text: Prevenir malalties alimentàries derivades de fruites i verdures | Consumer Prevenir malalties alimentàries derivades de fruites i verdures Al voltant d'un 2% de les malalties per via alimentària que es registren a l'any a Espanya tenen el seu origen en fruites i verdures Data de publicació: Dijous, 21deOctubrede2010 Imatge: digital cat Fruites i verdures constitueixen la base d'una alimentació sana i equilibrada, per la qual cosa en la dieta diària han d'incloure's, segons els nutricionistes, almenys cinc racions d'aquests productes. No obstant això, també poden ser font de malalties de transmissió alimentària, si ben només 2 de cada 100 patologies desenvolupades a través dels aliments a Espanya tenen el seu origen en elles hagut de, pel que sembla, a una deficient manipulació després de la recol·lecció. Els problemes derivats de l'ús de plaguicides són els més fàcils de controlar i suposen menys riscos, mentre que els casos associats als microorganismes patògens, com salmonella, preocupen de forma especial. Els estudis realitzats en aquest sentit demostren que fruites i verdures no àcides (poma madura o enciam) són més susceptibles de desenvolupar una càrrega de microorganismes enfront d'altres més àcides (taronges o tomàquets), on és més difícil que els microorganismes es multipliquin. No obstant això, encara estan presents casos tan cridaners com l'ocorregut en 2008 a EUA, quan es va registrar un important brot d'intoxicació alimentària per salmonella en tomàquets i la font dels quals de contaminació, pel que sembla, va tenir el seu origen en aigua contaminada. Microorganismes com salmonella o I. coli es relacionen sovint només amb aliments d'origen animal i, no obstant això, són causa freqüent de toxiinfecciones en les quals intervenen aliments com a fruites o verdures. La recol·lecció i la formació de les persones encarregades d'aquest procés són claus per prevenir riscos en fruites i verdures Com a mesura de prevenció per evitar aquests riscos, experts en seguretat alimentària reunits en les XX Jornades Nacionals d'Inspecció de la Carn i Seguretat Alimentària, apunten la necessitat d'implantar mesures de formació i educació de les persones que intervenen tant en els processos de recol·lecció com en etapes posteriors. Aquesta mesura, que es qualifica com a fonamental per garantir la seguretat alimentària dels productes, s'emmarca en un entorn laboral en el qual els recol·lectors són persones desplaçades als punts de recollida, en ocasions des de llocs remots, i sense una formació sòlida en matèria d'higiene. També es fa especial recalcament en la importància de la disponibilitat de llocs concebuts perquè aquestes persones puguin rentar-se les mans de forma periòdica i tinguin accés a serveis higiènics adequats. També els factors ambientals, com la qualitat de l'aigua de reg o la possible presència de metalls pesats a la zona de cultiu, així com la utilització adequada dels productes fitosanitaris, resulten claus en la valoració final del risc associat al consum de fruites i verdures. Una vegada que aquestes arriben a la llar, cal rentar-les, ja que a través d'aquest senzill procés s'elimina gairebé per complet la possibilitat d'una contaminació microbiana. Gairebé totes les fruites i moltes verdures es consumeixen crues i, per tant, no se sotmeten a un procés d'higienización a través de la calor. En ocasions, és necessari aplicar un procediment adequat de neteja, desinfecció, aclarit i escorregut dels vegetals destinats a consum en cru i respectar els passos següents: Eliminar les parts externes brutes, així com els exemplars podridos, esquerdats o trencats. Rentar amb abundant aigua potable. Eliminar l'aigua de rentat. Submergir en aigua amb unes gotes de lleixiu "apte per desinfectar l'aigua de beguda". La quantitat dependrà de la concentració del desinfectant. Si el lleixiu és de 35gr/l, la quantitat que s'afegirà serà de 2 ml per litre d'aigua. Deixar en repòs durant uns 15 minuts. Aclarir amb abundant aigua potable i escórrer. Altres recomanacions per preservar la qualitat higiènic-sanitària de fruites i verdures són: Consumir les de temporada, al punt òptim de maduració, fresques i sense magulladuras. Mantenir en una zona fresca, ben ventilada i sense humitat, a poder ser amb cartel·les d'acer inoxidable. Són molt poques les fruites i verdures que requereixen refrigeració per emmagatzemar-les, sobretot, si es compren diàriament. Quan es dugui a terme aquest procés, ja que el fred pot augmentar la seva durada, és possible refrigerar a temperatures no gaire baixes (6-8 oC). També es poden mantenir en refrigeració després de rentar-les, assecar-les i envasar-les al buit. En el cas dels plàtans, mai s'han de mantenir en nevera, sinó a temperatures de 12-14 oC per evitar el "dany per fred". Emmagatzemar fora de bosses de plàstic (tret que estigui foradada), ja que alguns "respiren" i emmagatzemen humitat. No és aconsellable emmagatzemar juntes diferents fruites o fruites i hortalisses perquè unes poden influir en la maduració d'unes altres. Ha d'establir-se una inspecció acurada i diària del seu estat, ja que aquests productes es deterioren de forma molt ràpida. LA PELL, COMESTIBLE? Segons manifesta l'Agència Espanyola de Seguretat Alimentària (AESAN), ingerir fruites pelades o amb pell no es pot considerar una qüestió relativa a la seguretat alimentària. El consum de fruites sense pelar és una situació contemplada en l'avaluació de riscos que es realitza de manera obligatòria i prèvia a l'ús de plaguicides en aliments i en la fixació del corresponent Limiti Màxim de Residus (LMR). L'autorització per usar un producte fitosanitari requereix l'avaluació prèvia de les conseqüències que això comporta per a la salut dels consumidors. En l'esmentada valoració es tenen en compte els efectes a curt i llarg termini d'aquesta ingesta, així com les conseqüències en els grups més vulnerables de la població, com els nens, des d'un enfocament del "pitjor cas possible", és a dir, la situació en la qual, després de realitzar assajos supervisats, s'ha detectat la major presència de residus en la fruita. Només en el cas de les fruites de pell no comestible (com a taronges, kiwi o plàtans) poden, si és necessari, avaluar-se i recordar que la quantitat teòrica màxima de residus que es podrien ingerir està reduïda, ja que s'ha eliminat la pell, que sovint reté la major part dels residus de les substàncies químiques empleades. Només quan s'ha realitzat aquesta avaluació de riscos es pot autoritzar l'ús del plaguicida i en unes condicions que siguin les necessàries per assegurar la protecció fitosanitària sense comprometre la salut del consumidor. Només poden comercialitzar-se les fruites que compleixen amb aquest Límit Màxim de Residus. Al marge de l'exposat, si per qüestions relatives als valors nutricionals, sobretot pel seu alt contingut en fibra, s'opta per consumir la pell de la fruita, es recomana sempre rentar-la. La finalitat és eliminar tant residus de plaguicides com a brutícies i restes de terra que poden aportar a l'alimento bacteris, virus, paràsits i uns altres contaminants com el plom. Les fruites i verdures han de rentar-se sota un doll d'aigua potable. Si estan molt brutes, poden submergir-se o emprar-se desinfectants com el lleixiu d'ús alimentari i després aclarir-se amb aigua neta.


