text: Notícies - Urbanisme - 23/03/2012 - 20:07 La urbanització definitiva de l’avinguda Josep Tarradellas comença aquest dillunsEls treballs s’allargaran fins el 2 d’abril. Els vehicles hauran de circular de forma alternativa per l’avinguda Concòrdia i els carrers Berenguer el Gran i Alcalde Ribé Les obres per urbanitzar definitivament l’avinguda Josep Tarradellas, a la Concòrdia, començaran aquest dilluns. Els treballs obligaran a tallar el tram comprès entre la plaça Espanya i la plaça Concòrdia durant tota una setmana, fins el pròxim 2 d’abril. Això suposarà que els vehicles hauran de circular de forma alternativa per l’avinguda Concòrdia i els carrers Berenguer el Gran i Alcalde Ribé. L’actuació deixarà l’espai definitivament acabat després que hagin finalitzat els treballs en superfície de l’allargament dels Ferrocarrils de la Generalitat en aquest punt de la ciutat. Després de conèixer l’aturada del projecte Metro Sabadell, la prioritat de l’Ajuntament sempre ha estat la d’alliberar els màxims espais de la via pública que han estat afectats per aquests treballs, en el cas de la zona de Tarradellas durant diversos anys. En aquest sentit, la voluntat de la Generalitat era urbanitzar de forma definitiva l’avinguda Tarradellas abans del 31 de març. Un compromís que, finalment, es complirà ja que estarà enllestida de cara a dilluns sant, dia 2 d’abril. L’actuació contempla l’ampliació de voreres en prop d’1,5 metres cadascuna, amb una calçada de tres carrils de pujada i dos de baixada. Plaça Espanya Paral·lelament, i un cop hagin acabat les obres a Tarradellas, també s’abordarà la urbanització de part de la plaça Espanya. El projecte definitiu preveu que una part de la plaça quedi integrada a la vorera on hi ha l’entrada a l’estació Sabadell Nord de Renfe. A partir del 2 d’abril quedarà alliberada la part de la calçada pròxima a la banda sud-oest, mentre que s’ocuparà la banda sud-est per tal de treballar en la configuració definitiva de la vialitat de la plaça, que quedarà implantada cap a finals d’abril. Passeig de la Plaça Major Mentrestant, l’Ajuntament de Sabadell va avançant en el projecte definitiu del futur passeig de la Plaça Major, que ja està gairebé enllestit i que es podria presentar en les pròximes setmanes. Un dels objectius és segregar l’aparcament subterrani previst a la zona de manera que les obres d’aquest equipament no depenguin de les obres de Metro Sabadell i es puguin enllestir abans.


source: fineweb

text: La crisi econòmica no entén de literatura i ha obligat a un programa ajustat, amb més prosa que poesia, però a diferència de les hipoteques, sense lletra petita. Al contrari, amb la lletra gran de la Maria Mercè Marçal o la lletra creixent de l’Ivan González Galdeano. Això sí, un Sant Jordi que també s’ha d’enfrontar a les difícils dates de Setmana Santa, que han obligat a suprimir activitats fins ara habituals. La baixa més insigne és sense dubte la de les 24 hores de lectura. Baixa, això sí, provisional. La regidora de Cultura, Consol Pla, indica que, malgrat les dificultats, la implicació d’entitats i iniciativa privada són el millor aliat per que Sant Jordi aguanti bé l’embat del drac de la crisi i continuï endavant. Sense desmerèixer les roses, que fan bonic, els grans protagonistes són els llibres, que fan cultura, o com a mínim fan passar una bona estona. Igual que és bo tenir un metge de capçalera, és bo tenir una llibreria de capçalera. A Cerdanyola n’hi ha unes quantes. Una de les més actives és L’Aranya, que organitza diverses activitats per Sant Jordi. Dos exemple: avui divendres presentació del llibre L’arqueòleg, d’en Martí Gironell; i demà dissabte l’hora del conte a la biblioteca de Ca n’Altimira. I és que el món del llibre, a més de negoci, requereix també unes gran dosi de vocació, perquè, tal i com indica Olivia Pascual, responsable de L'Aranya, a més de vendre llibres s’ha de saber regalar conversa. Els llibres ens esperen a les llibreries i també a les biblioteques. La Biblioteca de Ca n’Altimira ofereix un ampli catàleg de lectures i sobre tot una complerta programació d’activitats de foment de la lectura, un vici que es pot adquirir des de ben petit. Rosa Martínez, directora de la Biblioteca de Ca n’Altimira, manifesta que activitats com L’hora del conte, Ballmanetes, L’espai nadó, que aconsegueixen nous lectors, que acaben sent nous usuaris de la Biblioteca, de manera que creixen els usuaris i minva l’espai. Al llarg del mes es presentarà el ja esmentat llibre de Martí Gironell; l’obra Maragall vs Alzheimer, de l’Àngela Vinent, dins en Cafè amb lletres; Los bancos del tiempo, a càrrec de la Josefina Alfés, coordinadora dels Bancs del Temps de l’Associació Salut i Família, i dues obres ben diferents escrites per autores i autors de casa nostra. El dimarts 5 d’abril es presenta Cartes de condemnats a mort pel franquisme, de l’Alba Díaz i l’Helena Ledesma. Alba Díaz reconeix que treballar amb els testimonis dels comdemnats a mort ha estat una experiència molt colpidora, al tractar-se de les darreres paraules de persones que sabien que anaven a morir i s’acomiadaven de les persones estimades. El 14 d’abril serà el torn de l’Ivan González Galdeano i el segon lliurament de la saga de Gàlbanor, El clan de los hijos de la luna, continuació de les aventures èpiques d’un món imaginari molt real i amb comportaments molt humans, amb una difusa línia separant el Bé i el Mal. Hi haurà altres activitats, com el recital poètic de Maria Mercè Marçal a càrrec d’en Xavier Graset amb la música en directe de Josep Maria Ribelles; el concert de Sant Jordi amb la Banda de l’Agrupació Musical; una tarda amb Enric Granados i els nens; una tertúlia al voltant de la novel·la Estupor i tremolors de l’Amélie Nothomb... i com no, la Diada de Sant Jordi, el 23 d’abril, on no estarà de més apropar-se amb tres recomanacions anotades a l’agenda. Els actes de Sant Jordi 2011 comencen avui divendres amb la presentació del la novel·la L’arqueòleg, d’en Martí Gironell, a les 19.30 hores a l’Ateneu i amb la inauguració de l‘exposició Joies noucentistes de la biblioteca Togores, al MAC Can Domènech, una mostra de llibres que es pot visitar fins al 30 d’abril.


text: Ideal tant per a la diversió com per al relax, Grand Sakura Hotel es troba a la zona de Centre de Medan de la ciutat de Medan. L'hotel és a 0.5 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Medan Mall, Plaça Merdeka, Plaça Delhi. Grand Sakura Hotel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Medan. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix conserge, transport hotel/aeroport, centre de negocis, bar, aparcament de cotxes. Els clients poden triar d'entre 120 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com massatge. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Grand Sakura Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Medan.


text: Suport a la vida independent «Me'n vaig a casa» Des de l'any 2000 el Servei de Suport a la Vida Independent "Me'n vaig a casa" vol promocionar l'autonomia personal i la inserció social de la persona amb discapacitat intel·lectual fent possible l'oportunitat de decidir amb qui vol viure. Oferim els suports personals i el seguiment proper d'un equip de professionals per a que la persona gestioni les activitats de la vida diària (AVD) a casa seva i a la societat, en condicions de benestar i seguretat. El servei està acreditat al Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat de Catalunya, com una prestació social reconeguda. Objectius del servei El servei dissenya, planifica i proveeix els suports individualitzats que la persona requereixi a casa seva i a la comunitat, amb l’objectiu de: - Oferir els suports que facilitin l’autonomia en les AVD: la salut, la casa, els diners, etc. - Promoure que la persona prengui les seves decisions vitals amb suport. - Garantir l’accés i la participació als recursos socials. - Mediar amb els entorns i els referents naturals de la persona. - Procurar la màxima qualitat de vida. El procés (metodologia) - Entrevistes amb la persona interessada, la seva família i altres referents per tenir una primera idea dels desitjos i possibilitats de cada cas. - Estudi de la situació per orientar i ajudar a elaborar un Pla d'Acció Inicial. - Planificació dels Suports Intensius Pedagògics per facilitar els preparatius i l'adaptació inicials. - Creació del Cercle de Relacions i establiment de les reunions periòdiques de seguiment i adaptació del suport. L'habitatge Serà de titularitat personal, per tant l'usuari n'és el propietari o llogater i les despeses de manteniment (electricitat, aigua...) aniran al seu càrrec. El cercle de relacions Format pel grup de persones més properes i significatives per l'usuari, que vetllen perquè les decisions que es prenguin i que es duguin a terme s'adaptin durant tot el procés als desitjos i necessitats de la persona interessada. Informació imprescindible Contacte Sra. Gemma Serrano Tel. 932 157 423 (ext. 0) Fax 932 157 699 E-mail: firstname.lastname@example.org Horari d’atenció al públic: De dilluns a dijous de 9h a 20h Divendres de 9h a 15h Visites concertades Preguntes freqüents sobre aquest servei Composició de l’equip: - Pedagog-coordinador - Educadora social - Treballadora social - Equip de suport (auxiliars tècnics educatius) Urgències: Tots els usuaris disposen al seu domicili del Servei de TeleAssistència 24h per tal de poder atendre qualsevol urgència que es pugui produir. Va adreçat: Persones amb discapacitat intel·lectual, de tots els municipis de la província de Barcelona, de 18 a 65 anys, d’ambdós sexes que viuen o volen viure de manera independent. Galeria d'imatges Congrés d'Inclusion International a Washington El passat mes d'octubre Inclusion International va presentar al seu Fòrum Internacional a Washington l'informe Mundial sobre l'article 19 "Comunitats inclusives= comunitats més fortes" sobre el dret a viure i ser inclòs a la comunitat. L'informe recull el testimoni d'autogestors de tot el món, entre ells els dels autogestors i usuaris del servei "Me'n vaig a casa" de la Fundació Catalana Síndrome de Down, que fan palesa la seva experiència i els seus reptes de vida independent. Vídeo sobre l'informe Links d'interès Informació d'interès - Agència de l'Habitatge de Catalunya - Consorci de l'Habitatge de Barcelona: Serveis d’accés a habitatge protegit, d’ajuts a la rehabilitació d’edificis i habitatges, d’ajuts al lloguer, de borsa d'Habitatges de Lloguer de Barcelona, d’ús digne de l'habitatge i de suport a problemàtiques vinculades a l'habitatge. - «Retallada del 20% als discapacitats que viuen sols», diari Ara (12/07/2013) - Jornada "El dret a l'habitatge", organitzada per la Taula del Tercer Sector La Taula del Tercer Sector i els agents socials exigeixen la creació d'un parc de lloguer social amb els pisos buits de les entitats financeres intervingudes. - Fòrum entre persones amb diversitat funcional usuàries d'un servei de suport a la vida independent i estudiants d'Educació social de la UOC. - Reporters del CanalWeb Comunicàlia Dedica un programa al nostre servei "Me'n Vaig a Casa". - Portal del Joves del Barcelonés. Centre d’Informació i recursos per a l’emancipació juvenil - Guia de l’habitatge La Guia de l’habitatge té com a objectiu proporcionar una eina d’informació general sobre qüestions relacionades amb l’habitatge, adreçada a la població que vol accedir a un habitatge o que té dificultats per pagar el que ja té. La Guia també exposa les facilitats que ofereix l’Administració per rehabilitar l’habitatge i les garanties que ofereix als propietaris que posen els seus habitatges al mercat de lloguer. - «Els discapacitats denuncien els efectes de les retallades», el Telenotícies de TV3 parla amb una usuària de Vida Independent i amb el seu coordinador, Pep Ruf, per saber com podrien afectar les retallades a l'autonomia en la pròpia llar de les persones amb discapacitat. - «Independitzar-se amb síndrome de Down» Imaginar-se fa vint anys, que les persones amb síndrome de Down tindrien prou autonomia per viure en parella era gairebé impossible. Però alguns ho han aconseguit. El reportatge "Independitzar-se amb síndrome de Down" ens ho explica. - Eugenia Borderías , usuària de «Me'n vaig a casa», a El Periodico (31/10/2011). Amb el suport de: Certificat de qualitat: L’any 2011, la Fundació rep el certificat de qualitat segons la norma ISO 9001:2008 per al Servei de Suport a la Vida Independent "Me'n vaig a casa".


