text: El Futbol Club Barcelona, o simplement FC Barcelona o Barcelona, popularment conegut com a Barça, és una entitat esportiva professional de la ciutat de Barcelona. És el club més important de Catalunya i un dels més populars del món. És conegut sobretot pel seu equip de futbol professional masculí, que juga a la Primera divisió espanyola, la màxima categoria masculina del sistema de lligues de futbol d'Espanya. El seu equip de futbol professional femení juga a la Primera Divisió Femenina d'Espanya, la màxima categoria femenina dins del sistema de lligues de futbol d'Espanya. Fundat el 29 de novembre de 1899 amb el nom de Foot-ball Club Barcelona per un grup de joves futbolistes suïssos, catalans i britànics encapçalats pel ciutadà suís Joan Gamper, es va registrar oficialment el 5 de gener de 1903. A diferència de la majoria de clubs esportius professionals a tot el món, el FC Barcelona no és una societat anònima, és a dir, que la propietat del club recau en els seus 148.000 socis, sent el setè club de futbol amb més socis del món. Els seus seguidors són coneguts com a culers, amb 1.264 penyes repartides per tot el món el 2022. El club disposa de seccions professionals masculina i femenina de futbol, i masculines de bàsquet, handbol, hoquei patins i futbol sala, totes en l'elit de les competicions esportives europees de clubs, i 9 seccions no professionals d'hoquei herba, atletisme, patinatge artístic, hoquei gel, voleibol masculí, i voleibol femení, rugbi i FC Barcelona-Institut Guttmann de bàsquet amb cadira de rodes. Segons les estadístiques que realitza l'IFFHS, el FC Barcelona va ser el millor equip de futbol masculí europeu i mundial de la primera i segona dècada del , i lidera el rànquing global del segle amb 5228 punts amb una diferència de 365 punts sobre el segon classificat (Reial Madrid). És a més l'equip de futbol que més vegades ha figurat als podis del FIFA World Player (19) i de la Pilota d'Or (34). L'estadi on juga els partits com a local és l'Estadi Olímpic Lluís Companys, amb 17.064 abonats amb localitat per una capacitat de 49.472 espectadors. Va ser uns dels fundadors de la Lliga espanyola de futbol el 1928, i és un dels tres clubs que sempre ha jugat a la Primera Divisió de la lliga espanyola de futbol juntament amb el Reial Madrid Club de Futbol i l'Athletic Club. L'equip masculí de futbol és un dels equips amb més trofeus del món, dels quals destaquen amb dades de 2023, 27 títols de Primera Divisió, 31 títols de Copa del Rei de futbol, 14 Supercopes d'Espanya, 5 Copes d'Europa, 5 Supercopes d'Europa, 4 Recopes d'Europa, 3 Copes de Fires i 3 Mundials de Clubs. És el tercer club amb més títols internacionals (22), els mateixos que Club Atlético Boca Juniors i Club Nacional de Football —per darrere del Reial Madrid, amb 29; i l'Al-Ahly, amb 24. És per tant el primer equip amb més títols d'Espanya i un dels clubs més prestigiosos d'Europa i del món. El Barça és l'únic equip d'Europa que ha disputat sempre, des del 1955, alguna de les quatre competicions europees; l'únic club de la lliga espanyola que ha aconseguit guanyar les tres competicions més importants el mateix any (la Copa, la Lliga i la Lliga de Campions) la temporada 2008-09 i 2014-15; l'únic europeu d'aconseguir-ho més d'una temporada; i junt amb el FC Bayern de Múnic, l'únic equip que ha assolit en un mateix any (2009) els 6 títols més importants (tres internacionals i tres estatals). A 2022, el primer equip masculí de futbol ha guanyat 94 títols oficials, cosa que el converteix en el segon equip amb més títols de l'estat espanyol. El seu màxim rival és el Reial Madrid Club de Futbol en rivalitat amb transcendència a nivell mundial als partits coneguts com el clàssic, tot i que també manté una gran rivalitat amb el Reial Club Deportiu Espanyol en els partits coneguts com derbi barceloní. El club compta amb un segon equip masculí professional, el Futbol Club Barcelona B, i un femení professional, el Futbol Club Barcelona (femení), i alhora compta amb dos equips juvenils, així com equips de formació en totes les categories i en la majoria de les especialitats esportives, els quals permeten de nodrir els primers equips amb el major nombre possible de jugadors del planter. Nou exintegrants del club van ser inclosos al Salón de la Fama del Fútbol Internacional, un projecte dedicat a preservar la memòria de rellevants personatges de la història del futbol. Entre ells s'inclouen Johan Cruyff, Diego Maradona, Ricard Zamora, Luís Figo, Ronaldo Nazário, Hristo Stoítxkov, Pep Guardiola i Ronaldinho de Assis, als quals s'uneix Ladislau Kubala com a «degà», o d'especial transcendència. Entre tots els equips professionals, en 2023 sumaven 46 Copes d'Europa, entre les 22 d'hoquei patins, 11 d'handbol, 5 de futbol masculí, 2 de futbol femení, 2 de bàsquet i 4 de futbol sala. La temporada 2010-11 va ser la més reeixida globalment del club, amb 14 títols: 3 de l'equip de futbol masculí, bàsquet i futbol sala, 2 d'handbol i hoquei patins i 1 de futbol femení. El Barça es considera "més que un club" és el seu paper d'ambaixador i defensor de la cultura i la llengua catalanes i les actuals tasques de solidaritat i d'ajuda social a infants desfavorits realitzades arreu del món. Tot plegat, coordinat i realitzat mitjançant la Fundació Futbol Club Barcelona, entitat que des del 2006 rep el 0,7% dels ingressos ordinaris del club per tal d'impulsar els programes i projectes socials. Història 1899-1920: Els primers anys L'industrial suís establert a Barcelona Hans Gamper, fou el fundador del club, juntament amb un grapat d'entusiastes esportistes, fonamentalment estrangers, de finals del , que es reuniren al Gimnàs Solé després que es rebutgés la seva integració en el Català FC, recentment creat al Gimnàs Vila. Entre els fundadors figuraven els primers jugadors del club: Walter Gustav Wild, Lluís d'Ossó i Serra, Bartomeu Terrades i Brutau, Otto Antoine Künzli, Otto Maier Zeuner, Enrique Ducay Aguilera, Pere Cabot i Roldós, Carles Pujol i Alfert, Josep Llobet i Llobet, John Parsons Alexander i William Parsons Alexander. El primer president del club va ser el també suís Walter Gualteri Wild, i el primer partit de la història del FC Barcelona es va jugar a la Bonanova el 8 de desembre de 1899 contra un equip de futbolistes de la colònia anglesa de Barcelona. En aquella històrica estrena els blaugrana van perdre per 0-1. El primer triomf del Barça es produeix el dia 24 de desembre del mateix any en vèncer el Català FC, degà del futbol barceloní, per 3-1. Aquells primers partits del Barça es jugaren a l'antic Velòdrom de la Bonanova, però aviat l'equip es traslladà al camp del Mas Casanovas, a tocar de l'Hotel Casanovas del carrer Sant Antoni Maria Claret, molt a prop d'on avui s'aixeca l'Hospital de Sant Pau. Aquest nou escenari acollí els partits del Barça a partir del 18 de novembre del 1900, dia en què s'aplegaren prop de 4.000 espectadors per presenciar el partit inaugural que enfrontà el Barça amb l'Hispània FC (amb empat a zero final). L'any 1901 el Barça s'adjudicà la Copa Macaya, embrió del que després seria el Campionat de Catalunya. L'any 1903 el Barça guanya la Copa Barcelona. Fins a l'any 1909 l'equip va jugar en diferents camps (a la carretera d'Horta (1901) i al carrer Muntaner (1905)), fins que el 14 de març d'aquell any es va inaugurar el camp del carrer de la Indústria. Aquell recinte era situat en l'actual confluència dels carrers Villarroel i París, se'l coneixia amb el nom de l'Escopidora i feu servei fins a 1922. Tenia un aforament de 6.000 persones i la construcció de la seva tribuna de dos pisos va suposar un autèntic esdeveniment. La imatge dels aficionats blaugrana asseguts d'esquena sobre la tanca del camp és l'origen de la denominació de culers amb què són coneguts popularment els aficionats blaugranes. 1920-1930: Primera època daurada 1931-1939: Davallada, II República i Guerra Civil: el president Suñol afusellat Recuperació de la figura President Sunyol (1995-2016) Any Sunyol 2015 1940-1950: La difícil postguerra 1951-1958: Cinc copes, Kubala i l'afer Di Stefano El Barça, "més que un club" 1958-1960: El Barça d'Helenio Herrera 1961-1972: Llarga crisi dels seixanta 1973-1978: Arribada de Johan Cruyff 1978-1988: Recopa de Basilea i Núñez 1988-1996: Johan Cruyff entrenador i el Dream Team 1995-2000: Final de Núñez i Centenari 2001-2003: Transició presidencial sense títols 2003-2012: "Laporta president", Josep Guardiola i el millor Barça de la història 2003-2010: Presidència de Joan Laporta: dues Lligues de Campions i quatre Lligues La victòria de Joan Laporta a les eleccions celebrades el juny del 2003 va suposar un canvi radical en la gestió del club i un trencament amb el passat. La nova directiva va aprofundir en la catalanització del club i va procedir a contractar una plantilla nova de jugadors joves i motivats pel triomf, que portaren novament l'equip a guanyar títols. 2003-2006: Rijkaard, Ronaldinho i la segona Champions 2006-2008: Crisi esportiva i institucional 2008-2012: L'era Guardiola Presidència de Sandro Rosell 2012-2013: Etapa tràgica de Tito Vilanova 2013-2020: Inestabilitat institucional i presidència de Bartomeu El 'Tata' Martino L'era Luis Enrique El 20 de desembre el Barça guanya el seu tercer Mundial de Clubs després de derrotar en la final al Club Atlético River Plate per 3-0, amb dos gols de Suárez i un de Lionel Messi. D'aquesta manera, el FC Barcelona acaba un any espectacular guanyant 5 dels 6 títols possibles en un any. Malgrat la sanció exercida per la FIFA, el club blaugrana incorpora dos nous jugadors: Aleix Vidal del Sevilla Futbol Club per 18 milions d'euros, i Arda Turan de l'Atlètic de Madrid per 34 milions. Malgrat això, els jugadors no poden jugar fins a gener de 2016. La política esportiva de Pep Segura evitava fer propostes esportives i econòmiques a jugadors joves provocant una la seva marxa a altres clubs europeus. Tant Segura com Jose Mari Bakero eren més partidaris de cercar talent fora del club, i al final de l'era Bartomeu la política formativa canvià per evitar la fuga de talents, prescindint de Segura i Bakero que quedaren apartats. 