també us podeu adreçar a la Redacció de la Tribuna. Els comentaris, per ser publicats han de seguir les normes de participació, comunes a tots els blocs de la Generalitat: - Que siguin pertinents, és a dir, que no s’allunyin del tema tractat. - Que mantinguin el respecte i el bon clima i no ofenguin ni atemptin contra la dignitat d’altres persones. - Que no continguin dades de caràcter personal ni informació publicitària. El bloc es reserva el dret de no publicar qualsevol aportació que no observi aquestes indicacions mínimes.


text: Duqaq Abu Nasr Shams al-Muluk Duqaq o Dukak (mort el 8 de juny de 1104) fou el governador (amir) seljúcida de Damasc entre 1095 i 1104. Era fill de Tutuix I), emir de Damasc i sultà de Síria (després de la conquesta d'Alep). Biografia[modifica | modifica el codi] Quan el seu pare Tutush I va morir a una batalla prop de Rais, el seu germà gran Ridwan intentà apropiar-se de la totalitat de l'herència paterna assassinant als seus germans. Abu Talib i Bahram foren assassinats, però Dukak i Baktak aconseguiren escapar-se i refugiar-se a Damasc, on Dukak fou reconegut com a emir per la guarnició, no deixant a Ridwan més que el nord de Síria amb Alep.[1] Entre Ridwan i Dukak va existir en endavant un odi implacable i els dos emirs van estar constantment en guerra. Així no es compten menys de dues guerres entre els germans només durant l'any 1097. És llavors que els croats arribaren davant la ciutat d'Antioquia de l'Orontes l'octubre de 1097 i posaren setge a la ciutat. Yaghi-Siyan, amir d'Antioquia, no tenia molt bona relació amb el seu senyor feudal Ridwan, doncs havia donat suport a Dukak en l'última guerra fratricida, i va demanar l'ajuda de l'emir de Damasc. Aquest va vacil·lar, ja que temia un atac de Ridwan mentre fos a Antioquia, i no es decidí fins al desembre. El 31 de desembre de 1097 el seu exèrcit va trobar a al-Bara un important destacament de croats dirigits per Bohemond de Tarent i Robert de Flandes que tenia l'encàrrec d'assegurar l'avituallament dels croats que assetjaven Antioquia. L'exèrcit de Damasc fou derrotat però els francs, de resultes d'aquest combat, no gosaren continuar cap al sud i tornaren a Antioquia sense avituallament.[2] Ridwan va intentar també atacar als francs però fou vençut prop d'Antioquia el 9 de febrer de 1098. Llavors Kerbogha, atabeg de Mossul va reunir un gran exèrcit, al qual es va afegir Dukak, i va avançar cap a Antioquia, però va arribar el 5 de juny, dos dies després que els croats haguessin conquerit la ciutat. La ciutadella encara resistia i Kerbogha immediatament se la va fer lliurar i la va posar en estat de defensa, sense amagar les seves ambicions d'hegemonia a Síria. Dukak fou llavors el cap de fila dels emirs descontents amb aquesta política de l'emir de Mossul. Aquestes dissensions arrossegaren la dispersió dels musulmans, i van portar a la derrota de Kerbogha contra els croats el 28 de juny deixant les mans lliures als francs a Síria.[3] Els fatimides ho van aprofitar per prendre Jerusalem, que estava en mans d'un vassall de Dukak, de nom Sukman Ibn Ortuk, en el transcurs de l'estiu de 1098 [4] El 1100, Dukak, en resposta als repetits raids dels francs de Jerusalem sobre els ramats i les collites d'un dels seus vassalls, l'emir de Sawad, un beduí del Golan, va atacar a Godofreu de Bouillon i a Tancred d'Hauteville, un nebot de Bohemond I d'Antioquia, encarregats del botí. Els francs aconseguiren fugir amb fortes pèrdues (maig). Tancred va organitzar una ràtzia de represàlia prop de Damasc, devastant els horts i saquejant els pobles. Dukak no va gosar intervenir i va proposar a Tancred pagar-li una forta suma a canvi d'allunyar-se. Tancred va enviar una delegació de sis persones ordenant a Dukak convertir-se al cristianisme o lliurar Damasc. Ultratjat, Dukak va ordenar als emissaris abraçar l'islam. Un d'ells va acceptar i als cinc altres els va fer tallar el cap. Godofreu es va reunir amb Tancred i els francs devastaren durant deu dies la regió de Damasc. L'emir de Sawad, veient que Dukak ja no el podia protegir, va rebutja la seva sobirania feudal i es va posar sota el protectorat del regne de Jerusalem[5] L'octubre del mateix any, Dukak va reunir les seves forces i va parar una emboscada a Balduí I d'Edessa, en ruta cap a Jerusalem per recollir la successió del seu germà Godofreu de Bouillon; el lloc fou passat el Nahr al-Kalb, ja prop de Beirut. El nou cadi de Trípoli, Fakhr al-Mulk Ibn Ammar, tement que una victòria donés massa poder al seu rival de Damasc, va fer assabentar a Balduí del que es preparava. Després d'una breu escaramussa, les tropes de Damasc retrocediren cap a la muntanya libanesa, mentre que els francs passaren tranquil·lament la desembocadura del Nahr al-Kalb[6] Al començament del setge de Trípoli, el 1102, Fakhr al-Mulk Ibn Ammar va cridar en ajut a Dukak, però el seu exèrcit fou rebutjat pels francs[7] Però els principats àrabs es començaren a acostumar a la presència dels francs i Dukak va iniciar els intercanvis diplomàtics amb la cort de Jerusalem, com també ho van fer altres emirs[8] A la mort de Dukak el juny de 1104, el principat seldjúcida de Damasc va desaparèixer, després d'una ficció de regència del seu fill Tutush II, en benefici de l'atabek turc Zahir al-Din Tughtegin que va fundar la dinastia dels burides[9] Notes i referències[modifica | modifica el codi] - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, París 1934, pàg. 61. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 139 i ss. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 164 i ss. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 209. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 244 i 245. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 267 a 270. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 387. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 278. - René Grousset, Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem, pàg. 298.


text: El número actual de la revista on-line "PASSEIG DE GRÀCIA" es titula "SUPERACIÓ", i per això m'han dedicat una de les entrevistes centrals, gravada en vídeo a la Terrassa del magnífic Hotel OMM de Barcelona. Aquesta revista va rebre el prestigiós premi LAUS al millor mitjà de comunicació On-Line 2012, i destaca pel seu disseny i originalitat en els continguts i en la presentació. Em va agradar molt que al final em van regalar una bossa que portava la inscripció "Luxe SÍ, Estupidesa NO"... en sintonia amb els valors que volen transmetre a partir d'aquesta artèria comercial i cultural del cor de la ciutat de Barcelona. Per veure la vídeo-entrevista: CLICKA AQUÍ


text: Menorca és el contrapunt a l'espectacular tot i que més massificada illa de Mallorca. De menor extensió, és una illa molt tranquil·la amb una població entorn als 90.000 habitants. La destinació perfecta per viatjar en família i combinar platges i cales paradisíaques amb interessants visites culturals. Cala Turqueta, Cala Macarella, Cala Pregonda, Cala Porter, Cala Mitjana o Cala Es Talaier, són només algunes de les joies de l'illa, dignes del Carib. Si el que vols és elevar-te sobre el nivell del mar, Monte Toro t'espera. És el punt més alt de Menorca amb 358 metres d'alçada i des d'ell es divisa tot el contorn de l'illa i, fins i tot si el dia és favorable, es pot arribar a veure Mallorca. Per gaudir de llargues passejades per la natura la millor opció és s'Albufera des Grau, el parc natural més important de Menorca, amb més de 5.000 hectàrees i que compta amb centenars d'espècies animals i vegetals. La cita amb la Història arriba de la mà del Fort Marlborough. Construït pels britànics entre 1710 i 1726, es tracta d'un dels llocs més rellevants dels que es van servir d'escenari de la lluita entre Espanya, Gran Bretanya i França per la possessió de Menorca per tal d'aconseguir el domini de la Mediterrània. Si tanta activitat t'obre la gana no deixis de provar la caldereta de llagosta, el plat típic menorquí. La millor la trobaràs a Fornells, un poble de pescadors al nord de l'illa. Per baixar el dinar res millor que passejar tranquil·lament per Ciutadella, la segona ciutat de Menorca després de la seva capital, Maó. Una població bella i senyorial, plena d'estrets carrerons i imponents monuments centenaris, el port és el lloc més emblemàtic de l'illa. Finalment, no pots acabar la teva visita sense prendre un cocktail a la la Cova d'en Xoroi, probablement el lloc més visitat de Menorca. Situada en un penya-segat de la costa sud de l'illa, a la urbanització de Cala en Porter, la cova compta amb diverses terrasses i miradors a diverses alçades que ofereixen espectaculars vistes. Actualment és bar musical de dia i discoteca de nit, però antigament, segons la llegenda, va ser el refugi d'un nàufrag anomenat Xoroi. Agafa un dels nostres vols barats a l'illa i deixa que Menorca sigui el teu refugi. Consulta l’oferta de vols de Lleó a Menorca i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Lleó a Menorca. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Lleó a Menorca fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Estada mínima requerida 3 dies o la nit del dissabte a destinació


