text: UCEV - Puig valora l'esforç de la comunitat educativa i la seua "lleialtat profunda" per a iniciar el curs "amb la màxima normalitat" i seguretat Puig valora l'esforç de la comunitat educativa i la seua "lleialtat profunda" per a iniciar el curs "amb la màxima normalitat" i seguretat El president agraeix a sindicats, escola concertada i al conjunt de persones que han posat per damunt "l'interés general de xiquets i xiquetes per a fer possible un curs essencialment presencial" El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha subratllat després de la seua habitual visita d'inici de curs a les instal·lacions d'un centre escolar, en aquesta ocasió de la ciutat de València, amb el conseller d'Educació, Cultura i Esport, Vicent Marzà, "l'esforç de tota la comunitat educativa i de tots els equips directius dels centres de la Comunitat Valenciana" perquè el curs s'inicie amb la major normalitat i seguretat. En aquest sentit, Vicent Marzà ha reiterat l'agraïment al treball dels membres de la comunitat educativa, que ha fet possible "organitzar els centres de manera segura i saludable i poder atendre els nostres i xiquetes amb la màxima presencialitat". Puig ha qualificat com a peça clau de l'arquitectura de l'àmbit docent, "la lleialtat profunda que ha existit amb el sistema educatiu valencià per part de la comunitat educativa en el seu conjunt". "Hem aconseguit a través del diàleg un gran acord valencià per a l'inici d'aquest curs extraordinàriament complicat. Sabem que el risc zero no existeix, però en l'àmbit educatiu s'ha fet un sobreesforç a través del diàleg amb els membres de tota la comunitat", ha destacat el màxim responsable del Consell. En aquest sentit, Puig ha mostrat el seu agraïment als sindicats, a l'escola concertada i al conjunt de persones que han posat per damunt "l'interés general dels xiquets i les xiquetes per a fer possible un curs essencialment presencial". "L'educació és la palanca del futur d'un país i, per tant, hem de posar tot el que hi ha al nostre abast per a intentar que eixa educació siga de la major qualitat possible malgrat aquestes circumstàncies", ha ressaltat Puig. En aquest sentit, el cap del Consell ha indicat que la presencialitat "és fonamental perquè l'educació és, en gran part, l'aprenentatge que fan junts els xiquets i les xiquetes". "El contacte amb el professorat -ha continuat Puig-, és una part essencial de la sociabilitat i l'aprenentatge per a la vida, la convivència i per a generar uns valors que només des de l'escola es poden enaltir". Així mateix, el president ha manifestat que els xiquets i les xiquetes "seran els grans aliats contra la pandèmia", perquè a través de l'aprenentatge que realitzaran a l'escola, "aportaran a casa el canvi d'hàbits necessari perquè cadascun assumisca la seua responsabilitat en aquesta causa comuna". El cap del Consell ha explicat que a partir d'aquest curs "tenim la confiança de poder implementar i impregnar a la societat amb l'autoprotecció que necessitem".


source: CulturaX

text: Maria Bigordà Montmany - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure 8 setembre 2009 (92 anys) Maria Bigordà Montmany (Ullastrell, Vallès Occidental, 21 de setembre de 1916 - Terrassa, 8 de setembre de 2009) fou una dona obrera republicana, represaliada pel franquisme i compromesa amb les reivindicacions laborals i socials de la classe treballadora.[1]Va militar al PSUC i a Comissions Obreres. 4 La Derrota i la Repressió 5 La Dictadura i les Reivindicacions veïnals i laborals 6 Militància política i sindical Nascuda a Ullastrell, era la primera filla d'una família de pagesos molt pobres. El pare Pere Bigordà Font i la mare Tecla Montmany Carreres, eren arrendataris d'un terreny de vinyes. Tot just amb sis anys, Maria ja anava a ajudar-los o collia olives a jornal. Gairebé no va poder anar a l'escola, però va aprendre a llegir en català perquè a casa seva es llegia La terra, el diari de la Unió de Rabassaires. La mare era catòlica practicant i la feia anar a catecisme, el pare militant d'Esquerra Republicana de Catalunya i de la Unió de Rabassaires, fou agutzil durant la guerra civil, i de ben petita ja la portava als mítings que es feien a Terrassa. Va tenir quatre germans, Àngela (1919) Valentí (1921) Amadeu (1923) i Josep (1926) del qual fou padrina i que en el futur esdevindria un destacat sacerdot del Moviment obrer. A punt de complir 10 anys, va començar a treballar a Terrassa, al servei domèstic de Can Tusell. Als 12 anys, cansada d'anar i venir, va deixar la feina i es quedà a Ullastrell, fent de minyona a Can Correu. Més tard va voler tenir un ofici i començà l'aprenentatge de teixidora a la fàbrica de Can Arrufat, allà va prendre contacte amb l'ideari anarquista, influenciada per la lectura de les novel·les Ideals de Frederica Montseny i de Frederic Urales, (pseudònim de Joan Montseny i Carret) que transmetien la imatge de la dona lliure. Acabat l'aprenentatge, cap a l' any 1931 va trobar feina a la fàbrica la Tela, on treballava a preu fet en condicions d'extrema duresa. Al cap de poc temps, va canviar a l'empresa de Domènec Domingo, allà portava un teler i teixia franel·la blanca. Havia anat a viure a Terrassa i compaginava el treball tèxtil amb la feina de minyona a una casa anomenada Cal Pere, on li oferien el menjar i l'estança, entregant el sou gairebé integre a la seva família. A principis de 1933 amb setze anys, una de les poques diversions que tenia era anar al Cinema Alegria,[2] allà va conèixer el que seria el seu marit, Josep Portero Serrano, de 29 anys, teixidor de la fàbrica de mitges Vallhonrat. Després d'un curt nuviatge, ja que la Segona República Espanyola ho permetia i en Josep no era creient, es van casar pel civil al Jutjat de pau de Terrassa. L'inici del matrimoni va coincidir amb les primeres vacances pagades que van aconseguir els obrers del tèxtil i de la construcció després de dures negociacions. Van anar de viatge de nuvis a Puigcerdà. El marit insistí en que deixés la feina, i en poc més de quatre anys van tenir dues filles, la Carme i la Pilar. Aviat van començar les desavinences conjugals que van arribar fins al maltractament físic. Maria ho va denunciar al jutjat de Terrassa sense cap resultat. Als inicis de la Guerra Civil espanyola,[3] Josep fou cridat a files, però es va emboscar. Maria tenia la intenció de marxar a Andorra amb la seva filla Carme, però llavors va quedar novament embarassada, augmentant l'agressivitat del marit al negar-se a avortar. Després de néixer la segona filla, es va separar, fet que fou molt mal rebut per part de la família i la societat en general, només les cunyades li van oferir un cert suport. Marginada per tothom, va començar a patir greus problemes de subsistència, i a causa de la fam i la manca d'assistència mèdica, va veure morir contagiada de diftèria, la filla petita de 20 mesos. En aquell període va buscar el recolzament del sindicat UGT i posteriorment la CNT per aconseguir ser admesa a la fàbrica de Can Vallhonrat. La Derrota i la Repressió[modifica] Acabada la guerra, la nova llei franquista derogà els drets que havien adquirit les dones durant la República, i el dia de Corpus de 1939 la policia li pren la filla. La nena serà entregada al seu pare, Maria perd la custòdia i només la podrà veure d'amagat. Passaran 12 anys separades. Les tropes nacionals havien assaltat i saquejat la casa familiar a Ullastrell i el seu pare internat a un Camp de concentració sense judici. Maria és denunciada pel seu marit i un company de feina, i el 3 de juliol és detinguda. Deu dies més tard es sotmesa a Consell de guerra, i jutjada pel Tribunal Militar instal·lat a l' Escola Industrial de Terrassa, en el procediment sumaríssim d'urgència número 11736 essent condemnada a la pena de 12 anys i un dia de presó per Auxilio a la rebelión.[4] Roman uns mesos empresonada a Terrassa, on contrau una severa lumbàlgia a causa de la humitat i les pèssimes condicions de vida. El 10 de març de 1940 és traslladada a la Presó de dones de les Corts de Barcelona. Allà coneix entre altres, les militants comunistes Adelaida Abarca Izquierdo i María del Carmen Cuesta Rodríguez[5] i assenyala en els seus records que el nivell cultural d'aquelles companyes, va influir definitivament en la formació de la seva consciència política. Al cap d'un temps, es pot acollir a la redempció de pena pel treball i fa de bugadera de les monges, fet que li permet anar de tant en tant a l'hort i consumir algun producte fresc, que millora la precària alimentació de la presó. El 18 de setembre de 1941 li concedeixen la llibertat condicional, però no pot tornar a casa. És desterrada a Madrid i acollida pels familiars d'una companya de la presó. Mentrestant el seu marit, el 12 de febrer de 1942 contrau un nou matrimoni religiós, que serà l'únic vàlid segons les noves lleis. El dia 16 d'octubre, pot tornar a Terrassa amb la llibertat vigilada. Va a viure a casa dels pares i treballa al camp. La Dictadura i les Reivindicacions veïnals i laborals[modifica] El 1946 li arriba l'indult i malgrat les dificultats per reintegrar-se a la societat a causa dels antecedents penals,[6] comença a tenir l'esperança de normalitzar la seva vida i recuperar la filla. Troba feina de minyona a casa del comerciant Frederic Segués, hi treballa durant 12 anys, però el treball domèstic no li garanteix cap dret laboral, ni cobertura social,[7] llavors reprèn la feina de teixidora a Can Sala i Badrinas. L'any 1953 la seva filla que ja té 20 anys, anirà finalment a viure amb ella. Els primers temps de convivència són difícils, només poden pagar una habitació amb dret a cuina. Més endavant, després de tenir diversos habitatges precaris, fan la sol·licitud per anar a viure a un bloc de pisos de l'Obra Sindical del Hogar, al Barri de Sant Llorenç.[8] L'augment de la immigració, havia propiciat la construcció desmesurada i la creació de barris sense cap infraestructura ni servei. La necessitat d'habitatges dignes, farà que Maria es comprometi en la lluita veïnal contra la especulació i el barraquisme vertical, essent el barri de Sant Llorenç un dels més combatius.No obstant van ser les tràgiques riuades del 1962 en que vides, cases i empreses, van desapereixer en una nit, les que van obligar les administracions a iniciar la reconstrucció amb uns altres criteris. L'arribada als barris de joves Capellans Obrers,[9] amb idees renovadores, compromesos amb la lluita de classes i contra l' estructura eclesial caduca, va convertir moltes de les noves parròquies en un aixopluc del Antifranquisme, essent capdavanteres les de Can Boada, Egara, Les Arenas, i Sant Llorenç.[10] En un ambient de gran companyonia es parlava de política, es llegia premsa clandestina i es preparaven reunions. Maria col·laborava en el que podia i l'any 1964 va viure a l'ombra el naixement de la primera Comissió Obrera de Barcelona, a la Parròquia de Sant Medir[11] on el seu germà Josep Bigordà Montmany era el capellà dinamitzador,[12] esdevenint al cap dels anys, un destacat periodista, professor de teologia i dret canònic i membre del tribunal eclesiàstic, llargament vinculat a l'Església de Santa Maria del Pi i condecorat amb la Medalla d'Honor de Barcelona. L'any 1973 després d'un període de gran conflictivitat es produí l'assalt i registre de la parròquia de Sant Llorenç per part de la policia, van ser detinguts tots els sacerdots i l' assistent social per donar cobertura a un moviment contrari al règim. L' any 1975 la Dictadura va executar cinc persones i acabava amb la mateixa brutalitat amb que havia començat. Dies abans de morir Franco, Maria va a Montserrat a solidaritzar-se amb les persones que estaven en vaga de fam a favor dels presos polítics. Militància política i sindical[modifica] El 1976 és l' any de la seva jubilació i obté finalment el carnet de militant del PSUC i de Comissions Obreres.[13] Maria és catòlica practicant, però s' identifica amb l' Eurocomunisme, influenciada per la lectura dels llibres d'Alfons Carles Comín. Dins del partit és membre del comitè local durant quatre anys, des d'on treballa per la llibertat i la democràcia.També participa en actes polítics de suport a les vagues de fam de Lluís Maria Xirinachs davant de la Presó Model i a les manifestacions sota la consigna Llibertat, Amnistia i Estatut d'Autonomia.[14] Gràcies a la feina de voluntariat, l'any 1979 té ocasió de visitar la Unió Soviètica formant part d'un grup de disset persones, entre les quals hi havia set capellans. Encara hi va tornar quatre anys més tard, visitant també a Polònia el Camp de Concentració d'Auschwitz. L'any 1983 quan ja tenia seixanta-set anys i es preparaven les segones eleccions democràtiques, li van proposar anar a les llistes municipals, però va preferir no acceptar-ho. En canvi sí que va ser vocal del control de finances del partit. Gràcies a la tenacitat, el treball i la mobilització de l'Associació Catalana d'Expresos Polítics, el Parlament de Catalunya va aprovar concedir indemnitzacions als presos polítics del franquisme que no haguessin estat indemnitzats pel Govern de l'Estat espanyol en la llei de l' any 1990 que només incloïa les persones que superessin el compliment de tres anys de presó. Finalment amb aquesta iniciativa es reconeixia que totes les persones que havien patit la repressió, eren mereixedores d'aquesta deferència per part dels governs democràtics. El dia 10 de maig de 2005 l'Ajuntament de Terrassa li va concedir l'agulla amb l'escut municipal, en reconeixement a les dones que havien lluitat tota la vida pels drets socials, econòmics i polítics.[15] L'Any 2006 la historiadora Lourdes Plans i Campderrós presenta el llibre Maria Bigordà i Montmany, testimoni d'una època obscura[16] Maria mor el 8 de setembre del 2009 a punt de complir els 93 anys.[17] Posteriorment les escoles, instituts, associacions veïnals i sindicats de Terrassa, glosen la seva figura i li reten homenatge en diversos actes i publicacions.[18] ↑ «Perfil biogràfic de Maria Bigordà Montmany. Dones,treball i sindicalisme a Catalunya». Arxivat de l'original el 2020-12-02. [Consulta: 27 maig 2018]. ↑ Plans i Campderrós, Lourdes. La vida cultural i recreativa a la Terrassa d'ahir, 1875-1931. Terrassa: FTP, 2000. ISBN 9788492363636. ↑ «Guerra civil. Records de Terrassa». ↑ Cenarro, Àngela «La institucionalización del universo penitenciario franquista». Museu d'Història de Catalunya, 2003. ↑ Cuevas Gutierrrez, Tomasa. Testimonios de mujeres en las carceles franquistas (en castellà). Jorge J. Montes Salguero. Huesca: Instituto de estudios Aragoneses, 1 novembre 2004. ISBN 8481271500. ↑ Marcet i Gisbert, Xavier. Els anys foscos de la postguerra. Terrassa,1939-1945. Fundació Torre del Palou. Terrassa: Col·lecció l' Àmfora, 1999, p. 245. ISBN MKT 0003562941. ↑ Farrè París, Àngels. A tot estar, El servei domèstic a Terrassa 1940-1960. Col·lecció Investigació Dona, no 5. Terrassa: Ajuntament de Terrassa,Centre Estudis-Promoció de la dona, 2001, p. 99. ISBN 84-86838 70 -3. ↑ Blai, Felip. Sant Llorenç. Terrassa. Col·lecció: Els barris d' Adigsa, no 42. Barcelona: Generalitat de Catalunya- Departament. Benestar Social, 1-5-1995, p. 185. ISBN 8439335121. ↑ Botey, Jaume. Capellans obrers, Compromís de l' Església amb el món obrer. CJ quaderns. Cristianisme i justícia, 1-9-2011, p. 35. ISBN 9788497302729. ↑ «Parròquies obreres contra el franquisme - Cerca amb Google» (en català). [Consulta: 25 maig 2018]. ↑ «Trias descubre la placa de la iglesia de Sant Medir donde se fundó CCOO». La Vanguardia. ↑ «Mossen Josep Bigordà». RESISTENCIA ANTIFRANQUISTA i ESPAI PUBLIC. ↑ «[Arxiu històric de CCOO de Catalunya.(PDF) Col·lecció Biografies Obreres]». ↑ Varo Moral, Nàdia. Las militantes ante el espejo (en castellà). Fundació Cipriano Garcia. Germania, 2014. ISBN 978-84-16044. ↑ «[Ajuntament de Terrassa Homenatge a dones Terrassenques (Maria Bigordà, 2006)]». Arxiu municipal Terrassa. [Consulta: 25 maig 2018]. ↑ Plans i Campderrós, Lourdes. Maria Bigordà i Montmany, testimoni d'una època obscura. Ajuntament de Terrassa, 2006, p. 94. ↑ https://www.rememori.com. «Esquela online de Maria Bigordà Montmany fallecido en Terrassa #DEP» (en espanyol europeu). [Consulta: 25 maig 2018]. ↑ Institut Torre del Palau, Alumnes de 3 de ESO «Homenatge a Maria Bigordà a Secundària». Diari de Terrassa, 12-04-2017.