2021-present: Segona etapa de Joan Laporta i era post Messi Temporada 2020-21 L'agost de 2020 es va destituir Quique Setién com entrenador del primer equip de futbol i Éric Abidal com a director de futbol, i Ronald Koeman va ser nomenat nou entrenador. El creixent descontentament dels aficionats per l'empitjorament de les finances i el declivi en el terreny de joc les temporades anteriors va portar Josep Maria Bartomeu a anunciar la seva dimissió com a president el 27 d'octubre del 2020 per evitar enfrontar-se a una moció de censura. El 7 de març del 2021, Joan Laporta va ser elegit president del Barcelona amb el 54,28% dels vots. A la Lliga de Campions de futbol, el Barcelona va ser eliminat pel Paris Saint-Germain Football Club als vuitens de final, trencant la ratxa de 13 participacions consecutives als quarts de final. El Barcelona va guanyar la Copa del Rei de futbol 2020-21, el seu únic trofeu sota la direcció de Koeman, després de derrotar a l'Athletic Club per 4-0 a la final. El Barcelona va acabar la temporada 2020-21 tercer a la Lliga, la seva posició més baixa des de la temporada 2007-08. Temporada 2021-22 L'agost del 2021, el Barcelona es va veure incapaç de complir els requisits del Fair Play Financer de la Lliga de futbol, i va revelar un deute del club de 1.350 milions d'euros i una factura salarial que representava el 103% dels ingressos totals. Les implicacions financeres van restringir el Barcelona al mercat de transferències i, com a resultat, Lionel Messi, el màxim golejador de tots els temps del club, després de 21 anys com a jugador del Barça, va signar una transferència gratuïta amb el Paris Saint-Germain, la majoria de fitxatges van ser transferències gratuïtes o préstecs, i es van haver de reduir els salaris dels jugadors per registrar els jugadors entrants, Els mals resultats a la Lliga i a la Lliga de Campions van portar a la destitució de Ronald Koeman el 28 d'octubre, sent substituït per Xavi Hernández, que no va poder revertir el rendiment a la Lliga de Campions i l'equip va haver de competir a l'Europa League per primera vegada des de la temporada 2003-04, quedant posteriorment eliminat a quarts de final, i la lliga nacional va arribar al segon lloc, garantint una plaça a la Lliga de Campions per la temporada següent. El primer equip de futbol no va aconseguir cap títol, sent eliminat en la Supercopa i la Copa del Rei. Temporada 2022-23 L'1 de juliol de 2022, l'estadi va passar a anomenar-se oficialment "Spotify Camp Nou". Va ser la primera vegada a la història del club que es va arribar a un acord amb un soci que adquireix els drets de denominació de l'estadi. El 15 de febrer de 2023 es va fer públic el Cas Negreira o Barçagate per la possible corrupció esportiva involucrant José María Enríquez Negreira, exàrbitre de futbol espanyol que fou vicepresident del Comitè Tècnic d'Àrbitres entre el 1994 i el 2018, que hauria rebut 7,3 milions d'euros del FC Barcelona mentre estava en compliment de les seves funcions al CTA, i en no poder comprovar que els diners es van fer servir per influir en les actuacions dels col·legiats, s'estudia en un possible delicte de blanqueig de capitals. En aquesta temporada, totes les seccions professionals de l'entitat (futbol, futbol femení, bàsquet, handbol, futbol sala i hoquei patins) van aconseguir el títol de lliga. Temporada 2023-24 A causa de les obres del Spotify Camp Nou, l'equip va començar a jugar a l'Estadi Olímpic Lluís Companys. Durant el mercat de fitxatges de l'estiu 2023, el club va fitxar İlkay Gündoğan, João Cancelo, João Félix, Iñigo Martínez i Oriol Romeu. Durant la temporada 2023-2024, el Barça jugarà a l'Estadi Lluís Companys. L'equip tornarà al Camp Nou el novembre de 2024 amb unes 60.000 localitats disponibles, aproximadament, tot i que les obres de l'estadi no acabaran fins a l'any 2026. Temporades de futbol Partits de futbol en competicions internacionals Símbols Estil de joc L'estil de joc del FC Barcelona està marcat per l'exigència dels seus socis de veure guanyar l'equip fent un joc atractiu. L'afirmació d'aquesta exigència s'atribueix a l'època de Ladislau Kubala, que durant una dècada (1951-1961) va dirigir brillantment el joc blaugrana. Helenio Herrera, que paradoxalment es va donar a conèixer als anys 60 adaptant el catenaccio, una tàctica basada en una defensa molt sòlida, va alinear un equip al Barça entre els anys 1958 i 1960, disposat en un 4-2-4 especialment centrat en l'atac i bonic. joc, encapçalat per jugadors ràpids i tècnics: Kubala, Sándor Kocsis i Luis Suárez, el primer espanyol a guanyar la Pilota d'Or l'any 1960. L'any 1971, després d'una dècada de fracàs, el president Agustí Montal Costa va incorporar l'entrenador dels Països Baixos Rinus Michels, que acabava de conduir l'Ajax Amsterdam a la victòria a la Copa de d'Europa. Aquest últim importa a Barcelona els seus principis de joc coneguts com el «futbol total», caracteritzat per alguns fonaments tècnics i tàctics: retenció de pilota, mobilitat i joc d'un sol toc. Més una manera de jugar que una estratègia, el futbol total ve d'un requisit: que els jugadors ataquen i defensen. Michels demana als seus jugadors que ajustin les seves posicions i els seus recorreguts per aprofitar l'espai lliure que deixa l'equip contrari, gràcies a moviments reflexius, automatismes treballats i una excel·lent resistència. L'equip acostuma a jugar en una formació 4-3-3, amb tots els jugadors que han de poder moure's amunt i avall a voluntat. Els laterals, recolzats pels laterals atacants, animen els passadissos i han de poder explotar tota l'amplada del camp per crear buits en la defensa contraria. Amb el fitxatge del Pilota d'Or neerlandès Johan Cruyff l'any 1973, el Barça va trobar un jugador capaç d'aplicar aquests principis de joc a la perfecció i portar el seu equip a la conquesta del campionat. Tot i una trajectòria relativament limitada quan van marxar l'any 1978, l'equip de Michels i Cruyff és llegendari als ulls dels barcelonins perquè els havia retornat el seu orgull esportiu, paral·lelament al renaixement de la identitat catalana després de la caiguda del franquisme. Després dels encanteris poc convincents de Lucien Muller i Rife (que tanmateix van portar el club a la seva primera victòria de la Recopa d'Europa) i els decebedors retorns d'Herrera i Kubala la 1980-81, el president Núñez va incorporar l'alemany Udo Lattek, un dels entrenadors més gloriosos del moment. Tàctic reconegut que busca aprofitar al màxim els defectes del rival, imposa un joc directe i agressiu als barcelonins, als quals exigeix un treball atlètic exigent i una cultura de l'esforç, que no agrada al líder blaugrana Maradona. Tot i guanyar tres copes, inclosa una Recopa d'Europa, en la seva primera temporada, Lattek va ser substituït abans de finalitzar la seva segona temporada per l'argentí César Luis Menotti, guanyador de la Copa del Món 1978. Aquest últim planteja un joc més construït i tècnic, amb l'objectiu de mantenir la pilota, però sempre basat en una important agressivitat per part dels seus jugadors. Aquesta agressivitat arribarà al màxim durant la lluita entre els barcelonins, Maradona al capdavant, i els jugadors de l'Athletic Club a la final de la Copa del Rei 1984. El 1984, va ser el torn de l'anglès Terry Venables de provar sort. Munta un bloc compacte disposat en 4-4-2, sòlid fins i tot aspre, però terriblement efectiu, que permet al Barça guanyar el campionat per primera vegada des del 1974, per després arribar a la final de Copa d'Europa la temporada següent. Però la derrota del Barça als penals davant el Steaua de Bucarest, sense que el seu equip aconseguís marcar un cop (0-0, 0-2 de penals), després el seu fracàs davant el Reial Madrid a la lliga la temporada següent, malgrat les arribades de Lineker i Hughes, li valdrà la pena ser acomiadat el 1987. Uns mesos després, Johan Cruyff va tornar al club, aquesta vegada com a entrenador. Busca aplicar les mateixes receptes que el seu mentor Michels: circulació ràpida de la pilota, moviment perpetu dels jugadors, cobertura mútua i ús de les ales per a la màxima ocupació del camp. Renova profundament la plantilla associant joves del centre de formació amb estrelles estrangeres amb talent, que s'adhereixen al sistema de joc proposat. Els jugadors es beneficien d'una gran llibertat, que han d'utilitzar per trobar les millors solucions col·lectives. El 4-3-3 bàsic, proper al de Michels, es converteix en 3-4-3 quan el lliure Koeman puja per donar un cop de mà als seus migcampistes. Josep Guardiola és l'home bàsic del mig, capaç de repartir el joc entre els laterals Laudrup i Hristo Stoítxkov i el davanter Julio Salinas, que aviat serà substituït per Romário. Després de quatre temporades de domini, marcades per la primera victòria del club a la Copa d'Europa, l'equip va esclatar a la final de la Lliga de Campions 1993-94 contra l'AC Milan. Cruyff va ser finalment acomiadat dos anys més tard. Després d'un reeixit interludi de l'anglès Bobby Robson, el neerlandès Louis van Gaal, coronat amb la seva victòria a la Lliga de Campions el 1995 amb l'Ajax d'Amsterdam, va ser reclutat. Va establir el mateix sistema que va tenir tant d'èxit per a ell, un 3-4-3 força rígid practicant pressió alta i jugant per les bandes, força proper en el seu disseny al Dream team de Cruyff. Portat pel talent ofensiu de Figo, Rivaldo i Luis Enrique, als quals aviat s'hi van unir Kluivert i molts altres jugadors holandesos, l'equip va guanyar brillantment el campionat el 1998 i el 1999, però va lluitar per concretar el seu domini a la Copa d'Europa, on la seva defensa és massa escassa. li costa eliminacions primerenques. Com que no s'ha adaptat a la vida catalana, van Gaal va ser finalment acomiadat l'any 2000. El 2003, el nou president Laporta va contractar Frank Rijkaard. L'entrenador es basa molt en les lliçons de Cruyff, el seu antic entrenador a l'Ajax i assessor de Laporta, i les del seu exentrenador italià Arrigo Sacchi: pressió molt alta i línies més ajustades, per a la recuperació de la pilota més ràpida possible. El joc del Barcelona també recorda el toque sud-americà, fet de passades curtes i ràpides. Va optar per una composició 4-3-3 propera a la de Michels, amb com a pedra angular un migcamp amb tres jugadors tècnics, resistents i dotats d'una excel·lent visió de joc (Deco, Xavi, Edmílson, etc.) responsables de conjunt. el ritme del seu equip i obert sobre els laterals Messi i Ronaldinho, amb el suport de laterals, o el davanter Eto'o. A causa del seu altíssim nivell individual, aquests dos últims queden deliberadament molt lliures en els seus moviments, essent la resta de l'equip l'encarregat de cobrir-los. L'equip va obtenir excel·lents resultats del 2004 al 2006, any de la consagració europea, després es va ensorrar amb la baixada del nivell dels seus principals actors. Rijkaard va ser substituït el 2008 per Josep Guardiola, que com a jugador va ser el cor del Dream Team de Cruyff abans d'acabar la seva carrera a Itàlia. Reprèn en gran mesura els principis de joc del seu predecessor, als quals afegeix una disciplina de ferro i uns estàndards elevats. Iniesta i Busquets s'uneixen a Xavi pel mig, mentre que la marxa de Ronaldinho es compensa amb l'aparició dels joves Pedro i Bojan que porten el club a resultats excepcionals en la primera temporada. Carlos Alberto Parreira, tècnic de la Selecció de futbol del Brasil guanyador del Mundial 1994, considera el desembre del 2010 que el FC Barcelona és el millor equip del món perquè s'ha inventat amb el temps una nova manera de concebre el futbol basant-se en sis aspectes essencials: el lideratge del capità Carles Puyol al terreny de joc, el lideratge de Pep Guardiola fora del terreny de joc, el talent de dos jugadors com Xavi i Iniesta, l'eficiència davant els gols de Messi i Villa, obra de Pedro Rodríguez i finalment imposar el seu joc. independentment de l'oponent. Sota la direcció de Luis Enrique, l'equip guarda els preceptes heretats del període Guardiola. A més, l'atac, format pel trio Messi, Neymar i Luis Suárez, esdevé la clau de l'equip en relació al mig del camp. El joc del Barça, més ràpid, té com a objectiu servir als atacants pel centre en un mínim de passades que els permetin utilitzar la seva habilitat per eliminar el rival en un contra un i la seva capacitat golejador. Nom L'entitat fou fundada, el 29 de novembre de 1899, com a Foot-ball Club Barcelona, amb el nom totalment en anglès. Sota el franquisme es va castellanitzar el nom, per un decret governamental que obligava a usar l'espanyol en les denominacions de les associacions. És per això que el 15 de gener de 1941 es va establir Club de Fútbol Barcelona com a nom de l'entitat. L'últim canvi es va produir durant els últims anys del règim franquista: el 8 de novembre de 1973, es recuperà la forma Futbol Club Barcelona, que s'ha mantingut fins avui. Colors El club defensa la teoria que els colors provenien de l'equip de rugbi de Merchant Taylor (Crosby, Liverpool), escola on van estudiar Arthur i Ernest Witty, que es van incorporar després de la fundació del club. Hi ha diverses versions sobre l'origen i el motiu pel qual es van escollir els colors històrics en la seva