text: Saprotrofia En ecologia s’anomena saprotrofia a la dependència que molts organismes, anomenats sapròtrofs, tenen per a la seva <nutrició> dels residus procedents d’altres organismes, tals com fulles mortes, cadàvers o excrements. També es pot anomenar al fenomen saprobiosi i als organismes que el representen, saprobis (generalment utilitzat com adjectiu) o saprobionts. Entre els sapròtrofs es poden distingir els sapròtrofs obligats, és a dir, aquells que no tenen una altra manera de recaptar nutrients, i els sapròtrofs facultatius, aquells que durant la major part de la seva vida utilitzen un altre medi de nutrició i només són sapròtrofs durant un fase, com la normalment paràsita Venturia pirina. Un sapròfit (del grec σαπρος, saprós, "podrit" y φυτος fitos, "planta") és un organisme heteròtrof vegetal que obté la seva energia de matèria orgànica morta o dels detrits refusats per altres éssers vius, dels quals s’extrau els compostos orgànics que requereixen com nutrients. El terme és només aplicable a organismes osmòtrofs, tradicionalment tractats com vegetals, no obstant poques vegades són plantes en el sentit estricte, sent més acostumadament procariotes, i sobretot bacteris o fongs. L’ús d’aquest terme segueix sent corrent, no obstant la pèrdua de contingut que el concepte de vegetal ha sofert amb el progrés de la classificació. del regne vegetal. L'ús que en ecologia té la paraula descomponedor l’aproxima a aquest significat, no obstant també s’utilitza a vegades en el sentit més ampli de sapròtrof. Els sapròfits són quasi invariablement organismes, les cèl·lules dels quals estan dotades de paret, que realitzen una nutrició <osmòtrofa>. Primer secreten enzims que hidrolitzen les molècules orgàniques dels residus, alliberant així biomolècules solubles que després absorbeixen per osmosis a través de les seves cobertes cel·lulars, la paret cel·lular i la membrana plasmàtica. La seva és una activitat crucial en la cadena tròfica, doncs és el primer pas d’un procés, la descomposició, que retorna a l'entorn en forma d'ions lliures els components utilitzats pels organismes morts, tancant els cicles dels nutrients. Els descomponedors actuen sobre qualsevol classe de restes orgànics i, en alguns casos, només ells són capaços de reutilitzar profitosament alguns compostos. Durant molt de temps es va considerar que moltes plantes — algunes orquídies, i totes les espècies de la família Monotropaceae — que no tenen clorofil·la i són incapaces per tant de fotosintetitzar l’energia que requereixen eren també sapròfites. Això no obstant, investigacions recents senyalen que aquestes plantes en realitat parasiten a altres vegetals, sovint utilitzant un fong amb el qual les seves arrels estan en relació simbiòtica (una relació micorrizal); la literatura contemporània les denomina mico-heteròtrofes. Exemples d’aquesta classe de plantes inclouen la Monotropa uniflora i la Neottia nidus-avis. Els sapròfags són organismes d’alimentació fagòtrofa que ingereixen activament material sòlid, en lloc de substàncies dissoltes, al que després digereixen dins del marc de l’organisme, en fagosomes els unicel·lulars, en el tub digestiu els animals pluricel·lulars. S’anomenen detritívors sobretot als petits fagòtrofs que processen residus sobretot vegetals, i que són molt importants en l’edafon, és a dir, la biota del sòl. Referències[modifica | modifica el codi] - Leake, Jonathan R. (2005). «Plants parasitic on fungi: unearthing the fungi in myco-heterotrophs and debunking the ‘saprophytic’ plant myth» Mycologist. Vol. . n.o 19. pp. 113-122 [1].


text: Gaudeamus Igitur Moments màgics És la remor que anuncia que ens estem apropant a la cataracta d’un altre moment màgic La història sol discórrer com un gran riu que recorre kilòmetres i més kilòmetres calmosament, però que de sobte es converteix en una gran cataracta. El canvi fluvial és brusc, però abans, riu amunt, s’havia començat a sentir un soroll sord llunyà que preludiava l’estrèpit de la cataracta. També, semblantment, hi ha moments, en la història de la humanitat i dels pobles en particular, en els quals aquella construcció política que semblava una roca sòlida es converteix en argila mal·leable, a mercè del poble, o del líder, que li doni una altra forma. L’aparició del moment màgic serà brusca, però els observadors intel·ligents i amatents podien haver percebut abans la remor que l’anunciava i s’hi podien haver preparat. Després de la derrota del 1714 (estem a punt de recordar-ne el tercer centenari) es va crear una situació que semblava definitiva, però de fet s’han produït repetidament, d’aleshores ençà, moments màgics en els quals, si els haguéssim sabut aprofitar, Catalunya hauria pogut retornar a la seva secular llibertat. Un moment va ser la guerra dita de la independència, el 1808, en la qual el reialme d’Espanya es va dissoldre com un bolado i el van substituir arreu de la península unes Juntes de Defensa que es proclamaven sobiranes, fins que es va refer el poder central. Una altra seria el 14 d’abril del 1931, quan va caure la monarquia i es va produir un buit de poder, que Macià va aprofitar per proclamar la República catalana, però com que la majoria del nostre país no tenia les idees clares i no ens ho acabàvem de creure, no vam fer prou costat a l’Avi, que amb gran tristesa va haver de resignar-se a acceptar la “Generalitat”, un nom que no predeterminava les atribucions que tindria, i que ja es van encarregar a Madrid de minimitzar-les. Jurídicament, tan il·legal era la República catalana de Barcelona com la República espanyola de Madrid. Una tercera ocasió va ser el 19 de juliol del 1936, després que les forces d’ordre públic a les ordres de la Generalitat van derrotar els militars revoltats, però els anarquistes van atribuir-se la victòria i es van fer els amos de Catalunya i van començar aquells mesos de matances i requises que van fer perdre la guerra a la Generalitat i a la República espanyola. Actualment l’independentisme és una bola de neu que es manifesta de mil maneres i no para de créixer. És la remor que anuncia que ens estem apropant a la cataracta d’un altre moment màgic. Ens hi haurem preparat prou i sabrem aprofitar-lo? - 3 - 1352


text: Creació pàgines web Si necessites algun dels nostres serveis web demana'ns un pressupost sense cap compromís. L'ajustarem a les teves necessitats.Sol·licitar pressupost d'altres serveis web Altres serveis web Traduccions, estadístiques, ampliacions, redisseny, redacció de continguts, usabilitat, comunicació... Consulta els serveis addicionals que oferim relacionats amb la creació de pàgines web. Demana'ns més informació sobre el servei que necessitis. - Traducció i normalització de textos: si ho necessites ens encarreguem de gestionar la traducció i normalització dels textos de la teva pàgina web perquè no t'hagis de preocupar de res. - Seguiment i informe d'estadístiques: realitzem el seguiment de les estadístiques de la teva pàgina web i t'entreguem un informe mensual detallat i amb les recomanacions de les accions necessàries per obtenir més visites i millorar l'usabilitat de la teva pàgina. - Ampliació d'una pàgina web: ampliem la teva web amb nous apartats o millorem les funcionalitats dels apartats existents. També podem integrar-la amb el nostre gestor de continguts. - Redisseny d'una pàgina web: redissenyem l'aspecte gràfic de la teva pàgina web aplicant les noves tendències de disseny web, per adaptar-la als nous temps i perquè tingui sempre un aspecte actual. - Redacció de continguts: si la dinàmica diària de la teva empresa no et permet disposar del temps per crear els continguts de la teva web, no et preocupis, nosaltres te'ls redactem a partir de l'informació que ens facilitis, adaptant el llenguatge al perfil dels visitants de la teva web. - Estudis d'accessibilitat i usabilitat: realitzem estudis d'accessibilitat i usabilitat a la teva web, per detectar possibles problemes i aportar les solucions. - Estudi de la competència: analitzem les webs d'empreses del teu sector, per assessorar-te i que la teva web sempre vagi un pas per endavant de les altrs. - Estudi de comunicació: realitzem un estudi per millorar la comunicació amb els teus clients, tan a nivell visual com de llenguatge, i trobem la millor forma per organitzar els continguts de la teva web i com presentar-los. Si necessites qualsevol d'aquests serveis o vols més informació no dubtis en posar-te en contacte amb nosaltres. Newsletter PRO Si necessites mantenir informats els teus clients et recomanem la nostra eina d'enviament de butlletins electrònics. Creació de webs autogestionables Si la teva web corporativa necessita ser actualitzada constantment et recomanem les webs autogestionables. Vols millorar el posicionament? Si ja tens una web i vols millorar-ne el posicionament en buscadors consulta els nostres serveis. Pressupost sense compromís Et realitzarem un pressupost ajustant-lo a les necessitats del teu projecte, sense cap compromís. Necessites més informació? Si tens algun dubte o necessites més informació posa't en contacte amb nosaltres. Necessites ajuda? Consulta les respostes per a les preguntes més freqüents (PMF) sobre serveis web.


text: Front d'Alliberament de Nans de Jardí El Front d'Alliberament de Nans de Jardí defensa la llibertat dels gnoms de jardí, petits personatges barbuts decoratius de ceràmica, sovint per robar-los i moure'ls a noves ubicacions. El fenomen va rebre una certa cobertura dels mitjans de comunicació durant la dècada dels 90 del segle XX. El Front pour la Libération des Nains de Jardin (FLNJ)) es va donar a conèixer a França l'any 1997. En un any van robar més de 150 nans de jardí, afirmant els drets dels gnoms de ceràmica. El líder del grup va ésser condemnat pel robatori de més de 150 nans de jardí. L'any 1998, es va produir un "suïcidi en massa" de nans de jardí, que va ésser atribuït al Front d'Alliberament de Nans de Jardí. A la localitat francesa de Briey es van trobar 11 gnoms de jardí penjats pel coll d'un pont. En un paper s'hi podia llegir: "Quan llegiu aquestes poques paraules ja no serem part del vostre món egoista, on servim merament de decoració". L'any 2006, el Front va aconseguir un altre cop l'atenció dels mitjans de comunicació quan 80 gnoms van ésser robats a la regió de Limoges (França).


text: Durant aquestes dates, la cita anual del sis nacions de rugbi centra tota l'atenció mediàtica d'aquest esport amb la participació d'Anglaterra, Escòcia, Gal·les, Irlanda, França i Itàlia. Tot i la proximitat de Catalunya amb el Sud de França, on el rugbi és esport nacional, l'arrelament a casa nostra és més aviat escàs. Però hem tingut una oportunitat de veure en acció l'equip irlandès del Munster Academy, que ha viatjat a Barcelona amb un equip integrat per jugadors del seu planter per enfrontar-se al Rugby Barcelona, una selecció dels millors jugadors catalans. Els irlandesos s'han imposat per un contundent 7 a 95.