text: Becerra, Mejías i Abeledo debuten al Nou Estadi - Nastic.cat Els tres darrers fitxatges ja saben que es jugar com a local a Tarragona Becerra, Mejías i Abeledo debuten al Nou Estadi Abeledo intentant driblar-se al defensor perico. |Foto: Gimnàstic de Tarragona Becerra, Mejías i Abeledo van debutar ahir en un partit al Nou Estadi. Els dos primers ja van vestir l'elàstica grana contra el filial de l'Espanyol però ahir, contra el primer equip de l'Espanyol era el primer cop que ho feien al Nou Estadi. En el cas d'Abeledo, ahir va ser el primer partit amb el Nàstic. Dels tres jugadors, Mejías va ser l'únic que va jugar de titular. Va formar parella de centrals amb Salva, de la Pobla, i es va notar que tots dos encara són massa joves per ser la parella titular de l'equip tarragoní. A la segona meitat, amb l'entrada d'Arzo per Salva, es va veure més còmode a Mejías. El jove central va ser substituït per Djetei al minut 62. El següent en trepitjar el terreny de joc va ser Abeledo. A l'inici de la segona meitat va entrar substituint a Dumitru. L'extrem de Huelva va fer bons moviments per rebre la pilota però no va tenir gaire oportunitats de lluir-se ja que pràcticament no va tocar pilota. Finalment, Isaac Becerra va jugar prop de 30 minuts. Va entrar al minut 62 substituint a Bernabé. Becerra va estar tota l'estona ordenant a l'equip des de la porteria i va encaixar un gol. No va poder aturar a Borja Iglesias en un mà a mà. El porter de Badalona no va tenir l'oportunitat de fer cap bona estirada ja que l'únic xut va ser aquest de Borja Iglesias.


text: Mitridates d'Armènia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure Mitridates (en georgià: მითრიდატე; en armeni: Միհրդատ Իբերացի) va ser un príncep iber, fill del rei Mitridates d'Ibèria (circa 30-50)i germà del rei Pharsman I d'Ibèria. Va regnar a Armènia de l'any 35 al 37 i del 42 al 51. (ka) მითრიდატე Roma va donar suport al rei Mitridates d'Ibèria (nom donat pels romans, podria ser el rei Adreki d'Ibèria) per col·locar al seu fill Mitridates al tron d'Armènia. El tron estava ocupat per Arxak o Arsaces, col·locat pel seu pare el rei Artaban III de Pàrtia. El rei Mitridates/Adreki va enviar el seu fill gran el príncep Farasmanes (Pharsman) amb un exèrcit. Quan l'exèrcit s'acostava a Artaxata el rei Arxak va ser enderrocat i enverinat pels seus servidors que havien estat subornats, i els ibers van entrar a la capital i Pharsman va proclamar al seu germà petit Mitridates com a rei l'any 35. Artaban III va enviar un altre fill seu, Orodes l'any 36 i sembla que es va proclamar rei, però Mitridates, amb ajut de mercenaris albans i sàrmates el va rebutjar i Orodes va morir de les ferides rebudes a la lluita, segons diu Tàcit. Cap a l'any 37 Calígula, va cridar al rei a Roma, i el va declarar desposseït del regne, i l'Armènia va caure altre cop en mans dels parts que van ocupar el país. L'emperador Claudi va retornar a Mitridates cap Armènia amb suport imperial, i amb l'ajut del seu pare Mitridates i del seu germà Pharsman, i de forces romanes, va reconquerir el poder l'any 42. Una guarnició romana es va instal·lar a Garni, prop d'Erevan. L'any 51 el seu germà Pharsman, que ja havia pujat al tron d'Ibèria i aspirava a dominar el regne d'Armènia per a la seva nissaga, va anar a Artaxata, i va trair a son germà, dominant la ciutat i proclamant rei al seu propi fill Radamist. Mitridates es va refugiar a Garni, amb la guarnició romana però el cap de la guarnició, Celius Poli, subornat per Pharsman i Radamist, no el va protegir i va permetre que sortís per una suposada entrevista amb el seu nebot per negociar. Aprofitant aquesta entrevista, Mitridates va ser capturat a traïció, i Radamist coronat formalment rei. El governador de Capadòcia, Julius Polignus, subornat també, va acceptar els fets. Sembla que Mitridates va ser assassinat pel seu nebot Radamist, que es va casar amb la seva cosina Zenòbia, filla de Mitridates.[1] L'historiador romà Cassi Dió narra una confrontació probablement apòcrifa entre Mitridates i l'emperador Claudi a Roma, on es diu que Mitridates va respondre amb valentia a les amenaces de l'emperador dient: "No em van portar a tu, jo he vingut. Si ho dubtes, allibera'm i intenta trobar-me".[2] ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie: des origines à 1071. París: Payot & Rivages, 1995, p. 89, 106-107. ISBN 9782228889124.


text: Els afectats per l'explosió de Premià tardaran setmanes a tornar a casa | Catalunya | EL PAÍS Catalunya Els afectats per l'explosió de Premià tardaran setmanes a tornar a casa Els Mossos d'Esquadra encara no han pogut accedir a l'edifici des d'on es va originar la deflagració Barcelona 23 SET 2016 - 17:08 CEST Part interior de l'edifici on es va originar l'explosió. Albert Garcia Els 47 veïns desallotjats per una explosió diumenge passat al número 196-198 de la Gran Via de Premià de Mar (Barcelona) no podran tornar a casa, com a mínim, "durant setmanes", segons confirmen fonts dels Mossos d'Esquadra. La divisió científica del cos policial encara no ha pogut accedir a l'edifici des d'on es va originar l'explosió. "Va ser tan potent que l'apuntalament de l'edifici trigarà setmanes, i fins aleshores no podrem iniciar la investigació sobre les causes", explica una portaveu dels Mossos. El jutjat de guàrdia de Mataró va obrir una investigació diumenge passat, sota secret de sumari, per investigar si la deflagració va ser intencionada o no. En el sinistre va morir una dona de mitjana edat i hi va haver 17 ferits, tres dels quals continuen hospitalitzats. Mor una dona per una explosió a Premià de Mar 46 persones passen la nit fora de les seves cases per l'explosió de Premià En total són 82 veïns els que encara no han pogut tornar a casa seva: 47 de l'edifici de l'explosió i 35 més de dos edificis limítrofs afectats per l'ona expansiva. Dilluns passat es va autoritzar el reallotjament dels 20 veïns del 39 del carrer Elisenda de Montcada, però l'edifici va tornar a ser desallotjat hores després "per prevenció". L'Ajuntament de Premià apel·la "a la prudència", i malgrat que s'ha autoritzat els veïns dels edificis limítrofs a accedir als seus habitatges per recollir objectes personals, no poden confirmar quan hi podran tornar. "A mesura que s'estabilitzi l'edifici des d'on es va originar l'explosió els tècnics municipals valoraran els temps", explica una portaveu municipal. Dels 82 veïns desallotjats, 16 estan allotjats en un hotel pagat per l'Ajuntament i la resta són a casa de familiars i amics. Després de l'apuntalament de l'edifici des d'on es va originar l'explosió s'iniciaran les investigacions policials per esbrinar les causes de l'explosió; la principal hipòtesi és que va ser de gas. Les indagacions, segons confirmen els Mossos, també trigaran "setmanes". La policia també espera interrogar el ferit greu que vivia al pis i que continua ingressat en estat crític a l'Hospital Vall d'Hebron. Els veïns que tenen una assegurança se'ls pagarà el lloguer d'un pis mentre no puguin tornar a casa, per la qual cosa s'ha fet una crida a propietaris de Premià que tinguin pisos buits i puguin llogar-los el temps necessari. "Hem rebut moltes ofertes", apunten des del Consistori. La consellera de Treball, Afers Socials i Famílies, Dolors Bassa, va anunciar dimecres passat que augmentarà l'aportació del contracte programa per a Premià, una partida pressupostària que cada any efectua el seu departament per contribuir al finançament dels serveis socials d'ajuntaments.