samarreta. La versió més coneguda és la que assenyala que va ser Joan Gamper, el fundador del club, qui en va decidir els colors. En el primer partit que va jugar Gamper a Barcelona, abans de la fundació del club, ja va usar un casquet amb els colors blau i gran, escollint aquestes tonalitats perquè són els colors del FC Basel, equip suís en el qual es creia que Gamper havia jugat en el passat. Algunes especulacions històriques també han tingut en compte que el blau i el grana eren els colors de l'escut del Cantó de Ticino suís, on residia Rosa Gamper, la germana de Joan. Unes altres versions proposades sostenen que l'elecció va estar motivada perquè un dels assistents a la reunió fundacional exhibia entre els seus dits un llapis de comptabilitat amb els clàssics colors blau i vermell i que, mancant unes altres propostes, algú es va fixar en el llapis i va proposar aquells colors. Una quarta versió situa l'origen en el fet que la mare d'un dels primers jugadors, la Sra. Comamala, va repartir unes faixes blaves i granes entre els futbolistes, la qual cosa va induir a escollir definitivament els colors blau i grana. La darrera hipòtesi que indica que els colors provenen de Heidenheim, el poble natal d'Otto Maier del sud d'Alemanya, un dels fundadors del Club. Durant els primers deu anys, la samarreta era meitat blau marí i meitat grana, les mànigues amb els colors invertits i els pantalons blancs, tot i que també hi ha constància d'algun partit jugat amb pantaló fosc. A la temporada 1909-1910 es van introduir les franges verticals blava i grana; cap a 1913 els pantalons van passar a ser negres i set anys després blaus, indumentària que ja seria definitiva, amb lleus variacions segons les èpoques en el gruix i nombre de franges verticals i en la intensitat i tonalitat del blau i del grana. En els primers anys, el Barça utilitzà unes camises mig blaves i mig grana, i posteriorment s'imposaren les ratlles blau-granes verticals, l'amplària de les quals ha variat al llarg de la història. Només els equips de les seccions de bàsquet, rugbi i atletisme han lluït en algunes èpoques ratlles blau-granes horitzontals. Amb motiu del centenari, el primer equip de futbol adoptà una samarreta similar a la dels primers temps, meitat blava i meitat grana. Pel que fa als pantalons, en els primers temps foren de color blanc fins a 1913, en què se substituïren pel color negre. Des dels anys vint fins a l'actualitat, el Barça ha portat sempre els pantalons de color blau. En la temporada 2005-06 els pantalons dels primers equipaments de totes les seccions del Barça van passar a ser de color grana, trencant així una tradició de gairebé noranta anys d'història. Escut L'equip jugava en els seus orígens amb l'escut de Barcelona, caironat amb quatre quarters, amb una ratapinyada damunt un casc amb corona, i era envoltat per dues branques, una de llorer i una altra de palmera. L'escut propi de l'entitat neix del concurs públic que instituí l'entitat el 1910, que va guanyar el disseny de Santiago Femenia. L'escut té un perímetre en forma d'olla molt semblant al de la major part dels escuts dels clubs de Suïssa. A l'interior presenta, a la part superior esquerra, la creu de Sant Jordi (vermella sobre fons blanc) i a la part dreta els quatre pals vermells verticals sobre fons groc de l'escut de Catalunya. Una cinta horitzontal amb les inicials del club (FCB) separa la part superior de la inferior que és més ampla i abasta tot l'escut de banda a banda amb ratlles blaves i granes verticals i una pilota de futbol sobreposada. Al llarg de la història del club l'escut ha presentat diverses variacions, però sempre amb el mateix disseny. En la dècada de 1940, els quatre pals vermells varen ser substituïts per ordre governativa per només dos, amb la intenció que no s'hi identifiqués la senyera catalana. A començaments de la dècada de 1960, però, es tornà a l'antic disseny. En els primers anys de la seva història el Barça va lluir l'escut de la ciutat a la samarreta, circumstància que es repetí a finals de la dècada de 1950 en els partits internacionals de les primeres edicions de la Copa de Fires. El Barcelona Sporting Club de Guayaquil té el mateix escut i l'equip francès del Consolat Marseille també, però amb algunes modificacions: la creu blava de la bandera marsellesa en lloc de la creu de Sant Jordi i els colors groc i verd en comptes dels blaugrana. Sí que hi queda, però, la senyera, perquè Provença i Catalunya la comparteixen. Bandera La bandera del Futbol Club Barcelona, és una bandera amb el fons blau i tres barres horitzontals roges, amb l'escut de l'entitat, al centre. Les proporcions de la bandera són 2:3. Himne Al llarg de la seva història, el club ha tingut diverses himnes oficials. L'actual himne oficial, també anomenat Cant del Barça, va ser creat i estrenat l'any 1974, amb motiu dels actes del 75è aniversari del club. La lletra fou escrita per Jaume Picas i Josep Maria Espinàs, i la música és de Manuel Valls Gorina. La versió oficial és interpretada per la Coral Sant Jordi. Lletra Lema L'eslògan més conegut de l'entitat és Més que un club... Mascota Vesteix amb samarretes del Barça de la dècada del 1960 i la dècada del 1970 i uns pantalons també antics. També porta sempre la tradicional barretina i una bandera del Barça. Per a la celebració del centenari es va crear una nova mascota, Clam, figura humà borni. Malnoms Blaugrana: En referència als seus colors oficial per a la seva samarreta, que són blau i grana, tal com apareix al seu himne, el Cant del Barça, el qual esmenta «som la gent blau-grana». Barça: Abreviació de la pronúncia de Barcelona en català central, utilitzat habitualment per mitjans estrangers i aficionats al futbol. Barça de l'edat d'or: L'equip del FC Barcelona que durant els anys 1920 esdevingué el club de futbol més destacat tant a nivell català com espanyol. Barça de les Cinc Copes: L'equip de futbol del FC Barcelona que dominà el futbol espanyol entre 1951 i 1957. Aquest equip fou liderat al camp per Ladislau Kubala. Barça d'Helenio Herrera: L'equip de futbol del FC Barcelona que fou entrenat per Helenio Herrera durant el període 1958-1960. Dream Team: El sobrenom del club des del 1988 al 1996. Malgrat que actualment es pot usar aquest nom per a fer referència a tot aquest espai de temps, el nom va ser realment utilitzat entre 1991 i 1994, l'època de màxima esplendor esportiva del club. Influència en altres clubs El club ha influït en altres entitats esportives, com el naixement del Barcelona SC d'Ecuador, el canvi de colors de la samarreta del Crystal Palace Football Club el 1974, o el canvi de de disseny de l'escut del Forest Green Rovers (2009-2011). Instal·lacions L'Estadi del FC Barcelona és el Spotify Camp Nou, Inaugurat el 1957 al barri de les Corts de Barcelona i propietat del mateix club. Des d'agost de 2023, per una important remodelació de l'estadi, l'equip masculí de futbol juga a l'Estadi Olímpic Lluís Companys, amb una capacitat màxima de 55.926 espectadors i modernitzat per a l'ocasió amb una inversió superior als set milions d'euros compartida entre club (60%) i Ajuntament (40%) destinats a la millora dels accessos i la mobilitat de l'entorn. La remodelació del Spotify Camp Nou, adjudicada per 900 milions d'euros a l'empresa turca Limak Construction s'estima que estarà acabada la temporada 2025-26. Abans de poder disposar del Camp Nou, el FC Barcelona va tenir dos estadis més, els quals se li anaren fent petits a mesura que creixia la massa social de seguidors. Entre el 1909 i el 1922 jugava al camp del carrer Indústria de Barcelona, popularment anomenat "L'Escopidora", i entre el 1922 i el 1957 va disputar els partits al Camp de les Corts, inaugurat per acollir uns 30.000 espectadors, i que va arribar a tenir una capacitat màxima de 60.000 persones. L'Estadi Johan Cruyff acull els partits de futbol com a local del Barcelona Atlètic, femení i Juvenil A. El Palau Blaugrana, que ha quedat obsolet i no compleix la reglamentació de l'Eurolliga de bàsquet, és el pavelló esportiu de l'entitat, amb una capacitat màxima de 7.585 espectadors, i que acull les seccions de bàsquet, handbol, hoquei sobre patins i futbol sala. El Nou Palau Blaugrana, pavelló esportiu reemplaça del Palau Blaugrana, amb una capacitat màxima de 15.000 espectadors, que acollirà les seccions de bàsquet, handbol, hoquei sobre patins i futbol sala el 2026. Aquest projecte forma part del projecte Espai Barça, que inclou una reforma completa del Camp Nou, un nou Palau Blaugrana, instal·lacions esportives i un auditori al barri de les Corts de Barcelona i l’Estadi Johan Cruyff a la Ciutat Esportiva Joan Gamper. El Palau de Gel és la pavelló esportiu de l'entitat, que acull les seccions d'hoquei gel i patinatge artístic. Altres instal·lacions esportives del club son la Ciutat Esportiva Joan Gamper, complex esportiu de l'entitat situat a Sant Joan Despí que acull els entrenaments del primer, segon equip i els equips inferiors del club; el Mini Estadi que fou local camp del Barça B, femení, Juvenil A i Barcelona Dragons (2001-2003). la Masia de Can Planes o la Masia, residència dels joves de les categories inferiors del club fins a l'any 2011. A més, el club disposa d'un Museu del FC Barcelona, el museu més visitat de Catalunya amb 1.540.000 visitants l'any 2012, i la botiga oficial FCBotiga inaugurada el 22 de desembre del 1998. Companyia L'estructura del club opera a partir d'una matriu social de 148.000 socis i diverses societats anònimes, com la productora audiovisual Barça Vision (abans Barça Studios), propietat en un 29,5% pels fons d'inversió Libero i NIPA Capital, un 9,75% per Orpheus Media i un altre 9,75% per la plataforma Socios, o Barça Licensing & Merchandising (BLM), que explota el negoci comercial, de mercadotècnia, samarretes i productes de la marca Barça. Els drets de televisió son un 25% propietat del fons d'inversió Sixth Street. L'entitat té un valor al mercat estimat en una mica més de 3500 milions d'euros, i un deute estimat en 1350 milions a data de 2021, i va tancar l'exercici 2020-2021 amb unes pèrdues operatives de 481 milions d'euros. Els ingressos es van situar en 631 milions d'euros, un 26% menys que a en 2019-2020, quan aquests es van situar en 855 milions d'euros. En 2021 Joan Laporta va anunciar un deute acumulat de 1.300 milions d'euros. El club ha signat un contracte de patrocini amb la plataforma musical Spotify donar nom a l'estadi, i disposa d'un préstec per 815 milions de la banca d'inversió Goldman Sachs. El patrimoni net a data de 2021 és negatiu en 451 milions, mentre que el seu fons de maniobra és negatiu de 553 milions, per la qual cosa va sol·licitar a començaments de 2021 una dispensa a bancs i fons financers per evitar la fallida. Junta Directiva Patrocini de futbol Àrea social i dimensió sociocultural El club, considerat com l'entitat social més coneguda de Catalunya a l'exterior, ha complert al llarg de la seva història, per a molts aficionats, una funció representativa de defensa dels valors catalanistes, que el club ha defensat públicament en múltiples ocasions. El club, a més, també s'ha manifestat formalment i públicament en suport de les reivindicacions de major autonomia per a Catalunya i va signar manifestos de suport a l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1932, l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1979 i l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006. Aquesta trajectòria de defensa dels valors catalans va ser reconeguda el 21 de desembre del 1992 quan la Generalitat de Catalunya, presidida per Jordi Pujol, li va atorgar el Premi Creu de Sant Jordi, la màxima distinció que atorga el