source: CulturaX

text: Campanya de sensibilització i prevenció de l'ús de relacions tòxiques abans de Sant Valentí Campanya de sensibilització i prevenció de l'ús de relacions tòxiques abans de Sant Valentí. Davant la proximitat de la data del 14 de febrer i la celebració de 'Sant Valentí', la comissió de Salut Pública Feminista ha posat en marxa una campanya de sensibilització i prevenció de l'ús de relacions tòxiques. «És habitual en els dies al voltant de Sant Valentí que moltes persones cometin bogeries vàries com fer malbarataments inassumibles, tenir cites just per no estar «soles» o jurar exclusivitat sex-afectiva a una sola persona», afirmen. En aquest sentit, des de la comissió consideren l'amor com una droga popularment acceptada i que és consumida en petites dosis des de la nostra infància i des de tots els àmbits i mitjans. «Això fa que es desenvolupi una enorme tolerància a aquesta substància i a problemes associats com l'aïllament social o el conformisme vital», han explicat. Des de la comissió recomanen esser conscients i crítics amb les mateixes necessitats i desitjos en articular les relacions, i que aquestes siguin coherents i conseqüents amb aquestes necessitats i desitjos en la mesura del possible. Finalment, recalquen la importància de consultar i demanar ajuda a professionals feministes o psicòlogues. «D'aquesta manera no només millorarà la salut mental de totes les persones, especialment les dones, sinó que a més hi guanyarà la societat en conjunt, esdevenint més complexa, rica i ben organitzada», han assegurat. Vaja quina expresió més trista "l ́amor mata". Això ho pot dir qualcú que no estima a ningú que no sigui ell. Cuidadin con ese colectivo que dentro de poco nos dirán como tenemos que hablar, comera y respirar...ufff que peligro... San Valentín, com San Isidro dues imposicions més. No són els nostres sants. No tenim res a celebrar aquests dies. Dubto que l'amor mati. L'enamorament sense fonaments si que pot ser un problema. Yendo por delante que rechazo de plano engendros consumistas como San Valentín y chuminadas por el estilo, el contenido del comunicado me parece de lo más triste, tendencioso, manipulador y fascista. Que cada cual celebre lo que le salga del higo, faltaría más. PS: alguien tiene la bondad de explicarme lo que es una "professional feminista"?. Hi ha persones, o molt joves o curtes, que per poder celebrar Sant Valentí, es junten amb qualsevol@ durant unes setmanes i després, tallen la relació. El que va comencar com una festa creada pels comerciants, per alguns es pot convertir en un greu problema de malalties, assejament, etc.


text: e600, Nova formula pel Seat 600, a demanda. - cotxesclassics.cat e600, Nova formula pel Seat 600, a demanda. 28 febrer, 2019 admin Noticies 1 Fotografia corresponenta a la presentacio del Seat 600BMS Movelco y Recalvi prometen per el Març, el e600. Little Electric Cars, empresa partidicipada al 100% per les dos anteriors, presentarà a Motortec, el e600. Un Seat 600 amb motor elèctric. Però atenció, no serà una línea de producció de 600 elèctrics, sinó la presentación del seu projecte global. e600, Clàssics amb cor s. XXI Little electric cars presentarà la seva nova línea, "Clásicos con un Corazón del Siglo XXI". La seva idea, és la motorització elèctrica de clàssics sota petició dels seus propietaris. No parlem d'una nova marca com Tesla, sino sencillament, uns kit's d'actualització pels clàssics. Ens recorda a la presentación que es va fer a Nova york del Mini, i que aquí us vam explicar. De moment no hi més detalls d'aquest prjecte espanyol, així que en tinguem, n'anirem aportant. Però veiem interessant desllurigar les informacions que corren no afins 100% a la realitat. Estarem atents a més novetats! Font: www.movilidadelectrica.com Dissabte, Assemblea General FCVH 2019 Èxit en la Calçotada AAVA 2019 19 novembre, 2019 en 15:29 No sabria como calificarlo, interesante, tontería, osado, pero creo que esos coches pequeños serían ideales para circular y usarse en las ciudades actuales llenos de coches, que más grandes de lo necesario ocupan plaza del tan escaso aparcamiento urbano, en un contrasentido como es que los coches crecen y engordan al tiempo que las ciudades dan menos espacio al automóvil.