text: Actualitzacions a CentOS 5.7 dilluns, 26 de setembre del 2011 Durant aquesta i la propera setmana es començaran els processos d'actualització dels servidors d'aquells clients que disposen del Sistema Operatiu CentOS Enterprise Linux 5. Aquesta actualització és de caràcter major. Cal recordar que durant l'any es fan d'altres actualitzacions de caràcter minor que per la seva poca rellevància no són mai anunciades sinó que formen part del manteniment diari del servidor. En aquest cas el Sistema Operatiu passarà de la versió CentOS Enterprise Linux 5.6 a la 5.7 i és per això que s'en diu actualització de caràcter major. Cal saber que aquesta actualització tot i que està avalada per la Comunitat Internacional CentOS i indirectament per l'anomenat upstream que és Red Hat Inc. ja ha estat provada abans per Fibranet amb resultats satisfactoris en d'altres servidors concebuts especialment per evitar anomalies que puguin esdevenir en problemes funcionals. Tot i així, restarem atents a qualsevol indicació de mal funcionament. Per tant, és molt important que durant els propers dies els usuaris s'acostumin a tancar completament els seus equips de treball, per tal que l'actualització no afecti a cap fitxer que estigui encara en ús. A mesura que es vagin completant les actualitzacions s'aniràn informant dels resultats per cada cas.


text: Consulta l’oferta de vols de Santiago de Compostela a Bilbao i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Santiago de Compostela a Bilbao. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Santiago de Compostela a Bilbao fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Bilbao El 2010 la ciutat de Bilbao va ser reconeguda amb el premi Lee Kuan Yew World City Prize, considerat com el Premi Nobel de l'urbanisme. Fa poc, al 2013, el seu batlle va rebre el Premi Batle del Món atorgat per la fundació britànica The City Mayors Foundation, en reconeixement a la transformació urbana experimentada per la capital biscaïna des de 1990. I és que la història de Bilbao és de conte de fades. De ser una grisa ciutat industrial ha passat a convertir-se en una urbs sofisticada i cosmopolita on l'art es viu als museus i fora d'ells. A la vora de la ria del Nervión viure bé és un art que la gent practica dia a dia. Ja sigui degustant els típics 'pintxos' regats amb 'txikitos' de vi a les tavernes de ElVell, el casc antic de la ciutat; apassionant-se amb un partit del mític club de futbol Athletic de Bilbao, o fent escapades a la natura, bé al camp, bé a les fantàstiques platges situades a menys de mitja hora en cotxe com Barrika, Sopelana (construït per a surfistes) o Meñakoz (en què es practica el nudisme). Qui desitge una bona dosi d'art té on triar. L'Alhóndiga, monumental edifici de principis del segle XX i antic magatzem de vins, és avui un moderníssim i complet centre d'oci i cultura que combina exposicions, conferències i cicles de cinema. Interessant alternativa a un dels museus més impressionants del món davant el qual Bilbao i els seus visitants no poden evitar caure rendits: el Museu Guggenheim. Obra de Frank Gehry, es situa a la vora de la ria i està constituït per formes curvilínies i retorçades, recobertes de pedra calcària, cortines de vidre i planxes de titani. Només veure-ho des de l'exterior, enmig de l'aigua és una experiència única que per si sola mereix agafar un dels nostres vols barats a Bilbao. No et quedis sense premi! Estada mínima requerida 3 dies o la nit del dissabte a destinació


text: Vols a Rússia des de € Vine a Rússia i descobreix un país d'una gran herència cultural: - Descobreix la capital, Moscou, una barreja entre modernitat i tradició. - Apropa't a Sant Petersburg, una destinació increïble i la ciutat més monumental de Rússia. - Puja al Transsiberià i descobreix els paisatges i els costums de Rússia durant el trajecte. Més vols cap a Rússia des de € Has seleccionat una data d'anada que és posterior a la data de tornada. Abans de continuar, has de seleccionar el número de passatgers que viatjaran.


text: Es tracta d'un dels músics de jazz més populars de la historia. Chet cantava molt abans de dedicar-se a la trompeta. Molt abans, inclús, que el seu pare li regalés el seu primer trombó i comprovés que no era capaç de tocar-lo, ja que l'embocadura no s'adaptava als seus febles llavis. De petit, Chet cantava cançons d'amor en concursos radiofònics. Una pel·lícula - documental, estrenada a Barcelona cap al 2008, Let's Get Lost, del 1988, ens mostra un músic de jazz molt tòpic, tot i que els tòpics porten força realitat, un músic enganxat als opiacis i als estimulants, amb una vida torturada pels excessos.


text: Liqüefacció de gasos La liqüefacció de gasos és un procés que consisteix en una sèrie de fases i que es fa servir per transformar un gas en un líquid. Els processos de liqüefacció de gasos s'utilitzen amb fins científics, industrials i comercials. Molts gasos es poden convertir en líquids a pressió atmosfèrica normal amb un simple refredament; alguns, com el diòxid de carboni, també necessiten pressurització. La liqüefacció es fa servir per analitzar les propietats fonamentals de les molècules del gas (forces intermoleculars), per emmagatzemar gasos, com per exemple GLP, i en refrigeració i aire condicionat. El gas és liquat al condensador, on s'allibera la calor de vaporització, i s'evapora a l'evaporador, on s'absorbeix la calor de vaporització. L'amoníac fou el primer d'aquests refrigerants, però ha estat substituït per compostos derivats del petroli i halògens. Se subministra oxigen líquid als hospitals per convertir-lo en gas pels pacients que pateixen problemes respiratoris, i el nitrogen líquid és utilitzat pels dermatòlegs i pels inseminadors, per congelar semen. El clor liquat és transportat per després dissoldre'l en aigua, per tal d'utilitzar-lo per la purificació d'aigua, el sanejament de residus industrials, el clavegueram i les piscines, el blanqueig de polpa i tèxtils, i l'elaboració de tetraclorur de carboni, glicol i nombrosos altres orgànics compostos com el gas fosgè. Es féu servir com arma bèl·lica a la Primera Guerra Mundial a Flandes[1] i en forma gasosa a Ypres (Bèlgica), tot i que els obusos estaven plens de líquid.[2] La liqüefacció de l'heli mitjançant el cicle Hampson-Linde conduí a un Premi Nobel per Heike Kamerlingh Onnes el 1913. A pressió ambiental, el punt d'ebullició de l'heli liquat és 4,22 K(-268.93°C). Per sota de 2,17 K, 4He té moltes propietats sorprenents: escala les parets del contenidor, presenta viscositat zero i no ofereix cap sustentació a una ala contra la qual flueix. La liqüefacció de gasos és un procés complicat que utilitza diverses compressions i expansions per assolir pressions elevades i temperatures molt baixes, utilitzant, per exemple, turboexpandidores. La liqüefacció d'aire s'utilitza per obtenir nitrogen, oxigen i argó separant els components de l'aire per destil·lació. Vegeu també[modifica | modifica el codi] Enllaços externs[modifica | modifica el codi] Referències[modifica | modifica el codi] |Açò és un esborrany sobre química. Amplieu-lo! (citant les fonts)|


text: Situat a l'encantadora àrea de Ciutat de Macau, Golden Dragon Hotel gaudeix d'una posició excepcional a la els paisatges, els casinos, l'oci nocturn de Macau. El centre de la ciutat és només a 5.8 km i l'aeroport és només a 12 minuts. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Casino Golden Dragon, Departament d'Inmigració, Casino Casa Real. El Golden Dragon Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix Zones públiques amb Wi-Fi, transport hotel/aeroport, caixa forta, instal.lacions per a minusvàl.lids, servei d'habitacions 24 hores per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior, sauna, centre esportiu estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Golden Dragon Hotel és una elecció inteligents per a viatgers a Macau, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


text: Què podem esperar d’una societat que no inverteix en el seu millor valor, què no inverteix en les persones, en la seua formació i educació? Una societat que no aposta pel seu futur. Quin missatge estem traslladant? Què els nostres fills i filles no ens importen tant o prou com perquè no siguem capaços de destinar els mitjans necessaris per a oferir-los la millor educació? Hi ha una equació que mai falla, una aritmètica senzilla, a més inversió en educació, formació i cultura, major progrés social i econòmic d’un país, i per tant més benestar col·lectiu. Necessitem educar a futurs ciutadans i ciutadanes lliures, cívics i compromesos amb el seu entorn més immediat, capaços de competir en igualtat d’oportunitats en un món global i intercomunicat i això només es pot aconseguir dotant al nostre sistema educatiu dels mitjans necessaris per a obtindre aquest fi. El nostre sistema públic d’educació, obligatòria fins als 16 anys, ha generat el major grau de cohesió social de la nostra història, hem aconseguit eradicar l’analfabetisme i aconseguir un nivell de persones amb estudis superiors impensable fa tan sols tres dècades. Els retalls en educació no responen a un problema econòmic, sinó ideològic, la crisi com a excusa per a imposar un model d’educació elitista, desigual, insolidari i que atenta contra l’esperit constitucional d’igualtat d’oportunitats i de cobertura pública als ciutadans en un dels pilars bàsics de la nostra societat, del nostre estat del benestar: l’educació pública i de qualitat. Han sigut molts anys d’evolució pedagògica, d’investigació educativa i innovació, en els que he participat intensament, per a quedar-nos ara indiferents abans el major atemptat contra els serveis públics que estem patint, una xarxa educativa que ens ha costat molts anys construir i que ara hem de defendre de manera decidida. Que el nostre sistema educatiu és millorable, per descomptat, però retallant fons i mitjans per al seu desenvolupament no crec que siga la millor manera d’aconseguir que millore. Demà, dijous 9 de febrer, acompanyaré els meus companys i companyes al claustre de professors del CEIP Bonavista en la defensa dels drets dels nostres fills i filles per una educació pública i de qualitat, en la concentració que realitzaran a les 12 hores.


text: Estudià música a Bolonya i després es traslladà a Roma per continuar els seus estudis al Conservatori de Música. Marxà a Milà per estudiar al Conservatori de Música Giuseppe Verdi, on va ser alumne de maria Teresa Pediconi i d'Armande Piervenanzi. El 1964 guanyà el Concurs Nacional per Cantants Joves de la Lírica de Spoleto, lloc on començaria la seva trajectòria professional amb un paper en l'obra de La Bohème.


text: Aluminat Un aluminat és un compost químic oxoanió que conté alumini i oxigen. Quan precipita de la solució, l'anió codensa amb més elements electropositius. La forma generalment acceptada d'aluminat és un complex tetrahèdric mononuclear que està carregat negativament, Al(OH)4− o AlO2−. Exemples de compostos aluminats inclouen l'aluminat de sodi (Na2Al2O4) i l'aluminat de potassi (K2Al2O4), essent els dos alcali-ió precipitats del monòmer obtingut d'una solució alcalina.


text: Descàrrega (arxius) |Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per verificabilitat. Us animem a millorar-lo afegint referències a fonts fiables i independents. Tota informació no verificable pot ésser posada en dubte o eliminada. Descarregar o baixar és l'acció informàtica per la qual un arxiu que no resideix a la màquina d'un usuari passa a estar-ho, mitjançant una transferència a través d'una xarxa des d'una altra computadora que sí ho alberga; l'acció es denomina download en anglès. La durada del procés variarà en funció de la mida del fitxer, de la velocitat d'enviament de la màquina que ho alberga i de la velocitat de descàrrega del que ho rep. Funcionament[modifica | modifica el codi] Generalment els arxius es descarreguen d'un servidor (o host) mitjançant descàrrega directa; on qui rep l'arxiu es coneix com a 'client'. El procés contrari (enviar un arxiu a altre ordinador) es coneix com pujar (upload en anglès). Per efectuar la transferència existeixen múltiples maneres, segons el protocol que parlin les dues màquines implicades. la més comuna és per mitjà del protocol HTTP, utilitzat pels navegadors per a visualitzar les pàgines web, però també podem usar FTP si el que volem és buscar un arxiu concret dintre d'una carpeta remota, o protocols específics per a compartir arxius entre moltes persones (xarxes P2P); també es realitza mitjançant P2M. De fet, quan un usuari visualitza una pàgina web ja està efectuant una descàrrega, només que el navegador realitza aquest procés de manera transparent per a l'usuari. Aquest navegador sol·licita tots els arxius que formen la pàgina web (codi, fotos, multimèdia...) i, conforme van arribant, va reconstruint la imatge de la pàgina web en la pantalla de client. Les descàrregues s'acostumen a processar en dues fases, en la primera el client es posa en contacte amb el servidor i li indica quin arxiu requereix, en la segona si el servidor disposa de l'arxiu li comença a enviar l'arxiu en petits blocs (si pel contrari no el té li indica que no pot enviar-se).