Govern de Catalunya. El club sempre s'ha significat per activitats i gestos en defensa de la cultura i la llengua catalana, la qual ha estat la llengua oficial de tots els documents del club, tret dels anys de dictadura franquista, en la que va condecorar tres vegades a Francisco Franco. Excepte en aquest mateix període, el capità de l'equip sempre ha lluït igualment la bandera catalana com a braçalet distintiu. El FC Barcelona s'ha manifestat públicament a favor del reconeixement internacional de les seleccions esportives catalanes, promovent l'organització de partits amistosos entre la selecció de Catalunya i altres seleccions internacionals com o , sinó que ha cedit gratuïtament les seves instal·lacions com a seu de les trobades i ha prestat tots els seus esportistes. A més, el club ha signat manifestos públics a favor de la causa. Durant la presidència de Joan Laporta, ell mateix i algun jugador com Oleguer Presas van participar en una campanya publicitària de la Plataforma Pro Seleccions Catalanes que, sota l'eslògan «una nació, una selecció», va ocupar espais publicitaris en una gran quantitat de mitjans de comunicació escrits i audiovisuals de Catalunya. Alguns historiadors i assagistes, com Manuel Vázquez Montalbán, van arribar a apuntar que, per a molts catalans, el FC Barcelona compleix a Catalunya el paper substitutori de la selecció catalana al concert internacional, malgrat la llarga tradició d'esportistes espanyols d'origen no català i d'estrangers que ha tingut el club. Aquests assagistes apunten que aquest és un dels motius pels quals el club barcelonista compta amb equips en tantes disciplines esportives diferents com el bàsquet, handbol, hoquei sobre patins, atletisme, voleibol, etcètera. , els quals detalla el propi club. Alguns historiadors, tot i això, han apuntat que, , especialment durant els anys de la dictadura franquista, fonament equivocat, ja que va repercutir a tots els clubs del país. Va ser aquells anys quan es va encunyar la frase que el F. Barcelona era més que un club, que es va convertir en l'eslògan més conegut de l'entitat. D'altra banda, i com han apuntat diversos historiadors, el club també va aglutinar, especialment durant les primeres dècades de vida, els simpatitzants del republicanisme. Des de principis del diferents fets apunten la complicitat dels dirigents del club amb els ideals republicans. El moment de major distanciament entre el club i la monarquia espanyola va tenir lloc sota el regnat d'Alfons XIII i durant la dictadura de Primo de Rivera. A l'estadi de Les Corts, els aficionats del Barcelona havien manifestat crítiques a la dictadura i exhibit algunes pancartes contra el règim. Finalment, el 14 de juny de 1925 els 14 000 aficionats de l'estadi van escridassar la Marxa Reial, interpretada per una banda de música. Dies més tard, el Capità General i Governador Civil de Barcelona Joaquim Milans del Bosch va dictar una ordre que va clausurar l'estadi durant sis mesos i va obligar a dimitir Hans Gamper com a president del club i exiliar-se a Suïssa durant una temporada. L'ordre de cloenda de l'estadi justificava la mesura indicant que «en la societat esmentada hi ha persones que combreguen amb idees contràries al bé de la Pàtria», com recull l'historiador Jaume Sobrequés a la seva obra F.C. Barcelona: cent anys d'història. Va ser la sanció més dura que ha rebut el club en tota la història. Com assenyala el mateix Sobrequés, el punt culminant del compromís del club amb els principis republicans va tenir lloc a partir del 1931, quan es va proclamar la Segona República Espanyola i, sobretot, a partir de l'inici de la Guerra Civil espanyola quan, el 1936, el FC Barcelona es va convertir voluntàriament en «Entitat al servei del govern legítim de la República». Després del restabliment de la democràcia a Espanya el 1977, el club ha anat perdent aquesta connotació política. Va normalitzar les seves relacions amb la corona espanyola i en diverses ocasions expedicions formades per dirigents i esportistes del club han ofert els seus trofeus al Palau de la Zarzuela. El festeig i posterior matrimoni de la Infanta Cristina de Borbó i de Grècia amb el jugador d'handbol del FC Barcelona Iñaki Urdangarin va fer freqüent a finals dels anys 1990 i principis dels anys 2000 la presència de membres de la família reial espanyola al Palau Blaugrana, inclòs el Rei Joan Carles I. L'últim gest de complicitat entre el club i la Casa Reial va tenir lloc el 17 de maig de 2006, amb motiu de la final de la Lliga de Campions de la UEFA 2005-06, quan els Reis van acudir a París per mostrar la seva suport al conjunt blaugrana i, conclòs el matx, van baixar a la gespa a felicitar els jugadors de l'equip amb el president del govern espanyol José Luis Rodríguez Zapatero, declarat seguidor del conjunt barcelonista, i el president de la Generalitat de Catalunya Pasqual Maragall. En el terreny religiós, i malgrat que el fundador del club, Hans Gamper i els seus primers dirigents eren protestants, el club va adquirir a partir dels anys 1940, després de la Guerra Civil espanyola, un caràcter marcadament catòlic. Van ser habituals les ofrenes del club al Monestir de Montserrat, i fins i tot l'estadi del Camp Nou compta amb una capella al costat dels vestidors, amb una reproducció de la Verge de Montserrat. El 1982, el papa Joan Pau II va rebre el carnet de soci número 108 000 del club, amb motiu d'una missa multitudinària que va oficiar al Camp Nou. En els darrers temps el club s'ha significat pels seus gestos solidaris. A principi dels anys 1980 ja va organitzar un partit amistós en benefici d'Unicef, en què el Barça es va enfrontar al Camp Nou a l'equip Human Stars, una selecció dels millors futbolistes del món. A mitjan els anys 90 va tornar a repetir-se l'experiència. També en aquesta dècada el club es va implicar en la lluita contra la droga, organitzant diversos partits en col·laboració amb la Fundació d'Ajuda contra la Droga, els beneficis de la qual es van destinar al Projecte Home. Amb l'arribada de Joan Laporta a la presidència, el club va manifestar la intenció d'incrementar la seva implicació en causes socials, expressant el desig que el club sigui reconegut mundialment pel seu tarannà solidari. En aquest sentit, a finals de l'any 2005, el FC Barcelona va organitzar un partit amistós al Camp Nou davant d'una selecció conjunta de jugadors israelians i palestins, que per primera vegada van compartir equip. El 13 de desembre del 2008, coincidint amb la disputa d'el Clàssic, el club va iniciar l'emissió del seu canal de televisió Barça TV de manera gratuïta a TDT per a tot Catalunya fruit d'un acord amb el Grup Godó. El canal temàtic del club es va crear fa gairebé una dècada i continua les emissions en la modalitat de pagament per a la resta d'Espanya. El club també és present a les xarxes socials com a part de la seva gestió social. Es troba a Facebook, Twitter, Instagram i Youtube, sent el primer club d'Espanya en arribar «a un acord amb Youtube». Afició Els seguidors del Futbol Club Barcelona són anomenats barcelonistes o blaugranes. Popularment, són sovint coneguts com a culers. Hom situa l'origen de la denominació "culers" en una anècdota referida al primer camp de futbol en el qual jugà el club, situat al carrer Indústria de Barcelona. Aquest camp no tenia graderies i els afeccionats s'havien d'asseure a la part alta del mur que envoltava el camp, de manera que la gent que caminava pel carrer en un dia de partit, veia una fila de culs arrenglerats. Malgrat haver canviat d'estadi dues vegades fins a l'actual Camp Nou, el sobrenom ha perdurat. Tot i la identificació del club amb la ciutat de Barcelona inicialment i, amb el pas dels anys, amb Catalunya, la globalització viscuda a partir dels darrers decennis del ha comportat el coneixement de l'entitat i dels valors que defensa arreu del món. Això ha determinat que sigui seguit i admirat per milions de persones i que esdevingui una icona d'abast mundial. Penyes i massa social Les penyes són una part molt important del barcelonisme, La primera d'elles fou la Penya Solera de Castellar del Vallès fundada l'any 1946. En 2023 hi ha constituides 1.265 penyes amb 170.000 penyistes, mentre en 2006 eren 1.333 penyes actives i 165.000 penyistes, formades com a associacions independents sense ànim de lucre, amb la finalitat de mantenir i projectar el sentiment i la història del club arreu del món. D'altra banda, també ajuden a fomentar la germanor entre els seus socis i simpatitzants mitjançant les diferents activitats que realitzen al llarg de l'any. Un cop l'any el club juntament amb una penya organitzen la trobada mundial de penyes (normalment, el setembre o l'octubre). Altres trobades, com les de zona o organitzades per diferents motius, són comunicades també al club, el qual envia un o més representants. Els grups de suport més destacats son la degana i ja desapareguda Penya Solera, Sang Culé, Penya Almogàvers, Boixos Nois i Dracs 1991 Supporters. Els Boixos Nois son un d'grup radical de suport fundat el 1981. La Comissió Estatal contra la Violència els declarà grup radical violent en 2019, prohibint-ne l'exhibició de simbologia en els camps de futbol. Els Casuals, presumptament liderats per Ricardo Mateo Lucho, van enfocar la seva activitat al crim organitzat durant la dècada de 1990 i la dècada de 2000 dedicant-se a la seguretat de clubs nocturns, tràfic de drogues i robatoris a narcotraficants, pallisses i apunyalaments per encàrrec, entre d'altres. Fundació FC Barcelona El club destina el 0,7 % del pressupost anual a la Fundació Futbol Club Barcelona, encaminada a projectes humanitaris. A partir de 2006, el club es va comprometre a realitzar una donació no inferior a 1,5 milions d'euros a Unicef, perquè aquesta ho destini a millorar les condicions de vida dels nens de tot el món. El primer projecte conjunt dels dos organismes va estar destinat als nens víctimes de la sida a Swazilàndia. A més, va posar el nom de l'organització a l'espai central del seu primer equipatge, sent la primera vegada que lluïa publicitat a les samarretes de l'equip de futbol. Com a part de la gestió social, la fundació ha col·laborat amb altres entitats governamentals i socials per fomentar l'educació infantil, l'esport, la cultura i la salut. Entre els seus principals aliats es troba l'UNICEF, UNESCO, l'Alt Comissariat de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR), el Consell Econòmic i Social de les Nacions Unides (ECOSOC), entre d'altres. Mitjans de comunicació Mitjans propis Barça TV Barça TV fou un canal de televisió esportiu dedicat íntegrament a l'actualitat del club. Va fer la seva primera emissió el 27 de juliol de 1999 sota el nom de Canal Barça. Els eixos principals de la programació del canal eren la informació, entreteniment, partits en directe del primer equip de futbol, dels equips del planter en totes les categories, partits històrics del FC Barcelona i programes específics que observaven i mostraven la realitat del teixit social barcelonista. El canal es produïa i emetia íntegrament en català, tot i que a les plataformes de pagament es disposava de dues pistes d'àudio addicionals que tradueixen a l'anglès i al castellà la programació. Les instal·lacions de la televisió oficial del club estaven al mateix estadi del FC Barcelona, destacant els platós a la zona mixta —a l'àrea dels vestidors— i a la tribuna del Camp Nou. El mes de febrer del 2004 Canal Barça va passar a denominar-se Barça TV, després que el club tornés a adquirir els drets d'exclusivitat, fins aleshores en mans de Telefónica Sports. Des del 2008, Barça TV emet en obert per TDT al Principat de Catalunya. Després de 24 