text: Publicitat i mitjans audiovisuals a Catalunya: el desequilibri s'agreuja - comunicació21 Daniel Condeminas i Tejel|2018-04-27T06:20:16+02:0027 abril 2018|Comunicació21 Els ingressos publicitaris són el principal combustible que mou el motor dels mitjans de comunicació, i en el cas de les ràdios i televisions en obert, són gairebé l'únic. En el cas dels nostres mitjans nacionals, el seu finançament mixt ha patit per les dues bandes i, en el cas contret de la televisió, la disminució de la contractació publicitària contrasta greument amb els bons resultats d'audiència de TV3. Per què? Tot sembla indicar que, a més de les pràctiques oligopolístiques del tàndem Atresmedia-Mediaset España –que sumen una quota de mercat estatal en aquest 2018 ja superior al 90%!– n'hi hauria d'altres que es van fer més evidents el darrer trimestre de l'any passat. En els primers tres mesos d'enguany, els dos grups mediàtics ja sumen més de 453 milions d'ingressos publicitaris, tot i l'efecte negatiu de Setmana Santa a nivell de contractacions. Dos recents estudis sobre el mercat publicitari a Catalunya el 2017 –un presentat per l'Associació Empresarial de Publicitat i l'altre per Infoadex– mostren el profund desequilibri existent entre la inversió publicitària de les empreses catalanes i els diners que acaben gestionant els nostres mitjans, sumant fins i tot la publicitat que els hi arriba de les empreses que tenen la seva seu fora del nostre país. A grans trets, mentre les empreses catalanes invertiren l'any passat entre 987,5 i 1041,2 milions d'euros, quantitats que s'acostarien a la quarta part del total estatal, només una petita part van anar destinats a mitjans catalans, per sota del % del PIB i fins i tot de població (només entre un 11,9% i un 14,6% segons l'estudi analitzat). Tot i això, la publicitat d'aquestes empreses s'acosta a la meitat del total d'ingressos rebuts pels mitjans del país (entre un 43,9 i un 46,9% segons quin estudi). Això fa que els 250,2 M€, segons Infoadex, o els 344,3 M€, segons el gremi de publicitaris, restin molt lluny del pes del consum català dins l'Estat espanyol. El tall gros se l'enduen els mitjans amb seu fora del nostre país. Com dèiem abans, la situació de la contractació de publicitat televisiva és d'especial rellevància... i preocupació. Dels 70,8 M€ que van arribar a les televisions catalanes el 2016, l'any passat vam passar als 59,8 M€. Una reducció de més del 15%! Així, mentre les televisions es van endur el 47,6% del pastís publicitari estatal, si observem l'ecosistema d'ingressos publicitaris als mitjans catalans, les inversions en televisió han passat de significar el 26,7% el 2010 (el primer any de la TDT a ple rendiment) a només el 17,4% el 2017. Per resumir-ho ràpid: si mirem el pes de l'economia i el consum catalans respecte el total estatal, 6 de cada 7 euros invertits en publicitat que veu la nostra ciutadania per la televisió els ingressen canals de fora del país; cosa que vol dir al voltant dels 400 M€. Una xifra espectacular. Dues conclusions. Primera: veient que la tendència de l'oligopoli televisiu és la de continuar augmentant la seva posició de control quasi absolut del mercat publicitari –tal i com indiquen les primeres dades del 2018– es fa encara més imprescindible que l'aportació pública a la CCMA augmenti decididament, si volem mantenir TV3 i Catalunya Ràdio com a ofertes competitives: fet que de de retruc i necessàriament ha de beneficiar a la producció audiovisual independent, que està patint una situació molt crítica. Ara farà 11 anys, el Govern va assumir el deute acumulat de l'antiga CCRTV –més de 1.000 M€. Una encertadíssima decisió estratègica –de la que vaig tenir la gran oportunitat de poder participar en la seva gestació– que va permetre afrontar la nova etapa televisiva de la TDT amb l'economia sanejada. Una situació financera que, malgrat totes les dificultats posteriors, ens ha permès d'arribar fins avui amb una oferta audiovisual pública de referència. Segona conclusió: en tant que a curt termini Catalunya no tindrà el control de l'espai radioelèctric televisiu i, per tant, no podrà modificar les regles de joc, que fan que tants i tants centenars de milions en publicitat destinats a Catalunya no aportin cap o molt pocs beneficis a casa nostra, caldria treballar noves estratègies –amb el suport institucional que sigui necessari– per aconseguir que el conjunt dels nostres mitjans de comunicació (no només televisius) puguin retenir una part d'aquests diners a partir dels nous hàbits de consum mediàtic i audiovisual: noves ofertes digitals; reforçar la visibilitat dels mitjans de proximitat com a aliats dels anunciants en la seva presència online; incentivar les estratègies de branded content...