text: Transhumanisme |Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per verificabilitat. Us animem a millorar-lo afegint referències a fonts fiables i independents. Tota informació no verificable pot ésser posada en dubte o eliminada. El transhumanisme (a vegades simbolitzat com >H o H+),[1] terme sovint usat com a sinònim de "creixement personal", és un moviment intel·lectual i cultural internacional que dóna suport a l'ús de la ciència i la tecnologia per millorar la ment, el físic, les habilitats i les aptituds humanes i superar el que es consideren com els aspectes indesitjables i innecessaris de la condició humana com són la incapacitat, el patiment, la malaltia, l'envelliment i la mort involuntària. Els pensadors transhumanistes estudien les possibilitats i conseqüències de desenvolupar i utilitzar tècniques de millorament humà i altres noves tecnologies per a aquestes finalitats. Els transhumanistes proposen que la humanitat evolucionarà des dels humans actuals als posthumans. Encara que la primera menció del terme transhumanisme data de 1957, l'estat actual d'aquest moviment s'estableix a la dècada dels anys 80. El moviment ha originat nombrosos seguidors i detractors. El crític Francis Fukuyama l'ha descrit com "la idea més perillosa del món", mentre que un partidari com Ronald Bailey la descriu com una "idea audaç, valenta, imaginativa i idealista de la humanitat". Història[modifica | modifica el codi] El filòsof Nikolai Fiódorov (1827-1903) propugnava que usant mètodes científics es podria allargar la vida, fer-se immortal o fins i tot ressuscitar. El biòleg Julian Huxley, germà de l'escriptor Aldous Huxley va ser el primer a utilitzar el terme transhumanisme l'any 1957 i el va definir com "l'home romanent home però transcendint-se a si mateix realitzant noves possibilitats de i per a la seva naturalesa humana". La primera trobada de transhumanistes va tenir lloc a la dècada dels 80 a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles, que esdevindria el centre del pensament transhumanista. Vegeu també[modifica | modifica el codi] Referències[modifica | modifica el codi] |A Transhumanismehi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: Richard Serra Richard Serra (San Francisco, Estats Units, 2 de novembre de 1939) és un escultor minimalista estatunidenc, fill de pare mallorquí, conegut per treballar amb grans peces d'acer patinable. Va estudiar Literatura a la Universitat de Berkeley, entre 1957 i 1961. Posteriorment va estudiar Art a la Universitat Yale. Mentre vivia a la costa oest, es mantenia treballant en una fàbrica d'acer, activitat que va influir en el seu treball. Obra[modifica | modifica el codi] Inicialment, els treballs de Serra eren completament abstractes; obres fetes amb plom fos llançat contra la paret d'un estudi o d'un espai de l'exposició, un clar exemple del process art. Tanmateix, és més conegut per les seves construccions minimalistes de grans fulles d'acer corten. Molts d'aquests trossos accentuen el pes i la naturalesa dels materials. Rotllos del plom es dissenyen per cedir en un cert termini. Les seves escultures d'acer en exteriors, porten un procés inicial d'oxidació, però passats de 8 a 10 anys, aquest color es manté relativament estable. El 1981, Serra instal·lar el Tilted Arc a Nova York, un mur d'acer de 3,5 metres d'alçada corbat suaument a la plaça federal de la ciutat. Hi va haver una gran controvèrsia sobre la instal·lació des del primer dia, en gran part pel fet que els treballadors dels edificis que envoltaven la plaça es van queixar pel fet que la paret d'acer obstruïa el pas a través de la plaça. Una audiència pública el 1985 va votar a favor que el treball fos retirat, però Serra va al·legar que l'escultura estava al seu lloc específic i que no es podia posar en qualsevol altre lloc. Serra va publicar una declaració famosa on va dir, "Treure el treball seria destruir-lo." Finalment, el 15 de març de 1989, l'escultura va ser desmuntada pels treballadors federals. El 2000 va instal·lar el Charlie Brown, una escultura de 60 peus d'alçada ubicada a la nova central de l'empresa Gap Inc, a San Francisco. Per animar l'oxidació, els aspersors van ser ordenats inicialment cap a les quatre lloses fetes d'acer que componen el treball. Un altre treball famós de Serra és gegantina escultura Snake, un trio de sinuoses fulles d'acer que creen una trajectòria corba, permanentment exposada a la galeria més gran del museu Guggenheim de Bilbao. El 2005, el museu va muntar una exposició de més treballs de Serra. No obstant això, no sempre li ha anat tan bé a Espanya. També el 2005, el Centre d'Art Reina Sofia a Madrid va anunciar que una de les seves escultures, de 38 tones, "havia estat perduda." L'estiu de 2005, Serra va tornar a San Francisco per instal·lar el seu primer treball públic en aquesta ciutat. Dues làmines d'acer de 50 peus d'alçada de 160 tones a l'espai obert principal del nou campus de la universitat de Califòrnia a San Francisco. En la biennal de Whitney, el 2006, Serra va presentar un dibuix a llapis d'un pres d'Abu Ghraib amb el subtítol "STOP BUSH." Aquesta imatge va ser utilitzada més endavant pel museu Whitney per fer els cartells per la biennal. Els cartells van oferir una versió alterada del text en què es llegia "STOP B S.". Referències[modifica | modifica el codi]


text: És una eina de dibuix que ens permet fer gran varietat de diagrames en línia. Tot el que hem de fer és arrossegar i deixar anar qualsevol element que necessitem al diagrama a la nostra imaginació. El més interessant a més d'útil de cacoo és poder dissenyar el nostre diagrama en línia, o sigui dues o més persones en el mateix projecte en temps real, diferenciant així de molts altres programes de disseny. Un vídeo orientatiu!!!


text: Si vosté desenvolupa un nou Programa, i vol que siga del major ús possible per al públic en general, la millor forma de conseguir-ho és convertint-lo en programari lliure que qualsevol puga redistribuir i canviar baix aquests termes. Per a fer-ho, afegisca els següents anuncis al programa. Allò més segur és afegir-los al principi de cada arxiu font per transmetre tant efectivament com siga possible la absència de garantia; a més cada arxiu deuria tenir al menys la linia de «copyright» i un indicador des d'on es puga trobar l'anunci complet. una linia per indicar el nom del programa i una ràpida idea de què fa. Copyright (C) any «nom de l'autor» Aquest programa és programari lliure. Pot redistribuir-lo i/o modificar-lo baix els termes de la Llicència Pública General de GNU com és publicada per la Free Software Foundation, bé de la versió 2 d'anomenada Llicència o bé (depenent de la seva elecció) de qualsevol versió posterior. Aquest programa és distribueix amb l'esperança de ser útil, però sense cap garantia, inclusivament sense la garantia mercantil implícita o sense garantir la conveniencia per a un proposit particular. Veure la Llicència Pública General de GNU per a més detalls. Vosté hauria d'haver rebut una còpia de la Llicència Pública General junt a aquest programa; si no ha sigut així, escriga a la Free Software Foundation, Inc., 51 Franklin Street, Fifth Floor, Boston, MA 02110-1301, USA. Afegisca també informació sobre còm contactar amb vosté mitjançant correu tant electrònic com postal. Si el programa és interactiu, faça que es mostre un petit anunci com el següent, quan començe a funcionar en mode interactiu: Gnomovision version 69, Copyright (C) any «nom de l'autor» Gnomovision no ofereix absolutament cap garantia; per a més detalls escriga «show w». Açò és programari lliure, i vosté és lliure de redistribuir-lo baix certes condicions. Per a més detalls escriga «show c». Els comandaments hipotètics «show w» i «show c» haurien de mostrar les parts adequades de la Llicència Pública General. Per suposat, els comandaments que utilitze poden cridar-se de qualsevol altra manera que no siga ni «show w» ni «show c»; i a més podrien inclusivament ser pulsacions del ratolí o elements d'un menú (allò que siga més apropiat per al seu programa). Vosté també deuria aconseguir que l'usuari del seu programa (si treballa com a programador) o la teva Universitat (si és el cas) signe una «renuncia de copyright» per al programa, si cal. Ací té un exemple, adapte els noms a les seves necessitats: Yoyodyne, Inc., mitjançant aquest document renuncia a qualsevol interés de drets de copyright amb respecte al programa Gnomovision (que fa passades a compiladors) escrit per James Hacker. «signatura de Eusebiet Tarrasona», 29 de Desembre 2005 Eusebiet Tarrasona, President del Club de Petanca. Aquesta Llicència Pública General no permet que incorpore els seus programes en programes propietaris. Si el seu programa és una biblioteca de subrutines, pot considerar més útil el permetre el enllaçat d'aplicacions propietàries amb la biblioteca. És aquest el cas, utilitze la Llicència Pública General de GNU per a Biblioteques en compte d'aquesta Llicència.


text: The Big Picture ha fet una recopilació de les fotos més representatives del 2009. Ha repartit les 120 fotografies escollides en 3 dies a partir d’avui. Poso algunes de les que més m’han agradat (i que no són desgràcies) Per desgràcia, la majoria de les fotografies escollides estan relacionades amb desgràcies naturals o amb guerres.


text: Repassem l'actualitat de dimarts amb Vicent Sanchis, Dolors Genovès, Francesc Romeu i Tian Riba. Història de la meteorologia: en parlarem a Artés, d'on era Frederic Faura, inventor d'un dels tipus de baròmetres més utilitzats. Fem un repàs pels mètodes de predicció que s'han fet servir al llarg del temps amb Dani Ramírez i Norbert Tomàs. A més a més, el Dani ens explicarà quan arribarà el fred i com serà la neu d'aquest hivern. Esquís Rossignol: la fàbrica d'aquesta empresa, una de les més importants del món, es troba a Artés. Descobrim com es fa un esquí, repassem la seva evolució i parlem dels elements que seran tendència aquesta temporada amb el director tècnic de Rossignol i Toni Real, del programa Temps de neu. Torna "La extraña pareja": l'obra de teatre més exitosa dels últims vint anys, amb més d'un milió d'espectadors, torna al Teatre Condal amb Joan Pera i Antonio Dechent. En parlem amb tots dos. La grossa de cap d'any: descobrim les novetats que porta aquest segon any aquesta rifa que es va fer tan popular en la seva primera edició. Amb Elsa Artadi, Directora General de Tributs i Joc de la Generalitat de Catalunya.


text: Els lloros són ocells que es troben a la majoria de zones càlides i tropicals, dins l'ordre dels psitaciformes. Se'ls sol agrupar en dues famílies: els psitàcids (lloros autèntics) i els cacatuids (cacatues). Els trets típics dels lloros inclouen un fort bec corbat, una postura erecta, potes fortes, i peus zigodàctils amb urpes. La majoria de lloros són principalment verds, amb altres colors brillants, i algunes espècies són multicolors. La majoria de lloros són monomòrfics o presenten un dimorfisme sexual mínim.