text: II Fira dels Americanos, els indians de Llore - La Selva turisme. Comarca de l'Aigua Publications Agenda Pictures Water Territory Museum Who we are Contact News Welcome to la Selva Welcome to la SelvaNotíciese-routes (GPS & PDA)Mountain Bike RoutesBig Water PathsProposals & activitiesDirectoryNotícies de gastronomiaTourism activities Newsletters publicatsImatge gràficaCercador II Fira dels Americanos, els indians de Llore Del 31 de maig al 3 de juny tindrà lloc a Lloret la II Fira dels Americanos, els indians de Lloret. Aquest any el programa encara és més extens i animat que l'any passat. Us expliquem el més destacat del programa: El dijous 31 de maig hi haurà un càlid concert d'havaneres a la plaça de la vila amb cremat per a tothom. El divendres, amb la Fira ja en ple rendiment, s'obrirà el bar La Floridita de Lloret (en honor a La Floridita, a l'Havana, on el barman lloretenc i propietari del bar, Constantí Ribalaiga li feia els daiquiris a Ernest Hemingway i van fer famós al local). Aquest bar tan especial estarà obert fins diumenge dia 3 de juny al vespre per oferir els millors daiquiris i mojitos de la Costa Brava. Cada dia tindrem tallers de ball llatí: txa-txa-txa, salsa, ronda cubana, merengue, salsoteca...; espectacles d'animació pels carrers; tallers de cocteleria; un mercat indià; i molt més que us anirem avançant. Tindrem descendents d'indians que ens explicaran les anècdotes dels seus avantpassats americanos, conferències i visites teatralitzades que ens faran viure un viatge al passat explicant aventures i desventures de lloretencs que decidiren fer les amèriques en èpoques molt dures. Així doncs, ja veieu el programa tan complet que ofereix aquesta fira, per a grans i petits, per als que els agrada ballar, gaudir d'altres cultures, conèixer més del passat lloretenc...


text: Antics hostals de camí ral: Hostal del Cantó (Montferrer i Castellbó) Hostal del Cantó (Montferrer i Castellbó) Antic hostal que estava situat entre el Coll de Sant Magí i el Port del Cantó a la comarca de l'Alt Urgell. Sabem que el 18 d'agost de 1906, el lingüista i folklorista Mossèn Antoni M. Alcover féu un viatge desde la Seu d'Urgell en direcció cap a Sort seguint el camí de bast, i poc abans d'arribar al Coll de Sant Magí diu : ... El pinar s'acaba, la pluja s'espassa, però el vent crex, y pochs embarassos que troba per aquests cims, pelats com el call de la má; passam el coll de Sant Magí, a 1.650 metres d'altura, com qui no diu res; dexam de banda l'hostal del Cantó, y, pujant, sempre cap a ponent, mes feym nostre el coll o port del Cantó, a 1.715 metres d'altura..." (1) Posiblement l'hostal es trobés en l'actual casa de la Boadella, ja que és l'única edificació entre el Coll de Sant Magí i el Port del Cantó. Aprop de l'antic hostal, en el Coll de Sant Magí, s'hi han trobat les restes del despoblat i de l'església de Sant Magí. La portalada la van desmuntar i avui la podem veure en una casa particular de Guils del Cantó. El camí d'Urgellum a Sort ja és mencionat pels volts de l'any 1000, i de les fonts documentals es desprén que prop del Port del Cantó hi havia una mansio o posta romana (2), un lloc de parada pel descans dels viatgers que atravessaven el port, situat probablement prop del Coll de Sant Magí. En el coll i a peu del camí ral s'hi alça també el Menhir de Sant Magí de Pallerols del Cantó (UTM: x=357920, y=4691473, z=1670) que havia portat una creu de ferro a sobre, i és conegut desde l'any 1883. Durant anys estava caigut i fou redreçat l'any 2002. En una foto antiga de 1914 encara es pot veure el menhir dret i les runes de l'església de Sant Magí al darrera. Més al nord s'han localitzat restes d'antics cortals, fet que indica que el camí també era ramader. En el port del cantó hi havia un altre menhir conegut com l'home encantat o la Pedra del Cantó que fou destruït a mitjans del s.XX al fer la nova carretera. La foto és del llibre "El Pirineo Español" de Violant Simorra (1949). Alcover el descriu l'any 1906 : "El Cantó es una quintera, una gran pedrassa dreta en el punt culminant del coll, per indicar d'ivern el camí a n-els vianants, com tot allò es tapat de neu. Es molt perillós el passarne amb la neu, perque hi sol bufar un vent ferest; y, si un no está alerta y no té bons braons, queda soterrat de neu, com li succeí aquests anys passats a un traginer, segons mos diu el guia... (1) (1) http://personales.ya.com/muntanya/textos/alcover1.htm (2) http://pepfarras.googlepages.com/INTRODUCCI.pdf http://files.santmagi.webnode.com/200000089-d03efd31bf/sm2009quadern_1.pdf http://jordicasamajor.nirudia.com/9790 http://cat.bloctum.com/arcis/2007/11/09/aixecament-del-menhir-de-sant-magi/ http://www.enciclopedia.cat/fitxa_v2.jsp?NDCHEC=0423605 http://www.radioseu.cat/not%C3%ADcies/Societat/L'artista+Nico+de+Winter+recrea+un+antic+menhir+al+port+del+Cant%C3%B3 Etiquetes de comentaris: Alt Urgell, Camí d'Adrall a Sort, Camí de la Seu d'Urgell a Sort, Hostal del Cantó, Mn. Antoni M. Alcover, Montferrer i Castellbó


text: Taller Educació Emocional per a Joves i Adolescents – Ohana – Cooperativa Masnou Uncategorized Ohana septiembre 3, 2020 Taller d'Educació Emocional per a Joves i Adolecents Sabem que ser adolescent o jove no és fàcil...però també pot ser una de les millors etapes de la vida!! Aquest octubre veniu al Taller d'Educació Emocional per a Joves i Adolecents d'Ohana, formareu part d'un grup on setmanalment entrenarem les nostres competencies emocionals. A a través de l'art, els debats i el treball experiencial entrenarem la GESTIÓ EMOCIONAL, les HABILITATS SOCIALS, l'AUTOESTIMA, L'AUTOCONCEPTE, la Gestió de CONFLICTES i parlarem de temes tant importants com són les xarxes socials, la família, els estudis, les relacions o la sexualitat. El Taller s'iniciarà a l'octubre i es realitza els dimecres a la tarda a la seu de la Cooperativa Ohana (C/ Dr J Agell 6, El Masnou. Ed. La Calandria).


text: Els Mossos d'Esquadra detenen un home in fraganti per vendre heroïna a Olèrdola — Ajuntament d'Olèrdola Els Mossos d'Esquadra detenen un home in fraganti per vendre heroïna a Olèrdola L'arrestat té 15 antecedents policials, dos d'ells per salut pública http://www.olerdola.cat/news/els-mossos-d2019esquadra-detenen-un-home-in-fraganti-per-vendre-heroina-a-olerdola http://www.olerdola.cat/news/els-mossos-d2019esquadra-detenen-un-home-in-fraganti-per-vendre-heroina-a-olerdola/@@download/image/Mossos.jpg Agents de la Unitat d'Investigació de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra de la comissaria de Vilafranca del Penedès van detenir in fraganti, el dimarts 18 d'abril, a Olèrdola, un home, com a presumpte autor d'un delicte contra la salut pública, concretament tràfic de drogues. El detingut, de 47 anys, té nacionalitat espanyola i és veí d'Olèrdola. La investigació es va iniciar, el mes d'abril, arran de les queixes veïnals sobre un home que estaria venent substàncies estupefaents en una plaça al centre de Moja. Els agents municipals d'Olèrdola van realitzar un seguiment inicial i van facilitar tota la informació obtinguda als Mossos perquè continuessin la investigació. Els investigadors van efectuar un servei de vigilància, de paisà, per a detectar aquest tràfic de drogues en una plaça del poble, que va culminar amb la seva detenció in fraganti, el dimarts 18 d'abril, quan estava venent cinc paperines d'una substància estupefaent, presumptament heroïna, a un consumidor.


text: "Escriu quatre ratlles i ja ho ampliaràs" – Laura Alberch Crec que aquesta frase descriu el periodisme en l'actualitat. La rapidesa i la immediatesa és el que demana el periodisme digital. L'objectiu del mitjà és anar sempre per davant: ser el primer en fer la piulada, o la compartició de Facebook, amb un succés d'última hora. D'aquesta manera, aconsegueix més clics i més visites. Si es publica un article incomplet, inexacte o incorrecte, no passa res. La qüestió és tenir un enllaç en cinc segons. Com a conseqüència, la feina del periodista també s'accelera: redacta una peça en pocs minuts i sota pressió. És més fàcil cometre errades ortogràfiques i de picatge, com també proporcionar dades equivocades o poc concretes. I la qualitat baixa. Com és lògic, la professió avança i canvia amb el pas del temps. El món digital té molts avantatges: interactivitat, audiovisual, nous formats per presentar la informació, proximitat... És perfecte, però tot depèn de l'ús que se'n fa. I no es pot utilitzar com a excusa per deixar enrere la qualitat. És difícil trobar els conceptes periodístics d'investigació, rigor i contrastació en un mitjà exclusivament digital, degut a la tendència de crear molts continguts a partir d'informacions d'altres mitjans i pocs de propis. La pràctica del "còpia i enganxa", amb alguns retocs, que avui en periodisme és la feina d'editor de continguts. Els periodistes es reinventen d'acord amb l'època i les formes de comunicació que tenen al seu abast. Personalment, quan vaig començar la carrera, no m'imaginava que exercir de periodista significava seure durant vuit hores -sovint més- davant d'un ordinador. Tot i així, després d'haver tingut aquesta experiència, segueixo pensant i tenint l'esperança que no és així a tot arreu. Els nous oficis, com el de community manager, poden ser especialitzacions i noves habilitats necessàries, però per a mi el periodisme continua comportant el contacte amb les fonts i moure's per anar a buscar la notícia, en comptes d'esperar que les notícies sempre vinguin a tu. En aquest sentit, és curiós observar l'evolució del periodisme a través dels llibres que es compren sobre aquest ofici. Segons un article recent de Report.cat, els més venuts són Herramientas digitales para periodistas, Redes y periodismo, Periodisme digital o El Periodisme després de Twitter. Pel que sembla, han quedat obsoletes les obres sobre gèneres periodístics o d'història de la comunicació. També els llibres que parlen d'ètica. Significatiu. "Viral", el concepte que s'ha posat de moda Un dels fenomens que, des del meu punt de vista, està acabant amb el bon periodisme és l'anomenat "viral". Peces basades en anècdotes o fets banals, que ni tant sols es poden considerar notícia, i que cada vegada guanyen més pes en els mitjans de comunicació. Per què? És l'entreteniment que s'estén per tota la xarxa. Les típiques caigudes amb bicicleta, bogeries de gats o històries romàntiques, són el que els lectors utilitzen per desconnectar de la realitat quan arriben a casa. I el que als mitjans els proporcionen milers de clics i visites. Potser és un problema del format digital o potser és l'excés d'informació que tothom rep cada dia. No ho sé. Però costa que un bon reportatge o entrevista tingui èxit a la xarxa, a diferència del vídeo d'un gat disfressat, quiet, a sobre d'una Roomba.