text: Ghatanothoa |Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per verificabilitat. Us animem a millorar-lo afegint referències a fonts fiables i independents. Tota informació no verificable pot ésser posada en dubte o eliminada. Ghatanothoa és un personatge de la literatura de l'escriptor americà Howard Phillips Lovecraft (1890-1937). Lovecraft i un cercle d'altres autors van crear amb els seus contes una mitologia d'horror (el gènere anomenat de "terror còsmic") que descriu l'existència d'universos paral·lels i els éssers que en provenen, éssers que van existir "abans del temps" i que si tenen contactes amb els humans es desencadenen terribles conseqüències. El monstre divinitat anomenat Cthulhu és l'emblema i una de les figures recurrents d'aquesta mitologia, coneguda com els Mites de Cthulhu. Se'l descriu en la narració La crida de Cthulhu. Però ni han molts més i un d'ells es el Ghatanothoa. Aquest ser ens el descriu Lovecraft exactament així: ‘’Res del que digui pot servir per donar una idea de lo fastigós, repugnant, inhumà i extra galàctic horror, i el odiós i absolut mal, propis de aquella llavor del caos negre i de la nit sense límits’’ (Relíquia d'un món oblidat, per H.P Lovecraft y Hazel Heald.) Tot i així, en altres textos és descrit de la següent forma: Se sap que es terriblement horrible. Sembla estar format per un sense numero de tentacles i òrgans sensorials sense cap ordre. Es deia que la seva visió provoca que caigui sobre el que la miri una terrible maledicció. La maledicció de Ghatanothoa. La qual et petrificava tots els músculs i òrgans del cos però mantenia el cervell i la vista intactes. Fent de la vida un infern del que no pots escapar. Antigament Ghatanothoa es trobava sota la ciutat habitada per humans de l'antiga Mu. Que va ser construïda per els mi-go (uns altres sers). La seva guarida estava situada sota un con volcànic. Amb l'enfonsament de Mu, la guarida de ghatanothoa també es va sepultar en el oceà fent que ghatanothoa quedes presoner sota les aigües. Es rumoreja que l'illa, amb la guarida de Ghatanothoa pot aparèixer algun dia entre Nova Zelanda i Xile.


text: Llei de Gauss |Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per verificabilitat. Us animem a millorar-lo afegint referències a fonts fiables i independents. Tota informació no verificable pot ésser posada en dubte o eliminada. |Electromagnetisme| |Electricitat · Magnetisme| En física i anàlisi matemàtica, la llei de Gauss, estretament relacionada amb el teorema de la divergència, dóna la relació entre el flux elèctric o gravitacional que surt d'una superfície tancada i la càrrega elèctrica tancada dins aquesta mateixa superfície. Aquesta llei, enunciada per Carl Friedrich Gauss, pot ser usada en qualsevol context on es doni la llei de la inversa del quadrat, com per exemple la Llei de la gravitació universal de Newton i l'electrostàtica. És una de les quatre equacions de Maxwell, bàsiques a la teoria electromagnètica. Taula de continguts Forma integral[modifica | modifica el codi] En la seva forma integral, la llei de Gauss estableix: on és el flux elèctric, és el camp elèctric, és un diferencial d'àrea de la superfície tancada S perpendicular a aquesta superfície i dirigit cap a fora, és la càrrega tancada dins la superfície, és la densitat de càrrega en un punt del volum definit per la superfície, és la permitivitat del buit i és la integral de la superfície S que tanca el volum V. Forma diferencial[modifica | modifica el codi] on és l'operador nabla que representa la divergència, D és el desplaçament elèctric (en unitats de C/m2), i ρ és la densitat de càrrega elèctrica lliure (en unitats de C/m3), sense incloure les càrregues dipolars lligades al material. La forma diferencial del Teorema de Gauss deriva parcialment del Teorema de la Divergència de Gauss. Per a materials lineals, l'equació esdevé: on és la permitivitat elèctrica. La llei de Coulomb[modifica | modifica el codi] on E és la força del camp elèctric al radi r, Q és la càrrega tancada, i ε0 és la permitivitat del buit. Fins aquí la dependència del camp elèctric de la familiar llei de la inversa del quadrat a la llei de Coulomb segueix la llei de Gauss. La llei de Gauss pot ser utilitzada per demostrar que no hi ha un camp elèctric dins d'una gàbia de Faraday ni càrregues elèctriques. La llei de Gauss és l'equivalent electrostàtic de la llei d'Ampère, les dues equacions foren integrades dins de les equacions de Maxwell. Va ser formulada el 1835 per Carl Friedrich Gauss però no es va publicar fins el 1867. A causa de la similaritat matemàtica, la llei de Gauss té aplicacions a d'altres magnituds físiques regides per la llei de la inversa del quadrat, com la gravitació o la intensitat de la radiació. Analogia gravitacional[modifica | modifica el codi] Atès que tant la gravetat com l'electromagnetisme tenen forces que es propaguen de manera relativa al quadrat de la distància entre dos objectes, es pot relacionar els dos utilitzant la llei de Gauss examinant els respectius vectors de camp i , on i on és la constant de la gravitació, és la massa del punt origen, és el radi, la distància, entre el punt origen i un altre objecte, és la permitivitat del buit, i és la càrrega del punt elèctric origen. De la mateixa manera que s'avalua la integral de superfície per l'electromagnetisme per tenir el resultat , es pot escollir una superfície Gaussiana adequada per trobar una resposta pel flux gravitacional. Per una massa puntual centrada a l'origen del sistema de coordenades, l'elecció més lògica és una esfera de radi centrada a l'origen. Es comença amb la forma integral de la llei de Gauss: Un element infinitesimal d'àrea és l'àrea de l'angle sòlid infinitesimal, que es defineix com: La superfície Gaussiana és escollida de tal manera que el vector perpendicular a la superfície sigui radial a l'origen. Amb es veu que el producte de dos vectors radials és unitari i que les dues magnituds del camp, , i el quadrat de la distància entre la superfície i el punt, , es mantenen constants per a cada element de la superfície. Això dóna la integral La superfície integral que queda és l'àrea de la superfície de l'esfera (). Si es combina això amb l'equació del camp gravitacional, es té una expressió per al flux del camp gravitacional d'una massa puntual. És interessant ressaltar que el flux gravitacional, igual que l'homòleg electromagnètic, no depèn del radi de l'esfera.


text: Construit a l'any 2011, Candi Hotel és un extra de distinció per a Medan i una el·lecció intel·ligent per als viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Consolat de Turquia, Hospital Vina Estetica, Oculista Sumatera. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Candi Hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos restaurant, àrea de fumadors, centre de negocis, servei d'habitacions 24 h, servei d'habitacions. Les comoditats de l'hotel han estat cuidadosament seleccionades per a satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb cafetera/tetera, aire condicionat, TV satèl•lit/cable, empolles d'aigua de cortesia, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Candi Hotel no troba competidors en cap categoria.