anys d'emissió, el club va anunciar que el canal tancaria el 30 de juny del 2023. R@dio Barça R@dio Barça és una emissora de ràdio per internet pròpia del Futbol Club Barcelona que ofereix les retransmissions dels partits, oficials i amistosos, del primer equip de futbol del club. Les retransmissions són ofertes en català, anglès i castellà. La locució en català, en la temporada 2009–2010, la fan els locutors David Puig i Marc Guillén, amb els comentaris tècnics de l'exjugador Òscar Garcia. La locució en anglès, va a càrrec del periodista Nick Simons i de l'exjugador Steve Archibald mentre que la locució en castellà la realitza el periodista Jesús Carrillo, amb els comentaris tècnics de l'exjugador i exentrenador Toño de la Cruz. Revistes i butlletins del FC Barcelona R.B. Revista Barcelonista: Revista sobre el FC Barcelona que es va publicar durant l'abril de 1965 i el juny de 1981, per un total de 847 números. Tenia una periodicitat setmanal. Va ser fundada per un grup de periodistes escindits de la revista Barça en desacord amb la línia editorial que prenia la revista. Va ser editor en Carles Barnils, alguns dels seus redactors foren David Castillo, Juan J. Castillo, Manuel Ibáñez Escofet, Antonio Saénz Guerrero, Ricardo Huerta i Francesc Peris. En Joaquim Muntañola s'encarregava del les pàgines d'humor. Tot Barça: Revista de futbol que es publicà a Barcelona el 1979. Dirigida per Josep M. Ferrando, J.A. Romeo i Jaume Massó, tingué com a redactors Joan M. Batlle, Quique Guasch, Antoni Closa, Olga Viza i Santi Nolla. També tenia col·laboracions especials de Martí Farreras, Josep M. Fusté, Ricard Maxenchs i Arcadi Alibés. Estava escrita en castellà amb alguns articles en català. L'any 1979 desaparegué per donar pas al diari Sport. R.B. Revista Barcelonista. Barça: Al juny del 1981 s'anuncià la suspensió de la revista R.B. Revista Barcelonista, però la capçalera fou venuda a Joan Gaspart. Al setembre de 1981 inicià una nova època amb el nom Barça incorporat a la capçalera. La publicació fou vinculada a la candidatura de Josep Lluís Núñez a la presidència del Futbol Club Barcelona, Fem Barça!: Butlletí efímer sobre el FC Barcelona, creat al 1988 només es van editar 3 números.Tenia una periodicitat mensual. Tenia una secció dedicada a les penyes i una altra on s'acostava al perfil més personal dels jugadors emblemàtics de l'època. La Veu del Club: Butlletí sobre el FC Barcelona creada a l'octubre de 1998, en l'època del president Josep Lluís Núñez Va començà en format diari i al quart número evoluciona a revista grapada amb més de 32 pàgines amb periodicitat mensual. Es van imprimir 29 números fins al setembre de 2002. Revista Barça 1a etapa: Revista creada el 1955 per l'advocat Josep Maria Barnils Vila sota la tutela del Futbol Club Barcelona. Quedà inscrita a nom de l'aleshores president del club, Francesc Miró-Sans. La publicació era de caràcter setmanal i donava una àmplia informació del club, amb una destacada part gràfica. Els primers anys ajudà a promocionar la construcció del Camp Nou. Hi col·laboraren personalitats com Manuel Ibáñez i Escofet, Josep Morera Falcó, Joaquim Muntañola, Juan José Castillo, Mas Casals, Enrique Fernández, Justo Conde o F. Peris Vidal. En morir Barnils el 1961, fou substituït pel seu germà Carles, col·laborador de la revista sota el pseudònim de Be-uve. El 1965 el gros de la redacció abandonà la publicació per crear la revista R.B. Revista Barcelonista. Barça quedà sota la supervisió del club fins que tancà el 1976. 2a etapa: El 1998 aparegué una altra revista d'informació barcelonista amb el nom Barça sota el control del club, en col·laboració amb TV3 i el Grup Godó. Era mensual i es feien edicions en català i castellà. La revista deixà de publicar-se el 2000. El seu director va ser Lluís Canut. 3a etapa: Barça és una revista bimensual que des de 2002 tracta sobre tots els afers relacionats amb el Futbol Club Barcelona. S'hi poden trobar novetats, història, estudis o anàlisis tècniques, consells, entrevistes, reportatges, món social i institucional, trobades, iniciatives. La revista la reben tots els socis i penyes del club a casa. El Departament de Comunicació del club assumeix l'elaboració dels continguts informatius, mentre que el Departament de Màrqueting s'encarrega de la coordinació comercial. La revista va rebre un impuls el 2003 amb un canvi d'imatge, coincidint amb l'arribada de Joan Laporta. El 2005 va tornar a tenir un canvi d'imatge per modernitzar i revalorar la revista. Des del febrer de 2019 la revista Barça conta amb una versió multimèdia per tauletes i telèfons intel·ligents. Barça Camp Nou: La publicació "Barça Camp Nou" és una publicació editada pel mateix club (mitjançant el seu departament de comunicació), que es reparteix gratuïtament coincidint amb els partits de Lliga i Copa del Rei que es juguen a "casa", al Camp Nou. La publicació es començà a editar a finals d'octubre del 2005 i la reben els aficionats del FC Barcelona que acudeixen a l'estadi. La publicació que té una tirada que oscil·la des dels 30.000 als 70.000 exemplars, en funció del partit i de la previsió d'assistència a l'estadi. Amb motiu de la final de la Lliga de Campions, també es va fer una edició especial del "Barça Camp Nou", que es va repartir entre els més de 21.000 aficionats que van desplaçar-se fins a París. A més, també se n'han fet altres edicions especials com, per exemple, amb motiu de l'homenatge a l'exjugador de bàsquet Nacho Solozábal. La informació prèvia del partit, amb les últimes notícies relacionades i un ampli informe tècnic del rival, ocupa gran part del contingut habitual de "Barça Camp Nou" on també es poden consultar totes les estadístiques i classificacions. Les seccions del club també tenen cabuda en el diari del Barça, que en cada número dedica les dues pàgines centrals a una anàlisi en profunditat d'un tema monogràfic o a un pòster. Habitualment, el diari té 16 pàgines. Mitjans de comunicació propers al club Covertura dels mitjans a Espanya Per a l'equip de futbol, LaLigaTV por M+, DAZN LaLiga i GOL PLAY tenen els drets per retransmetre els partits de la Lliga. Els partits de la Copa del Rei són retransmesos per Movistar Plus+ i TVE. Tanmateix, els partits de la Supercopa d'Espanya són retransmesos per Supercopa de España por M+ i Movistar Plus+. A més Liga de Campeones por M+ retransmet els partits de la Lliga de Campions. Per a l'equip de filial, FEF TV té els drets per retransmetre els partits de la Primera Federació. Per a l'equip de juvenil, Movistar Liga de Campeones té els drets per retransmetre els partits de la Lliga Juvenil de la UEFA. Per a l'equip de futbol femení, DAZN LaLiga i GOL PLAY tenen els drets per retransmetre els partits de Liga F. Els partits de la Lliga de Campions Femenina de la UEFA són retransmesos per DAZN. Per a l'equip de bàsquet masculí, #Vamos por Movistar Plus+ i Deportes por Movistar Plus+tenen els drets per retransmetre els partits de la Lliga ACB de bàsquet. Els partits de la Copa del Rei i Supercopa espanyola són retransmesos per #Vamos por Movistar Plus+. Per a l'equip de bàsquet femení, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Liga Femenina, Copa de la Reina i Copa de la Reina.. Tanmateix, els partits de la Eurolliga de bàsquet són retransmesos per Movistar Plus+. Per a l'equip d'hoquei herba masculí, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Divisió d'Honor masculina A. Els partits de la Copa del Rei són retransmesos per Eurosport. Per a l'equip d'hoquei herba femení, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Lliga Ibedrola d'Hoquei. Els partits de la Copa de la Reina són retransmesos per Eurosport. Per a l'equip de futbol sala, ATM Broadcast i TVE tenen els drets per retransmetre els partits de la Liga Nacional i Copa d'Espanya. Els partits de la Copa del Rei i Supercopa d'Espanya són retransmesos per TVE. Tanmateix, els partits de la UEFA Futsal Champions League són retransmesos per GOL PLAY. Per a l'equip d'handbol, GOL PLAY i LaLiga+ tenen els drets per retransmetre els partits de la Lliga ASOBAL. Els partits de la Lliga de Campions són retransmesos per DAZN. i Esport3 Per a l'equip de rugby, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Divisió d'Honor i Copa del Rei. Per a l'equip de voleibol masculí, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Superlliga Masculina. Els partits de la Lliga de Campions són retransmesos per Eurosport. Per a l'equip de voleibol femení, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Superlliga Femenina. Els partits de la Lliga de Campions són retransmesos per Eurosport. El club en la cultura popular Agermanament i rivalitats de futbol L'afició del Barcelona està agermanada amb aquells del Tenerife, l'amistat entre els dos clubs va néixer a l'inici dels anys noranta quan el Tenerife va vèncer l'última jornada Reial Madrid la 1991-1992 i la 1992-1993 va regalar dos títols al blaugrana. El FC Barcelona manté una forta rivalitat futbolística amb el Reial Club Deportiu Espanyol, equip de la ciutat de Barcelona. El derbi barceloní és el nom que descriu els partits entre ambdós clubs, els més representatius de la ciutat. S'han enfrontat en 216 ocasions, comptant dos partits europeus disputats a la Copa de Fires, amb un balanç de 126 partits guanyats pel Barcelona, davant de 44 de l'Espanyol. Xavi Hernández és el futbolista amb més partits disputats, amb un total de 36, mentre que l'argentí Lionel Messi és el màxim golejador, amb 25 gols. La rivalitat va néixer en part pels continus enfrontaments que, entre altres coses, eren aguerrits i comptaven amb bons jugadors. Un altre dels fets és perquè van ser pioners del futbol a Barcelona, els més representatius, a això també cal afegir que històricament es van consolidar com els dos millors equips a les competicions organitzades per la Federació Catalana de Futbol. L'equip culer també disputa l'anomenat clàssic de futbol espanyol davant del Reial Madrid Club de Futbol, uns dels partits més importants i transcendents del món. L'audiència supera els 500 milions d'espectadors i s'acrediten més de 750 periodistes; sovint, és conegut per la premsa especialitzada com el Partit del segle. Al balanç general els madrilenys han guanyat 102 partits davant dels 100 dels barcelonistes, d'un total de 254 trobades oficials. El primer duel oficial es va donar a la semifinals de la Copa de la Coronació, amb un resultat favorable per als barcelonistes per 2-1. La popularitat i importància també rau en la quantitat de trofeus guanyats i la qualitat de jugadors dels dos clubs. A nivell nacional destaquen altres equips com l'Athletic Club i l'Atlètic de Madrid. Barcelona i Athletic són els dos clubs més premiats de la Copa del Rei i han disputat set finals, amb un balanç de cinc victòries i dues derrotes per als blaugranes. A nivell internacional destaquen els seus enfrontaments amb l'Associazione Calcio Milan italiana, en ser el rival internacional a qui més s'ha enfrontat amb 19 partits, o el Manchester United FC, rival a dues finals de Champions League. Addicionalment, també va tenir intensos enfrontaments amb el Chelsea Football Club, i Paris Saint-Germain Football Club, i per recents disputes esportives davant el FC Bayern de Múnic. Ja amb tints gairebé desapareguts en la història recent es donen amb el Celtic Football Club. Plantilla de futbol 2023-2024 La relació de jugadors de la plantilla del Barça la temporada 2023-2024 és la següent: Els equips que disputen la lliga espanyola de futbol estan limitats a tenir en la plantilla un màxim de tres jugadors sense passaport de la Unió Europea. La llista inclou només la principal nacionalitat de cada