text: Posted On Dijous, 23 Juny 2022 14:57 Escrit per Redacción La regidoria de Festes de l'Ajuntament d'Ontinyent ha posat en marxa el nou concurs "Sona Ontinyent", per donar visibilitat als grups locals que s'inicien al món de la música. La iniciativa era presentada aquest dijous al marc de la presentació de les actuacions de "Ontinyent en Concert" en la "Setmana Gran" de festes, dins les quals podrà actuar el grup que resulte guanyador. La regidora de Festes, Àngels Muñoz, explicava que les bases es faran públiques el proper 1 de juliol, avançant que els grups i intèrprets participants hauran de presentar un vídeo amb una maqueta , triant-se els guanyadors en una votació oberta via internet del 22 de juliol al 2 d'agost. El grup que guanye podrà participar del concert del 23 d'agost al pàrking de la Paduana junt als grups Auxili, la Fúmiga, Jazz Woman i el DJ "Plan B". A més a més, els guanyadors rebran uns xecs a intercanviar per material musical en establiments de la ciutat. Des del grup Auxili, un dels caps de cartell de "Ontinyent en Concert", Esteve Tortosa felicitava l'Ajuntament d'Ontinyent per la iniciativa, "un concurs que donarà visibilitat i suport als grups que ara comencen". Llegir 76 vegades Més en aquesta categoria: Ontinyent convoca per dimarts una protesta contra el tancament de la planta de medicina interna Ontinyent amplia el servei de bus a la platja a tots els caps de setmana de juliol i agost


text: Ara Reus demanarà una rebaixa del cost de l'autobús urbà | AraReus Una de les grans notícies que han rebut els consumidors en els últims mesos és el progressiu abaratiment dels carburants com a conseqüència de la caiguda fulgurant de valor del petroli en els mercats internacionals, el que ja ha provocat algunes situacions d'inestabilitat i nerviosisme en els països productors. Aquest fenomen està provocant que en algunes estacions de servei de la província el preu del litre del gasoil A, per exemple, s'estigui acostant a l'euro, una situació que no es vivia des de fa cinc anys. És per aquest motiu que des d'Ara Reus considerem que l'Ajuntament de Reus hauria de ser sensible amb aquesta davallada de preus i considerant que l'empresa municipal Reus Transport actualment també està estalviant els costos amb el combustible dels autobusos municipals s'hauria de fer una rebaixa en el cost del bitllet senzill i de les targetes dels autobusos urbans de Reus. INVERSIONS QUE NO ARRIBEN D'altra banda el partit municipalista preguntarà sobre algunes inversions a les que l'equip de govern s'hi va comprometre amb els veïns, però que encara no hem vist cap moviment. Estem parlant de les inversions per l'arranjament de la boca de la mina i de la creació del pàrking d'autocaravanes. Va ser el passat 13 de novembre del 2013 quan Ara Reus va fer la primera denúncia sobre l'estat de la Boca de la Mina. Un passeig poc integrat en l'arquitectura de la ciutat però que va estar, temps enrere, un referent de Reus. Diversos veïns, esportistes i usuaris del passeig s'han adreçat al nostre grup municipal per criticar l'estat de brutícia, poca lluminositat, manca d'esporga de l'arbrat i inseguretat que provoca aquesta zona a partir de les sis de la tarda durant els mesos d'hivern. Al setembre del 2014, en una segona roda de premsa i amb el suport dels veïns del Barri Gaudí Ara Reus va tornar a demanar que urgentment s'arrangés el passeig de la Boca de la Mina. Va ser en aquesta ocasió que l'Alcalde de Reus, Carles Pellicer, es va comprometre amb els veïns a destinar una partida de 50.000 euros per l'esmentat arranjament. D'aquesta promesa encara no hem vist cap compromís ferm per part del govern i una vegada més veiem com l'Alcalde promet per després no complir amb les seves paraules, ha afirmat Cervera. Succeeix el mateix amb el projecte d'execució per a la creació d'una àrea de serveis per a autocaravanes. Un compromís al que va arribar el govern en sessió plenària el passat 11 d'abril de 2014 a petició d'Ara Reus. En aquella ocasió el portaveu d'Ara Reus va defensar la proposta atès que la ciutat de Reus es troba situada al cor de la Costa Daurada, i és reconeguda turísticament però que estava mancada per l'acolliment al turista que practica l'autocaravanning. Un tipus de turisme sostenible i de qualitat.


text: Kanucha Bay Hotel & Villas Okinawa Main island Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Descompte a Kanucha Bay Hotel & Villas Habitació designada per l'hotel - Vista 156-2, Azaabu, Nago, Okinawa Main island, Japó, 905-2263 - Molt bona ubicació - Veure al mapa Habitació Deluxe Familiar ‒ Per a 6 persones (Deluxe Family Room for 6 People) Excepcional 9,0 (2219 comentaris) Excel·lent 8,1 (437 comentaris) Excel·lent 8,9 (990 comentaris) Excel·lent 8,6 (908 comentaris) Barri Nago Kunigami Motobu Onna Onna Nago Més informació sobre Kanucha Bay Hotel & Villas Si busques un allotjament ben situat a Okinawa, no busqui més, el Kanucha Bay Hotel & Villas és el lloc ideal. Situat només a del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Kushi Clinic. Tot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha bugaderia, botiga de conveniència, servei de taxi, capella, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, purificador d'aire, penjador de roba, cafè instantani inclòs, te inclòs a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent camp de mini-golf, parc aquàtic, habitació per a ioga, immersió lleugera, bany. Kanucha Bay Hotel & Villas és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Okinawa. Aquari Churaumi Okinawa - 25,5 km Nago Pineapple Park - 13,01 km Cap Manzamo - 22,95 km Wellness Village Motobu - 23,66 km Institut Okinawa de CIència i Tecnologia - 25,97 km Please note that children 0-5 years old are required to share the bed with family. If guest need an extra bed, the hotel will charge the children fee. Preu del desplaçament a l'aeroport: 2200 JPN Cost de l'esmorzar (a menys que estigui inclòs al preu de l'habitació): 2376 JPN Comentaris d'Agoda (101)Comentaris de Booking.com (160) Tots els tipus de viatgers (101)Viatger de Negocis (1)Parelles (42)Viatgers en solitari (11)Famílies amb infants petits (24)Famílies amb infants grans (8)Grups (15)