text: Un negoci de caràcter familiar, creat en 1964, que manté encara avui el seu concepte inalterable en el temps, La Barberia - Perruquería, exclusivament masculina, que inicia el meu pare i que continuo jo des del 2001, moment a partir del qual li imprimeixo la meva pròpia manera de fer, en la qual segueixo prioritzant la qualitat del servei i dels productes amb els quals treballo; ajuntant conceptes tradicionals i bé afirmats, amb tècniques i instruments avançats; apostant per l'actualitat en estils i tendències, buscant superar les expectatives i satisfacció dels clients. A més a més som un dels pocs llocs que encara avui ofereix als seus clients el servei de l'afaitat clàssic , amb la tècnica tradicional de la navalla, peró amb els millors productes per a la pell de l'home, com per exemple, els de l'exclusiva marca londinenca Geo. F. Trumper. Amb una presència activa en la Web i les Xarxes Socials, un Blog i una newsletter que la fa interactiva i amb la proposta de La Botiga, una botiga on-line de serveis i productes d'alta qualitat, amb algunes marques exclusives, que complementa la proposta de valor i que permet al client fer l'enviament on-line. Una presència molt habitual també en els mitjans, a través de reportatges, entrevistes i articles Reconeixement també en forma diferents premis i certificacions, com és la recent concessió de la Q de qualitat de The Qhair.


text: Gaspar Orriols "An experimental method for the observation of R. F. transitions and laser beat resonances in oriented Na vapour". Il Nuovo Cimento B, vol. 36 (1976), p. 5-20 "Non-absorbing atomic coherences by coherent 2-photon transitions in a 3-level system" Lettere al Nuovo Cimento, vol. 17 (1976), p.333 "Nonabsorption resonances by nonlinear coherent effects in a three-level system". Il Nuovo Cimento B, vol. 53 (1979), p. 1-24 "Nonabsorption hyperfine resonances in a sodium vapour irradiated by a multimode dye laser". Il Nuovo Cimento B, vol. 52 (1979), p. 209-218 Els treballs motiu d'aquestes ratlles estan dedicats a l'estudi de fenòmens d'interacció entre vapor d’àtoms de sodi i les radiacions electromagnètiques d'un làser de llum groga i d'oscil·ladors de radiofreqüència. Podem situar-los dins de l'espectroscòpia atòmica fent referència als anomenats mètodes òptics de l'espectroscòpia de radiofreqüència, tot un conjunt de tècniques desenvolupades amb l'objectiu d'estudiar l'estructura hiperfina dels estats electrònics atòmics. En podem esmentar com a significatives: l'efecte Hanle (Hanle, 1924), el bombeig òptic (Kastler, 1950), la doble ressonància (Brossel i Bitter, 1952), l'encreuament de nivells (Franken, 1959), l’excitació amb llum modulada a una freqüència de l'estat fonamental (Bell i Bloom, 1961) o de l'estat excitat (Corney, 1968), i els batements quàntics en la llum fluorescència (Aleksandrov, 1963). Cadascun d'aquests mètodes fa servir la llum per a dues coses: per a preparar el gas d'àtoms de manera que unes transicions de baixa freqüència determinades hi resultin afavorides i, alhora, per a detectar més fàcilment les ressonàncies induïdes sobre aquestes transicions gràcies al fet que un fotó òptic conté molta més energia que un fotó de radiofreqüència. Convé recordar que, en equilibri tèrmic, les poblacions dels estats atòmics segueixen la distribució de Boltzmann, i això fa tant petita la diferència de poblacions en una transició de ràdio que la seva observació directa només és factible en mostres denses, siguin líquides o sòlides. Aconseguir-ho en gasos diluïts va ser el mèrit dels mètodes òptics que comentem. En alguns d'aquests mètodes, la llum accentua la diferència de poblacions entre els nivells de transició a estudiar i d'aquesta manera afavoreix la ressonància induïda pel camp de baixa freqüència. En uns altres casos el que fa la llum és introduir un estat macroscòpic coherent, superposició dels dos estats de la transició de baixa freqüència. Els mètodes òptics de l'espectroscòpica de radiofreqüència van representar el pas de fer espectroscòpia de llum a fer espectroscòpia amb la llum, i això s'ha anant accentuant a mesura que s'han desenvolupat les diverses tècniques d'espectroscòpia làser. El làser, aparegut a principis dels anys seixanta, va ser fruit del treball de gent dedicada als problemes d'interacció radiació-matèria en els dominis del visible i de les microones, i ha resultat un fill agraït que ha donat molt a la seva mare espectroscòpica. Això malgrat que la propietat més intrínseca de la llum làser, la coherència espacial, no ha estat pas la més aprofitada. En canvi, la bona direccionalitat del feix, les fortes densitats espectrals d'energia i la possibilitat d'una extrema monocromaticitat han permès arribar a jugar amb els àtoms determinat. En aquest sentit, l'aparició del làser sintonitzable de colorants a principis dels anys setanta va representar la llum per a espectroscopistes. Concretament, el làser de rodamina va permetre sintonitzar sobre les ratlles grogues del sodi i durant una colla d'anys molts laboratoris van dedicar esforços a fer experiments amb vapors de sodi. En particular, un dels primers laboratoris europeus que van disposar d'un làser de colorants va ser l'Institut de Física Atòmica i Molecular del CNR, situat uns quants carrers més enllà de la torre inclinada de Pisa, on hi havia un grup dedicat a l'espectroscòpia làser dirigit per Gerardo Alzetta i Adriano Gozzini i amb una colla de joves llicenciats, entre els quals em vaig trobar jo mateix a partir de l'any 1975. En aquell moment, el grup feia espectroscòpia de molècules alcalines a partir de la fluorescència induïda per làser i estudiava la influència de l'orientació atòmica induïda per bombeig òptic sobre el procés de formació de molècules, així com les conseqüències de les col·lisions entre àtoms i molècules en estat excitat. També s'hi desenvolupa un mètode d'observació visual dels fenòmens de ressonància magnètica en un vapor de sodi orientat òpticament, una experiència que va donar lloc a la meva tesi doctoral i a les quatre publicacions que comentem. La idea és ben senzilla, però només se li podia ocórrer a un italià. Hem de començar explicant com és un experiment típic de bombeig òptic. Tenim un vapor atòmic travessat per un feix de llum ressonant polaritzada circularment i sotmès a un camp magnètic estàtic uniforme. La conservació del moment angular implica una excitació selectiva que, juntament amb la recaiguda isòtropa de l'emissió espontània, tendeix a acumular tots els àtoms en un cert subnivell Zeeman de l'estat fonamental. Aquest subnivell correspon a una orientació determinada del moment angular i els àtoms no hi absorbeixen la llum polaritzada ni generen fluorescència. En aquestes condicions, si apliquem un camp de radiofreqüència i ajustem la separació entre subnivells Zeeman mitjançant una escombrada del valor del camp magnètic, podrem observar un espectre de ressonància magnètica. Les transicions des del subnivell poblat a qualsevol altre subnivell provoquen un augment de l'absorció de llum i de la fluorescència i, d'aquesta manera, les ressonàncies poden ser observables òpticament. Amb la llum d'un làser el fenomen pot ser observat còmodament, i amb aquest objectiu el grup de Pisa va començar a treballar. La idea lluminosa - desconec si va ser d'Alzetta o de Gozzini - consisteix a deixar-se de camps magnètics uniformes amb les corresponents escombrades en el temps i fer tot el contrari: aplicar un camp magnètic especialment variable de manera que l'espectre de ressonància magnètica aparegui distribuït sobre el camí fluorescent del feix làser. D'altra banda, com que el centre del feix làser la intensitat és més elevada que a les vores, la dimensió radial del feix posa en evidència els efectes radiatius induïts per la llum sobre les ressonàncies magnètiques. És a dir, el mètode permet observar d'un cop d'ull les característiques de les ressonàncies de baixa freqüència en funció de dues variables distribuïdes a l'espai: el camp magnètic i la intensitat lluminosa. Això del "cop d'ull" és molt important, ja que significa que l'observador recull molta informació i que no solament pot treballar més ràpidament, sinó que pot veure coses que d'una altra manera no veuria. No és un mètode per a fer mesures, sinó per a observar i, de fet, per a divertir-se. Ara bé, la qüestió prèvia és com ha de ser la llum làser a fi d'aconseguir una bona excitació del vapor. Hem de tenir en compte que la transició òptica d'un àtom de sodi presenta una amplada natural d'uns 10 MHz, però, en el gas, l'efecte Doppler i la dispersió de velocitats atòmiques desplacen les ratlles d'uns àtoms respecte a les dels altres i en resulta una amplada conjunta de l'ordre del GHz. És a dir, l'extinció global del vapor requereix llum amb un espectre que cobreixi el GHz en qüestió, i aconseguir això amb llum làser no és evident. En el nostre cas vam utilitzar un làser multimode que cobria una amplada de 35 GHz, però que manté ben determinada la separació entre modes perquè aquests fluctuen junts. La resta de l'experiment és senzill: un joc asimètric de bobines que permeti crear el camp magnètic estàtic amb un cert gradient espacial i un joc aparellat de bobines que indueixi el camp de radiofreqüència. Llavors, una ressonància magnètica de radiofreqüència es veu en una llentia lluminosa suspesa en la traça de fluorescència que el feix làser deixa en el vapor orientat. La convexitat de la llentia augmenta amb la potència del làser i, d'altra banda, la llentia es transforma gradualment en un con quan la sintonia espectral entre la llum i la transició atòmica és desajustada asimètricament. Aquests efectes posen en evidència l'eixamplament i el desplaçament radiatius produïts per la llum sobre els subnivells Zeeman de la ressonància magnètica. Augmentant la potència del camp de ràdio, s'aprecien un eixamplament global de la llentia i l'aparició d'unes altres ressonàncies veïnes que corresponen a transicions a dos, tres i quatre fotons. Aplicant-hi camps de microones, es poden veure transicions dins de l'estructura hiperfina i amb els dos camps de baixa freqüència alhora es poden veure transicions multifotòniques híbrides amb un fotó gros i uns quants de petits. Amb tots aquests fenòmens, que al llarg d'un any m'havia dedicat a observar i caracteritzar, pensava tenir ja material suficient per a la tesi, i així ho vaig plantejar a Alzetta; però ell, conscient que no hi havia prou originalitat en tot allò, em va dir: "In ogni caso, ç'è ancora il fenomeno della riga nera." caram, tenia un secret! I, de la manera com ho va dir, vaig comprendre immediatament que es tractava d'un tresor. Aquell dia em va fer el millor regal que he tingut en la meva vida. Resulta que, utilitzant un feix làser com el que hem descrit, en el rastre de llum de fluorescència es poden observar unes línies fosques més primes que les llenties lluminoses de les ressonàncies de radiofrequència, i cada una a un valor ben definit del camp magnètic. Es tracta de ressonàncies magnètiques a baixa freqüència induïdes directament pel làser. La negror de les ratlles depèn de la direcció del camp magnètic respecte a la del feix làser i cada una varia d'una manera diferent de les altres. Apropant-hi l'imant de manera que el vapor es trobi sotmès a camps de centenars de grauss , es pot observar il boschetto: una espectacular munió de ratlles discretes, unes de brillants i unes de fosques, i amb una estructura complexa molt sensible a les condicions de treball de l'oscil·lador làser. El fenomen essencial és al ratlla negra: una ressonància sobre una transició entre subnivells de l'estat fonamental induïda òpticament gràcies al fet que la llum làser conté freqüències òptiques separades de la freqüència de la transició. la ressonància produeix una disminució molt pronunciada de l'absorció de llum i, en conseqüència, de la fluorescència. La causa és que, en condicions de ressonància, els àtoms es col·loquen en un estat de superposició dels dos autoestats de l’energia i es comporten com a no absorbents a causa d'una interferència destructiva entre els dos canals d'excitació òptica. Tenim un estat macroscòpic coherent, en el qual tots els àtoms evolucionen en fase entre si d'acord amb la fase relativa entre els dos camps òptics. És un fenomen no lineal perquè involucra dues transicions òptiques, però s'esdevé amb potències de llum molt petites gràcies al fet que treballa un mecanisme d'acumulació tipus bombeig òptic. D'altra banda, la ressonància no és afectada per l'amplada natural de les transicions òptiques i, a més a més, és insensible a l'efecte Doppler, ja que els dos camps òptics copropagants compensen mútuament els seus efectes. En definitiva, l'acumulació d'àtoms en un estat no absorbent o estat fosc és un efecte ressonant, coherent i no lineal amb dues peculiaritats no gaire corrents. D'una banda, és un fenomen fort i robust i, de l'altra, és un efecte bastant general. Això ha motivat que hagi estat i sigui encara objecte d'interès amb relació a una notable varietat de temàtiques, com ara l'espectroscòpia làser d'alta resolució, la ionització multifotònica, els rellotges atòmics o estàndards de freqüència, els magnetòmetres d'alta sensibilitat, la conjugació de fase per barreja de quatre ones, la biestabilitat òptica i algunes altres inestabilitats dinàmiques, la transparència induïda electromagnèticament, els índex de refracció elevats sense absorció, la interferometria, la producció de llum en estats no clàssic, el refredament d'àtoms amb làser, l'amplificador làser sense inversió de població. De totes aquestes aplicacions, la que ha tingut més transcendència ha estat el refredament d'àtoms, ja que va constituir un dels motius del Premi Nobel de Física a Claude Cohen-Tanoudji l'any 1997. El grup de Cohen-Tanoudji va fer servir els estats no absorbents per a eludir el reescalfament a causa del retruc de l'emissió espontània, el qual semblava un límit insuperable en els mètodes de refredament amb llum. La idea es basa en produir l'estat fosc amb dues llums contrapropagants en lloc de copropagants, de manera que hi hagi molta sensibilitat a l'efecte Doppler i només s'hi acumulin els àtoms que no es mouen en la direcció dels feixos làser. Així, els àtoms van quedant atrapats en un estat no absorbent i de velocitat nul·la en la direcció de la llum. Un àtom que es mogui començarà a absorbir i a remetre llum fins que quedi en repòs, i, així, s'hi van acumulant tots els àtoms i s'han assolit temperatures inferiors a 10-6 K. Per acabar, deixeu-me explicar que les meves aportacions al fenomen de la ratlla negra van ser caracteritzar-lo experimentalment - juntament amb Luigi Moi -, intuir-ne una interpretació física en termes de la interferència quàntica entre els dos canals d'excitació - basant-me en les idees més clàssiques de Gozzini i Alzetta - i desenvolupar-ne un model teòric semiclàssic amb l'ajuda d'Ennio Arimondo i a partir d'un suggeriment de Rodolfo Bonifacio. També vaig introduir el nom ressonàncies de no-absorció, que, després de ser utilitzat durant uns quants anys, va ser substituït de mica en micaper la denominació actual atrapament coherent de població. Finalment, vull recordar que la riga nera va ser observada per primera vegada per Gerardo Alzetta i que més gent vam treballar prop d'un any amb el mateix muntatge experimental, però no la veiérem fins que ell ens la va mostrar. Dic això, perquè Alzetta, de tots els qui vàrem participar en aquella investigació, és qui menys reconeixements ha rebut i és qui més mèrit hi va tenir. Gaspar Orriols Departament de Física Facultat de Ciències Universitat Autònoma de Barcelona Font: ROVIRA, Lluis; SENRA, Pau; JOU, David. Estudis bibliomètrics sobre la recerca en física a Catalunya. Barcelona: Institut D'Estudis Catalans, Arxius de les Seccions de Ciències, 2001. 68-72 p. ISBN 84-7283-577-4