text: Tornem cap a N.Delhi aquesta nit... | Jordi perdut per el Món!!! Tornem cap a N.Delhi aquesta nit... Posted: 14 Mai, 2007 in India – Fa una setmana que ens trobem a Risikesh i el mes destecable d'aquest poble es que practicament no hi ha res destacable. Segurament el cansament, la calor i tambe que tant l'Albert com en Toni i tambe jo ens hem posat malalts a diferents nivells, jo no he tingut ni febre ni diarrea, nomes migranya pero en definitiva els tres hem "pillat". Avui em trobo molt mes be que ahir, l'Albert m'ha despertat amb musica "dance" tot fent un video i ja hem comencat el dia rient i enfotent-nos de tot, jajajaja.... Quant m'he despertat he pensat que com a molt em quedaria aqui fins divendres pero si una cosa te l'India es que no pots fer cap tipus de pla i despres d'esmorzar ja hem comprat el bitllet per tornar cap a N.Delhi amb autocar aquesta mateixa nit. En Toni, tambe ha canviat els seus plans i tambe vindra amb nosaltres, jejejejeje... Hem estat parlant d'agafar un tren quan arribem a N.Delhi direccio a Calcuta, si si, heu llegit be, a Calcuta de nou. Alla aprofitariem per tornar a veure l'Ane del cyber cafe de Sudder Street i segurament l'Albert intentaria adelantar el vol cap a Tailandia, esta bastant cansat de l'India i necessita cambiar de pais, es normal, tots estem una mica en el mateix rotllo. En Toni aprofitaria per coneixer Darjeeling, que esta nomes a una nit amb tren des de Calcuta i jo no hauria d'estar-me una setmana a N.Delhi esperant el dia de tornada cap a casa. Una altra opcio que estavem estudiant ahir a la nit era la d'agafar un vol de Calcuta cap a Bangkok, l'Albert i jo i estar junts a Tailandia fins el dia 22 de maig. Despres jo tornaria cap a N.Delhi per agafar el vol de tornada pero ens han dit que no hi ha bitllets per aquests dies i per tant segurament tirarem cap a Calcuta. Una llastima! Avui al mati, despres d'esmorzar en Toni i jo hem creuat el pont i hem visitat una part de la poblacio que no coneixem fins ara, i no paro d'al-lucinar, ens hem trobat un parell de tios acompanyats per una serp, forca grossa, asseguts al carrer com si fos tant normal esta "petant" la xerrada al mig del carrer amb una serp. Hem "flipat" amb el rotllo que portaven amb la serp i fins hi tot m'he atrevit de tocar-la i agafar-la per uns instants, es realment increible el tacte que tenia,fins hi tot notava com es doblava i es torcava mentres la tocava...


text: El paper dels civils tutsis en les matances d'hutus a Rwanda (Judi Rever, 03.06.16) – L'HORA El paper dels civils tutsis en les matances d'hutus a Rwanda (Judi Rever, 03.06.16) La comunitat internacional ha assegurat la immunitat legal per al president de Rwanda, Paul Kagame, tot i l'evidència de la responsabilitat de l'FPR per crims de guerra. El genocidi ruandès de 1994 sovint ha estat descrit com la matança més ràpida del segle XX, arribant fins a un milió de víctimes en tan sols 100 dies. Un dels principals impulsors dels assassinats va ser la por: por a un exèrcit real de botes militars i uniforme que ataca de dia, però també por als seus aliats sobre el terreny, l'anomenada cinquena columna. En el primer cas, la por estava evidentment justificada: un exèrcit rebel tutsi havia envaït el país quatre anys abans i semblava a punt de derrocar al govern dominat pels hutus. Ara, proves acabades de descobrir suggereixen que l'altre motiu –la por als civils tutsis– també estava justificat. Diversos documents confidencials del Tribunal Penal Internacional per a Rwanda de l'ONU (TPIR) proporcionen proves esborronadores que els civils tutsis van treballar colze a colze amb el Front Patriòtic Ruandès de Paul Kagame (FPR) per cometre crims contra els hutus el 1994. La força d'aquests documents està sustentada en llargues entrevistes amb persones que van ser testimonis d'aquestes operacions. Els documents del TPIR es refereixen a l'abakada de l'FPR o quadres civils i "població lleial" que va ajudar l'FPR a cometre violacions massives dels drets humans arreu del país. Els abakada eren tutsis tecnòcrates reclutats abans, durant i després del genocidi. Es van convertir en la interfície entre l'FPR, d'una banda, i les agències de l'ONU, les ONG, els investigadors de drets humans i els periodistes de l'altre. Els quadres van jugar un paper crucial en la diplomàcia i el sistema de propaganda de Rwanda després del genocidi. Els crims mencionats en els documents de Nacions Unides inclouen la identificació dels hutus prominents que més tard serien executats, localitzats i tancats a les masmorres, lliurant els hutus als agents d'intel·ligència de l'FPR i excavant fosses comunes per enterrar les víctimes. Els documents –que contenen informació d'identificació i no es poden fer públics– consisteixen en testimonis d'ex membres de l'FPR que van trencar amb el règim. Ruandesos traint-se els uns als altres L'horror del que va passar a Rwanda el 1994 segueix sent desconegut a Occident, tot i que una quantitat significativa de la història ha estat ben documentada i verificada. El que sabem oficialment és que la línia dura dels hutus i una part de la població civil van exterminar els tutsis en matances organitzades a nivell local, que les emissions nacionals de la ràdio hutu RTLM van demonitzar els tutsis i van proporcionar un grau d'aprovació a les accions dels assassins. Grups de drets humans, periodistes i acadèmics van estimar que almenys 600.000 tutsis van ser assassinats des de l'abril al juliol de 1994. El que més va sorprendre al món va ser "l'element popular" del genocidi, el fet que els pagesos hutus es van atrevir a matar els seus veïns tutsis i, en alguns casos, els membres de les seves pròpies famílies que eren tutsis. En el seu llibre The Order of Genocide, Scott Straus explora el perfil de l'autor del crim de genocidi. Després de realitzar una exhaustiva investigació a les presons de Rwanda, Straus postula que la major part dels assassinats de tutsis van ser duts a terme per un petit grup d'"assassins extremadament zelosos, paramilitars i soldats". Al voltant d'una quarta part dels assassinats van ser comesos per població hutu ordinària, diu, calculant que entre un 7 o 8% de la població adulta hutu, o d'un 14 a un 17% dels homes adults hutus, van matar tutsis de forma activa o hutus que s'oposaven a la violència. Tanmateix, hi ha paral·lelismes estranys entre la forma com es va exercir la violència en les zones controlades pel govern hutu i les zones controlades per l'FPR tutsi, i com els ruandesos de tots dos grups ètnics semblaven a punt per atacar-se els uns als altres tan aviat com el seu president, Juvenal Habyarimana, hutu, va ser assassinat el 6 d'abril. Finalment, amb la seva estructura de comandament de dalt a baix i l'organització política superior, l'FPR estava en millors condicions per ocultar els seus crims i controlar la narrativa. La denúncia i el lliurament dels hutus a les zones controlades per l'FPR Un civil de Byumba, al nord de Rwanda, que es va unir a l'FPR durant el genocidi, va donar un testimoni detallat als investigadors del TPIR sobre el paper dels quadres civils. La prefectura de Byumba va ser controlada en gran part per l'FPR des del principi del genocidi. "Fins al 8 d'abril de 1994, no hi havia soldats (hutus) ex governamentals a la regió de Ngarama, prefectura de Byumba. Els soldats de l'FPR i els seus quadres van prendre el control de la regió. Van començar a donar d'alta tots els joves a les seves files. En aquest moment, els homicidis i desaparicions van començar. Ells van començar a dirigir-se a intel·lectuals i polítics que pertanyien a l'antic règim, i ex alcaldes, regidors, mestres i persones de negocis." El testimoni va proporcionar una llista parcial de víctimes assassinades, gent que coneixia personalment, incloent-hi un agrònom hutu que treballava per a l'ONG Care International. Va dir que les víctimes inicialment s'havien escapat de les forces de l'FPR, però van ser atretes cap enrere i els van prometre que estarien fora de perill i podrien romandre als seus llocs de treball. "Finalment van ser assassinades, tal i com es temien", va dir el testimoni. Els cossos van ser llançats a una fossa comuna prop del mercat de Mugera, va dir, assenyalant que un sens fi de camperols van ser assassinats també en altres llocs del municipi. El juliol de 1994, les unitats de cada batalló de l'FPR operaven en masmorres i van comptar amb la "població lleial" per empresonar els hutus que consideraven "Interahamwe" –una milícia hutu que havia matat els tutsis durant el genocidi. El testimoni va dir que la "població lleial" consistia en supervivents del genocidi tutsi i refugiats tutsis que havien crescut a Uganda i van ser repatriats a Rwanda. "Els ex soldats van ser detinguts i executats en aquestes masmorres, com ho van ser els intel·lectuals hutus, membres de l'antic règim i totes les persones considerades obstacles, conegudes com bipingamizi." "Els quadres civils van ser els qui van identificar els individus que van ser lliurats als soldats. Ho van fer d'acord als seus propis interessos. Tot el que els soldats havien de fer era matar." Un segon document elaborat per investigadors del TPIR revela el fenomen de la "població lleial" que va assenyalar els sospitosos per ser tancats a les masmorres. Els investigadors van dir que quan la Creu Roja Internacional i les ONG es van adonar de l'existència de les masmorres, l'FPR va traslladar els presoners a altres llocs on van ser executats. Un tercer document del TPIR que proporciona el testimoni d'un quadre civil recollit el 2002 diu que molts dels seus col·legues a Byumba van denunciar i lliurar hutus a la cèlebre DMI, la Direcció d'Intel·ligència Militar de l'FPR, com una qüestió de procediment. "Hi havia desaparicions als camps de refugiats. Les persones van desaparèixer després d'haver estat denunciades per certs quadres. Els quadres van treballar amb els seus informants i després van informar la DMI." Un quart document del Tribunal va revelar un testimoni similar d'agents de la DMI treballant amb els quadres als camps de refugiats per interrogar persones sospitoses de ser "extremistes." Les persones que van ser interrogades, en la seva major part, "van desaparèixer". Un cinquè document del Tribunal, del 2005 i de 54 pàgines, descriu en detall les operacions de matances dutes a terme per les forces de Kagame a Giti, un municipi on no s'havia comès cap genocidi contra els tutsis. El testimoni d'un alt funcionari de la DMI estacionat a Giti és francament espantós. Descriu les unitats mòbils de la DMI que arribaven a Giti i la veïna Rutare el mes d'abril, detenint civils hutus i matant-los a trets o a cops d'aixada. Diu que els voluntaris tutsis van ser reclutats per l'FPR a un ritme més ràpid en aquestes àrees i van ajudar a cavar fosses comunes. Molts dels civils tutsis van ser anomenats la Força Tigre. La Força Tigre plantaria més endavant plataners sobre les tombes per tal de camuflar els llocs, explica. L'ex funcionari diu que l'FPR va crear una xarxa de "serveis d'intel·ligència civils" a petició de Kagame i Kayumba Nyamwasa, llavors cap de la DMI. Aquesta xarxa va treballar estretament amb la DMI per reunir informació d'intel·ligència entre la població civil. Giti va esdevenir una central per a les matances, segons l'agent de la DMI. Molts hutus van ser portats allà des d'altres àrees i l'FPR, finalment, es va quedar sense espai per enterrar els homes, dones i nens que mataven. Els hutus van ser finalment transportats amb camions a Gabiro, lloc de formació de l'FPR a la vora del parc Akagera, on van ser executats i cremats. El testimoni va dir que creia que Giti era simplement una de les moltes àrees a Rwanda on l'FPR va cometre matances sistemàtiques dels hutus. Quan va ser pressionat pels investigadors, va admetre que Giti era un "arbre que ocultava un bosc més ampli". Un altre testimoni Un ex resident de Giti entrevistat per aquesta periodista va dir que el seu pare, un hutu prominent de la comunitat, va ser segrestat i assassinat pocs dies després que l'FPR hi establís una base l'abril de 1994. Per al seu horror, va trobar el cos del seu pare amb diversos centenars d'altres hutus assassinats a l'escola primària de Giti. "El pati de l'escola estava completament cobert de cadàvers. I a dins, les aules estaven plenes. Va ser aterridor. "El testimoni, que és d'origen ètnic mixt amb trets distintius tutsis, va dir que es va salvar de ser executat perquè la seva mare era tutsi i els seus parents tenien vincles amb l'FPR. Va dir que estava consternat per com els veïns tutsis que havia conegut i de confiança –persones que mai havien estat perjudicades pels hutus– van identificar i localitzar hutus al poble perquè l'FPR els matés. Van començar amb els líders de la comunitat i després van passar als camperols, va assenyalar. Un altre ex funcionari d'intel·ligència de l'FPR que va trencar amb el règim va dir que recorda els quadres civils tutsis matant activament a Giti i Rutare. "Un quadre anomenat Martin va agafar un matxet, va apartar un hutu i li va tallar el cap". En molts casos, els soldats i els civils van observar com famílies senceres van ser assassinades, va dir. L'ex funcionari va al·legar que els quadres civils van quedar sota l'autoritat de l'ala política de l'FPR, coneguda com la Secretaria. El paper dels quadres en l'eliminació dels hutus va ser concebut pels membres de la Secretaria de l'FPR i el Consell de Comandament Superior, va insistir. Hi va haver un nombre estimat de 4.000 abakada a Rwanda durant el genocidi, i al final de 1994 l'FPR havia reclutat de forma massiva i augmentat el seu nombre a 15.000. Un soldat ara a l'exili va dir que la seva família tutsi va ocultar granades a la casa de Kigali abans del genocidi i que l'FPR havia "infiltrat" amb èxit la capital i altres zones de Rwanda, amb quadres i comandos el 1993. Un ex abakada que treballava en zones controlades per l'FPR entre l'abril i el juliol de 1994 va admetre que hi havia tres categories de quadres: aquells que proporcionaven assistència social i adoctrinament polític entre la població civil, una segona categoria que va ajudar a l'esforç de guerra i va facilitar els crims denunciant i lliurant els hutus als esquadrons de la mort, i un tercer grup d'individus extremadament gelosos que van participar directament en la matança. En una entrevista, l'ex quadre va dir que molts quadres civils van ser capturats i morts en zones controlades pels hutus abans que les forces de Kagame prenguessin el territori. Però a les prefectures del nord i l'est, que van estar molt aviat sota el control de l'FPR, els quadres eren lliures de dur a terme la seva feina bruta, van confirmar diverses fonts. En altres àrees, com ara Gitarama, Butare i Ruhengeri, van ser reclutats ràpidament nous quadres el juny i el juliol, ja que aquestes prefectures van ser preses per les tropes de Kagame. A la prefectura de Gisenyi, per exemple, vastes àrees estaven buides a mitjans de juliol quan l'FPR va prendre el control; un nombre significatiu d'hutus havia fugit al Zaire en aquells moments. No obstant això, alguns es van quedar a casa seva i, finalment, van ser assassinats. Un soldat del batalló Charlie de l'FPR va dir que quadres civils operaven amb equips de la DMI a Gisenyi i van eliminar la major quantitat possible d'hutus. Més al nord, a Ruhengeri, unitats de la DMI van massacrar hutus el juliol i l'agost al Camp Muhoza i van enterrar les víctimes en fosses comunes properes, d'acord amb el testimoni d'un ex agent de la DMI donat als investigadors del TPIR. Un soldat inicialment estacionat a Byumba i posteriorment transferit a Kanombe va dir que quadres civils van dur a terme el saqueig generalitzat de propietats hutus i van treballar en estreta col·laboració amb els comissaris polítics en batallons. Els comissaris polítics convocaven reunions falses, atraient els civils i prometent-los menjar o seguretat, només per matar-los després, va explicar el soldat. "En alguns casos, els civils eren més extremistes i zelosos que l'Exèrcit Patriòtic Ruandès (EPR). Els soldats de tropa de l'EPR van ser entrenats per a la batalla. Els comissaris polítics i els quadres civils que van decidir treballar amb la DMI tenien altres intencions", va dir. El soldat va dir que el paper dels abakada i fins i tot els supervivents tutsis en els crims és ben conegut, però mai parla de dins o fora de Rwanda. Va al·legar que un bon nombre de tutsis s'oposaven vehementment a Kagame, però tenen por de parlar del passat perquè no estan disposats a implicar-se ells mateixos. "Kagame manté això sobre els seus caps". "I els hutus han estat silenciats per complet sobre el tema". Els hutus a Rwanda i a l'estranger que s'atreveixen a acusar l'FPR de crims acaben a la presó, desapareixen o són acusats de genocidi, va assenyalar. I no obstant això, hutus i tutsis han donat testimoni crucial al Tribunal i a l'agència de refugiats de l'ONU (ACNUR) sobre aquestes atrocitats. Un refugiat hutu va donar a l'ACNUR els noms d'una dotzena de tutsis –abakada i veïns– que van matar la seva germana adolescent l'abril de 1994 al poble de Gituza. Va descriure els tutsis com una mena de milícia, no diferent dels Interahamwe. Va dir que els tutsis estaven armats amb aixades i matxets quan van portar la seva germana a casa mentre ell es va amagar al jardí darrere dels arbres d'alvocat, paralitzat per la por. Després va escoltar en agonia mentre la violaven, un per un, i deixaven l'habitació en flames abans de sortir de les instal·lacions. Quan s'hi va abalançar després que se n'anessin, la seva germana era morta. El refugiat va fugir a Tanzània, va informar del crim, però no va rebre justícia. Els tutsis responsables segueixen ocupant posicions destacades a la comunitat, va dir. Un tribunal de l'ONU establert per jutjar els autors de genocidi i greus violacions del dret internacional ha protegit Kagame i els seus alts comandaments: no s'ha emès ni una sola acusació contra l'FPR. En contrast, 95 persones vinculades amb l'antic règim hutu van ser processades i 61 van ser condemnades. Kagame exerceix un regnat criminal La comunitat internacional s'ha assegurat la immunitat legal per Kagame i ha permès que el seu règim cometés crims després del genocidi, tant a Rwanda com a la veïna Congo, que va envair el 1996 i on les seves tropes van ser acusades pels experts de l'ONU d'haver comès possiblement genocidi. Un oficial tutsi d'alt rang que va fugir el 2000 va dir que l'FPR va reclutar i va eliminar milers de joves hutus a finals de 1994 i 1995, utilitzant els quadres civils en la campanya. Els quadres van treballar amb la gendarmeria, unitats de la guàrdia presidencial, la secció de formació i agents de la DMI per reclutar i després executar aquests homes, la majoria als camps militars, però també al Parc Akagera, va dir. "Es va fer de manera eficient a tot arreu". En aquell moment, les operacions de la DMI eren dirigides per Emmanuel Karenzi Karake. Desenes de soldats i oficials entrevistats insisteixen que l'FPR va matar centenars de milers de civils hutus durant i després de 1994, a més dels reclutes de parla francesa tutsis que van ser considerats sospitosos per agents d'intel·ligència en les seccions d'entrenament. Diverses persones entrevistades van dir que els quadres civils de l'FPR segueixen exercint el poder a Rwanda, però ara es diuen els Intore. Durant les dues últimes dècades, milers de persones, tant hutus com tutsis, han estat entrenades en camps secrets a Nasho i Ndego, a l'Akagera. Els Intore treballen al país i a l'estranger, i entre ells hi ha infermeres, metges, mestres, personal de la universitat, banquers, taxistes, entre d'altres professionals. La majoria estan capacitats per espiar els ruandesos en tots els àmbits de la vida, però alguns Intore reben una formació especialitzada per assassinar i cometre altres delictes, segons les mateixes fonts. Enlloc de Rwanda la presència de l'Estat es fa sentir amb més intensitat que en l'àmbit local a través d'un sistema de vigilància de barri que es diu Nyumbakumi. El Nyumbakumi utilitza agents de les esferes militars, polítiques i civils per exercir el control: agents de la DMI, membres de la secretaria de l'FPR i els seus auxiliars civils coneguts com Intore monitoritzen cadascun d'ells 10 llars.