text: Marga Coll emociona a Selva - Chefs(in) El miércoles 2 de agosto, bajo la atenta mirada del alcalde de Selva y de las alcaldesas pedáneas de Moscari y Caimari, Marga Coll (Miceli y Arrels by Marga Coll) hacía acto de presencia en el lateral de la Iglesia de Selva. Con la emoción contenida, los asistentes aplaudieron cada giro en el pregón. «Jo som cuinera«, afirmaba Marga Coll al tiempo que, ya no sus manos, sino su corazón, guiaba el río de emociones que habían provocado tan bonitas -y sencillas- palabras. Niños, jóvenes, adultos y mayores de Selva se sentían parte de aquel pregón, como si el frasco de su memoria, de sus recuerdos, hubiera sido destapado. A través de los sabores tradicionales, en forma de panades y cocarrois, y de un discurso del que todavía hablan en el pueblo, Marga Coll reivindicó el papel de la mujer y su orgullo de ser selvatgina dando así la bienvenida, un año más, a las fiestas de Sant Llorenç. Y es que, como bien dijo durante el pregón, cocinar es la forma más bonita de decir «te quiero» a los que te rodean. Lee el pregón de Marga Coll "Sa mel de sa teva cara me'l menjaré ben bullit; des fetge i des lleu, un frit. Des budells, espinagades". selvatgins i gent venguda de fora poble, bon vespre a tots i benvinguts! He volgut començar amb una glosa entre les mils que hi ha en la memòria col·lectiva perquè la temàtica m'hi apropa: el menjar. I no m'és fàcil dirigir-me a tots voltros amb les mans buides d'olles, giradores o ganivets. Avui sent l'emoció de poder-vos adreçar aquestes sentides paraules amb motiu de les Festes Patronals. Hi ha pocs privilegis en el món que es puguin viure amb el pes i la responsabilitat que implica, per una selvatgina com jo, fer el pregó de les Festes de Sant Llorenç. No només pel fet de l'honra i l'experiència que suposa, també pel fet de dir amb paraules tot allò que estic acostumada a expressar des de la cuina. L'any 2012 vàrem obrir Miceli on és ca nostra. L'any 2016 vàrem obrir Arrels. Com bé sabeu, "miceli" fa referència a les ARRELS del fong, com arrelada me sent a Selva i a la seva particular manera de llegir-ho tot a través del bon menjar, amb els peus davall les estovalles. A Selva, feim brou quan estam malalts. Coques per anar a visitar. Vi per celebrar i herbes per estotjar. Està clar que no podia dedicar-me a cap altra cosa. Abans vos deia que he volgut començar amb una glosa que fes referència a la gastronomia. Perquè al cap i a la fi, d'això es tracta quan parlam de les nostres festes, del nostre Sant Patró, de la nostra gent i del nostre poble. O potser som jo que, com a cuinera, llegesc el món que m'envolta amb ulls atents i dedicats a fer passar gust a través del menjar. Jutjau-ho voltros mateixos. Recordau Machado i el seu Mi infancia son recuerdos de un patio de Sevilla? Idò la meva infantesa són records de coco i pomes de caramel, just su-aquí, a la plaça. I el refrigeri que oferia l'Ajuntament. Però també ho són el ametllons robats amb els amics per les finques o els polls a Can Cegues després de dinar, a l'estiu, quan Verano Azul se''m feia lluny perquè hi havia ametlles per tomar. Els meus primers records els tenc arrelats a la cuina i a la gastronomia. Aquella oloreta d'alls i gambes dins l'oli quan els diumenges ma mare preparava la paella. Aquell arribar d'escola i obrir la portassa de ca nostra perquè sortís l'olor del dinar. Me costa avui especialment no emocionar-me pensant en na Rosari, de qui aprengué aquesta passió que avui és el meu ofici. Encara som capaç de sentir l'olor dels seus escaldums, del conill amb ceba o de les sopes bullides que feia. I sé que riuria molt si vos explic que també sabia fer desastres enormes, com intentar fer retre un sobret per dues persones de Pollo con fideos de Gallina Blanca, tot afegint-hi aigua, una pastilla d'Avecrem, més fideus i que en dinéssim cinc. Un desastre. Però un desastre que encara avui ens serveix per recordar-la rient i tenir-la per sempre en el nostre cor. Gràcies per tant. Algú d'aquí és capaç de cuinar fora davantal? Algú d'aquí és capaç de no tastar un brou o de no remenar una greixonera? Idò jo no som capaç de fer un pregó fora ser qui som. Som cuinera. I necessit aquesta jaqueta per poder ser jo. Cuinera no s'és quan es cuina. Cuinera s'és quan de nina passava per davant ca madò Antònia Satja i m'aturava a mig camí de Ca Ses Monges a demanar un trosset de sang de xot acabada de quallar, amb aquella oloreta d'all i llorer, fumejant de calenta mentre al carrer feia una fretada com només a Selva sabem. M'imagin l'escena ara i he de riure, la imatge d'una nina passant gust de menjar sang de xot... De menuda record el berenar dels dematins. Aquella barreta de pa que na Rosari comprava al Forn de Sa Plaça abans d'anar a ca nostra. Però allò que de veres m'agradava era el cantonet. Un cantonet de barreta de pa i poder-me'l menjar camí d'escola. Perquè tots sabem que el cantonet –de vegades per menut, de vegades per deixat– és sempre el millor tros. I què n'havia de sortir jo si el meu record de menuda és el menjar; si gaudia més de la sang de ca madò Antònia Satja que de la xocolata i si el meu deliri eren els cantonets cruixents i calents de les barretes de pa del Forn de Can Sull? Els meus records de menuda en ser Sant Llorenç passen per dur la porcella adobada a coure al forn. Però també record l'ensaïmada llisa que durant anys li regalaven a mon pare, el Batlle aleshores, i el gelat d'ametlla de Can Delante que feia ma mare i que