text: |Únics Produccions, l’equip que fa possible el cicle familiar Viu el Teatre, tancarà la 8a temporada de la programació familiar al teatre Poliorama amb 4 úniques funcions de l’espectacle “El violinista a la teulada”, del Cercle de Gràcia. Una història basada en la novela de l’escriptor rus Sholom Aleichem 'Les filles de Tevie', que va ser portada al teatre a Broadway l’any 1964, i posteriorment, el 1971, al cinema, guanyant tres premis Oscar. La versió que es presenta a Viu el Teatre vol ser també un homenatge a El Cercle de Gràcia, una entitat teatral centenària fundada l’any 1903 que des d’aleshores ofereix als socis i amics del barri serveis i activitats per a l’aprofitament creatiu del temps lliure i l’enriquiment personal i col•lectiu. Sinopsi: “El violinista a la teulada” ens situa a Anatevka, un poble d’Ucraïna on conviuen jueus i russos en difícil harmonia. En Tevie, el lleter del poble, viu feliç amb la seva dona Golde i les seves cinc filles, totes elles solteres. Un dia coneix a en Perchic, un pobre estudiant de Kiev amb idees revolucionaries, simpatitzen, i en Tevie li ofereix la seva casa i menjar a canvi de classes per les seves filles. Al mateix temps, en Leizer Worlf, un ric carnisser que ha quedat vidu, li demana a en Tevie la mà de la seva filla gran, la Tzeitl. Ell li concedeix, però la Tzeitl està enamorada den Motel, un pobre sastre, al qual fa temps ha jurat que es casarà amb ell. Socpetit us ofereix un preu únic i especial de 7 euros només pel dia de l'estrena, el 6 de maig! Preu Estrena Socpetit: 7€ Funció: 06/05/2012 a les 12:30h del matí. Els nens paguen a partir dels 3 anys. No paguen els menors de 3 anys (sense dret a butaca). El violinista a la teulada! Gènere: teatre musical. Edat recomanada: a partir de 6 anys. Espectacle en català. Duració: 60 minuts. Realitzeu la vostra reserva abans del 05/05/2012. Ompliu el formulari adjunt per fer la vostra reserva: Les taquilles tindran el llistat de les reserves realitzades des de Socpetit per aplicar-vos el descompte. Per obtenir les entrades només haureu de donar el vostre nom a les taquilles. Recollida d'entrades: el mateix dia de la funció d'11h a 12h a les taquilles del Teatre Poliorama. Teatre Poliorama La Rambla, 115 (Plaça Catalunya) Metro L1 i L3 i FGC 08002 Barcelona 93.317.75.99 Més informació a Viu el Teatre www.viuelteatre.com