text: Situat a Chang Moi, Royal Panerai Hotel Chiangmai és el lloc perfecte per gaudir de Chiang Mai i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Temple Parpao, Temple Chaisriphum, Ban Nit. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Chiang Mai. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Chiang Mai, faci de Royal Panerai Hotel Chiangmai la vostra llar.


text: Mark Felt - Vegeu Deep Throat (pel·lícula) per la pel·lícula amb el mateix nom. William Mark Felt, més conegut pel malnom Gola Profunda (en anglès: Deep Throat) (Twin Falls, Idaho, 1913 - Santa Rosa, Califòrnia, 2008), fou l'informador secret de Bob Woodward que divulgà informació del President dels Estats Units, Richard Nixon, involucrat en l'afer Watergate. El pseudònim Deep Throat es va extreure de la pel·lícula pornogràfica homònima. La seva identitat fou mantinguda en secret, fins que el mateix Felt la va revelar l'any 2005, a instàncies de la seva filla Joan, en una llarga entrevista que es va publicar a la revista Vanity Fair.[1] Protegit del llegendari cap de l'FBI Edgar Hoover, Felt tenia l'ambició de succeir-lo. Hoover va traspassar el maig del 1972 i a Felt no li va agradar la idea que la Casa Blanca intentés controlar l'FBI amb el nomenament de Patrick Gray; així tan sols un mes i mig després de la mort de Hoover es va produir l'escàndol que va esquitxar el president Nixon. Felt va ser una font important per Woodward i Carl Bernstein, que junts escrigueren una sèrie d'articles sobre el Watergate en el Washington Post. L'escàndol que podia causar la dimissió del president, i presó pel Cap de l'administració de la Casa Blanca H. R. Haldeman i pel conseller del President John Erlichman. "Gola Profunda" guanyà l'atenció pública quan Woodward i Berstein escrigueren All the President's Men ("Tots els homes del President"), un llibre també fet cinema que meresqué un Premi de l'Acadèmia. A la pel·lícula el paper de Deep Throat fou interpretat per Hal Holbrook. Felt va dedicar la seva vida a l'FBI, des del 1943 al 1973. Elegant en el vestir i en el posat, amb unes immenses ulleres que caracteritzaven el seu esguard, l'exsots-director de l'FBI no fumava, al contari que el personatge del llibre escrit pels dos periodistes del Washington Post, i del que li donava vida en el film que s'hi va basar. Tenint en compte les conseqüències que van tenir les seves informacions, la font anònima més cèlebre de la història assegurava no haver-se sentit mai com un heroi. Referències[modifica | modifica el codi]


text: La presa de possessió del Govern Valencià en presència d’un crucifix es podia entendre com un costum medieval, d’eixos que tant agrada als polítics, tenint en compte el seu concepte dels treballadors i el tracte que els donen. El Govern d’Espanya va fer el mateix i en molts ajuntaments, almenys el de Petrer, el partit guanyador es va qualificar de cristià, fent abstracció de les pràctiques ( i vull pensar de les idees) d’alguns dels seus membres. Fins ací és comprensible; hàbits i costums de la pràctica antiga i una dosi de posicionaments davant els qui reclamem menor protagonisme de la fe en la vida pública. Un gest de complicitat per als qui demanaren el vot per a ells i un advertiment per als que pensen que una separació de l’església i l’estat sens dubte seria bona per als dos. L’aconfesionalitat constitucional, que no es compleix, exigiria unes actuacions més discretes dels polítics, donat que a ningú no l’interessa quina religió professa cadascú. Però la seua ostentació arriba molt més lluny. No contents a presidir processons i algun que altre via , els dirigents de la cosa pública semblen haver integrat en els seus equips d’assessors alguns càrrecs divins. Així, el 9 de novembre del passat 2011 podíem llegir de Ruiz Gallardón Agradecido por el fin de ETA. El alcalde de Madrid también se ha mostrado agradecido a la Virgen de la Almudena “por el hecho de que nuestra democracia haya empezado por fin a doblegar al terrorismo, que tanto dolor ha causado en Madrid y en España” Imagineu-vos si l’agraïment se l’haguera pogut fer l’alcalde fa trenta anys. Però la Verge de l’Almudena s’ha fet esperar. Potser estava ocupada en aparèixer-se en uns camps de Madrid on Rouco Varela acaba d’autoritzar la construcció d’un centre d’oració. L’alcaldessa de Madrid és Legionària de Cristo, seguidora de Marcial Maciel (si fan pública la seua afiliació religiosa, tots la sabem) i també tenim notícies d’ella el 15 de maig d’enguany. Ana Botella, ha pedido este lunes a San Isidro, patrón de la capital, “trabajo para todos los españoles” y que Dios “ilumine” a los que tienen responsabilidad de Gobierno. Coneguda com és l’afició de San Isidro a no treballar mai, ens temem que no tinga molt bona relació en l’INEM celestial. Podem esperar fins a les pròximes eleccions i els aturats que opten, vist els resultats de les interseccions de l’alcaldessa, per San Isidro i la seua valedora en la terra o per altres opcions. Per si no funcionara l’intent d’Ana Botella s’ha posat en marxa la ministra del ram, Fátima Báñez i no sabem si personal de confiança, la Verge del Rocío (que Rossada queda lleig). El 6 de juny de 2012. La ministra de Trabajo, Fátima Báñez, agradece el “regalo adicional” de la virgen del Rocío “en nuestra salida de la crisis”, tras la concesión del año jubilar mariano para la aldea de Almonte (Huelva) . “De la virgen un capote siempre llega”, ha dicho. Durante una visita al Ayuntamiento de la localidad onubense, Báñez ha explicado que estas entidades que colaboren, organicen o contribuyan a este gran evento universal podrán tener importantes deducciones fiscales, que en algunos casos llegarán hasta el 95 por ciento”. Si les entitats (empreses) que col·laboren (fan negoci) no paguen impostos. Qui paga la festa? És clar. Retallades sanitàries i educatives, congelacions salarials, repagament de medicines, retalls en les brigades forestals... i exempcions d’impostos i manteniment de les subvencions sense cap retall als que alimenten la seua fe. Mentestant el president, que no ha considerat oportú visitar les terres valencianes incinerades –algú diu que gràcies a les retallades-, ha optat per fer-se la foto amb el bisbe de Santiago i amb el Códice Calixtino. L’opció del president sembla no ser un símbol. Abans que els ciutadans que han patit l’enorme desgràcia de perdre-ho tot, l’església, que sempre ho guanya tot.


text: Possiblement l'enllaç que el va portar a aquesta pàgina estigui equivocat o bé pot ser que la direcció URL escrita al navegador no sigui la correcta. Si ho desitja, des d'aquí li indiquem alguns enllaços que poden ser del seu interès per continuar amb la vostra cerca: Si necessita més ajuda no dubti en contactar amb nosaltres en el nostre telèfon d'Informació-Reserves 934.053.336


text: Com a exemple empresarial de l'ús de tecnologia puntera en recobriment industrial, cal fer una parada a l'empresa catalana Pintura Industrial Mestres. Aquesta companyia, especialitzada en recobriments i tractaments per a superfícies, disposa d'una línia automàtica de pintura especial per a peces de grans dimensions i pes, fins a 1.000 quilos, i una línia automàtica de pintura específica per a peces de dimensions mitjanes. Ambdues línies automàtiques asseguren que els materials a pintar obtinguin un acabat idèntic, mitjançant el control de pintat, la temperatura i el temps d'assecat. En suma, Pintura Industrial Mestres té una estructura productiva flexible i polivalent, sota la premissa d'optimitzar els recursos existents. La instal·lació automatitzada, en la qual es recobreixen peces de grans dimensions, es caracteritza per un recorregut de 980 metres en una superfície útil de 2.000 m2. Bàsicament, aquesta línia de pintat incorpora diversos avanços tècnics que la fan molt competitiva. Per exemple, el transportador bicarril 'Power and Free', amb el qual es programa cada bastidor per a un cicle específic i diferent. És a dir, el transportador, que funciona amb càrregues molt pesades, gestiona els bastidors de forma independent. El recorregut, totalment automatitzat, ho determina el programa segons la informació vinculada electrònicament a cada bastidor. Així, s'empren, de forma òptima, els recursos a disposició i les configuracions de les cabines. Sempre que el programa de treball ho hi hagi previst, el sistema electrònic de gestió del transportador porta el bastidor fins a la zona d'espera i, posteriorment, ho dirigeix al túnel de pretractament o bé a la zona d'aplicació. Així mateix la instal·lació de dues cabines d'aplicació de pintura, dissenyades per Wagner Itep, aporten una gran polivalència a aquest sistema de recobriment. Amb la incorporació de les dues cabines es treballa de forma simultània i s'empren colors independents. Per a això, s'han instal·lat quatre oscil·ladors, 28 pistoles automàtiques, a les quals s'afegeixen quatre manuals, totes amb càrrega de corona. Segons el programa codificat, els bastidors de peces es distribueixen, mitjançant un desviament de carril, a la cabina 1, dissenyada per al color predominant, o a la cabina 2, els temps de la qual de canvi de color són més baixos. A la sortida de la zona d'aplicació, la línia del transportador s'endinsa al túnel de gelificació IR per infrarojos i s'eleva ràpidament la temperatura de la superfície de les peces. Així, comença un procés de gelificació de la pols aplicat. En conseqüència, s'eviten pèrdues posteriors de pintura, la contaminació entre els bastidors procedents de les cabines d'aplicació i, en suma, s'obté un millor resultat final. Amb el propòsit d'obtenir una major productivitat, les tres unitats de càrrega, i les dues de descàrrega, fan possible que els operadors treballin en les millors condicions, siguin quines siguin les dimensions de les peces que es carreguen amb el bastidor determinat. A més, la incorporació de sistemes elevadors facilita la càrrega i descàrrega de peces de pes elevat. A prop de cadascuna de les dues línies de pintura automatitzades, s'han ubicat dues torres d'emmagatzematge informatitzades que faciliten l'accés i control de la pintura en estoc. Així mateix, permeten que el material es conservi amb unes condicions òptimes de temperatura i humitat. La proximitat d'aquests magatzems de pintura al laboratori de proves agilitza l'anàlisi tècnica de la pintura, abans d'iniciar el procés de producció.


text: Els premiats del Típic 23/01/2012 Marca el punt d'inici i de final del tall que vols compartir, tria la xarxa social que prefereixis i ja ho tens! Es diuen Lídia Ibarra i Óscar Álvarez i són els guanyadors dels premis que vam sortejar al Típic Programa el passat dia 22 de desembre. El sofà de Menogar i el bany de Pineda Brillantil ja són seus!


text: Tant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Pimnara Boutique Hotel és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Phuket. Situat només a 1 km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Centre Comercial Jungcelon, Estadi de Boxa Bangla, Dive Supply donen a aquest hotel un encant especial. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Phuket. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de caixa forta, ascensor, servei d'habitacions, saló, bar. Els clients poden triar d'entre 67 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Pimnara Boutique Hotel.