text: Implants Dentals - Dentista Mataró - Clínica Dental HomeEls nostres serveisImplants Dentals ¿Què són els implants dentals? Un implant dental consisteix en un caragol intraossi que substitueix l'arrel en cas de pèrdua d'una peça dental, ja sigui una dent o un queixal. Aquest caragol sol tenir forma de rosca, I s'adhereix a l'òs alveolar. Després d'uns tres mesos l'implant dental i l'òs es fusionen, per un procés anomenat osteointegració. Un implant deltal és, en resum, un substitut de l'arrel d'una peça dental. Finalitat dels Implants Dentals Els implants dentals s'apliquen com a recanvi d'una peça dental perduda, subjectant la nova peça a l'implant. És la millor forma de subjecció d'una pròtesi, permetent al pacient substituir una dent o un queixal perdut o malalt. Tipus d'implants dentales Els implants dentals més habituals són els de titani, molt resistents i de llarga durada. Si el pacient no vol un implant metàl·lic pot optar pels implants de ceràmica. Es recomana triar implants de titani perquè afavoreixen la osteointegració (fusió d'implant i òs). A la Clínica Dental del Dr. Pere Cadafalch (Dentista Mataró) posem més de 30 anys d'experiència amb implants al seu servei. Demani'ns pressupost sense compromís, tenim la millor solució per al seu problema al millor preu.


text: 3101G05083/2016 CG11 Relacionar les competències adquirides amb els àmbits laborals i els perfils professionals consolidats, i els emergents 1. Seguint la normativa de la UdG, el Treball de Fi de Grau (TFG) comporta la realització, per part de l'estudiant, d'un treball en què s'apliquen, s'integren i es desenvolupen els coneixements, les capacitats, les competències i les habilitats requerides en el Grau de Pedagogia. El TFG està orientat a l'avaluació de competències associades al títol i conclou amb la defensa pública i l'avaluació i qualificació del treball. 2. Realització d'una monografia, un estudi, un projecte, una memòria o un treball que podrà tenir una orientació de recerca (sobre un tema teòric o històric; o centrat en una pràctica, experiència o innovació concreta) o bé una orientació professional (elaboració d'un projecte educatiu, de material o recursos d'ensenyament-aprenentatge; avaluació de projectes, programes, plans de caràcter socioeducatiu; o memòria de l'aplicació duta a terme d'un projecte, d'uns recursos o d'una innovació educativa). 3. Presentació i defensa del Treball realitzat davant d'un tribunal avaluador. Cada estudiant disposarà d'un màxim 10 minuts per a l'exposició del seu treball. Un cop acabada l'exposició, els membres del tribunal faran les preguntes o comentaris que creguin convenients i els estudiants podran respondre a les qüestions plantejades. La durada d'aquest torn de comentaris i preguntes serà com a màxim de 30 minuts. 4. L'orientació de l'estudiant per a la realització del Treball i la seva presentació i defensa pública es farà a través de tutories a càrrec d'un professor tutor. El professor tutor serà qui autoritzi o no la presentació del treball per tal que sigui avaluat pel tribunal. 5. El treball es desenvoluparà durant el segon semestre. La seva presentació davant el tribunal es farà a la convocatòria de juny. Només excepcionalment i en casos degudament justificats s'autoritzarà la presentació d'algun treball en la convocatòria de setembre. Anàlisi / estudi de casos 55,00 395,00 450,00 Total 55,00 395,00 450 Redacció del treball. Avaluació de qualitats formals del treball presentat. Es tindrà en compte: •Capacitat d'expressió escrita (correcció ortogràfica, redacció correcta i entenedora, etc.) •Estructura del treball coherent i completa •Altres aspectes formals (referències bibliogràfiques, gràfics o altres) Avaluació de continguts i la seva defensa davant la comissió. Es tindrà en compte: •Capacitat de reunir la informació i documentar-se per fonamentar adequadament el treball i les propostes i valoracions que s'hi fan •Capacitat d'aplicació dels coneixements adquirits al llarg de la carrera. •Capacitat d'anàlisi, prospecció o avaluació de mancances, necessitats i demandes de formació. •Capacitat de diagnòstic de les realitats socials o personals •Capacitat de disseny de plans de formació adequats a les diverses situacions socials i necessitats educatives •Iniciativa personal, capacitat crítica i creativitat. Assistència i participació a les tutories Aportacions de l'estudiant al tema o cas treballat. Participació activa en les tutories. L'assistència a les tutories és obligatòria. Malgrat no puntua, és indispensable per ser avaluat. 0 Presentació pública del treball Avaluació de qualitats de l'exposició/defensa pública del treball. Es tindrà en compte: •Capacitat de comunicació oral mostrada en la defensa del treball •Capacitat d'argumentació i defensa del treball •Ús adequat de recursos de suport per a la presentació pública del treball (si és que en fa ús i si aquest ús és necessari) 20 El vist-i-plau del tutor o tutora és condició imprescindible per poder dipositar el treball i, posteriorment, fer l'exposició pública en els terminis que estableixi la coordinació d'estudis. L'avaluació del TFG inclou la participació a les tutories, la seva elaboració i la presentació defensa del treball davant del tribunal. Un estudiant es considerarà "No presentat" si no diposita el treball amb el vist-i-plau del tutor o tutora i/o si no fa la presentació i defensa pública del treball davant del tribunal que l'ha d'avaluar.