text: Situat a Schöneberg, Ellington Hotel Berlin és el lloc perfecte per gaudir de Berlín i els seus voltants. L'hotel és a 0.3 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Kadewe, Europa-Center, Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche. Ellington Hotel Berlin també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Berlín. L'hotel ofereix àrea de fumadors, botigues a l'hotel, visites turístiques, instal·lacions per a reunions i banquets , caixa forta per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Ellington Hotel Berlin acolleix 285 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com assecador de cabell, connexió a internet (comporta càrrecs), caixa forta a l'habitació, mini bar, aire condicionat. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com massatge que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Ellington Hotel Berlin la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Berlín.


text: Informació de Plens. Resum de les actes oficials dels Plens ordinaris i extraordinaris El Ple Municipal és el màxim òrgan municipal i el presideix l’alcalde. Té, entre d’altres competències, la d’aprovar el pressupost anual del municipi, les ordenances fiscals, els reglaments municipals i també té la facultat de control i la fiscalització dels òrgans de govern municipal. Els plens municipals, per aquesta legislatura, se celebren bimensualment, durant la primera quinzena del mes corresponent. Actes dels darrers plens


text: Sistema jurídic El sistema jurídic reuneix les estructures i les modalitats de funcionament de les instàncies encarregades de l'aplicació de regles de dret, així com els serveis que emanen d'elles. El sistema jurídic comprèn així l'aparell jurisdiccional, però també l'aparell no jurisdiccional. |Açò és un esborrany sobre dret. Amplieu-lo! (citant les fonts)|


text: A Vueling utilitzem les galetes per proporcionar-te una millor experiència de navegació i un servei més personalitzat. Si continues navegant, considerarem que acceptes l'ús de les galetes. Per canviar la configuració o obtenir més informació, pots consultar la nostra política. Accepta T'imagines una guia de viatges d'una ciutat que et recomana els llocs que encaixen més amb el teu estil? T'imagines escoltar aquestes ciutats a través de podcasts sobre rutes musicals d'artistes que, per algun motiu, les han fet famoses? T'imagines que, a més a més, aquesta guia et recomani els millors festivals de música i cultura que s'hi celebren? Doncs deixa d'imaginar-t'ho i descobreix-ho. Myvuelingcity t'ofereix tot això i moltes coses més. Es tracta d'una guia de viatges que es pot llegir i escoltar i que et fa viure les destinacions Vueling d'una manera autèntica.


text: Abadia de Cluny L'abadia de Cluny, és una abadia benedictina de la localitat de Cluny, situada en el departament de Saona i Loira, a la regió de Borgonya, en el centre-est de França. Va ser fundada en una reserva forestal de cacera el 2 de setembre de l'any 909 per Guillem I, duc d'Aquitània, comte d'Alvèrnia, el qual va instal·lar allà a l'abat Bernó de Baume, i va posar l'abadia sota l'autoritat immediata del Papa Sergi III. L'abadia i la seva constel·lació de dependències es van convertir aviat en l'exemple del tipus de vida religiós del segle XI. L'orde benedictí va ser clau en l'estabilitat aconseguida per la societat europea del segle XI, i en part a causa de la seva va ser el model d'estil de la vida monacal a Occident des de finals del segle X. Una successió d'abats competents van ser també figures rellevants al terreny internacional. El mateix monestir de Cluny es va convertir en el monestir més gran i prestigiós, i en la institució monàstica millor preparada d'Europa. La influència de Cluny es va estendre des de la segona meitat del segle X fins a principis del segle XII. Enllaços externs[modifica | modifica el codi] |A Abadia de Clunyhi ha contingut multimèdia relatiu a:| Coord.:


text: Ofir Per l'Ofir del gènesi vegeu: Ofir, fill de Joctan Ofir (llatí Ophir, hebreu אוֹפִיר) fou un port o regió esmentat a la Bíblia, principalment al llibre Primer dels Reis, famós per la seva riquesa. El rei Salomó va rebre suposadament d'aquest lloc un carregament d'or, plata, fusta de sàndal, pedres precioses, vori, animals exòtics i altres matèries cada tres anys. La seva situació no està determinada. Segons les teories més versemblants, era al Iemen o a la costa occidental de la mar Roja (s'associa Ofir amb el poble àfar). Altres teories, però, el situen a Malàisia, l'Índia (el nom copte de l'Índia era Sofir) i fins i tot al Perú. Com que els vaixells que partien de Ezion-Geber cap a Ofir rebien el nom de "naus de Tarshish", també s'ha intentat relacionar Ofir amb Tartessos. Aquestes darreres teories no comten actualment amb massa suport entre la comunitat històrica. En primer lloc perque les mercaderies que portaven eren tropicals i, a més a més, perque els hebreus no coneixien molt més enllà de la Mediterrània occidental. Per això l'opció més respaldada per ambdues raons és algun punt indeterminat de la mar Roja.


text: Al visitar Surabaya, vosté es sentirà com a casa a Grand Sumatera Hotel, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Ambaixada de Japó, Ambaixada del Regne Unit, Consolat de Canadà. El Grand Sumatera Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha cafeteria, aparcament de cotxes, caixa forta, bugaderia, servei d'habitacions. Els clients poden triar d'entre 24 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Grand Sumatera Hotel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Surabaya.


text: Empleneu aquest formulari per a registrar-vos en aquesta revista. Feu clic aquí si ja heu fet el registre en aquesta revista o en alguna altra revista d’aquest lloc. * Camp obligatori. El CESCA garanteix la confidencialitat en el tractament de les dades de caràcter personal que siguin sol·licitades per al vostre registre a RACO, així com la implementació de les mesures tècniques i organitzatives adients que garanteixin la seguretat en l/emmagatzematge d'aquestes dades d'acord amb la Llei 15/1999 de protecció de dades i que en cap cas s'utilitzaran amb altra finalitat. Igualment us recordem que podeu exercir els drets d'accés, rectificació i cancel·lació dirigint-vos per escrit a email@example.com o al fax 93 2056979.