text: PROGRAMA I Estancia (suite), Op. 8a Alberto Ginastera (1916-1983) I. Los trabajadores agrícolas II. Danza del trigo III. Los peones de hacienda IV. Danza final (Malambo) Ária (Bachianas brasileiras no5), A389 Heitor Villalobos/Arr. John Krance (1887-1959) (1935-1989) Huapango José Pablo Moncayo (1912-1958) II Sensemayá Silvestre Revueltas (1899-1940) Margariteña Inocente Carreño (1919- ) Danzón no 2 Arturo Márquez (1950- ) Orquestra Filharmònica de la Universitat de València Hilari Garcia, director Notes al programa: Fa aproximadament un any l'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València va subscriure un acord de col•laboració amb la JOCCA (Joven Orquesta y Coro de Centroamérica), amb la intenció de participar directament en un projecte similar al que s'ha dut a terme a Veneçuela, el famós "Sistema", i que tan bons resultats ha proporcionat. Comptat i debatut, la música es pot convertir en una eina de cooperació amb la voluntat de proporcionar una formació igualitària als infants i joves d'aquells països que els permeta ampliar els horitzons formatius, professionals i, fins i tot, socials. L'acord entre tots dos organismes implica un rendiment recíproc quant a les relacions entre els músics de les nostres orquestres, el préstec de materials, l'intercanvi formatiu, etc. En definitiva, i com un element més d'aquest projecte de col•laboració, l'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València ha preparat aquest concert dedicat íntegrament a la música dels grans compositors del segle XX d'Amèrica llatina. Un concert plantejat com un viatge de sud a nord, que va des de les músiques de la Pampa argentina fins als ritmes de Veracruz i d'altres territoris mexicans, ritmes, aquests últims, que seran estacions recurrents en aquest periple. En efecte, el concert s'enceta amb la suite Estancia, Op. 8a, del compositor argentí Alberto Ginastera (1916-1983). Les danses d'aquesta suite estan extretes del ballet homònim que es basa lliurement en l'epopeia nacional argentina Martín Fierro. El primer moviment, "Los trabajadores agrícolas", representa els gauchos rudes, caracteritzats amb un ritme agressiu i incessant, que comencen la seua jornada de treball. El segon moviment, "Danza del trigo", és un interludi més líric i sensual, amb una melodia de caràcter evocador. El tercer, "Los peones de hacienda", ens retorna als ritmes obsessius per a descriure de nou els gauchos. La dansa final, "Malambo", una mostra de l'exuberància musical i rítmica del folklore argentí, representa una competició de ball entre els gauchos. El recorregut continua amb l'Ària de Bachianas Brasileiras no 5 del compositor brasiler Heitor Villa-Lobos (1887-1959). Bachianas Brasileiras és un cicle de nou obres compostes entre 1930 i 1945 que tenen com a punt en comú la voluntat de fusionar l'estil i la manera de compondre del mestre barroc alemany Johann Sebastian Bach (1685-1759). Aquestes peces no tenen una plantilla instrumental fixa, cada una té una formació distinta: agrupacions de cambra, gran orquestra, etc. Els diferents moviments usen la terminologia musical barroca al costat del terme brasiler. En concret, en el concert escoltarem un arranjament per a cordes de l'Ària de Bachianas Brasileiras no 5, la més famosa del cicle, i composta originalment per a soprano i un conjunt de 8 violoncels. L'itinerari de la primera part finalitza amb el conegut Huapango del compositor mexicà José Pablo Moncayo (1912-1958). Tot i que el huapango és un gènere musical mexicà, aquesta obra és en realitat un arranjament per a orquestra de tres sones procedents de la rica tradició musical de l'estat de Veracruz: el Siquisiri, el Balajú i el Gavilancito. La popularitat del Huapango de Moncayo l'ha portat a ser considerat el segon himne nacional de Mèxic. Es tracta d'una peça colorista, creada i orquestrada a partir de diverses tradicions musicals: l'impressionisme francés, els ballets de Stravinski, el mexicanisme de Revueltas i els folklores de Veracruz i d'Àfrica. D'altra banda, el viatge de la segona part del concert comença on ens havíem quedat, això és, a Mèxic, amb la interpretació de Sensemayá, un poema simfònic del cèlebre compositor mexicà Silvestre Revueltas (1899-1940). Aquesta obra, que està basada en el poema homònim del poeta cubà Nicolás Guillén, fou acabada de compondre en 1938 per a conjunt instrumental i posteriorment el mateix Revueltas en va fer l'orquestració amb la qual és coneguda arreu del món. Amb Sensemayá, Revueltas va assolir un dels punts més alts de la seua producció musical, amb una partitura complexa des del punt de vista rítmic i plena de textures aspres i directes. Tot seguit ens desplacem a Veneçuela, país d'Inocente Carreño (1919- ), de qui escoltarem l'obra Margariteña, una de les seues composicions més difoses gràcies a les orquestres que integren el Sistema d'orquestres infantils i juvenils veneçolanes. Amb aquesta partitura Carreño, autor de conegudes cançons de tall popular, pretén retre homenatge a la seua terra natal, Porlamar, a l'illa Margarita, de la qual arreplega els ritmes i els càntics tradicionals. Finalment, tornem de nou a Mèxic, d'on és originari Arturo Márquez (1950-). D'aquest compositor interpretarem el popular i ja cèlebre Danzón no 2, famós sobretot per la difusió feta pel director veneçolà Gustavo Dudamel i l'Orquestra Simón Bolívar. Aquesta obra fou un encàrrec de la Universitat Nacional de Mèxic i fou estrenada en 1994 per l'Orquestra Filharmònica d'aquesta universitat. Aquesta peça arreplega la tradició rítmica de l'estil de dansa anomenat danzón, originari de Cuba i que va arrelar amb força en el folklore de l'estat mexicà de Veracruz. ORQUESTRA FILHARMÒNICA DE LA UNIVERSITAT DE VALÈNCIA L'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València fou creada l'any 1995, amb una plantilla de 80 joves alumnes, majoritàriament universitaris; l'edat mitjana dels seus integrants és de 20 anys i la seua finalitat és donar una formació d'alta qualitat en interpretació orquestral, amb professorat especialitzat per a cadascuna de les famílies instrumentals. Des de la seua creació fins a 2010 va estar dirigida per Cristóbal Soler i des de 2011 el seu Director Titular és Hilari García Gázquez. A més, cal destacar que la seua activitat es realitza de manera estable amb dos assaigs setmanals al llarg de tot l'any acadèmic, cosa que li permet abordar amb solvència un repertori de gran dificultat i projecció. Entre les obres més destacades que l'orquestra ha interpretat fins ara cal destacar: Éclairs sur l'au-delà de Messiaen, Háry János de Kodály, Petrouchka i L'Oiseau de feu de Stravinsky, El sombrero de tres picos, de Falla, Simfonia núm. 9 de Dvorák, Tableaux d'une exposition de Mussorgski, Daphnis et Chloé de Ravel, The Planets de Holst, Scheherezade de Rimski-Korsakov, Messa da Requiem de Verdi, etc. Messa da Requiem de G. Verdi, etc. L'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València ha realitzat nombrosos concerts en diferents auditoris, entre els quals destaquem el Palau de la Música de València, l'Auditori de Saragossa, el Palau de les Arts Reina Sofia de València, l'Auditori de Barcelona, , l'Austria Center Vienna, etc. L'any 1997 va participar en diversos festivals internacionals, entre els quals cal destacar el FIMU (Festival Internacional de Música Universitària) que va tenir lloc a Belfort (França). Pel juliol de 1998 va participar en la XXVII edició del Concurs Internacional de Joves Orquestres realitzat a Viena (Àustria), on va obtenir el primer premi en la categoria d'orquestres simfòniques. Per l'abril de 2002 va fer una gira per Àustria i Eslovènia i va actuar, entre altres llocs, a l'auditori del prestigiós Mozarteum de Salzburg. Les seues activitats es realitzen amb el patrocini del Patronat d'Activitats Musicals de la Fundació General de la Universitat de València i el Santander. HILARI GARCIA, director Naix a la Pobla Llarga en 1975. Compagina els estudis musicals de viola i piano amb els estudis de Filologia a la Universitat de València, on es llicencia amb premi extraordinari. Posteriorment ingressa, per oposició, en el cos de professors d'ensenyament secundari i batxillerat en l'especialitat de Llengua i literatura, cosa que el condueix, poc després, a treballar com a tècnic lingüístic en la Conselleria d'Educació de la Generalitat Valenciana. Prossegueix la seua dedicació musical en el camp de la composició amb els professors Javier Costa, César Cano i Emilio Calandín, i assisteix a diferents cursos relacionats amb aquesta disciplina impartits per Marian Didu i Rainer Bischof. Té compostes i editades obres per a cor i distintes formacions instrumentals, i ha guanyat diversos premis de composició de música coral com el "Matilde Salvador" o el "Ciutat de Reus". Inicia les seues activitats com a director d'orquestra amb el mestre Cristóbal Soler i l'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València. Posteriorment obté el títol superior de Direcció d'orquestra, també amb premi extraordinari, al Conservatori Superior de Música "Joaquín Rodrigo", on estudia amb els mestres Manuel Galduf i Eduardo Cifre. Entre els anys 2008 i 2009 amplia la seua formació musical a l'Haute École de Musique de Ginebra (Suïssa) i al seu Centre de Musique Ancienne (CMA). Durant la seua estada a Ginebra treballa amb els mestres Celso Antunes (Direcció de cor), Laurent Gay (Direcció d'orquestra), Nicolas Bacri (Composició i Orquestració) i Leonardo García Alarcón (Música antiga i barroca), alhora que assisteix a diferents classes magistrals de mestres prestigiosos com Simon Rattle, Jorma Panula, Marek Janovski o Charles Dutoit. Ha sigut director assistent de la Jove Orquestra de la Generalitat Valenciana (JOGV) i de l'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València (OFUV) i ha dirigit diverses orquestres nacionals i internacionals com l'Orquestra Simfònica del Teatre Chapí de Villena, l'Orquesta Sinfónica de Albacete (OSA), l'Orquesta de Córdoba, l'Orquesta Filarmónica de la Universidad Nacional de México (OFUNAM), la Symphony Orchestra RWCMD de Cardiff (Regne Unit), l'Orchestre Symphonique HEM Genève (Suïssa) i, recentment, la Palestine Youth Orchestra (PYO) i la Jove Orquestra Nacional d'Espanya (JONDE). A hores d'ara pertany, també per oposició, al cos de professors de música i arts escèniques, en l'especialitat d'Orquestra i, des de 2011, és director titular de l'Orquestra Filharmònica de la Universitat de València. EventList powered by schlu.net


text: Earthlings és un documental sobre com la nostra espècie utilitza actualment a altres espècies animals. Per a això s’utilitzen càmeres ocultes i imatges del dia a dia de les pràctiques d’algunes de les més grans indústries del món que s’enriqueixen amb els animals. El documental està dividit en cinc parts: mascotes, alimentació, pells, entreteniment i experimentació. La finalitat del documental és la denúncia de les activitats especistes a les quals la majoria de la població està habituada i el tipus de la qual de discriminació s’ha normalitzat fins avui. Earthlings va trigar cinc anys a produir-se. El que va començar com una sèrie d’Anuncis de Servei Públic, va ser convertit en un llargmetratge de cinema amb cadascun dels principals animals relacionats amb la qüestió. El seu escriptor i director, Shaun Monson, va iniciar el procés amb escenes d’animals en els refugis a South Central LA, Long Beach i North Hollywood. Aviat el seu interès es va traslladar a altres esferes de problemes, com l’alimentació i la investigació científica. Amb el temps, va acumular una petita biblioteca de material de diverses organitzacions de benestar dels animals, i va començar a editar. El procés va ser lent. Com la informació va arribar gradualment, la narració de Joaquin Phoenix es va registrar en etapes i es va afegir després una banda sonora. Juntament amb la totalitat de la música de Moby, algunes peces originals van ser escrites per a la pel·lícula. En el 2005, Earthlings es va estrenar en el Artivist Film Festival, (en el qual va guanyar el premi al Millor Reportatge Documental), seguit pel Festival Internacional de Cinema de Boston, (en el qual va guanyar el Premi al Millor Contingut), i més recentment en el Festival de Cinema de Sant Diego, (on va guanyar el premi al Millor Documental de Cinema, així com el Premi Humanitari a Joaquin Phoenix pel seu treball en la pel·lícula). Phoenix ha comentat sobre el documental “De totes les pel·lícules que he fet, aquesta és de la qual més gent parla. Per cada persona que veu Earthlings, aquesta persona li parlarà a tres persones més sobre la pel·lícula.”