text: L'Ajuntament de Vila-real consolida i reforça el seu compromís amb la divulgació i defensa de la llengua. Aquest matí ha tingut lloc la signatura del conveni entre l'Ajuntament de Vila-real i l'Acadèmia Valenciana de la Llengua per al foment del valencià i la normalització del seu ús en tots els àmbits socials, a més d'impulsar activitats culturals i divulgatives sobre la història de la ciutat. L'alcalde, José Benlloch, i el president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, el vila-realenc Ramon Ferrer, acompanyats per la regidora de Normalització Lingüística, Noelia Samblás, han rubricat el conveni, que es renova cada quatre anys, i que contempla la col·laboració entre totes dues institucions per a posar en valor i promoure l'ús del valencià, així com acostar l'activitat cultural i investigadora de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua a Vila-real. Benlloch ha reivindicat la relació estreta i forta de l'Ajuntament amb l'AVL, que des de 2006 està reconeguda com l'únic organisme competent en la regulació del valencià. A més, ha recordat que Vila-real és una de les primeres ciutats valencianes que va impulsar la creació d'un servei de Normalització Lingüística en 1995, que en 1999 es va convertir en una regidoria, de la mà del benvolgut Pasqual Batalla. L'alcalde ha valorat molt positivament les iniciatives sorgides del treball conjunt amb l'AVL en aquests anys i ha anunciat que aquesta col·laboració donarà nous fruits perquè a partir d'enguany, amb motiu de les festes fundacionals que se celebren el mes de febrer, s'impulsaran unes jornades sobre la història, els orígens i les tradicions de Vila-real. Benlloch ha emmarcat aquest projecte en la creació del futur Institut d'Estudis Vila-realencs (IEV), que comptarà amb una secció dedicada a impulsar una biblioteca d'investigacions i publicacions sobre la ciutat. El pròxim 24 de febrer serà precisament Ramon Ferrer l'encarregat d'iniciar aquest nou projecte amb la presentació del seu últim treball de recerca sobre els motius de la fundació de Vila-real, que ha realitzat al costat de Vicent Gil, qui fora durant més de 30 anys director de l'Arxiu Municipal de Vila-real. Ferrer ha recordat que l'arxiu de Vila-real "és un dels arxius medievals més rics del país" i l'objectiu d'aquesta iniciativa en col·laboració amb l'AVL és que "cada any, al voltant del 20 de febrer, dia de la fundació de Vila-real, es publique un manual sobre els fons documentals de l'arxiu, per a posar a l'abast de tot el món la riquesa d'aquest patrimoni que té Vila-real, i que en l'actualitat ja és present en universitats com Harvard, Oxford o Cambridge". A més de la publicació del manual, el projecte es completaria amb unes conferències d'experts relacionades amb el tema central de la investigació. L'alcalde ha tingut unes paraules d'agraïment a Ramon Ferrer, qui és doctor en Història per la Universitat Literària de València, per la seua aportació al patrimoni documental de Vila-real a través de les diferents investigacions que ha realitzat sobre la història del municipi. Al mateix temps, li ha felicitat per la seua trajectòria al capdavant de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que finalitzarà aquest pròxim mes de març, després de dues legislatures com a president. Benlloch també ha subratllat el treball que realitza la Regidoria de Normalització Lingüística, que dirigeix la regidora Noelia Samblás, i de manera especial ha agraït l'esforç de les tres tècniques del departament. A través del conveni, l'Ajuntament de Vila-real es compromet a nomenar i retolar la toponímia local en valencià; facilitar a l'AVL instal·lacions municipals per a la realització d'activitats culturals; coorganitzar jornades sobre la figura de Jaume I; oferir almenys un 50% de l'oferta cultural i formativa de l'Ajuntament en valencià; fomentar la presència del valencià en activitats esportives; fomentar els coneixements del valencià entre el personal municipal, entre altres iniciatives. Per part seua, l'AVL assumeix l'assessorament lingüístic al personal de l'Ajuntament així com a la Junta de Festes i la Comissió de Penyes; proveir de les publicacions de l'AVL a les biblioteques municipals; incloure a Vila-real en les activitats culturals de l'AVL així com en les activitats de promoció del valencià i les línies de subvenció per a fomentar la llengua.


text: La Ruta de la Tòfona - Inici La Ruta de la Tòfona Després de més d'un any de treball amb diferents agents del territori, i amb el suport i assessorament de CHIAS MARKETING, neix una nova ruta agroalimentària al Lluçanès, per posar en valor els productes del territori a través d'activitats experiencials i de coneixement: La Ruta de la Tòfona - https://turisme.llucanes.cat/visiteu/ruta-tofona/ La ruta consisteix en fer un recorregut a través de diferents activitats al voltant de la tòfona, i on els participants podran escollir quina o quines d'aquestes volen realitzar: visites guiades per a públic familiar a una explotació de tòfona per conèixer com es produeix i recol·lecta aquest producte, visites gourmet per assaborir productes elaborats amb tòfona, tastets i maridatges amb tòfona, o una experiència de tofonoteràpia a la pròpia pell. Així mateix s'està treballant, de cara a la temporada de la tòfona d'hivern, per sumar més agents d'activitats i de restauració a la Ruta de la Tòfona


text: Actualitzat 22/2/2019 16:21:03 +00:00 CET La Casa Blanca ha anunciat aquest dijous que els Estats Units deixaran "un petit grup" de 200 soldats nord-americans a Síria durant un cert període després de la retirada de les tropes del país. "Un petit grup de prop de 200 soldats es quedarà a Síria durant un cert període de temps", ha assenyalat la portaveu de la Casa Blanca, Sarah Sanders, en un comunicat. El president dels Estats Units, Donald Trump, va ordenar al desembre la retirada de les tropes nord-americanes a Síria. No obstant això, el mandatari ha estat sota la pressió de diversos assessors per ajustar la seva política per garantir la protecció de les forces kurdes, que van donar suport a la lluita contra el grup terrorista Estat Islàmic i que ara podria estar amenaçat per Turquia. La decisió ha estat anunciada després que Trump mantingués una conversa amb el seu homòleg turc, Recep Tayyip Erdogan. Segons la Casa Blanca, en la conversa tots dos líders han acordat "continuar coordinant la creació d'una possible zona segura", pel que fa a Síria. Un alt funcionari de l'Administració ha assenyalat que la decisió de Trump havia estat en procés durant un cert temps. No està clar quant de temps es quedaran els 200 soldats a la zona o on es trobaran exactament. La decisió de mantenir un petit grup de soldats a Síria podria ajudar Trump a superar les crítiques perquè havia ordenat la retirada de les tropes a Síria de manera precipitada, la qual cosa podria ajudar a què l'Estat Islàmic acabés enfortit.


text: La secció de comentaris us ofereix una manera còmoda de relacionar-vos amb els lectors del vostre lloc web. Malauradament, l'obertura del lloc web a comentaris significa que haurà de tractar amb el correu brossa. A no ser que siguis el tipus de blogger que no sol·liciti comentaris mitjançant comentaris i trackbacks / pingbacks, haureu d'afrontar-lo en algun moment o altre. Però la pregunta és, com? A mesura que els robots de correu brossa (i els spammers humans) es tornen més sofisticats, cada vegada és més difícil mantenir el vostre blog net de contingut irrellevant i inadequat.. Per sort, WordPress inclou funcions integrades i complements gratuïts per ajudar a controlar i combatre el correu brossa, inclosos els llistats negres d'Akismet i de comentaris. Encara millor, hi ha molts complements de tercers disponibles per proporcionar protecció addicional contra el correu brossa. En aquesta publicació analitzarem en profunditat el problema del correu brossa als blocs de WordPress, l'impacte negatiu que pot tenir al vostre lloc si es deixa sense controlar i com es pot gestionar i prevenir. També veurem les eines disponibles a WordPress per combatre aquest problema. Finalment, acabarem amb algunes recomanacions del complement per portar la moderació de correu brossa al següent nivell. Anem a capbussar-nos! 1 Què és el correu brossa de WordPress 1.2 2. Comentaris manuals 1.3 3. Trackbacks i Pingbacks 2 Com afecta el correu brossa al vostre lloc WordPress 3 Com combatre l'activitat brossa de comentaris de WordPress 4 Reduure el correu brossa de comentaris al vostre lloc de WordPress amb un complement 4.5 5. Amagueu els trackbacks Què és el correu brossa de WordPress Aquests comentaris automatitzats de correu brossa poden sobrepassar la base de dades de WordPress. Pot ser sorprenent quan apareguin nous comentaris al vostre bloc. Tot i això, aquest primer cop d'emoció desapareix sovint quan veieu respostes inadequades al contingut. Aquestes respostes, per descomptat, també es coneixen com a correu brossa. El diccionari el defineix simplement com a "missatges irrellevants o inapropiats enviats a Internet a un gran nombre d'usuaris". Em sembla bé. El correu brossa neix de la mateixa família que el correu electrònic de correu brossa tan familiar, però té el seu propi objectiu únic: per obtenir enllaços enllaçats. Tant si es tracta d'un comentari de bloc, un trackback o un pingback, l'objectiu del correu brossa és publicar un enllaç al vostre lloc que remeti cap a un altre lloc. El lloc en qüestió és típicament irrellevant per al vostre nínxol i, sovint, de mala qualitat. Aquests missatges no sol·licitats són un fet de la vida si permeten fer comentaris sobre les teves publicacions. Afortunadament, identificar-lo és relativament senzill, ja que sol adoptar una de les tres formes primàries. Es tracta de comentaris que es publiquen automàticament mitjançant un script o bot que explora la web a la recerca de objectius per inundar-se de brossa de comentaris. No hi ha cap participació humana directa en aquests comentaris, i solen ser fàcils d'observar per a l'ull humà. Els robots de correu brossa són probablement els més grans dels comentaris irrellevants. 2. Comentaris manuals És quan els humans són contractats per publicar manualment comentaris en llocs. La qualitat d'aquests comentaris pot variar des del descaradament evident fins a discutible, la qual cosa ofereix, per descomptat, un gran mal de cap per a qualsevol que intenti eradicar el correu brossa del seu lloc. Gairebé sempre inclouran enllaços als comentaris i poden ser una mica més sofisticats que els bots (hem vist comentaris amb enllaços qüestionables afegits a espais en blanc al text dels comentaris). 3. Trackbacks i Pingbacks Tal com defineix Google, un trackback és "un dels tres tipus de mètodes d'enllaç per als autors del lloc web que sol·liciten notificació quan algú enllaci a un dels seus documents". Per als nostres propòsits, podeu suposar que els pingbacks són essencialment el mateix. Probablement haureu vist anteriors. Existeixen com a llista d'enllaços, normalment dins o sota de la secció de comentaris d'una publicació d'un bloc. L'objectiu dels spammers, l'objectiu és simple: esmentar una publicació al bloc a la seva pròpia publicació i obtenir un enllaç de nou. Cadascun d'aquests tipus de correu brossa és problemàtic i sovint rebrà més d'una categoria. Junts, poden obstruir la secció de comentaris i causar tot tipus de problemes. Com afecta el correu brossa al vostre lloc WordPress Els spammers utilitzen trackbacks per crear enllaços de nou a llocs irrellevants. Potser considereu que el correu brossa no és més que una molèstia. Tanmateix, si no es marca, pot tenir conseqüències negatives per al vostre lloc web. A més de proporcionar una mala experiència d'usuari als vostres lectors, el correu brossa de comentaris pot perjudicar el vostre lloc de moltes maneres, provocant: Pèrdua de classificacions en motors de cerca. Google orienta enllaços dolents al vostre lloc amb finalitats de classificació, fins i tot en els comentaris. Riscos potencials per als seus lectors. Els enllaços als comentaris de correu brossa poden donar lloc a llocs maliciosos. Problemes de velocitat i temps de càrrega del lloc. Massa comentaris poden sobrecarregar la vostra base de dades de WordPress i retardar el lloc. Tots els blocs que permeten fer comentaris són vulnerables a l'activitat brossa. Tenir un pla d'acció per reduir-lo i combatre-lo és l'única manera de protegir el vostre lloc i els vostres lectors. Com combatre l'activitat brossa de comentaris de WordPress Si bé el correu brossa de comentaris és inevitable, hi ha bones notícies. Podeu lluitar contra aquesta contundència mitjançant la moderació dels vostres comentaris i la utilització Eines integrades de WordPress. Primer, assegureu-vos que heu activat la moderació de comentaris. En fer-ho, podeu aprovar qualsevol comentari abans de publicar-lo al vostre lloc. Si no teniu temps per revisar cada comentari, podeu definir paràmetres basats en diversos factors. Per exemple, a la secció inferior Configuració> Discussió tu pots: Marca un comentari com a correu brossa en funció del nombre d'enllaços que tingui. Els comentaristes de la llista negra com a reacció al correu brossa anterior. Desactiva els trackbacks i els pingbacks. Només permetre als usuaris registrats publicar comentaris. No oblideu l'arma més gran del vostre arsenal predeterminat: els plugins. Podeu afegir a la vostra instal·lació de WordPress una gran quantitat de complements de codi obert gratuïts i gratuïts per comprovar els comentaris i filtrar qualsevol cosa que sembli correu brossa.. Reduure el correu brossa de comentaris al vostre lloc de WordPress amb un complement Una de les millors coses sobre l'ús de WordPress és la facilitat de personalitzar. Quan es tracta de comentaris del bloc, podeu utilitzar complements de WordPress antispam per tal de protegir la vostra seguretat. Aquí teniu tres complements per ajudar-vos a controlar el correu brossa de comentaris. Com no podríem esmentar Akismet? Aquest complement s'instal·la de manera predeterminada als blocs de WordPress, i és gratuït d'utilitzar per a bloggers personals (amb una subscripció mensual comercial establerta en 5 dòlars al mes i solucions empresarials disponibles a 50 dòlars al mes). Quan utilitzeu una solució de correu brossa "captiva" com Akismet, heu d'acceptar que alguns comentaris legítims es poden marcar com a correu brossa. Es tracta simplement d'un cost de blocatge i d'ús d'un bloqueig automàtic de correu brossa. El tema és degut principalment a spammers humans. El correu brossa d'una persona és el comentari legítim d'una altra persona, de manera que si els humans no podem acceptar el 100% del temps, quina possibilitat té un complement? malgrat això, en la seva majoria, Akismet fa un gran treball. Manté una enorme quantitat de correu brossa al meu bloc, i només es poden atrapar els comentaris legítims ocasionals. A més, també s'ocupa de l'activitat brossa de trackback, un gran avantatge. Bloca el comentari i el correu brossa de seguiment. Comprova automàticament tots els comentaris. Historial de comentaris per poder comprovar quins comentaris han estat bloquejats pel plugin o pels moderadors. Inclou una configuració "Eliminar" per bloquejar automàticament el pitjor correu brossa. Preu: Akismet és un complement gratuït i ja es pot instal·lar al vostre bloc. Aquest complement utilitza la tècnica "pot de mel" per atrapar els robots de manera invisible. Els éssers humans no veuran captchas, però els bots, i quedaran atrapats com a correu brossa. Antispam Bee actua com a tallafoc per bloquejar el correu brossa automatitzat i orientat. Com que bloqueja aquests comentaris abans que arribin a la vostra base de dades, mai no haureu de preocupar-vos que alenteixin el vostre lloc. Bloca el seguiment de correu brossa i el correu brossa. Evita el correu brossa a la part frontal del lloc, de manera que mai no arriba a la base de dades de WordPress. Funciona amb totes les eines principals del creador de formularis. Preu: Antispam Bee és un complement gratuït. OBTENIU Abella AntiSpam El programa anti-spam utilitza captures invisibles per bloquejar tots els robots de correu brossa dels vostres comentaris. La versió professional també bloqueja el correu brossa enviat manualment. Tot i que aquest complement fa una gran tasca per aturar comentaris no desitjats, no obstant això, no protegeix cap altre tipus de formularis al vostre lloc. Això significa que és possible que vulgueu utilitzar aquest complement amb una altra cosa per obtenir una protecció addicional per formularis. Tot i això, no deixa de ser una excel·lent opció. Esteu cercant més opcions de protecció? Anti-Spam Pro inclou una configuració afegida per a la protecció manual contra el correu brossa, de manera que podeu prevenir automàticament els comentaris que es posicionen en una escala de punts de correu brossa (amb més d'un nombre definit d'enllaços, paraules o paraules brossa marcades). Bloqueja els seguiments de manera predeterminada. Evita que el correu brossa automàtic arribi a la base de dades de WordPress. La versió Pro bloqueja el correu brossa manual. Preu: Anti-Spam és gratuït i la versió professional disponible per 25 $. WPBruiser promet treballar des del segon que l'instal·leu. Aquest complement combina la protecció contra atacs de força bruta amb el bloqueig de correu brossa de comentaris. Podeu utilitzar-lo per protegir tots els vostres formularis, i els lectors no hauran d'utilitzar mai un captcha. En general, és una opció àmplia i fàcil d'utilitzar. Inclou la protecció contra la força bruta. Permet bloquejar les adreces IP malicioses. És compatible amb WordPress Multisite. Ofereix extensions que funcionen amb totes les eines principals del formulari. Preu: WPBruiser és un complement gratuït amb extensions opcionals. Obteniu WPBruiser 5. Amagueu els trackbacks Aquest darrer complement és molt senzill, ja que fa simplement el que indica el títol: amaga les recorregudes. Si bé podeu desactivar els trackbacks completament, només teniu valor per ocultar-los si voleu fer un seguiment de qui us enllaça. Aquest complement elimina els trackbacks de la vostra portada, però encara us permet veure-los al tauler de control de WordPress. Preu: Amagar els trackbacks és completament gratuït. Obtén els respostes amagats El correu brossa de comentaris és un fet senzill de la vida a Internet, tret que tingueu previst desactivar els comentaris del tot. Salvaguardar el vostre lloc contra comentaris inapropiats és crucial per a la seva salut general i el seu rendiment. Si elimineu els comentaris de correu brossa, podeu mantenir clara la vostra base de dades, mantenir una experiència d'usuari sòlida i millorar el compromís. Tens alguna pregunta sobre com gestionar el correu brossa al lloc de WordPress? O consells per afegir a la llista? Feu-nos-ho saber a l'apartat de comentaris que hi ha a continuació!