text: Mikhailo Hruixevski Mikhailo Serhíovitx Hruixevski (en Ucraïnès: Михайло Сергійович Грушевський nascut a Chełm, en l'actual Polònia, el 29 de setembre de 1866 i mort a Kislovodsk, en l'actual Rússia, el 25 de novembre de 1934) fou un historiador i polític ucraïnès. Va ser el primer President de la República Popular d'Ucraïna. Mikhailo Hruixevski va ser una de les figures més importants del renaixement nacional ucraïnès de principis del segle XX. Taula de continguts Joventut i activitat intel·lectual[modifica | modifica el codi] Mikhailo Hruixevski va obtenir la seva primera publicació a Dilo en 1885, mentre era estudiant. En 1890, obtingué el seu doctorat a la Universitat de Kíev, per la seva tesi titulada El comte de Bar: investigació històrica. L'any següent, aconseguí un premi universitari en publicar Una investigació de la història de Kíev, de la mort de Iaroslav a finals del segle XIV. La seva tesi fou publicada el 1894, i és en aquesta data, sota la recomanació del seu professor Antonóvitx, que fou nomenat professor d'història a la universitat de Lviv. Contribuí enormement al desenvolupament de l'educació a Galítsia En en aquest període de Mikhailo Hruixevski esdevé un membre actiu de la Societat Científica Xevtxenko. Fou, d'altra banda, director de la secció de filosofia i d'història. Tres anys més tard, n'esdevingué el seu president. Amb una energia extraordinària, reorganitzà la Societat Científica Xevtxenko, que sota la seva direcció, es constituí en una veritable institució. Mikhailo Hruixevski augmentà el nombre de publicacions de la Societat en transformar les publicacions anuals en bimensuals i constituí nombroses comissions que publicaren quantitat de documents. Una gran part del seu propi treball fou publicat en aquests períodes i reeditat més tard. Mercès a una recollida de fons, contribuí també a la construcció d'una biblioteca i d'un museu. Mikhailo Hruixevski tingué al voltant seu nombrosos erudits, entre els quals un col·laborador proper, Ivan Frankó. En 1898, amb Ivan Frankó i Volodímir Hnatiuk, va fundar Literaturno-Naukovy Zbirnyk (la Col·lecció Científico-literària) de la Societat Científica Xevtxenko, el fòrum més important quant a la literatura i la vida política ucraïnesa. Durant aquest mateix, fou publicat a Lviv el primer de deu volums de la seva història d' Ucraïna-Rus. Aquest treball fou la primera síntesi mai realitzada de la història d'Ucraïna, més tard traduït en diversos idiomes. Mikhailo Hruixevski fou igualment un dels gerents d'una editorial, i en 1904 de la Societat de literatura i art a Ucraïna. A partir de 1908, estigué al capdavant dels mestres de l' Hrmoda i a partir de 1910 de la Unió escolar provincial. Continuà ensenyant a la Universitat de Lviv fins al 1914. Escrigué d'altra banda nombrosos articles publicats en rus i ucraïnès, sobre els afers polítics ucraïnesos i internacionals. Després d'una breu estada a Sant Petersburg en 1906, Mikhailo Hruixevski transferí les seves activitats a Kíev. En 1907, va ser el cofundador de la Societat científica ucraïnesa, que fou construïda sobre el model de la Societat Científica Xevtxenko. Per encoratjar la consciència nacional ucraïnesa entre la pagesa, Hruixevski fundà i publicà un diari de premsa popular, el Selo, de 1909 a 1911. Després del tancament d'aquest periódic per part del govern rus, publicà Zasiv de 1911 a 1912. El compromís polític[modifica | modifica el codi] En 1899, fou un dels fundadors del Partit democràtic nacional (Galítsia) però l'abandonà poc temps després. L'activitat política de Hruixevski començà realment després de la Revolució russa de 1905. S'adhereix al Partit radical democràtic ucraïnès, aconsella el grup ucraïnès de la Duma russa i recomenà l'autonomia nacional ucraïnesa en una Rússia democràtica. Després, en 1908, Hruixevski fou el cap del moviment de la Societat dels progressistes ucraïnesos i un dels seus fundadors. Durant la Primera Guerra Mundial, com a conseqüència de la repressió de les activitats ucraïneses per part del govern rus, Hruixevski és arrestat. Després d'un empresonament de deu mesos a Kíev, és exiliat a Simbirsk, després a Kazan i finalment a Moscou, sota vigilància de la policia. Malgrat aquestes condicions, continua la seva tasca intel·lectual. En 1917, Hruixevski és alliberat i el 17 de març, quan encara es troba a Moscou, és elegit president de la Rada Central. Aquest mateix any, Hruixevski esdevé un membre del Partit dels Socialistes Revolucionaris d'Ucraïna (UPSR), el partit majoritari al si de la Rada Central. Sota el seu impuls, Ucraïna proclama la seva autonomia el 23 de juy del 1917. La independència total d'Ucraïna és proclamada el 22 de gener del 1918, i Hruixevski és elegit oficialment President de la República Popular d'Ucraïna el 29 d'abril de 1918. Durant la independència[modifica | modifica el codi] Un cop d'Estat dirigit per Pavló Skoropadskyi posà fi al govern de la Republica popular ucraïnesa el 29 d'abril del 1918. Nogensmenys, restà políticament actiu. Continuà en paral·lel els seus treballs i publicà el 1918 Al llindar d'una nova Ucraïna: pensaments i somnis. En 1919, emigrà i augmentà les seves activitats com a membre de la delegació estrangera de l'UPSR. Durant aquests anys d'exili, viatjà per Europa Occidental i tractà d'obtenir suports en favor del moviment d'independència ucraïnès. En 1919 fundà un institut sociològic ucraïnès a Viena, i després a Praga. D'allà en sortiren nombroses obres. Hruixevski expressa, durant el seu exili, el seu desig de trobar un mitjà d'entesa amb els bolxevics i de retornar a Ucraïna per continuar els seus treballs. En 1923, Hruixevski és elegit membre de ple dret de l'Acadèmia ucraïnesa de les ciències i pot anar-se'n cap a Kíev des del 1924. Aquesta acció fou severament criticada per la major part dels polítics ucraïnesos a l'exili. Retorn a Ucraïna i mort[modifica | modifica el codi] Un cop retornat a Ucraïna, Hruixevski reprenguè ràpidament la seva feina com a historiador i professor. Organitzà nombroses comissions teòriques per explorar la història d'Ucraïna i el seu folklore. Entre 1924 i 1930, revifa Uckraïna, que esdevingué un diari de referència per a l'estudi d'Ucraïna. A Kíev, continuà la seva tasca sobre les seves importants síntesis de la història ucraïnesa i la literatura. En 1926, Ucraïna celebrà solemnement el seu 60è aniversari. El mateix any, la col·laboració entre la Societat Científica Xevtxenko i l'Acadèmia Ucraïnesa de les Ciències fou renovada. Tot i les grans realitzacions de Hruixevski durant aquuest període, l'oposició en contra seu creixia dins dels cercles oficials i entre els marxistes. A més a més, els seus treballs històrics foren qualificats de « nacionalistes », i foren criticats per no haver adoptat la interpretació soviètica oficial de la història ucraïnesa. En 1929, aquests atacs augmentaren i Hruixevski fou constret a abandonar el seu lloc a l'Acadèmia Ucraïnesa de les Ciències. Al març de 1931, fou arrestat i obligat a viure a Moscou. Allà, fou constantment vigilat per l'OGPU ; aquest li atribuí la creació d'una organització contra-revolucionària, de fet fictícia, anomenada Centre nacional ucraïnès. Les seves publicacions foren censurades, els seus estudiants i col·legues arrestats. Més tard, la seva escola d'història fou destruïda. Hruixevski restà productiu en els darrers anys de la seva vida, treballant sobretot en la història d'Ucraïna dels segles XVII i XVIII. Els seus dos darrers atricles foren publicats en els periòdics de l'Acadèmia de les Ciències de l'URSS en 1932 i 1934. Finalment, les condicions de vida difícils i les persecucions incessants de les que era objecte per part del règim soviètic, causaren un deteriorament de la seva salut. Hruixevski morí a Kislovodsk, mentre sortia per rebre el seu tractament mèdic. Fou enterrat a Kíev en el Cementiri Baikove. |Precedit per: Càrrec de nova creació |President d'Ucraïna 1917 - 1918 |Succeït per: Volodímir Vinnitxenko |A Mikhailo Hruixevskihi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Vulcanologia