jugador. Alguns jugadors no europeus tenen doble nacionalitat d'algun país de la UE: Barcelona B i juvenils Cedits Cos tècnic Xavi Hernández - Entrenador Òscar Hernández - Segon entrenador Sergio Alegre - Tècnic auxiliar José Ramón de la Fuente - Entrenador de porters Carles Naval - Delegat Iván Torres, Andrés Martín, Edu Pons i David Pozos - Preparadors físics Jon Álvarez i Juan Carlos ‘Chechu’ Pérez - Readaptadors David Prats, Toni Lobo, Sergio García i Eloy Jordán - Analistes Dr. Ricard Pruna i Xavier Valle - Doctors Carlos Nogueira, Jaume Munill, Xavi López, Raúl Martínez, Pablo Merino, Edu Martínez i Isaac Serrano - Fisioterapeutes Laia Vinaixa - Psicòloga esportiva Sílvia Tremoleda - Nutricionista Rafa Márquez - Entrenador del filial Font: Web oficial del Mundo Deportivo Organigrames Jugadors de futbol Més d'un miler de futbolistes han vestit la samarreta del primer equip del Futbol Club Barcelona al llarg dels seus 123 anys d'història. Els jugadors d'origen estranger (tot i que alguns, nacionalitzats espanyols) han tingut sempre un gran pes en la història del club, i han marcat les èpoques més brillants del conjunt català. Fundat per un grup d'estrangers establerts a Barcelona, inicialment l'equip va estar format per jugadors d'origen majoritàriament anglès, suís i alemany. La majoria d'historiadors consideren que l'hongarès Ladislau Kubala va ser, als anys 1950, la primera gran figura de talla internacional que va militar al conjunt barcelonista. No obstant això va ser a partir dels anys 1970 quan el futbol espanyol va regularitzar la participació de jugadors estrangers, i per tant quan el club va començar a fitxar grans figures internacionals. El FC Barcelona ha comptat des de llavors amb diversos jugadors que, militant al club blaugrana, han conquerit els més prestigiosos trofeus individuals del futbol mundial. Cinc jugadors del club van ser guardonats amb el premi de FIFA World Player que els acreditava com els millors futbolistes del món: Romário, Ronaldo, Rivaldo, Ronaldinho en dues ocasions consecutives, i Lionel Messi; i sis van ser premiats amb la Pilota d'Or que els acreditava com els millors jugadors del futbol europeu: Luis Suárez, Johan Cruyff en tres ocasions, Hristo Stoítxkov, Rivaldo, Ronaldinho i Messi que va fer història al club en ser el primer del planter a aconseguir-ho. Fins a vint ocasions, un jugador del club ha obtingut la Pilota d'Or, Plata o Bronze, a més de quatre ocasions més en què un jugador ha obtingut un d'aquests guardons havent disputat la primera part d'aquell any al club blaugrana; Ronaldo el 1997 i sent jugador de l'Inter de Milà, i Luís Figo el 2000 pertanyent al Reial Madrid. A més, el club ha comptat amb jugadors posseïdors d'altres grans distincions internacionals com Andrés Iniesta, Xavi Hernández, Michael Laudrup, Samuel Eto'o, Allan Simonsen, Hansi Krankl, Diego Maradona, Gary Lineker o Zlatan Ibrahimović entre d'altres. Després de la fusió del FIFA World Player amb la Pilota d'Or es va crear la FIFA Pilota d'Or, on el club ha comptat amb nou nominacions (Neymar una vegada, Andrés Iniesta i Xavi Hernández dues vegades i Lionel Messi quatre vegades) i tres primers llocs (tots de Lionel Messi, qui suma un total de set, el jugador amb més guardons del premi). Els futbolistes que més partits oficials han disputat al FC Barcelona són: Lionel Messi, Xavi Hernandez, Sergio Busquets, Andrés Iniesta, Gerard Piqué i Carles Puyol. L'argentí Lionel Messi amb set-cents setanta-vuit és l'integrant barcelonista amb la quantitat més gran de partits disputats. Els jugadors que més gols han marcat en competicions oficials són: Lionel Messi, César Rodríguez, Luis Suárez, Ladislau Kubala, i Josep Samitier. Destaca l'argentí Lionel Messi com a màxim golejador històric amb sis-centes setanta-dues anotacions, i el futbolista que més títols ha aconseguit en la seva estada a l'entitat amb trenta-quatre. El FC Barcelona ha estat històricament, juntament amb el Reial Madrid, un dels conjunts que més ha contribuït a nodrir la . El jugador del club amb més partits internacionals amb la va ser el centrecampista Xavi Hernández, que va disputar cent trenta-tres partits fins a ser superat per Sergio Busquets, i juntament amb Lionel Messi, Andrés Iniesta, Gerard Piqué i Carles Puyol pertanyen al selectiu de futbolistes barcelonistes del «FIFA Century Club» per haver disputat amb cent o més partits amb la seva selecció nacional absoluta. Jugadors destacats Arthur Witty Stanley Harris Udo Steinberg Lluís d'Ossó Romà Forns Carles Comamala Francesc Bru Josep Vidal Josep Quirante Bernat Lassaleta Joan Gamper Jack Greenwell Paulí Alcàntara Climent Gràcia Vicenç Martínez Ricard Zamora Ramon Torralba Francesc Vinyals Félix Sesúmaga Emil Walter Emili Sagi-Barba Josep Samitier Patrici Arnau Andreu Bosch i Girona Domènec Carulla Manuel Parera Vicenç Piera Josep Sastre Cristòfol Martí Franz Platko Agustí Sancho Domènec Balmanya Josep Escolà Ramon Guzman Ramon Zabalo Martí Ventolrà Joan Ramon Esteve Pedrol Joan Josep Nogués Josep Raich Manel Rosalén Josep Gonzalvo Marià Gonzalvo Francesc Calvet Marià Martín Velasco César Rodríguez Evaristo de Macedo Gustau Biosca Estanislau Basora Andreu Bosch i Pujol Sígfrid Gràcia Antoni Ramallets Josep Seguer Joan Segarra Luis Suárez Eulogio Martínez Ladislau Kubala Zoltán Czibor Enric Gensana Ferran Olivella Josep Maria Fusté Eladi Silvestre Martí Vergés Jesús María Pereda José Antonio Zaldúa Sándor Kocsis Salvador Sadurní Carles Rexach Joaquim Rifé Antoni Torres Garcia Antoni Olmo Migueli Gallego Marcial Pina Johan Cruyff Johan Neeskens Juan Manuel Asensi Hugo Sotil Bernd Schuster Gary Lineker Maradona Hans Krankl Ramon Maria Calderé Juan Carlos Pérez Rojo Allan Simonsen Steve Archibald Marcos Alonso Víctor Muñoz Quini Julio Alberto Moreno Mark Hughes José Ramón Alexanko Javier Urruticoechea Francisco José Carrasco Rivaldo Romário Ronaldo Hristo Stoítxkov Albert Ferrer Josep Guardiola Sergi Barjuan Michael Laudrup Abelardo Fernández Luis Enrique Laurent Blanc Miquel Àngel Nadal Frank de Boer Phillip Cocu Patrick Kluivert Ronald Koeman José Mari Bakero Txiki Beguiristain Jon Andoni Goikoetxea Julio Salinas Andoni Zubizarreta Guillermo Amor Luís Figo Gheorghe Popescu Juan Román Riquelme Javier Saviola Ronaldinho Samuel Eto'o Xavier Hernández Oleguer Presas Carles Puyol Víctor Valdés Yaya Touré Andrés Iniesta Eric Abidal Ludovic Giuly Thierry Henry Seydou Keita Rafael Márquez Edgar Davids Marc Overmars Deco Henrik Larsson Zlatan Ibrahimović Javier Mascherano Lionel Messi Neymar Dani Alves Jordi Alba Sergio Busquets Cesc Fàbregas Gerard Piqué Ivan Rakitić Pedro Rodriguez David Villa Luis Suárez Marc-André ter Stegen Sergi Roberto Pedri Frenkie de Jong Capitans Excepte en algun cas, els integrants de la primera plantilla escullen els seus capitans. Es coneix la identitat de 50 dels primers capitans del Barça, tots excepte els que ho van fer durant el període 1937-1939. El primer capità va ser Joan Gamper el 1899. El jugador que més temporades ha estat capitan és Carles Puyol (10 temporades) entre 2004 i 2014. Els primers capitans recents han estat les persones següents: José Ramón Alexanko (1986-1993) Andoni Zubizarreta (1993-1994) José Mari Bakero (1994-1996) Gheorghe Popescu (1996-1997) Pep Guardiola (1997-2001) Sergi Barjuan (2001-2002) Luis Enrique (2002-2004) Carles Puyol (2004-2014) Xavi Hernández (2014-2015) Andrés Iniesta (2015-2018) Leo Messi (2018-2021) Sergio Busquets (2021-2023) Sergi Roberto (2023-) Guanyadors dels premis Futbol 14 Pilota d'Or: Luis Suárez (1960), Johan Cruyff (1973 i 1974), Hristo Stoítxkov (1994), Rivaldo (1999), Ronaldinho (2005), Lionel Messi (2009, 2010, 2011, 2012, 2015 i 2019), i Alexia Putellas (2020 i 2021) 6 Fifa World Player: Romário de Souza Faria 1994, Ronaldo 1996, Rivaldo 1999, Ronaldinho 2004 i 2005, Lionel Messi 2009. 8 Bota d'Or: Ronaldo (1996-97), Messi (2009-10, 2011-12, 2012-13, 2016-17, 2017-18 i 2018-19 i Luis Suárez (2015-16). 3 Premis FIFpro al millor jugador del món: Ronaldinho (2005 i 2006) i Lionel Messi (2009). 3 Premis FIFpro al millor jugador jove del món: Lionel Messi (2006, 2007 i 2008). 2 Futbolista africà de l'any: Samuel Eto'o 2004 i 2005. 4 Trofeu Bravo: Josep Guardiola 1992, Ronaldo 1997, Lionel Messi 2007, Sergi Busquets 2009. 3 Premi Golden Boy: Lionel Messi 2005, Pedri 2021, Gavi 2022. 19 Pitxitxis: Marià Martín 1942-43, César Rodríguez 1948-49, Cayetano Re 1964-65, Carles Rexach 1970-71, Hansi Krankl 1978-79, Quini 1980-81 i 1981-82, Romário 1993-94, Ronaldo 1996-97, Samuel Eto'o 2005-06, Lionel Messi 2009-10, 2011-12, 2012-13, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20 i 2020-21 Luis Suárez 2015-16. 20 Trofeu Zamora: Juan Zambudio Velasco 1947-48, Antoni Ramallets 1951-52, 1955-56, 1956-57, 1958-59 i 1959-60, Pesudo 1965-66, Salvador Sadurní 1968-69, 1973-74 i 1974-75, Miguel Reina 1972-73, Pedro María Artola 1977-78, Urruti 1983-84, Andoni Zubizarreta 1986-87, Víctor Valdés 2004-05, 2008-09, 2009-10, 2010-11, i 2011-12 i Claudio Bravo 2014-15. Bàsquet 2 Euroleague Final Four MVP: Dejan Bodiroga 2003, Juan Carlos Navarro 2010 1 MVP Euroleague: Juan Carlos Navarro (2008-2009) Handbol 2 Premi IFH al millor porter del món: David Barrufet (2001 i 2002) 1 IHF World Player of the Year: Rafael Guijosa (1999) Millors jugadors per número El 8 d'abril de 2020, Marca va anunciar els millors jugadors per dorsal de la història del FC Barcelona amb dorsals de l'1 al 23. Números retirats Per a l'equip de futbol, el 21 de Luis Enrique, MIG, 1996–2004 - Temporalment retirat Entrenadors i presidents de futbol Entrenadors El primer entrenador a temps complet fou John Barrow, ja que anteriorment aquesta funció l'exercia el capità de l'equip. Johan Cruyff va ser el tècnic amb més partits dirigits (602), també més temporades a la banqueta del primer equip (vuit anys consecutius, entre 1988 i 1996). Pep Guardiola que assolint el triplet (Copa del Rei, Lliga i Lliga de Campions), i posteriorment en el mateix any 2009 tres títols més que van ser la Supercopa d'Espanya de futbol, la Supercopa d'Europa de futbol, i el Campionat del Món de Clubs de futbol, és el entrenador més laureat amb 14 títols en el quatre temporades (de la 2008-09 a la 2011-12). Fins avui, Barcelona ha estat dirigida per les persones següents: 1917-1917: John Barrow 1917-1923: Jack Greenwell 1923-1924: Jesza Poszony 1924-1925: Ralph Kirby 1926-1926: Jack Domby 1926-1929: Romà Forns 1929-1931: James Bellamy 1931-1933: Jack Greenwell 1933-1934: Jack Domby 1934-1935: Franz Platko 1935-1940: Josep Planas 1941-1942: Ramon Guzman 1942-1944: J.J. Nogués 1944-1947: Patrick O'Connell 1940-1941: Josep Samitier 1947-1950: E. Fernández 1950-1950: Ramon Llorens 1950-1954: F. Daucik 1954-1955: Sandro Puppo 1955-1956: Franz Platko 1956-1958: D. Balmanya 1958-1960: Helenio Herrera 1960-1960: Enric Rabassa 1960-1961: Ljubisa Brocic 1961-1961: Enrique Orizaola 1961-1961: Lluís Miró 1961-1963: Ladislau Kubala 1963-1963: Josep Gonzalvo 1963-1964: César Rodríguez 1964-1965: Vicenç Sasot 1965-1967: Roque Olsen 1967-1969: Salvador Artigas 1969-1970: Josep Seguer 1970-1971: Vic Buckingham 1971-1975: Rinus Michels 1975-1976: H. Weisweiler 1976-1976: Laureano Ruiz 1976-1978: Rinus Michels 1978-1979: Lucien Müller 1979-1980: Joaquim Rifé 1980-1980: Helenio Herrera 1980-1980: Ladislau Kubala 1980-1981: Helenio Herrera 1981-1983: Udo Lattek 1983-1983: J. L. Romero 1983-1984: Luis Menotti 1984-1987: Terry Venables 1987-1988: Luis Aragonés 1988-1988: Carles Rexach 1988-1996: Johan Cruyff 1996-1996: Carles Rexach 1996-1997: Bobby Robson 1997-2000: Louis van Gaal 2000-2001: Llorenç Serra Ferrer 2001-2002: Carles Rexach 