text: Cas Palau. Primera temporada. Capítol segon: «Tot era per les sardanes» | ecos.cat Cas Palau. Primera temporada. Capítol segon: «Tot era per les sardanes» març 9, 2017 | Catalunya Vespre, Sílvia Cóppulo | 0 comments http://ecos.cat/wp-content/uploads/2017/03/20170309-Cas-Palau.-Primera-temporada-capítol-segon-Tot-era-per-les-sardanes.mp3 Astorats, assistim a les declaracions dels exdirigents del Palau, Millet i Montull -lladres confessos del seu espoli particular-, que asseguren que Ferrovial donava a Convergència un percentatge de diners a través del Palau a canvi de l'adjudicació d'obra pública. Per contra, l'extresorer de Convergència, Daniel Osàcar, diu que no, que de cap manera, que tot és fals. Que els convenis entre la Fundació Trias Fargas (de Convergència) i el Palau es feien perquè als pobles on governava el partit nacionalista, per la festa major no solament hi hagués música andalusa, sinó que també toquessin sardanes. Que no s'oblidessin de la música catalana. Osàcar assegura que sortia del Palau sense diners en efectiu i agafava l'autobús. Demà hi ha nova sessió a la Ciutat de la Justícia per escoltar els responsables de Ferrovial. Tal com ja va avançar ell mateix ahir, Artur Mas compareixerà al Parlament quan les principals declaracions s'acabin. Però avui mateix ja ho ha negat tot. I encara més, ha reclamat que es demostri a quines adjudicacions d'obres una per una es refereixen tant Fèlix Millet com Jordi i Gemma Montull, que, amb aquestes afirmacions, miren de rebaixar la seva pena de presó. Mai havíem assistit en directe a un judici que ens cau a sobre de tan propera com és la institució, de tan respectats com eren els seus dirigents, lladres de coll blanc, i de tan important com ha estat per Catalunya Convergència. I per descomptat, mai havíem sentit de primera mà dues versions absolutament contradictòries. Qui menteix o qui menteix més? El judici del cas Palau no és una ficció d'una sèrie del Netflix. És veritat i parla de nosaltres. D'un temps i d'un país que, parafrasejant Raimon, ja no vol creure més en la misèria d'alguna gent.


text: "El balanç del curs és molt bo" - FC Barcelona HomeFutbolFormatiu MasculíNotícies"El balanç del curs és molt bo" "El balanç del curs és molt bo" www.fcbarcelona.cat - 09/06/2016 | 12:10 Jordi Roura i Aureli Altimira, responsables del futbol formatiu amateur de l'FC Barcelona, analitzen a l'Hora B de Barça TV una temporada 2015/2016 que ha estat marcada per la sanció FIFA Jordi Roura i Aureli Altimira visiten l'Hora B de Barça TV. | VÍCTOR SALGADO / FCB Jordi Roura i Aureli Altimira, responsables del futbol formatiu amateur de l'FC Barcelona, fan un balanç molt positiu de la temporada 2015-2016, tot i que encara queden per disputar-se els Campionats de Catalunya infantil, aleví i benjamí aquest cap de setmana a Martorell. Les vuit lligues guanyades, amb ple dels quatre equips cadets i infantils, i els 45 tornejos que s'han conquerit durant la temporada per part dels 13 equips del futbol formatiu amateur fan que tots dos assegurin que "el balanç del curs és molt bo", malgrat que ha estat una temporada molt complicada a nivell humà i competitiu per culpa de la sanció FIFA. Aquestes són algunes de les reflexions que han fet al programa Hora B de Barça TV. La sanció FIFA Roura: "Ens ha afectat molt. Ha estat molt difícil a nivell humà. Cada cap de setmana teníem 58 nanos parats a la banqueta sense poder jugar i sense entendre, en molts casos, per què no podien fer-ho. Vull felicitar a aquests nanos, als que vam fitxar i no van poder jugar fins al gener, per què van tenir una actitud extraordinària". Altimira: "L'experiència ha estat enriquidora per als jugadors i per als entrenadors. Hi ha hagut jugadors que amb plantilles reduïdes han guanyat experiència. I els entrenadors han hagut d'aprendre a gestionar plantilles reduïdes fins al gener i llargues després del gener. Ara queda l'última part de la sanció, que és haver de donar més baixes a les plantilles massa llargues". Altimira: "La nostra idea és la de centrar-nos en el futbol català. Catalunya és el millor planter de l'Estat. Nosaltres dos hem estat a la Masia i sabem què és sentir el Barça des de petit. Trobar un Messi a l'estranger és molt difícil. És millor buscar un Puyol, un Xavi, un Piqué i, de tant en tant, un Iniesta. Hem de mirar el mercat català i completar els nostres equips amb algun jugador de l'Estat que millori el que tenim". L'ADN Barça Roura: "Tenim molt clara la idea de joc. La forma de jugar no ha canviat. L'únic que fem es evolucionar el concepte. Hi ha registres nous, però sense perdre mai la nostra essència. Vaig estar amb Cruyff i vaig treballar amb Guardiola i Tito Vilanova. Tant l'Aureli com jo no coneixem una altre manera d'entendre el futbol que l'ADN Barça". Els futur dels jugadors Roura: "Són joves i poden passar moltes coses, però n'hi ha uns quants amb possibilitats. El Cadet A és molt bon equip. Allà hi ha quatre o cinc jugadors amb possibilitats. Però també n'hi ha al Cadet B o als Infantils". Altimira: "S'ha de tenir paciència. Hi ha fornades bones i altres que no ho són tant. Si surt un jugador per any al primer equip ja és un èxit. És important que al primer equip hi hagi futbolistes del planter, perquè són els que millor entenen i coneixen la casa. Sabem que la nostra tasca es fonamental".