La vulcanologia és la ciència que estudia els volcans. Fins fa ben poc no havia estat possible d'explicar ni d'aclarir de forma exacta les causes dels fenòmens volcànics, però sí que se sabia del cert que l'erupció d'un volcà succeeix quan el magma, material fos del mantell, puja a la superfície. Avui, s'accepta que hi ha 3 possibles causes de la fusió del magma. -Per l'augment de temperatura en un punt del mantell, causada pels corrents convectius que s'hi donen, en aquest cas es parla de hot spots o punts calents. El vulcanisme de les illes Hawaii o el de les illes Canàries es deu a aquest fenomen. -Per la descompressió que experimenta el mantell sota una dorsal oceànica, on dues plaques tectòniques es separen progressivament creant nova escorça oceànica. Més del 90% del vulcanisme de la Terra es deu a aquest fenomen, que normalment passa desapercebut al donar-se en el fons marí. Gairebé tot el vulcanisme d'Islàndia es deu a aquest fenomen. -Per la presència d'aigua (en estat supercrític, a més de 647K) en una zona de subducció. La presència d'aigua permet al mantell començar el procés de fusió a temperatures més baixes que en els dos casos anteriors. En aquest cas parlem d'arcs volcànics, ja que es crea una línia de volcans paral·lela al marge de subducció. El vulcanisme dels Andes o el del Japó es deuen a aquest fenomen. Com més material mantèlic es fon, major en serà la pressió acumulada sota l'escorça, i com que a més a més aquest material, que passa a denominar-se magma, és menys pesant que la roca que l'envolta, anirà ascendint a poc a poc cap a la superfície terrestre. Aquest procés és llarg i complicat, però efectiu. El magma cerca els punts febles de l'escorça i puja directament a la superfíce o s'acumula allà on troba massa resistència creant una cambra magmàtica. En aquesta cambra tenen lloc els processos de diferenciació magmàtica que donaran lloc als diferents tipus de magma. Si aquest continua el seu camí fins a arribar a la superfíce, donarà lloc a una erupció volcànica, però si no aconsegueix la pressió necessària, quedarà confinat sota la superfície i s'anirà refredant lentament fins que cristal·litzi donant lloc a un plutó o batòlit, que un cop a temperatura ambient esdevindrà una roca plutònica com per exemple el granit. El magma que aconsegueix ascendir va obrint-se pas gràcies a la deformació que crea a la roca que l'envolta, obrint fractures preexistents o creant-ne de noves. Per aquestes fractures el magma va ascendint lentament fins a arribar a la superfície si troba el camí, o creant una nova cambra magmàtica si troba resistència. Aquest procés pot donar-se nombroses vegades. Un factor que també intervé en el camí a la superfície és la fusió de la roca amb què el magma es va trobant, degut a la seva major temperatura. Aquest fenomen, però, és residual, doncs la migració del magma té lloc principalment per processos mecànics i no de fusió. La presència de volàtils influeix també en el procés eruptiu, a mesura que pugen aquests suporten menys pressió i es van descomprimint, donant lloc a gasos que actuen com a motors de l'erupció, tot i que aquests també poden escapar a la superfíce en cas que trobin punts de sortida. En aquest cas pot donar-se el cas que s'inhibeixi l'erupció perquè aquests escapaments de gas atenuen la pressió a la cambra magmàtica, de la mateixa manera que la vàlvula de seguretat d'una olla de pressió allibera part de la pressió creada pel vapor d'aigua. La major o menor presència de gasos en un magma eruptiu donarà lloc a un tipus de fase eruptiva o una altra. Avui en dia no es parla de tipus d'erupció sinó de fases eruptives, ja que diferents fases poden donar-se en una mateixa erupció. Les diferents fases eruptives que pot tenir un volcà son efusiva, explosiva i hidrovolcànica. Segons sigui la freqüència de les erupcions, es pot parlar de vulcanisme actiu, vulcanisme de repòs o atenuat, o vulcanisme inactiu. Aquests conceptes són dificils de precisar, ja que hi ha volcans en repós sense cap erupció en la memòria històrica, que poden donar una falsa sensació de seguretat al poder ser confosos amb volcans extingits. Els volcans de la Garrotxa són un bon exemple, doncs el seu període mitjà entre erupcions és d'uns 15.000 anys, i la darrera erupció tingué lloc fa 11.000 anys. La freqüència amb que un volcà entra en erupció depen de molts factors, però un dels principals és la velocitat de recàrrega de la cambra magmàtica, ja que si bé una erupció allibera pressió dins la cambra, que queda en relatiu repós, una nova injecció de magma des del mantell fa augmentar la pressió, millorant les condicions necessàries per a una nova erupció. Vegeu també[modifica | modifica el codi] |A Vulcanologiahi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Anima 2.0 Estem preparats per a assumir la nostra identitat digital? I per assumir la nostra desaparició digital? Som el que construïm a la xarxa i fora d’ella, la qüestió és que fora la desaparició té un protocol establert, però a dintre de la xarxa, està previst com es desapareix? Plató afirmava que la filosofia és tota ella una meditació de la mort. De fet una meditació sobre la mort, en realitat ens porta a una reflexió sobre les formes d’organitzar-nos culturalment. Les diferents societats ens fan ser com som, i també com deixem de ser. Ens serveix la definició de mort com a cessament d’alguna cosa si pensem en com ens definim virtualment i per tant, en com deixem de fer-ho. Podem desaparèixer de la xarxa? Hem de distingir entre desaparèixer de forma voluntària o de forma involuntària. Especialment si ens referim a deixar d’existir en la forma de vida física, perquè en la virtual segurament no es pot acabar de desaparèixer del tot. Podem adoptar la idea de desaparèixer en un format determinat, desaparèixer d’una xarxa social o d’actualitzar un bloc; però com es fa per a desaparèixer totalment? i si és involuntari, quin control es pot establir per part nostra o de qui ens sigui proper?. De fet és la xarxa la que ens manté invariablement vius en ella perquè de moltes de les nostres petjades virtuals ni tan sols som responsables. En realitat es tracta de determinar a partir de com ens hem introduït a la xarxa, també de com desapareixem d’ella. Per exemple pots desaparèixer de Facebook si envies un correu electrònic a firstname.lastname@example.org, i l’administrador de la coneguda xarxa social esborrarà el teu perfil i les teves dades, inclús de la pròpia base de dades interna. Per a qualsevol xarxa social existeix SuicideMachine que esborra la teva identitat de les més conegudes xarxes socials com Twitter o LinkdIn. Però és interessant fixar-nos en com les paraules que s’utilitzen per a esborrar la nostra identitat digital són les mateixes que fem servir per a la real: suïcidi, mort, desaparició. La distància entre realitat i virtualitat és cada vegada més curta. Tenim una ànima 2.0? Fa poc una persona em deia: jo necessito parlar directament amb les persones, a la xarxa no som reals. La meva resposta va ser: defineix “real”. Evidentment es referia a la relació física entre les persones, a la qual ella li donava la màxima importància; però cada vegada més la realitat virtual s’està convertint en “la realitat imprescindible” i, tot i no ser física, proporciona emocions més fortes que algunes de les físiques, per tant estem construint una “ànima 2.0′′? Ens convertim en cyborgs dels sentiments, desapareixem de la realitat per a existir en la virtualitat, som replicants de nosaltres mateixos, era això la vida eterna? La paradoxa és que davant d’una revolució tecnològica, semblaria que totalment allunyada de les emocions, ens haguem de fer aquestes preguntes. Deu ser perquè en realitat, som els humans els que creem les xarxes i ens creem a nosaltres mateixos, per això ens preguntem encara qui som i on anem. Llibre: Teoria dels cossos de Gabriel Ferrater Pel·lícula: Corto Maltés, la película de Pascal Morelli Música: E lucevan le stelle. Tosca. G. Pucini