text: Dissenyat tant per oci com per negoci, The Wharney Guang Dong Hotel està situat idealment a Wanchai; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Consolat de Luxemburg, Alliance Française, Consolat de Grècia. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, The Wharney Guang Dong Hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos conserge, visites turístiques, servei de cangur, aparcacotxes, transport hotel/aeroport. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara sala d'estar, accés a la sala executiva , cinema dins de les instal•lacions, aire condicionat, escriptori per satisfer els clients més exigents. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com sauna, sauna, piscina exterior, centre esportiu. The Wharney Guang Dong Hotel és una elecció inteligents per a viatgers a Hong Kong, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


text: De debò que no he vist una cosa igual. Patxi López adverteix CiU que el pacte fiscal trenca la solidaritat a Espanya. El lehendakari, Patxi López, s’ha mostrat contundent a rebutjar el pacte fiscal per a Catalunya que demana el govern de CiU. El lehendakari, que presideix un territori que es regeix pel sistema del concert econòmic, assegura que el fet que Catalunya tingui un sistema fiscal propi “desequilibra el conjunt del país i trenca la solidaritat”.


text: Ja fa dies que et volia explicar l conte de les sabates vermelles. Me lhe repassat i jo no el recordava tan sàdic, així que no em dóna la gana que llegeixis el conte llarguíssim i bèstia, amb tots els respectes per Andersen. Doncs era una vegada una nena molt molt molt pobra que vivia en un poble amb la seva mare. Sempre anava descalça, perquè no podia comprar-se unes sabates, i a lhivern portava uns esclops de fusta que li feien mal als turmells. Al poble hi vivia un dona gran (per ser políticament correcte) que amb unes cintes que tenia, li va fer unes sabatetes amb uns retalls de tela roja (no tinc gaire clar si era la viuda dun sabater o si realment ella era sabatera...). Va estrenar aquestes sabatetes el dia que van enterrar la seva mare (shavia mort, es clar...) tot i que no eren unes sabates de dol, però és que bàsicament no en tenia cap altres... Quan acompanyava el fèretre de la seva mare, va passar pel seu costat un cotxe amb una senyora gran i rica (quina sort!) que va sentir molta compassió i allà mateix i a linstant va decidir fer una adopció precipitada. El cas és que aquesta dona com ja he dit, era gran, i més gran que es va fer (amb tots els problemes que sol comportar ledat: osteoporosi, ceguera, sordera, hipocondria...). Pel dia que la Karen (petit detall, és la nena pobra de les sabates rojes) havia de rebre la confirmació, la dona va decidir que com que no tenia cap sabates que li anessin bé, anirien a comprar-ne unes. La Karen havia vist unes sabates vermelles precioses a la filla de la reina (ergo, la princesa) i sen va enamorar. El dia que van anar a la sabateria les va tornar a veure i li van semblar precioses. Tot i que en teoria eren per anar a lesglésia, la dona estava més cega que jo (!!!!!!) i les hi va comprar igualment (com domino els pronoms). Ella va fer la confirmació i anava a lesglésia amb les sabates i tothom la mirava i ella estava tan pendent de les sabates i només existien les sabates... La senyora, quan ho va saber, li va prohibir que anés amb aquelles sabates a lesglésia. Un dia, entrant a lesglésia, hi havia un soldat vell que demanava almoina i et netejava les sabates (ja mentens) i li va dir (amb molt mala llet, nestic segura...) que eren molt bonics i que quan ballés vigilés que no li caiguessin. El cas és que va ser com una mena dembruix... (no, si ja dic jo que els soldats i sobretot els soldats vells....) i quan va sortir la nena de lesglésia ell li va tornar a dir: Boniques sabates de ball!, i ella va començar a saltar i ballar. La dona li va treure les sabates i les va amagar en un armari, però no li va prohibir que anés a contemplar-los... (sí, jo les sabates sempre les miro...). I per aquelles dates, la dona va caure greument malalta i necessitava que la cuidessin dia i nit. La Karen ja ho feia, però resulta que feien un ball a palau i lhavien convidada, de manera que va pensar: psss, sha de morir igualment... tant per tant... men vaig a ballar me gusta la gasolina i sen va anar a palau. Quan va intentar anar cap al fons de la sala, les sabates no la van deixar i se la van emportar bosc endins, on veia una mena de llum estranya que resulta que tornava a ser el soldat cabron que li va tornar a dir: Boniques sabates de ball!. Total que de cop es va sufocar molt i va tenir un atac de pànic, perquè no podia parar de ballar, i anava duna banda a laltra per cementiris i etc. I de cop li va baixar un àngel del cel que la va condemnar a ballar for evaaa an evaaa (les paraules textuals són fins que quedi arrugada i es converteixi en esquelet...) i anar a les cases on hi hagués nens vanitosos per fer-los agafar por (i després diuen que els àngels són bons i no tenen sexe.... doncs jo tinc clar que són uns malparits i que són homes!). El cas és que ballant ballant va arribar a la casa dun botxí, que va intentar fer-se el milhomes. I ella li va dir que ja havia vist de tot i que li fes el favor de tallar-li els peus amb les sabates posades, que no se les podia treure... I ell els hi va tallar (perquè era molt bo...) Després daixò, li va fer uns peuets ortopèdics amb fusta i ella sen va tornar al poble a viure en la misèria i la indignitat laboral de treballar només per un sostre i menjar (és que treballava per un mossèn i la seva dona (!!!)). Ahhh! Amb totes aquestes, la seva mare adoptiva ja shavia mort també! I wn, bàsicament després duns atacs de pànic perquè veu els seus peus tallats ballant sols pel poble, li demana ajuda a Deu (sisi, el mateix que lhavia condemnada i a causa del qual shavia tallat el peus...) i aquest labsol en forma duna mena de mort (mm... sí sí). Com que no domino gaire el tema religiós he fet el que he pogut xD Recordava el conte més encantador, jeje, sense peus tallats ni aquestes coses, però ja ho tenen aquests contes... al conte original, a la caputxeta se la cruspeixen sencereta i el llop fa un bon rot al final!!!! Molts besets princes! On June 10 2009 308 Views Titogonzalez8 On 06/07/2012 Holaa quería pediros un favor, necesito un fragmento real de les sabates vermelles de Andersen en catalán , me lo pudríais pasar pues no consigo encontrarlo en internet x ningún sitio Gracias y saludos desde Vigo Ana_anicidem On 19/08/2009 Maariiiiinaaaa!! Que això ho tens molt abandonat!! Com estàs? K tal el summer?? Escolta al final ens veiem a segon o ens abandones per Girona??? Espero que estiguis disfrutant molt del summer!! Un petonet!! aNa Mikimetal On 10/06/2009 massa s'ho curra i ke en fariem sense ella ??? :DDDD parrrrrrrrrrrrrrrlem * muakaaaaaaaa Amordcontenedor On 10/06/2009 opció A) Comenta La biografia de l'autora d'aquesta adaptació del conte de les sabates vermelles opció B) Explica la corrent del molonisme de la qual marina angelats es representativa... mmmmm no sé no sé.. demà tescric un bon comentari sobre tot això.. perquè la veritat és que lactualització dona de si! (ets molt crack, tu curres molt... penses tant en el de més... no saps com agraeixo que siguis així i tampoc saps quan testimo perque no hi ha cap numeral que mostri amb fidalitat aquesta xifra) Saebaer On 10/06/2009 she was too fast, I think... säbär Savepollastres On 10/06/2009 Per cert, escolta això: http://www.goear.com/listen/5936b95/Pulp-Fiction-Pulp-Fiction Demà et trucooo!


text: Capil·lar sanguini Els capil·lars són els vasos sanguinis de menor diàmetre, estan formats solament per una capa de teixit, el que permet l'intercanvi de substàncies entre la sang i les substàncies que es troben al voltant d'aquesta. Histologia[modifica | modifica el codi] La paret capil·lar està formada per una capa de cèl·lules endotelials extremadament aplanades, una làmina basal i una petita xarxa de fibres reticulars. Poden associar-se a la paret capil·lar algunes cèl·lules mesenquimàtiques indiferenciades. En alguns punts, les cèl·lules pericapil·lars es diferencien més i tenen unes prolongacions ramificades que s'estenen circularment entorn del capil·lar. Aquestes cèl·lules anomenades pericitos, es pensa que puguin ser contràctils. Les pròpies cèl·lules endotelials poden contreure's després d'un estímul mecànic i per això sembla innecessari atribuir variacions de la grandària de la llum a cèl·lules especials de la paret capil·lar. El calibre dels capil·lars de les diferents parts del cos varia entre uns límits relativament estrets, entre 8 i 12 micròmetres, i permet el pas amb dificultats de les cèl·lules sanguínies. En els òrgans que estan en un estat d'activitat funcional mínima, molts capil·lars estan estrets de tal manera que tot just circula sang per ells. Ordinàriament, només el 25 per 100 del jaç capil·lar total del cos està obert, però quan augmenta l'activitat, els capil·lars s'obren i es restaura el flux per a atendre a les necessitats locals d'oxigen i nutrients. En els talls transversals dels capil·lars petits, una cèl·lula endotelial pot estendre's al voltant de tota la llum. En els capil·lars majors, la paret pot estar constituïda per dues o tres cèl·lules. S'estima que la longitud total de tots els capil·lars del cos humà és d'uns 10.000.000 quilòmetres. Tipus de capil·lars[modifica | modifica el codi] - Capil·lars venosos: encarregats de dur sang desoxigenada cap al cor per mitjà de les vènules on es troben les venes perquè després aquest ho bombi a les diferents parts del cos. - Capil·lars arterials: encarregats de transportar la sang oxigenada als diferents teixits i òrgans. No obstant això, amb la resolució que proporciona el microscopi de llum, els capil·lars dels diferents teixits i òrgans semblen molt semblants, però amb el microscopi electrònic han pogut distingir-se sobre la base de les diferències de l'endoteli almenys dos tipus morfològics distints. - Capil·lars continus o de tipus muscular: en el múscul, el teixit nerviós i els teixits conjuntius del cos, l'endoteli forma una capa prima ininterrompuda al voltant de tota la circumferència del capil·lar. - Capil·lars fenestrats o viscerals: en el pàncrees, el tub digestiu i les glàndules endocrines, l'endoteli varia de grossor, i algunes regions summament primes estan interrompudes per fenestracions circulars o porus de 80 a 100 nanòmetres, tancats per un diafragma molt prim. Quan se'ls veu de front en les micrografies de microscopi electrònic d'escombra o en preparacions de criofractura, els porus apareixen distribuïts de manera molt regular amb una distància de centre a centre d'uns 130 nanòmetres. En aquests capil·lars fenestrats, les àrees que mostren porus constitueixen només una part de la paret del got sent la resta semblant a l'endoteli dels capil·lars de tipus muscular. Les proporcions relatives d'àrees fenestrades i no fenestrades, varien en els capil·lars dels diferents òrgans. Entre els capil·lars fenestrats, els del glomèrul renal semblen ser una excepció pel fet que els porus no estan tancats per diafragmes, i la seva làmina basal és fins a tres vegades més gruixuda que la dels altres capil·lars. El líquid travessa la paret a una velocitat cent vegades major que en els capil·lars del múscul, fenomen que afecta directament la pressió arterial. Fisiologia dels capil·lars[modifica | modifica el codi] La funció principal dels capil·lars és l'intercanvi de substàncies entre la llum dels capil·lars i l'interstici cel·lular dels teixits. Només el 5% de la sang es troba en la circulació capil·lar i amb un volum tan petit de sang s'assegura la funció d'intercanvi de substàncies. Aquestes substàncies són nutrients, gasos i productes finals del metabolisme cel·lular. La funció d'intercanvi varia segons l'estructura de l'endoteli, depenent de si és continu o fenestrat. L'intercanvi de substàncies entre l'interior dels capil·lars i l'interstici cel·lular dels teixits s'afavoreix per la secció màxima en els capil·lars pel que fa a tot el sistema circulatori i la velocitat mínima de la sang que els recorre. El flux de sang dels capil·lars ve regulat per les arterioles que presenten musculatura en la seva paret, mitjançant vasoconstricció o vasodilatació. Els tres mecanismes que regulen l'intercanvi de substàncies són: - Sistema de transportadores cel·lulars, que generalment funcionen a costa d'energia metabòlica, seleccionen quines substàncies s'intercanvien entre la llum del capil·lar i l'interstici cel·lular. - Difusió: Basada en la diferència en el gradient de concentracions que va del mitjà més concentrat al menys concentrat. Els mecanismes de difusió funcionen extremadament bé amb molècules liposolubles, ja que poden travessar les membranes com per exemple l'oxigen i l'anhídrid carbònic. Les molècules més hidrosolubles necessiten canals situats en les membranes i passen a través de mecanismes de difusió. És molt important el pes molecular de la substància per a la permeabilitat pel que a més pes molecular, menys permeabilitat. La composició del plasma i la del líquid intersticial és bàsicament la mateixa. Es diferencien en la quantitat de proteïnes que és d'uns 16 meg/litre en el plasma i només 2 meg/litre en el líquid intersticial, perquè les proteïnes no travessen els capil·lars. Quan es renova el líquid intersticial, entra en contacte amb la cèl·lula. Com més impermeable sigui l'endoteli més transport es produeix i, com més permeable, més difusió. - Filtració: Es refereix sobretot a l'aigua. Les forces que participen en la filtració depèn de l'Equació de Starling. |A Capil·lar sanguinihi ha contingut multimèdia relatiu a:|