text: 3 batuts de proteïnes casolans per definir | Bezzia Toñy Torres | 17/07/2021 18:00 | Begudes, exercici Si vols augmentar la massa muscular, has de combinar l'exercici amb una dieta rica en carbohidrats i proteïnes. Encara que també és freqüent l'ús de complements de proteïnes, ja que són essencials per a la formació de l'múscul. Avui dia és possible trobar proteïna en pols per a aquest fi, encara que en els aliments pots trobar-la fàcilment. La proteïna s'utilitza en aquest cas per transformar el greix en múscul, Però per això, cal combinar-la amb esport. És a dir, prendre un complement a base de proteïnes no farà en de per si, fins i tot, pot fer-te agafar més pes. Pel que has de recordar que aquests batuts són ideals, sempre que es combinin amb un bon entrenament, l'ideal és prendre'ls després de l'exercici, pren nota i tria el preferit. 1 Batuts de proteïnes casolans 1.1 Batut de plàtan 1.2 Batut de nous 1.3 Batut d'ou 2 Quan prendre els batuts de proteïnes Batuts de proteïnes casolans Aquests batuts de proteïnes casolans, amb aliments naturals i saludables, són perfectes per a definir els teus músculs. Són sans, saludables i el més important, estan boníssims. Prova aquestes receptes i tria el preferit, T'encantaran. El plàtan és l'aliment preferit dels esportistes, ja que es tracta d'una font natural de potassi i sucres naturals que t'ajuden a recuperar el cos després d'un entrenament. Per preparar un batut de proteïnes de plàtan necessitaràs. 5 ous cuits, Dels que utilitzaràs les 5 clares i només 2 rovells 2 cullerades generoses de civada La preparació és molt senzilla, només has de posar tots els ingredients a la batedora i triturar bé fins a obtenir la textura que més t'agradi. Pots prendre-ho en fred amb uns gels, estil afalagador, Oa temperatura ambient. Després d'un entrenament dur t'ajudarà a recuperar-te amb més rapidesa. Batut de nous Les nous són un aliment ple de beneficis per a la salut, gràcies a que són riques en àcids grassos Omega3. també són una increïble font natural de proteïna vegetal, De manera que el poden faltar a la teva llista de batuts casolans per definir. Aquests són els ingredients que necessites per preparar aquest batut de nous. XNUMx ml de llet un iogurt grec sabor natural sense sucre mig got de aigua les clares de 3 ous prèviament cuits Tritura tots els ingredients junts en el got de la batedora fins a obtenir un batut fi, sense grumolls i amb la textura que més t'agradi. Si ho necessites, pots afegir una mica més de llet o aigua per alleugerir el batut. Afegeix uns gels i tindràs una beguda refrescant i nutritiva per després d'entrenar. L'ou és ric en proteïna i per això no falta a la dieta de qualsevol que vulgui augmentar la massa muscular. A més de ser un aliment saludable i ple de nutrients essencials, Es pot prendre de moltes formes diferents, fins i tot en una deliciosa beguda com aquest batut de proteïnes. Pren nota dels ingredients. 3 clares d'ou o 90 grams de clares pasteuritzades 3 cullerades soperes de civada Tritura tots els ingredients fins aconseguir algun batut amb la consistència que més t'agradi. Si queda massa líquid, pots afegir una altra cullerada de civada i si queda molt espès, una mica d'aigua. Pren-lo fresquet després de fer exercici o abans de sortir a entrenar al matí, perquè també és una font d'energia perfecta per fer exercici. Quan prendre els batuts de proteïnes Els batuts de proteïnes s'han de prendre just abans o després d'un entrenament, ja que d'aquesta manera el cos assimila correctament les proteïnes. Si només prens un batut de proteïnes a el dia, el més aconsellable és fer-ho uns 30 minuts després de realitzar el teu entrenament. En el cas que vulguis prendre dues batuts de proteïnes casolans a el dia, l'apropiat seria prendre un en l'esmorzar. D'aquesta manera, el teu cos pot aprofitar els màxims beneficis de la proteïna amb l'activitat diària. En qualsevol cas, recorda que és fonamental acompanyar la proteïna amb exercici. Altrament, aquesta podria transformar-se en greix i fer-te augmentar de pes. Utilitza bé els recursos naturals i juntament amb el teu esforç, aconseguiràs tenir el cos que desitges. Ruta completa cap a l'article: Bezzia » Salut » exercici » 3 batuts de proteïnes casolans per definir


text: Girona Temps de Flors 2008 - La tomba de Monthemhat La tomba del dignatari Monthemhat (identificada com TT34), forma un dels complexos funeraris més grans de l'oest de Tebes, prop de Deir-el-Bahari. Monthemhat, que va viure al segle VII aC, procedia d'una notable família, que havia ocupat càrrecs importants des de feia cinc generacions. El seu pare Nes-Ptah, havia estat batlle de Tebes. Ell mateix va ser, també, alcalde, quart sacerdot d'Amón i governador del sud d'Egipte. Va viure sota la dinastia XXV (kushita), va assistir a la destrucció de la seva ciutat per part d'Assurbanipal (ca. 664-663 aC) i va ser un dels qui facilità la unificació d'Egipte sota el faraó autòcton Psamètic I (Dinastía XXVI). Els assiris l'anomenaven "Rei de la Tebàida" en referència al seu poder real sobre el territori. El més interessant de la tomba és la presència de grafits escrits en dialecte cari, publicats per Pere Villalba el 2007. Aquests són nombrosos (prop de 60) i indiquen una gran presència d'aquests grecs de l'Àsia Menor a la zona de Tebes. Sembla qu es podria relacionar amb la presència de mercenaris a les ordres de Monthemphat. Aquesta hipòtesi seria la més plausible però no deixa de ser, a manca de més proves científiques el que es deia a l'Antiguitat: un conte cari. La tomba presenta una orientació d'est a oest, ja que, segons les tradicions religioses egípcies, l'oest era el lloc dels morts. Una rampa de gairebé 70 metres permet accedir al vestíbul del sector inferior. Aquesta és l'única rampa de la tomba, tot i que a l'interior hi ha nombrosos trams d'escales. Les dimensions de la super-estructrura, dignes d'un autèntic recinte funerari faraònic, van permetre que fos coneguda pels primers viatgers europeus a començaments del segle XIX. Durant els anys cinquanta i vuitanta s'hi van efectuar treballs de neteja i de restauració. La tomba consta de dos patis oberts i d'un mínim de 57 estances subterrànies, descobertes fins ara. El primer pati té cinc capelles al nord, mal conservades, i cinc capelles al sud, en millor estat de conservació. La neteja i la restauració de les parets s'efectua mitjançant un sistema de bastides similar al de fa mil·lennis. Quan Xavier Martínez hi va entrar per primera vegada milers de fragments de paret, amb inscripció jeroglífica o relleu, estaven escampats per terra. Una de les seves tasques va consistir en reconstruir aquest passat fragmentat, mitjançant la classificació d'aquests fragments i la recerca, en noves campanyes, de la seva posició original. Aquesta tasca és molt laboriosa i pot ser portada a terme amb l'ajut, cada vegada més important, de la informàtica.


text: Una platja de 90 quilòmetres Browse: Home » 2014 » maig » Una platja de 90 quilòmetres maig 17, 2014 · by Mònica i César · in Blog Ens hem proposat fer NZ de cap a peus i per això volíem arribar fins al Cap Reinga, l'extrem nord de l'illa nord. Ens vam plantejar si anar-hi pel nostre compte o amb un tour. Ens vam decidir per la segona opció per dues raons que ja us explicarem més endavant. Ens vam aixecar amb un cel ben tapat i plugim, i això ens va fer dubtar de si pagar els 50$ que costava el tour o deixar-ho per un altre dia. Però tal i com va dir la noia de l'agència, rain before seven clear by eleven, o sigui, si plou abans de les set, bon temps a partir de les onze. La molt cabrona la va encertar de ple, perquè a mida que ens apropàvem a aquella hora va començar a aclarir-se i va quedar un dia espectacular. Els tours surten des de Kaitaia, l'última "gran" ciutat (6000 hab) abans d'entrar a la península que et porta fins al cap. Nosaltres vam contractar-ho amb Harrisons Cape Runner i ja en el minut 1 vam veure que Jason, el conductor, seria un home per no oblidar. Vam començar a les 9h i vam tornar a Kaitaia a les 16h. Doncs bé, en aquestes 7 hores creiem que només va estar en silenci 5 minuts seguits i uns 20-25 minuts en total. I això explicant només 3 acudits! Tot el que explicava era força interesant i en sabia molt, però la velocitat a la que parlava ens feia difícil seguir-lo. Les primeres parades van ser a la costa est de la península. Ens vam aturar primer a Houhora Heads al Wagener Park i després a Rarawa Beach, una platja amb una sorra blanquíssima i molt fina. L'avantatge d'aquesta època de l'any és que vagis on vagis hi ha pocs turistes (o cap!). Poc abans del migdia vam arribar al Cape Reinga. Les creences maorís diuen que és el lloc d'on parteixen els esperits dels que acaben de morir cap a una altra vida. Més científicament podem dir que és el punt on es troben el Mar de Tasmania amb l'Oceà Pacífic. Des del far es pot veure com xoquen les corrents dels dos mars, creant una zona d'aigües turbulentes just davant de la costa. La imatge més emblemàtica del cap és el seu far. L'actual és del 1941 i fa una llampada cada 12 segons que es veu des de 35 km de distància. Des del 1987 funciona de manera automàtica i és controlat des de Wellington. Just davant del far hi ha uns senyals que indiquen la distància amb altres punts del món. Barcelona no hi surt, però dóna que pensar que Londres estigui a més de 18.000 km! Fins aquí ho podíem haver fet tot pel nostre compte amb la MIC-VAN, però després de sortir de la zona del far començava la part que donava sentit a contractar un tour. En només un quart d'hora de bus vam canviar el penya-segats que hi havia davant el far per unes impressionants dunes per les quals baixaríem fent sandboarding. I aquí el protagonista va ser en Kerry. Quan vam començar el tour vam tenir la sensació d'estar en un d'aquells viatges de l'Imserso. A banda d'una parella d'angleses de mitjana edat, hi havia dues parelles kiwis més, més a prop dels vuitanta que no pas dels setanta. Pensàvem que seriem els únics que ens llençaríem sorra avall, però la sorpresa va ser quan en Kerry, després de treure's les sabates, va començar a pujar la duna i un cop a dalt va dir: "he esperat 76 anys per fer això!". Evidentment, ho va dir en anglès i no en català ;). Va seure sobre el "trineu" i cridant més emocionat que un nen petit, va baixar un cop i un altre, cada vegada des de més amunt. Quan vam acabar vam haver de felicitar-lo i fer-nos una foto amb el nostre heroi. Com que nosaltres estàvem molt enfeinats pujant dunes i tirant-nos cap avall, no tenim gaires fotos, però el que sí us podem deixar és un vídeo de la Mònica en una de les seves primeres baixades. Cliqueu aquí. Després d'això venien dues coses més que no haguéssim pogut fer pel nostre compte. La primera era baixar per la llera d'un riu (Te Paki Stream), encara que és veritat que no baixava molta aigua. Van ser 5 minuts fins arribar a la Ninety Mile Beach. La 90 Mile Beach recorre tota la part occidental de la península. I malgrat el seu nom la seva llargada no és pas de 90 milles (145 km) sinó de 55 (uns 90 km). La llegenda explica que els primers missioners que van arribar a la zona van trigar 3 dies en recórrer-la a cavall i van pressuposar que a 30 milles per dia, que era la velocitat dels cavalls, la platja en tindria 90. No van tenir en compte que la velocitat a la sorra era més baixa i que les marees feien que el camí no fos recte. Aquesta és l'última raó per la que vam fer el tour: els 90 quilòmetres de tornada es fan en bus per la sorra compacta de la platja. Us podeu imaginar una platja de 90 km? Doncs al nord de NZ n'hi ha una. I aquí s'acaba la nostra aventura pel nord de l'illa nord. Encara ens queda un llarg camí fins a Bluff, la ciutat més al sud de l'illa sud. RAY maig 20, 2014 at 3:28 pm · Reply → Si fos mes jove m'apuntaria al Sandboarding i repeteixo, quines platges. Petoons. Mònica i César maig 26, 2014 at 9:05 am · Reply → L'únic dolent és haver de pujar la duna, però després, tot fa baixada, jaja! Petons marc fuste maig 25, 2014 at 2:09 pm · Reply → Us vaig seguint, mic-mic!! mare meva, quines fotoss!!! Sense paraules!! Mònica i César maig 26, 2014 at 9:07 am · Reply → Ei Marc! Quina il·lusió que ens vagis seguint!! Continuarem fent-vos enveja, no ho dubtis, jeje. Molts petons


text: Aquest divendres, 9 d'agost, el mussol de la Shopping Night torna a Xàbia Històrica per a celebrar l'última tarde nit de compres i ofertes de l'estiu, organitzada per l'associació de comerciants i amb més de 35 tendes participants. Aquest esdeveniment de dinamització comercial proposa ambient i música, amb un espectacle d'animació pels carrers, artesania en la plaça, activitats infantils i música en directe amb els grups SOULSPLOSION, TOXIC i TRILOGI. A més ofereix servei de ludoteca en Peque Mundo a partir de les 19 hores, gratuït si es presenten un tiquet de compra de qualsevol establiment associat