l'acompanyava amb cada mossegada d''ensaïmada. Digau-me una festa i vos diré un menjar. Nadal? Idò porcella. Digau-me una celebració i vos diré un plat. Pasqua? Idò panades. Digau-me un dia de la setmana i vos diré el menú. Dijous? Toca llegum. Digau-me un moment de felicitat i vos diré que a TAULA. A taula es produeixen les millors experiències de la vida. A taula creixem des que som menuts, aprenent a seure correctament. Un temps els petits no s'asseien a taula – en ser grans – ens deien (volien dir, en saber menjar de tot i correctament). I hi havia normes estrictes de comportament: no es canta, no es xerra gruixat, no es crida, la mà va a la boca i no la boca a la mà, el pa sempre a l'esquerra, abans i després de beure, s'ha fer servir torcaboques... Fins que se't fixa a la memòria i hi queda per sempre. Menjar és tradició. I per això ens agrada tant vincular el menjar amb els moments màgics de la nostra vida. Les cerimònies de casament són meravelloses però el menjar, el moment de seure tots plegats per celebrar-ho, n'és un moment fonamental. La taula és el lloc on hi posam tota la imaginació per posar-la guapa. Sabem diferenciar una taula de Nadal d'una de cada dia. Les estovalles de diumenge no són les d'entre setmana. El ritual, la cerimònia, els torcaboques a damunt les cames, els colzes lluny. Tot casa a la perfecció. Els dinars no es vesteixen com els sopars. Ens seiem tots vestits i de mans netes. Tot perquè és allà on socialitzam, on ens expressam, on ens barallam amb qui més estimam. On discutim de política i on callam els temes polítics. És allà on posam morros perquè no ens agrada el bacallà de menuts i on posam morros de grans perquè el metge no ens deixa menjar-ne perquè ja hem de vigilar la sal. La taula és l'únic moble de la casa que es posa i es lleva cada dia. La taula és allà on creixem. On passam de no arribar amb els peus a terra d'asseguts a recordar on s'asseia qui avui ens falta. Les cadires no duen nom però tenen el seu lloc. I cada lloc la seva gent. I cada gent el seu record. I cada record –en el meus cas– un vincle amb l'acte de menjar; un posat festiu i un acte de celebració. Ara mateix vos estam repartint un cocarroiet. No passeu pena que n'hi ha per tothom. O quasi. I si no basten, en podem fer bocins i compartir amb qui teniu al costat. Taula. Compartir. Menjar. Pura tradició, com dèiem. Però menjar també és celebració. Pensava que aquest pregó l'havia de celebrar amb voltros. I per això hem fet aquestes petites mossegades de tradició i celebració. Diu en Tomeu Caldentey, mestre meu i cuiner conegudíssim per tots, que un cocarroi, per anar bé, ha de tenir una pansa a cada mossegada. Esper que les trobeu i les gaudiu. Quan compartim menjars tradicionals sempre es produeix un fet divertidíssim. Ara mossegareu el cocarroi i pensareu (no ho direu, però ho pensareu) "jo faig la pasta dolça". "Jo faig la pasta més galletosa i més prima". "Jo no hi pos colflori". "La meva no fa agror". "A jo m'hi agrada...". I així ho feim tots. Hem dit abans que menjar és tradició i que per mor d'això, pensam sempre que les paelles que fan les nostres mares són les millors. I no perquè no ho siguin, sinó perquè estam acostumats a menjar-les d'aquella manera. Recordau allò d'una celebració, un plat? A Selva som tant del bon menjar que no som capaços de posar-nos d'acord i tenir-ne només una, per això en tenim tres. A Camarata, el dia de la Creu, dia 3 de maig, es cuinen caragols. A altres bandes es fa per Sant Marc però a Camarata per maig. Ho record sempre perquè era un dels dies que anàvem a dinar a ca na Rosari. Els caragols havien de ser un puntet coents, ben calents i rematats per una bona ració d'allioli per a valents. Els caragols sempre m'han agradat, però el ritual de mullar pa amb l'allioli és l'excusa perfecte per menjar-ne sempre. Els caragols són a Camarata el que són les panades a Valella quan arriben les festes de Cristo Rei per a Pàsqua. Què seria de la cuina fora les padrines i què seria de Valella fora els quintos? Temps de família. De cuinar plegats. D¡organitzar quin dia ens posam a fer les panades junts. Quin dia els robiols. A ca qui menjam el frit diumenge. Vos arriben ara unes panadetes de mossegada. També són per a compartir. Perquè quan d¡un bocí en feim dos, passam molt més gust. -Aquestes panades són bones, però no has tastat ses meves- heu pensat. Està bé. Aquesta és la frase més granada que he sentit quan faig panades a Miceli. De totes maneres, si el trempat del farcit i la matèria primera és més o menys bona, el que cal criticar és "la pasta" i ho pos entre cometes perquè aquí radica el punt vital de la fe que ha forjat aquesta religió culinària: la pasta de la panada. I teniu permís per seguir pensant –no dir– que a ca vostra són millors. No dèiem que menjar és també celebració? Idò endavant, esper que passeu gust! Selva ha estat terra gastronòmica. Tenim els 4 elements sempre presents: Selva és terra de murtra i oliveres. Terra rica. Vet aquí el primer element. A qui invocaven els moliners de vent mallorquins? Sí, a Sant Llorenç. Segon element. El vent, com l'aire que bufa de la muntanya selvatgina. Sant Llorenç fou un conegut pescador. Vet aquí l'aigua. I foc. Algú pot entendre Selva fora aturar-se a pensar en les sitges i els carboners? Quan Selva abastia quasi tot Mallorca? Idò aquí rau el quart element. Seguint amb el què vos deia, com no havia de sortir cuinera? Si cada racó de Selva és un racó per degustar. Si tenim els quatre elements en forma culinària. Si tot el què record em du a ensumar l'ofici i els meus pensaments més antics són part de la memòria col·lectiva gastronòmica illenca. Tenc un record nítid. Una veïnada dient, per Sant Llorenç, allò de "aviat menjarem torrons". De petit el temps passa poc a poquet i a mida que ens feim grans, el temps vola. Passa a l'inrevés amb