text: |Resumen: ||El 9 de novembre de 2012 tenen lloc les IV Jornades de Debat sobre el Repertori Teatral Català, que enguany porten per títol “Dona i Teatre“, a l’auditori de l’Institut del Teatre, organitzades pel Grup de Recerca en Arts Escèniques (UAB). Les IV Jornades de debat sobre el repertori teatral català estan dedicades a tractar i debatre el paper de les dones en la nostra dramatúrgia, en un enfocament ampli que abasta des d’una perspectiva històrica fins a l’anàlisi del tema en l’actualitat, tenint en compte l’evolució quant a la perspectiva de gènere que hi ha hagut des de les darreres dècades del segle XX fins al present, en el context del feminisme i la seva incidència en tots els camps de la cultura.


text: El gran experiment Txevengur Andréi Platónov. Traducció: Miquel Cabal Edicions de 1984 486 pàgines. 20 euros Amb el relat de l'experiència en marxa de la Revolució Russa en una petita província que sembla la fi del món i que concep com la fi de tot, Andréi Platónov va topar amb una censura consensual entre polítics i comissaris de la cultura que va impedir-ne la publicació autoritzada, i que va postergar la seva influència entre el bo i millor de la literatura de categoria del seu temps. Les seves obres no publicades van circular després de manera clandestina entre els escriptors i els intel·lectuals russos, en especial entre els crítics amb el règim, però la censura va durar fins a mitjan dècada de 1980 i va impedir que Txevengur se situés de costat amb l' Ulisses de Joyce o El procés de Kafka, entre d'altres, com una de les obres més significatives de la primera meitat del segle XX. La distància inabastable entre el que se somia o s'imagina i el que al capdavall es realitza, amb el Quixot com a rerefons, és la matèria literària de la novel·la, amb creacions tragicòmiques com ara la d'un dels dos protagonistes de la peripècia, l'home d'acció Kopionkin, que cavalca sobre un cavall anomenat Força Proletària i que no para de parlar de la meravellosa tomba de l'estimada Rosa Luxemburg, i que, al costat de l'orfe Dvànov, al qual arrossega com a un cavaller cap a l'aventura, peregrina cap al futur sobre una terra erma i mísera fins a crear un codi a partir de l'impossible i trobar el lloc on dur-lo a terme: la comuna de Txevengur, un indret allunyat de tot on una colla d'il·luminats fan la revolució i filosofen sobre el món a venir. És en aquesta, la darrera part de la novel·la, on la visió cansada i apocalíptica de Platónov conflueix amb el to satíric de Gógol i la pietat de Tolstoi o de Txèkhov pels personatges. Amb tot, el tret distintiu del relat són les subterrànies històries reals que convoca, les sequeres de les regions russes riques en cereals i la fam de principis de la dècada de 1920, els enfrontaments armats abans de l'establiment del gran ordre soviètic, i les confiscacions, les massacres, la presa de poder d'homes pobres o empobrits que creen comitès revolucionaris i que fan decrets sorgits del no-res, el buit després d'haver deixat enrere el tsarisme; la rèplica més real que literària de la revolució en marxa en un espai marginal respecte als centres de poder, dels camperols, els pastors, els obrers, les matrones i les mestresses, amb la creació d'una llengua nova que és alhora fidel a la llengua parlada i a la llengua de les discussions polítiques i els informes burocràtics; una amalgama genial que aplega les grolleries i els estirabots més divertits amb les abstraccions teòriques i els dols més ineludibles. La capacitat de Platónov per assumir la llengua nova d'un nou món que concep com un confí enmig de la ruïna de l'anterior, i de ser alhora fidel a la llengua de l'home local, irrepetible i gairebé inescrutable, amb la indiferència que això suposa cap a la llengua literària prèvia, ha estat celebrada entre d'altres per admiradors de la seva obra com ara Joseph Brodsky, que el considerava gairebé intraduïble, i Alexandr Soljenitsin, que se sorprenia de l'apropiació que feia de la llengua popular espontània i del desinterès amb què s'acarava a les formes cultes heretades del passat. Txevengur ha estat considerada simultàniament una utopia i la fi d'aquesta utopia. Com tota gran obra, permet acumular i contenir tota mena d'interpretacions. És apta per al riure i per a la pena, la gravetat i la lleugeresa, i transmet de seguida una sensació de profunditat dels fets esdevinguts que fa que semblin immediats, i alhora imbuïts d'una estranya sensació de pertinença a un altre món, suspesos entre els vius i els morts, com en un experiment on conviuen extremades les esperances més grans i les més dolgudes desolacions.


text: França Planeja un viatge a Europa? Potser voldria visitar una dels destins més populars del continent com França. Agoda.com entén que el viatger vol la millor oferta. Per això oferim els millors preus online a 36549 hotels en tota la nació. Amb 22 regions diferents, el país ofereix als seus visitants una gran diversitat de preciosos paisatges a més d'una cultura i un estil de vida vibrant. El país ofereix 8216 ciutats úniques esperant ser descobertes com són París, Niça, Lió. Agoda.com ofereix una gran gama d'ofertes d'hotel irresistibles. No dubti de navegar pels nombrosos hotels que oferim per tal d'aconseguir el millor preu online.


text: El 113 aC els cimbres van arribar a Nòrica, prop del Danubi, i els nòrics, poble aliat de Roma però incapaç de rebutjar la nova i poderosa força invasora van demanar ajuda romana, però foren derrotats a la Batalla de Nòrica i Itàlia va quedar exposada a la invasió, però, els cimbres i els seus aliats es van dirigir cap als Alps.


text: L’estiu ve aparellat any darrera any d’inevitables acompanyants. Qui més qui menys el passa amb orxates o cerveses gelades, migdiades acalorades o sopars a la fresca, platja, muntanya, mosquits... Però l’estiu és també un festival de músiques de tots els gèneres i formats als quatre punts cardinals, música en directe sovint a l’aire lliure. L’oferta de concerts es multiplica més o menys paral•lelament als graus del termòmetre, i molts d’ells venen agrupats en el cada cop més freqüent format de Festival. Alguns Festivals d’estiu a Catalunya són ja clàssics en el panorama musical internacional, però al seu costat hi conviuen petits i grans esdeveniments menys populars amb una oferta musical tant o més interessant. Per un costat, els Festivals de Jazz es desmarquen de les grans cites anuals del génere que es celebren en mesos menys càlids. També el blues, com no, té presencia amb el Festivals de Blues de Barcelona, el de Reus, .... Amb una oferta heterogènia on hi tenen cabuda artistes i registres musicals diversos tenim algunes propostes destacables, moltes d’elles a la costa. Entre totes he triat aquestes 6: - Costa Music Festival A Blanes, Lloret i Tossa - Festival Acústica a Figueres - Altaveu, el Festival de la Música i Cançó de Sant Boi de Llobregat De ben segur hi ha Festivals relativament poc coneguts que no són en aquesta llista, però aquesta és una sel·lecció oberta que podem ampliar en qualsevol moment. M’hi ajudes deixant un comentari amb aquell Festival que creus que hi hauria de ser?


text: Pàgs. En una carta adreçada a Rusiñol arran de l’èxit de l’estrena del seu primer monòleg, el crític Josep Yxart l’exhortava: «Treballa força, envia alguna cosa grossa, atrevida, espontània i que faci escruixir». I les peces posteriors van demostrar que l’escriptor seguí aquest consell al peu de la lletra: un caçador que l’únic que mata és el temps, una enginyosa màquina que posarà fi a la fam mundial repartint escudella o una minyona que es vol suïcidar a còpia de beure Anís del Mono són alguns dels mítics episodis amb què el monòleg va atènyer al nostre país la modernitat escènica i literària. «Llegides avui, aquestes petites perles tenen la gràcia de construir un microcosmos que barreja grosso modo el costumisme i la modernitat.» Francesc Foguet i Boreu, El País «És molt divertit i a l'època omplia els teatres amb les estrenes dels seus monòlegs.» Martí Sales, Time Out


text: El 2010 l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona va encarregar al fotògraf nord-americà Mark Klett dues panoràmiques a través de la refotografia, una tècnica que li ha permès crear un panorama de la ciutat al llarg de 438 anys a partir de gravats del segle XVI i fotografies antigues i d'actuals. Aquest gènere consisteix a tornar a fotografiar des del mateix punt una escena prèviament enregistrada. D’aquesta manera es pretén evidenciar el pas del temps mitjançant la confrontació de diverses imatges obtingudes en èpoques diferents.


text: El nostre ADN Som una companyia aèria formada per gent propera que té la convicció que sempre hi ha quelcom que es pot millorar. Per a nosaltres volar és realment un plaer i som conscients que el fet de pagar menys no implica rebre menys serveis o comoditats. Ens agrada utilitzar els següents principis per definir el nostre ADN: - Eficiència L'eficiència és el motor que ens impulsa. A Vueling creiem que la base principal de tot plegat és l'eficiència. Centrar-nos en fer allò que és realment important per als nostres clients, i aconseguir-ho fent-ho millor amb menys recursos, és el motor que ens impulsa. Sempre, millor i amb menys. - Inconformisme L'inconformisme és el nostre tret diferenciador. Ens agrada creure que sempre hi ha quelcom que es pot millorar i que nosaltres hi podem contribuir. I, per què no? És la pregunta que ens fa volar. - Proximitat La proximitat és la nostra manera de ser. Treballem per estar a prop dels nostres clients amb productes assequibles i adients. I estem convençuts que el que més afavoreix les relacions és una actitud oberta, respectuosa i amable. Sense obstacles, sense barreres, amb respecte. - Amb els peus a terra En nostre caràcter es pot resumir en una frase: amb els peus a terra. Per a nosaltres, tenir els peus a terra és tan important com deixar que les nostres ales volin en total llibertat. Ser realistes es l'única manera que coneixem per ser diferents, viables i competitius. Som realistes, perquè volem arribar més lluny.