2002-2003: Louis van Gaal 2003-2003: Antonio de la Cruz (interí) 2003-2003: Radomir Antić 2003-2008: Frank Rijkaard 2008-2012: Pep Guardiola 2012-2013: Francesc 'Tito' Vilanova 2013-2013: Jordi Roura (interí) 2013-2014: Gerardo Martino 2014-2017: Luís Enrique Martínez 2017-2020: Ernesto Valverde 2020-2020: Quique Setién 2020-2021: Ronald Koeman 2021-2021: Sergi Barjuan (interí) 2021-present: Xavi Hernández Presidents El president del Futbol Club Barcelona és, des de l'any 1978, un soci escollit per sufragi universal per dur la gestió del club. Fins avui, la presidència del Barcelona ha estat exercida per les 39 persones següents: Walter Wild (1899-1901) Bartomeu Terrades i Brutau (1901-1902) Paul Haas (1902-1903) Arthur Witty Cotton (1903-1905) Josep Soler (1905-1906) Juli Marial (1906-1908) Vicenç Reig (1908) Hans Gamper (1908-1909) Otto Gmelin (1909-1910) Hans Gamper (1910-1913) Francesc de Moxó i de Sentmenat (1913-1914) Àlvar Presta i Torns (1914) Joaquim Peris de Vargas (1914-1915) Rafael Llopart i Vidaud (1915-1916) Gaspar Rosés i Arús (1916-1917) Hans Gamper (1917-1919) Ricard Graells i Miró (1919-1920) Gaspar Rosés i Arús (1920-1921) Hans Gamper (1921-1923) Enric Cardona i Panella (1923-1924) Hans Gamper (1924-1925) Arcadi Balaguer (1925-1929) Tomàs Rosés (1929-1930) Gaspar Rosés i Arús (1930-1931) Antoni Oliver i Gras (1931) Joan Coma (1931-1934) Esteve Sala (1934-1935) Josep Sunyol i Garriga (1935-1936) Francesc Xavier Casals (1937-1939) Joan Soler i Julià (1939-1940) Enrique Piñeyro Queralt (1940-1942) Josep Vidal-Ribas i Güell (1942) Enrique Piñeyro Queralt (1942-1943) Josep Antoni d'Albert i Muntadas (1943) Josep Vendrell i Ferrer (1943-1946) Agustí Montal i Galobart (1946-1952) Enric Martí i Carreto (1952-1953) Francesc Miró-Sans i Casacuberta (1953-1961) Enric Llaudet i Ponsa (1961-1968) Narcís de Carreras i Guiteras (1968-1969) Agustí Montal i Costa (1969-1977) Raimon Carrasco i Azemar (1977-1978) Josep Lluís Núñez i Clemente (1978-2000) Joan Gaspart i Solves (2000-2003) Enric Reyna i Martínez (2003) Joan Laporta i Estruch (2003-2010) Sandro Rosell i Feliu (2010-2014) Josep Maria Bartomeu i Floreta (2014-2020) Joan Laporta i Estruch (2021-present) Palmarès Entre tots els equips professionals, en 2023 sumaven 46 Copes d'Europa, entre les 22 d'hoquei patins, 11 d'handbol, 5 de futbol masculí, 2 de futbol femení, 2 de bàsquet i 4 de futbol sala. La temporada 2010-11 va ser la més reeixida globalment del club, amb 14 títols: 3 de l'equip de futbol masculí, bàsquet i futbol sala, 2 d'handbol i hoquei patins i 1 de futbol femení. Títols oficials Altres dades d'interès de futbol Temporades a 1a: 91 (totes). Millor posició a la lliga: 1r (25 vegades). Pitjor posició a la lliga: 12è (temporada 41-42). Major golejada a favor: Temp. 1949-1950 FC Barcelona 10 - Gimnàstic de Tarragona 1. Major golejada en contra: Temp. 1930-1931. Athletic Club 12 - FC Barcelona 1. Jugadors amb més partits oficials disputats: Xavi Hernàndez (778), Lionel Messi (772), Andrés Iniesta (679), Sergi Busquets (625), Carles Puyol (602). Jugadors amb més gols: Lionel Messi (552), Alcántara (369), Josep Samitier (333). Jugador més jove a debutar amb el primer equip: Paulino Alcántara, 15 anys, 4 mesos i 18 dies. El debut va ser el 25 de febrer de 1912 al partit FC Barcelona 9 - Català 0 del Campionat de Catalunya, en el qual va fer tres gols. Jugadors amb més títols: Leo Messi (35), Andrés Iniesta (32), Sergio Busquets (30), Gerard Piqué (30), Xavi Hernández (25), Dani Alves (23), Sergi Roberto (23), Carles Puyol (21), Víctor Valdés (21), Pedro Rodríguez (20), Guardiola (18). Futbolista amb més títols guanyats com a jugador i tècnic: Josep Guardiola, jugador (1990-2001) i entrenador (2008-2012), ha guanyat amb el Barça 33 títols, 19 com a jugador i 14 com a entrenador. Porter menys golejat: Antoni Ramallets. Jugador amb més gols en un partit: Kubala, 7 gols contra l'Sporting de Gijón (temporada 51-52). Equip filial: Futbol Club Barcelona B. Jugadors que han marcat en totes les competicions (en any natural) (Primera divisió, Copa del Rei, Champions League, Supercopa d'Espanya, Supercopa d'Europa i Campionat Mundial de Clubs): Pedro Rodríguez Ledesma i Lionel Messi. Els 10 màxims golejadors en la història Altres seccions i filials Futbol Base El futbol base del Futbol Club Barcelona és una part fonamental del club i per això compta amb una forta política d'inversió i d'esforç en joves jugadors per tal de perfilar-los i ensenyar-los l'estil del Barça a més de formar-los com a persones. Bona part d'aquest esforç econòmic i organitzatiu que fa el club es troba representat per les instal·lacions esportives de la Ciutat Esportiva Joan Gamper i la seva residència per a esportistes de la Masia, situades al municipi veí de Barcelona de Sant Joan Despí. El treball amb el planter ha tingut sempre l'objectiu de nodrir al primer equip de jugadors joves amb talent suficient per competir al màxim nivell. Diversos d'aquests futbolistes procedents d'aquest planter han assolit un primer nivell mundial, com ara Marià Gonzalvo, Carles Rexach, Ferrer, Pep Guardiola, Puyol, Xavi, Andrés Iniesta o Leo Messi. Segons un estudi de la FIFA el 2007, el Barça era el tercer club en percentatge de jugadors del planter que van participar en el primer equip, només superat per l'Athletic Club i l'Nancy francès. Actualment és l'exemple més clar que demostra que es poden guanyar els títols més importants del planeta amb jugadors del planter. Equips masculins (15 equips): Juvenil A, Juvenil B, Cadet A, Cadet B, Infantil A, Infantil B, Aleví A, Aleví B, Aleví C, Aleví D, Benjamí A, Benjamí B, Benjamí C , Benjamí D i Pre-benjamí. Equips femenins (7 equips): Femení B, Femení C, Juvenil, Infantil C, Infantil D, Aleví E i Aleví F. Aquests quatre últims juguen en categories de futbol base mixtes. Equips filials El Futbol Club Barcelona Atlètic fundada el 1970 és el club de futbol filial de FC Barcelona, juga a l'Estadi Johan Cruyff, situat a la Ciutat Esportiva Joan Gamper de Sant Joan Despí, amb una capacitat per a 6.000 espectadors. Actualment, juga a la Primera Federació. Per les files del Barcelona Atlètic han passat grans jugadors que han arribat a jugar al primer equip com Pedraza, Carrasco, Calderé, Amor, Ferrer, Guardiola, Sergi, Xavi, Valdés, Iniesta, De la Peña, Puyol o Leo Messi. Equip futbol segon filial, Futbol Club Barcelona C fundada el 1967, dissolt l'any 2007, jugava al Mini Estadi amb capacitat per a 15.276 espectadors. La secció de futbol femení té un segon equip a la Segona Divisió. Tradicionalment s'ha situat esportivament a la categoria immediatament inferior a la del primer equip. Equips juvenils Vigents Professionals No professionals Equips associats FC Barcelona-Institut Guttmann, des de 2007 Secció de voleibol femení del Futbol Club Barcelona (CVB Barça), des de 2004 Secció de bàsquet femení del Futbol Club Barcelona (Barça CBS), des de 2009 Equips inferiors seccions Bàsquet (5 equips): Júnior, Cadet A i B, Infantil A i B. Handbol (5 equips): Sènior B, Juvenil A, Cadet A i B, Infantil. Hoquei patins (4 equips): Sènior B, Júnior, Juvenil i Infantil. Futbol sala (5 equips): Sènior B, Juvenil, Cadet, Infantil i Aleví. Atletisme (12 equips): Infantil, Cadet, Juvenil, Junior, Promesa i Sènior masculí. Infantil, Cadet, Juvenil, Junior, Promesa i Sènior femení Rugbi (9 equips): Sènior A, Sènior Blau, Sub-23, Sub-18, Sub-16, Sub-14, Escola, Femení i Veterans. Beisbol (6 equips): Sènior A, Sènior B, Juvenil, Cadet, Infantil i Aleví. Voleibol (5 equips): Sènior, Júnior, Juvenil, Cadet i Infantil. Hoquei herba (7 equips): Sènior, Primera Barceloní Stick, Primera, Juvenil i Cadet masculí. Sènior i Juvenil femení. Hoquei gel (5 equips): Sènior, Sub-18, Sub-13, Sub-11, Sub-9. Patinatge artístic sobre gel (18 equips): Debutant (Masculí i Femení); Joves Talents (Masculí i Femení); Promeses Femení; Mínima (Masculí i Femení); Infantil (Masculí i Femení), Novice Femení; Júnior 3a (Masculí i Femení); Júnior 2a (Masculí i Femení); Júnior 1a (Masculí i Femení). Ballet: Elit, i Jeune espoir CVB Barça (2 equips): Sènior, Juvenil. Desaparegudes No professionals Secció de lluita grecoromana del Futbol Club Barcelona (1924, desapareguda el 1928). Compta al seu historial amb un campionat olímpic aconseguit per Emili Ardèvol. Secció de ciclisme del Futbol Club Barcelona (1925, desapareguda el 1945, refundada el 2004 i eliminada de nou el 2006) Secció de tennis del Futbol Club Barcelona (1926, desapareguda el 1936) Secció de patinatge artístic sobre rodes del Futbol Club Barcelona (1952, desapareguda el 1956) Secció d'handbol d'onze del Futbol Club Barcelona (1943, desapareguda el 1959) Secció de gimnàstica del Futbol Club Barcelona (1957, desapareguda el 1976) Secció de judo del Futbol Club Barcelona (1961, desapareguda el 1976) Secció de natació del Futbol Club Barcelona (1942) Secció de beisbol del Futbol Club Barcelona (1941, desapareguda el 2011) Secció de rugbi a 13 del Futbol Club Barcelona (2008, desapareguda el 2010) Equips associats Barcelona Dragons (creada fora del club el 1991, s'hi uní el 2001 i desaparegué el 2003) UB Barça (fundat el 1985 com a secció del Club Esportiu Universitari, desaparegué el 2007) El futbol, motiu de la fundació del club, continua sent l'esport principal del FC Barcelona i l'activitat que acapara més del setanta-cinc per cent del pressupost del club. El primer equip de futbol juga a la Primera divisió espanyola, i és un dels tres clubs que sempre han competit en aquesta categoria juntament amb l' Athletic Club i el Reial Madrid. El Barcelona ha guanyat el Campionat de Lliga en un total de vint-i-set ocasions, la darrera la temporada 2022-23. El Barcelona ha aconseguit imposar-se en Lliga de Campions de la UEFA en cinc ocasions, els anys 1992, 2006, 2009, 2011 i 2015. A més, el Barça és l'únic club de la lliga espanyola a aconseguir el triplet (guanyar la Lliga, Copa del Rei i Copa d'Europa en un mateix any) en 2 ocasions. El FC Barcelona té el rècord de ser l'únic europeu que ha participat de forma ininterrompuda en les competicions continentals des de la seva creació l'any 1955. El club compta amb una important planter de jugadors, des de la categoria d'alevins. El filial del primer equip de futbol és el Barcelona B, que milita a la Segona divisió espanyola. A més de la seva secció principal, la de futbol, el club compta amb altres quatre seccions professionals: les de bàsquet, handbol, hoquei sobre patins i futbol sala . Entre les cinc seccions professionals, el FC Barcelona suma trenta-nou Lligues de Campions (o Eurolligues en el cas del bàsquet) la qual cosa el converteix en el segon club poliesportiu més llorejat d'Europa i, juntament amb Dinamo de Moscou i CSKA Moscou, l'únic que ha aconseguit el màxim títol continental en cinc esports diferents. Una de les dades rellevants del club va ser la consecució de la Lliga de Campions consecutivament durant disset anys, des de la temporada 1995-96 fins a la 2011-12 amb alguna de les seves seccions professionals, a més ha guanyat un «triplet» europeu amb les seccions de Futbol, Handbol i Hoquei Patins a la temporada 2014-15 i sis «doblets» europeus amb les seccions d'Handbol i Hoquei Patins a les temporades 1996-97, 1999-2000 i 2004-05 amb les seccions de Bàsquet i Hockey Patins a la temporada 2009-10, amb les seccions de Futbol i Handbol a la temporada 2010-11 i amb les seccions de Futbol Sala i Hoquei Patines a la temporada 2013-14. Destaca també el fet que des de la temporada 1988-89 que s'inicia amb la victòria de l'equip de futbol, a la final de la Recopa d'Europa a Berna contra la Sampdoria fins a la 2011-12, cada temporada durant 