text: Diagnòstic Psicopedagògic, conceptes bàsics i aplicacions és un llibre que naix amb una clara intenció: disposar d'un manual que guie i contribuïsca a fer més fàcil les tasques de diagnòstic en el camp de l'educació i eixir al pas de dos dels problemes endèmics en aquest camp: (1) la conveniència de portar a terme processos d'evaluació i diagnòstic basats en mètodes i procediments de recollida de dades consistents, precisos i apropiats a cada situació i (2) la necessitat de posar l'accent en l'extrema precaució que és necessari prendre a l'hora de fer aquest tipus de funcions. Tots els capitols del llibre es complementen amb un apartat d'activitats que tenen l'objectiu de connectar els continguts teòrics amb les aplicacions pràctiques. La combinació del componen teòric amb el pràctic fa d'aquest llibre un material especialment idoni per a la docència de la matèria Diagnòstic en els titols de grau de formació de Mestre, així com dels titols de postgrau o Màster en psicopedagogia i educació.


text: Un petit tresor amagat en una vella capsa de galetes Virginia: un centenar de negatius i còpies sobre paper del fotògraf Agustí Centelles trobats recentment pels seus fills. Centelles tenia també la seva maleta, que contenia 9.000 negatius que va ocultar durant 32 anys a Carcassona i que va poder recuperar el 1976, d’un valor que comença a ser reconegut a partir de l’exposició organitzada a la Virreina l’any 2006. La capseta és “la pila del greix”, segons diu el fill gran del fotògraf. Allà van anar a parar alguns negatius que el seu pare no sabia com classificar. A més a més, algunes fotografies familiars d’abans de la guerra civil i dels anys 1945- 1947 en què la família va viure a Reus després de l’exili. Entre les fotografies trobades hi figura un rotllo de negatius amb edificis bombardejats a Reus i Falset. Una de les fotografies que més criden l’atenció, que és la que mostra la noticia, cinc membres del Govern de la Generalitat (Lluís Companys, Joan Comorera, Pere Mestres, Martí Esteve i Ventura Gassol) detinguts a la presó Model de Madrid, probablement el 1935 mentre eren jutjats pels fets del 1934. Sens dubte una bona troballa que s’afegeix al magnífic arxiu del gran fotògraf de la guerra civil.


text: Els Principis Fonamentals foren proclamats per la XXena Conferència Internacional de la Creu Roja a Viena l'any 1965. Aquest text revisat figura en els Estatuts del Moviment Internacional de la Creu Roja i la Mitja Lluna Roja, adoptats per la XXVena Conferència Internacional de la Creu Roja, l'any 1986. HUMANITAT El moviment Internacional de la Creu Roja i la MItja Lluna Roja va néixer de l'ànsia de socórrer, sense discriminació, els ferits en els camps de batalla. En els seus àmbits nacionals i internacionals la Creu Roja es preocupa de prevenir i d'alleugerir el sofriment dels homes en totes les circumstàcies. Tendeix a protegir la vida i la salut, així com a fer respectar l'ésser humà. Afavoreix la comprensió mútua, l'amistat, la cooperació i una pau perdurable entre tots els pobles. IMPARCIALITAT No fa cap distinció de nacionalitat, raça, religió, condició social ni credo polític. Es dedica únicament a socórrer els individus en proporció amb els patiments, posant remei a les seves necessitats i donant prioritat a les més urgents. NEUTRALITAT Amb la finalitat de conservar la confiança de tots, el Moviment s’absté de prendre part en les hostilitats i, en tot temps, en les controvèrsies d’ordre polític, racial, religiós, i ideològic. INDEPENDÈNCIA El Moviment és independent. Les Societats Nacionals són auxiliar dels poders públics en les seves activitats humanitàries i estan sotmeses a la legislació que regeix els seus països respectius.Tant mateix han de conservar una autonomia que els permeti actuar sempre d’acord amb els principis del Moviment. CARÀCTER VOLUNTARI És un Moviment de socors voluntari i de caràcter desinteresat. UNITAT A cada país només hi pot haver una societat de la Creu Roja o de la Mitja Lluna Roja, que ha de ser accessible a tothom per poder estendre la seva acció humanitària a tot el territori. UNIVERSALITAT El Moviment Internacional de la Creu Roja i de la Mitja Lluna Roja, en el si del qual totes les Societats tenen els mateixos drets i el deure d’ajudar-se mútuament, és universal. BPA, els seus treballadors i la Fundació Privada BPA aporten 10.810€ a la Plataforma d'ONG per Filipines NOU CALENDARI DE FORMACIONS Andorra Telecom col·labora amb la Campanya d'Ajuda als Damnificats del Tifó Haiyan a les Filipines CAMPANYA D'AJUDA ALS DAMNIFICATS DEL TIFÓ HAIYAN A FILIPINES SERVEI D'ORIENTACIÓ LABORAL DE LA CREU ROJA ANDORRANA EL SERVEI DE LA POLICIA I LA CREU ROJA ANDORRANA SIGNEN UN CONVENI DE COL·LABORACI


text: Desconnecta de la gran ciutat vine a relaxar-te al nostre hotel en un entorn natural i sà. Sortint de treballar agafa les maletes i en nomes 1h arribaràs a l’hotel. Seguidament un circuit a la zona bliss spa que us relaxarà i us deixarà com nous, una sopar gastronòmic a la carta al nostre restaurant i al dia següent un bon esmorzar per recuperar les forces. Podeu fer una caminada pel bosc (amb mapa de ruta) i al tornar a l'hotel gaudireu d'un bany a la piscina interior del Spa i temps de relax. Al dia següent un bon esmorzar.


text: Feia temps que no sorgia una obra de teatre tant potent, Una posada en escena meravellosa per dues protagonistes brillants i uns companys d'escenari també brutals. Molt recomanable per tots aquells que sentin orgull de pertànyer a una Barcelona històricament maltractada. Fantàstica! Barcelona Diversos espais Fins a Dg Febr 23 Valoració de Time Out: Valoració de: Time Out diu Publicat: Dl Maig 13 2013 "Barcelona". Paraula talismà. Lluïsa Cunillé la incloïa en el títol del seu millor text (Mapa d'ombres) i Pere Riera li concedeix tot el protagonisme en la seva obra més ambiciosa en la forma i en el fons. L'ambició de fundar un mite col·lectiu nacional a partir dels bombardejos que va patir la capital entre el 16 i el 18 de març de 1938. Dramàtic assaig general de la guerra bruta contra la població civil. Tragèdia arraconada en la memòria històrica del país. Per situar-la ara en el cor del debat emocional en té prou amb un excel·lent text –amb ressons de les fortaleses interiors de Mercè Rodoreda– i una frase-epíleg de Winston Churchill, el mateix que honora la fermesa d'ànim dels barcelonins per animar els londinencs i després envia l'air force com genet de l'apocalipsi sobre la població alemanya en l'agonia de la II Guerra Mundial. Una comèdia dramàtica tan ben construïda i tan clara en les seves intencions i objectius que només caldria demanar-li a l'autor que prescindeixi d'alguns fàcils hams emotius per enganxar i rendir el públic, i declarar sense ombra crítica que Barcelona és des de ja un dels textos ineludibles per establir el cànon de la dramatúrgia contemporània catalana. Un text universal en la seva concreció històrica. És fàcil imaginar-lo en altres produccions amb el so d'altres llengües. Producte d'exportació amb garanties com a exemple de la maduresa del teatre català. Costumisme entremesclat d'íntim conflicte ideològic i vital. Humor matisat per l'excepcionalitat de la guerra. I després l'ús magistral de la música com a fórmula màgica per fugir de la terrible realitat, amb la mateixa intel·ligència poètica que tenen a les pel·lícules de Terence Davies. Aquests són els mèrits de Pere Riera com a autor. Com a director cal felicitar-lo per regalar al públic que vagi al teatre l'electritzant parella escènica formada per una impressionant Míriam Iscla –destinada a ser aviat respectada com "la Iscla"– i Emma Vilarasau, en la seva actuació més rutilant i camaleònica. Duel superb entre dues grans actrius que semblen retroalimentar-se per treure el millor d'elles si mateixes i conduir l'espectador per un ral·li d'emocions extremes. La companyia és àmplia i potent (Joan Carreras es reserva una colpidora escena final que encara d'adquirir profunditat), però les dues actrius són el nucli atòmic d'aquest clàssic acabat de néixer.


text: Confederació General de Treballadors del Perú L'original CGTP fou fundada el 17 de maig de 1929 mitjançant aprovació d'Estatut i Programa de Lluita proposats pel "Amauta" José Carlos Mariátegui. Va desaparèixer als pocs anys. En el Congrés Nacional celebrat entre el 9 i 14 de juny de 1968 es fundà altre sindicat dit originalment CDUS i que posteriorment passaria a dir-se CGTP. Reuneix a diferents gremis entre els quals destaquen la Federació d'Empleats Bancaris, Federació de Construcció Civil, Xofers, de la Indústria Metal·lúrgica, els treballadors del Cuzco i Arequipa, així com la Federació de Pescadors del Perú i el Sindicat de la Companyia Peruana de Telèfons, etc. Enllaços externs[modifica | modifica el codi] Web oficial CGTP (castellà)