24 anys, algun dels esports del club va aixecar algun títol europeu. Quant a temporades es refereix, en el còmput global de títols aconseguits per totes les seccions sense comptar els regionals, la temporada 2011-12 va ser la més reeixida del club, ja que va aconseguir la conquesta de disset campionats (rècord històric per al club), seguit de la temporada 2010-11 amb 14 i la 2009-10 amb 13. A més d'aquestes cinc seccions professionals, el club compta amb seccions amateurs en altres disciplines esportives: hoquei sobre herba masculí i femení, atletisme masculí i femení, patinatge masculí i femení, hoquei sobre gel, voleibol masculí i femení, rugbi, futbol platja, futbol indoor, futbol femení i bàsquet amb cadira de rodes. El Barcelona organitza, des del 1966, un torneig de futbol amistós anual, el Torneig Joan Gamper, que es disputa habitualment al mes d'agost com a part de la pretemporada. El Futbol Club Barcelona és una institució poliesportiva que, a més a més d'equips de futbol, compta amb equips en dotze disciplines esportives més. Aquestes disciplines s'estructuren com a seccions esportives dins del club. El FC Barcelona distingeix des d'un punt de vista estructural entre les seccions masculines professionals, les masculines no professionals i les seccions femenines. Des de José Samitier a Neymar són 62 les medalles olímpiques (11 d'or, 23 de plata i 28 de bronze) que han aconseguit esportistes de l'entitat amb contracte en vigor. Seccions professionals Bàsquet La secció de bàsquet (creada el 1926) és el primer club en nombre de títols de Catalunya, el segon d'Espanya i un dels de major prestigi d'Europa. La secció de bàsquet va viure els seus millors anys en les dècades dels '80 i els '90, en les quals va aconseguir diversos títols espanyols i europeus. El seu títol més preuat, no obstant això, l'Eurolliga (o Copa d'Europa), no el va aconseguir fins a la temporada 2002-2003, quan va guanyar la Final Four celebrada a la mateixa ciutat de Barcelona. El directiu responsable de la secció és Josep Cubells, el director general és Juan Carlos Navarro, el director tècnic és Mario Bruno Fernández, i l'entrenador de l'equip sènior és Roger Grimau. Handbol La secció d'handbol va ser fundada el 1943, i és l'equip que acumula més títols d'Espanya, d'Europa i del món. El 2022 va tornar a coronar-se com el millor equip europeu en conquistar la seva onzena Copa d'Europa. El directiu responsable de la secció és Joan Solé, el director tècnic i de gestió és Xavier O'Callaghan, i l'entrenador de l'equip sènior és Carlos Ortega. Hoquei patins La secció d'hoquei sobre patins del Futbol Club Barcelona va ser creada el 1942. És el més llorejat d'Europa, acumulant 22 Copes d'Europa. Futbol sala La secció de futbol sala que va ser fundada el 1978 és considerada professional des del retorn de l'equip a la Divisió d'Honor. A la temporada 2010/2011 va obtenir el seu primer títol professional: la Copa d'Espanya. Futbol femení El 2002 el Futbol Club Barcelona va incorporar definitivament el futbol femení com a secció oficial i va continuar competint a Primera Nacional, la segona categoria espanyola, però allò no es va traduir en la consolidació. A la temporada 2006-07, l'equip va perdre la categoria i fins i tot s'arribava a plantejar la seva desaparició. Amb l'arribada a la banqueta de Xavi Llorens la temporada següent l'equip va retornar a la Superlliga. Des del 2010 la secció ha encadenat un èxit després d'un altre aconseguint quatre Lligues consecutives (2011-12, 2012-13, 2013-14 i 2014-15), quatre Copes de la Reina (2011, 2013, 2014 i 2017) i set Copes Catalunya (2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015 i 2016). El 2021 i 2022 Alexia Putellas va ser guardonada amb la Pilota d'Or, la primera jugadora espanyola a aconseguir-ho. Seccions amateurs FC Barcelona Legends Fins a l'any 2011, els exjugadors del Barça aprofitaven les instal·lacions del Mini Estadi per entrenar-se un parell de cops per setmana. Aquest any, el ministre d'Esports d'Oman, amb l'objectiu de la promoció del turisme esportiu a la destinació, intento fer un clàssic entre FC Barcelona i el Reial Madrid Club de Futbol. Davant de diferents constriccions de realitzar el partit amb els jugadors en actiu, es va produir el primer clàssic espanyol fora d'Espanya, i el primer clàssic entre veterans llegendes de futbol 11. Això, gràcies al suport de l'empresari de Tenerife, i exjugador de les categories inferiors blaugranes, Rayco García. Aquest partit va ser la primera pedra en la creació del departament de Llegendes del FC Barcelona, el qual es va oficialitzar el 2016, i és gestionat directament pel club. A través de l'organització de diferents experiències esportives, arreu del món, i, ja sigui amb formats de 3x3, 5, 6, 7 o 11 jugadors, l'exjugador Albert "Chapi" Ferrer, és l'encarregat de configurar els equips que participen a cada activitat. El FC Barcelona Legends ha participat en partits d'exhibició a països com: Colòmbia, Marroc, Brasil, i molts més; exportant els valors esportius del FC Barcelona. Des de 2016, el FC Barcelona Legends compta amb més de 80 exjugadors professionals del FC Barcelona, i la seva plantilla inclou jugadors de la talla de: Patrick Kluivert, Carles Puyol, Dani Alves, Andrés Iniesta, Hristo Stoítxkov, Guillermo Amor, Rivaldo, Ronladinho, entre d'altres. El 28 de març de 2020 es jugaria un amistós a Anfield, entre FC Barcelona Legends i Liverpool Football Club Legends, a benefici de la Fundació del Liverpool FC, o LFC Foundation. Aquest partit va quedar ajornat a causa de la pandèmia provocada per la COVID-19. Seccions desaparegudes Filmografia Barça, 75 años de historia del Fútbol Club Barcelona. Jordi Feliu i Nicolau, 1974. Aquest any, cent!. Antoni Bassas i Onieva, 1998-1999. Història del FC Barcelona. Santiago Gargallo, 2014. Gamper, l'inventor del Barça. Jordi Ferrerons, 2018. La Sagi, una pionera del Barça. Francesc Escribano i Royo i Josep Serra Mateu, 2019. Galeria d'imatges Notes Referències Bibliografia Enllaços externs


source: wikipedia

text: La fitosociologia és la branca de la ciència que tracta de les comunitats vegetals, la seva composició i el seu desenvolupament, i de les relacions entre les espècies que les componen. Un sistema fitosociològic és el que es dedica a classificar aquestes comunitats. El terme "fitosociologia" va ser creat pel botànic polonès Józef Paczoski l'any 1896. Així s'arriba a confeccionar una sistemàtica de les comunitats vegetals (sintaxonomia) anàloga a la que existeix per classificar les espècies (taxonomia). L'escola fitosociològica que ha predominat als Països Catalans és la de Zuric-Montpellier o sigmatista, el pare de la qual va ser el botànic Josias Braun-Blanquet. La unitat bàsica del sistema és l'associació. Hom agrupa les associacions en una unitat d'abast més ample anomenada aliança, a son torn, les aliances s'agrupen en ordres, i aquests en classes i aquestes en divisions, formant així un sistema jerarquitzat. Aquesta jerarquirtzació no segueix criteris evolutius (com és el cas de la taxonomia d'espècies, que segueix vincles parentius), sinó fisiognòmics i ecològics, és a dir, segueix els vincles que proporciona la dinàmica de la vegetació (successió i regressió) amb les formes vitals que la colonitzen (herbes, arbusts, arbres). Els inventaris serveixen per caracteritzar les unitats bàsiques d'aquesta classificació (les associacions). És el que anàlogament hom fa amb les mostres d'espècimens per caracteritzar les espècies. Així, igual que existeixen espècies tipus, també existeixen inventaris tipus. Vegeu: Astragalo Balearici-Teucrietum Mari Rhamno-Quercion Cocciferae Referències


text: La fideuada o col·loquialment al País Valencià, fideuà és un plat a base de suc de peix complementat amb marisc al gust del consumidor i uns fideus específics més grossos que els normals, corbats i amb un forat al mig que s'anomenen fideus perla. S'ha fet un lloc a les taules com a concurrent de la paella d'arròs. És molt probable que tingui l'origen en els plats que cuinaven els pescadors. És un plat típic de la gastronomia valenciana, especialment de la cuina de la Safor, originari de la ciutat de Gandia. Seria el fruit de l'atzar, d'un pescador que volia fer paella, però havia oblidat l'arròs. A hores d'ara és habitual a la Safor i la Marina Alta, tot i que també se'n pot trobar a gran part de la costa valenciana, la costa catalana meridional, i fins i tot a les Terres de l'Ebre. És un plat únic i no admet variants amb pollastre, verdures, carn, etcètera. Es cuina, com la paella, en una paella ampla i plana. N'hi ha moltes variants. És fa a base de peix de roca, cloïsses i gambes, brou de peix o aigua i sofregit. Es pot fer amb o sense ceba, la sípia es pot reemplaçar per calamar, es pot fer amb sardines, seitons, galeres, bacallà... segons la temporada i la disponibilitat. Qui la vull eixuda, fa servir una paella plana, que facilitat l'evaporació, qui se l'estima mas sucosa pren una cassola més fonda. A la ciutat de Gandia, bressol de la fideuada, se celebra un concurs internacional d'aquest plat típic des de 1972 i des de 2022 també un concurs amateur. Referències Enllaços externs Gastronomia de la Safor Plats de pasta dels Països Catalans Plats amb fideus Plats del País Valencià


text: Informàtica: Mozilla Firebird, és un dels noms que tingué el navegador web Mozilla Firefox (també anteriorment conegut com a Phoenix) Firebird (base de dades) és una base de dades de codi obert basada en el codi de la base de dades InterBase. Música: Firebird (grup musical) Automobilisme: Pontiac Firebird


text: En biologia, el fílum o embrancament (phylum en llatí, en plural phyla) és la unitat sistemàtica (tàxon) entre el regne i la classe. En taxonomia animal s'utilitza el terme equivalent «embrancament», mentre que en botànica el terme equivalent a fílum és «divisió», més utilitzat habitualment que no pas fílum. Els fílums representen l'agrupament més gran d'animals i altres organismes amb determinats trets evolutius, tot i que davant de la gran dificultat de classificar algunes espècies, alguns fílums s'agrupen dins de superfílums i els individus d'un fílum es classifiquen dins de subfílums. La situació del fílum en l'ordenació taxonòmica és (de general a concret, amb els tàxons obligatoris marcats en rosa): El superfílum (en zoologia) i la superdivisió (en botànica) és la categoria taxonòmica que es troba per sobre del fílum i per sota del subregne o bé per sota una classe o subclasse. Llista d'embrancaments animals Els embrancaments animals més coneguts són Mollusca (mol·luscs), Porifera (porífers), Cnidaria (cnidaris), Platyhelminthes (platihelmints), Nematoda (nematodes), Annelida (anèl·lids), Arthropoda (artròpodes), Echinodermata (equinoderms) i Chordata (cordats), l'embrancament al qual pertanyen els humans. Malgrat que existeixen uns 35 embrancaments, aquests nou engloben la majoria d'espècies. Molts embrancaments són exclusivament marins i només un és totalment absent de les aigües (Onychophora). Grups antigament classificats com a embrancaments Fílums bacterians Actualment hi ha 29 fílums acceptats per LPSN Acidobacteria Actinobacteria Aquificae Bacteroidetes Caldiserica Chlamydiae Chlorobi Chloroflexi Chrysiogenetes Cyanobacteria Deferribacteres Deinococcus-Thermus Dictyoglomi Elusimicrobia Fibrobacteres Firmicutes Fusobacteria Gemmatimonadetes Lentisphaerae Nitrospira Planctomycetes Proteobacteria Spirochaetes Synergistetes Tenericutes Thermodesulfobacteria Thermomicrobia Thermotogae Verrucomicrobia Fílums arqueobacterians Crenarchaeota Euryarchaeota Korarchaeota Nanoarchaeota Thaumarchaeota Referències Categories taxonòmiques