les coses, que a mida que envellim, tant el records com les cuines de ca'ls pares tornen petites... o noltros minvam. I sí, les madones tenien raó quan deien que aviat menjarem torrons. I arribava Nadal i xerràvem de panades, per aquesta obsessió preciosa mallorquina de xerrar de menjar quan menjam. Ens encanta. Cada vegada que me pos davant els fogons pens que hi va un bocí de tradició selvatgina en forma de plat. Com si pogués fer perdurar en forma de menjar tot el què s'amaga darrera cada cullerada de saïm. Som poble valent. Venim d'una preciosa cuina de subsistència de l'antigor, quan les collites no eren del tot bones, de quan no hi havia de tot per a tothom, de quan els homes es llogaven a canvi de menjar calent, de quan tenir un porc era tenir un rebost amb quatre cames i aliment i sagí per a tota la família. Perquè venim d'un poble on el "no m'agrada" no era opció. Però sobretot per fer perdurar aquesta memòria viva que és la tradició culinària de Selva. Cada mestressa de casa ha estat aquí una gran economista, estalviadora, doctorada en saber fer retre el menjar més enllà del possible. Un poble de valentes dones que han sabut fer perdurar els envinagrats, confitures i ossos salats, sobrassades, melons per Nadal i olives trencades. Madones que heu mantingut viva la flama del foc de la cuina de ca vostra, notant com no totes les llenyes cremen per igual ni totes les boques s'omplen amb les mateixes quantitats o gustos. El què heu aconseguit, i d'això me'n sent part com a dona, selvatgina i cuinera, és saber fer perdurar la tradició oral, els trucs i moviments que amagau i guardau explicats de repadrins a padrins. De padrins a pares. De pares a fills. I ara noltros, una vegada més, hem de passar la paraula, fer arribar el foc d'aquesta llar als nostres. La responsabilitat de generacions a cada greixonera. Però no la responsabilitat que em surti bo –que això també, no ens enganem– sinó la responsabilitat de fer perdurar com a mare tot el què les vostres mans i caps han estotjat durant generacions. Les dones, les cuineres de cada dia, som una memòria col·lectiva viva i tenim l'obligació històrica de fer passar la paraula en forma de recepta. Som part de la memòria que no deixarà morir històries de confessions a dins la cuina, trucs, secrets.... Dit d'una altra manera, no deixarem morir aquesta Selva que duim tan arrelada dins nostre. La cuina ens transforma i, des de ben petits, ens dóna trets característics que ens fan diferents a cada casa, ciutat o país. La nostra cuina i els nostres aliments els hem de dur sempre per bandera, perquè ens identifiquen com a poble i, només per això, n'hem d'estar orgullosos. És curiós com es repeteixen hàbits –amb diferents menjars– a cada banda del món i segons la seva cultura i tradició. Podríem fer un grup de gent segons allà on menja: a la cuina, al menjador, servit, davant la tele, mirant el mòbil... Però podríem fer grups també segons els ingredients que feim servir per cuinar. Segons com es posa la taula. Segons si el santoral marca què menjam o no: torrades i espinagades per Sant Antoni. Segons si hi ha restriccions: prova tu de menjar carn a la Corema davant la padrina i veuràs què et passa. També podem fer un grup d'hàbits segons quan el calendari diu que s'ha de mejanr segons què: no menjam torrons per Sant Llorenç ni panades per a Nadal. I no en parlem de la cuina segons estils de vida: vegans, vegetarians, crudivegans... no importa com siguem, on mengem, quina religió professem... tot es gastronomia i maneres d'entendre que som tot allò que menjam. Vos adonau que la nostra vida passa a mig camí entre el mercat, la cuina, el rebost i les taules que "posam" i "llevam" cada dia? Jo vaig a mercat cada matí. Triï el més fresc, el què l'aire, la mar i la terra ens dóna en forma de menjar i el pas pel foc. Duc els quatre elements al plat sempre. I un bocinet de Selva. Hi ha un cinquè element. Un ingredient indispensable que sempre ens juga en contra: el pas del temps. El pas del temps es carrega receptes i les destrueix, perquè les oblidam, perquè la gent passa per la nostra vida però també parteix. I així com el temps marca les pèrdues personals, també marca la pèrdua de costums. A la cuina passa exactament el mateix. El clima d'ara i les condicions de les cases no són les d'un temps. Miram la tele a la nit i perdem les cançons dels padrins rere les ximbombes. Apagam les xemeneies i posam les calefaccions o l'aire a l'estiu. Tot canvia. Com canvien les persones que ens envolten, gent que ja no hi és i que se'ns fa sempre necessària. Hem d'aprofitar ara que les tenim per demanar que ens ensenyin a fer menjars de l'antigor. Ho hem d'apuntar on tothom ho pugui veure. Ho hem de fer arribar a la gent. Hem de compartir aquests bocinets de memòria col·lectiva selvatgina que és de tothom i hem de fer tots junts un record més universal. Perquè com he sentit a dir moltes vegades: TOT ALLÒ QUE NO COMPARTIM, ACABA MORINT. No hem de permetre que res que impliqui poble i memòria acabi morint. Quan heu menjat les panades i els cocarrois vos he animat a pensar críticament. No per gust, perquè a tots ens agrada que ens diguin que allò que hem cuinat és bo. Per les hores que hi dedicam. Pel temps però també per l'esforç. L'esforç no tant de fer-ho, com el d'haver de pensar què puc fer. Aquella gelera que no és plena mai, aquell qui diu que no vindrà quan el dinar ja és a punt, aquell a qui no li puc donar peix, un que dina a les dues, l'altre que no voldrà mongetes, un que encara no ha dit si soparà a casa o no, un amb la carn molt feta, l'altre que no menja enciam, un que s'ho endú dins un tupper, el qui no avisa però es presenta a dinar fora dir res... m'enteneu? És per això que CUINAR ÉS LA MANERA MÉS GUAPA DE DIR T'ESTIM ALS QUI VIUEN AMB NOLTROS. Cuinar és regalar el nostre temps Cuinar és pensar en els demés Cuinar és preveure què et farà ganes menjar demà Cuinar és saber el què et convé perquè t'estim Cuinar és preparar el què més t'agrada Cuinar és reunir-vos entorn de la taula Cuinar és tenir-vos a casa Cuinar és l'excusa per fer família Cuinar és el motiu pel qual som avui aquí Cuinar és la història d'aquest poble Cuinar és la veu d'aquest pregó. Cuinar és, com deia, una manera de dir vos estim. A cada entrevista que me fan m'agrada que després del meu nom i entre parèntesi digui (Selva) una coma i l'any de naixement. M'agrada perquè em vincula a aquesta terra. Una vegada me van demanar: Qui és na Marga Coll i per què? No m'ho vaig pensar gaire. Deia el Quixot allò de "No et preocupis, Sanç, que jo sé qui som". A mi me passa el mateix:


text: Nom de l'assignatura: Impostos Directes Codi de l'assignatura: 569354 CB9. Capacitat de comunicar conclusions, i els coneixements i les raons últimes que les sustenten, a públics especialitzats i no especialitzats d'una manera clara i sense ambigüitats. — Assolir un domini sòlid dels principis i fonts jurídiques del sistema tributari espanyol i de l'ordenament jurídic de la Unió Europea. — Aprofundir en el coneixement del sistema tributari nacional, i tenir-ne una visió integral i estructurada. En particular, de l'impost sobre la renda de les persones físiques i de l'impost sobre societats. — Aprofundir en el coneixement del sistema tributari nacional amb la resolució de casos teoricopràctics, segons el bloc temàtic. 1. L'harmonització dels impostos directes a la Unió Europea * Directiva sobre fusions Directiva sobre societats matrius i filials Conveni sobre el procediment arbitral Directiva sobre pagaments d'interessos i cànons Codi de conducta sobre la fiscalitat de les empreses Base imposable consolidada comuna de l'impost sobre societats Imposició sobre empreses de serveis digitals 2. L'impost sobre la renda de les persones físiques * Rendiments d'activitats econòmiques 3. L'impost sobre societats * El fet imposable Deute tributari: tipus de gravamen i quota. Deduccions i bonificacions L'assignatura consta d'una part teòrica i d'una part pràctica. Per tant, la metodologia de las classes combina els ensenyaments teòrics amb la resolució de casos pràctics, casos de major o menor extensió i complexitat segons el bloc temàtic. Per seguir el sistema d'avaluació continuada és necessària l'assistència a classe, com a mínim al 75 % de les sessions presencials. Per a l'avaluació dels resultats acadèmics es té en compte la puntuació obtinguda en les dues proves escrites que es fan en les sessions presencials. El resultat de cadascuna de les proves escrites correspon a un 50 % de la nota final de l'assignatura. Els alumnes que es vulguin acollir a l'avaluació única ho han de comunicar en el termini previst per la normativa. Per a l'avaluació dels resultats acadèmics en avaluació única, es té en compte el resultat obtingut en una prova escrita, que pot ser de caràcter teòric, pràctic o teoricopràctic. Els alumnes que no hagin superat l'avaluació continuada o única poden fer una prova de revaluació, que és una prova escrita.


text: CERTA GLÒRIA: UN LONDRES , UN COVENT GARDEN UN LONDRES , UN COVENT GARDEN Covent Garden-Apple Market- Fotografia Europetrotteur Tornar d'un lloc que m'agrada no em resulta mai fàcil. No hi ha dolor perquè els peus reconeixen el terra de la casa que, abandonada uns dies, ens espera i acull sense rancúnia. Però jo, avui dimecres, encara tinc als ulls la llum blanca de Londres, la verdor eternament humida dels seus parcs, la lluïssor de vidres, miralls, mosaics i el ciment dens i pàl·lid dels palaus i dels ponts i també el material fangós de les cabanes que assorteixen la peculiar i gran ciutat. Se'm pot dir que cada ciutat, fins i tot cada poble, cada racó, tenen un color propi i és veritat. Faig esment als tons londinencs que encara guardo a la retina, encesos o apagats segons moguin els focus els invisibles tècnics d'il·luminació. Durant el dia Londres ofereix molts i diversos efectes d'escenari teatral. Hi ha una llum diferent per cada instant de temps que passa des del matí assolellat fins al boirós capvespre passant per migdies d'estranya definició que fins que arriba la nit i el seu blau puntejat per les fileres de bombetes dels fanals que ens mostren els Covent Garden segueix essent un dels meus pols d'atracció. Fa anys que els turistes hem convertit la zona en un parc temàtic. Cap indret d'èxit s'escapa d'aquest fet, ni Florència o, sobretot, Florència. He pogut veure i escoltar un Tannhäuser que jo, no exigent, qualifico amb un notable alt. Un Peter Seiffert encara valent però just en els passatges compromesos -n'hi ha uns quants- fa el personatge amb convicció i wagneriana professionalitat. Tenim també a Emma Bell soprano que canta, diguem que com els àngels, el dolç i espiritual personatge de la reina santa Isabel d'Hongria. Sophie Koch representa una Venus que m'agradaria més si no em perseguís sempre el cànon que suposa per mi la Venus que canta Waltraud Meier. Christian Gerhaher té una veu bellíssima i un cant exquisit però el seu Wolfram és quasi un murmuri en la preciosa ària coneguda popularment com "Cançó de l'estrella". Ed Lyon canta un Walther de molt bon escoltar i Stephen Milling fa el Landgrave de Turíngia amb una veu segura, imponent i elegant mentre el jovenet Raphael Janssens s'escanya en el seu cant de nen pastor. La resta se'n surt bé. El cor transmet tota l'espiritualitat requerida i, especialment, en el passatge dels pelegrins on l'entrada de l'orquestra, com sempre, resulta impactant. Dirigeix Harmut Haenchen amb baqueta decidida aconseguint el so adequat que ha de conformar un tot amb el cor i els solistes. La posada en escena va firmada per Michael Levine que és discreta però no mancada d'originalitat sobretot en els passatges del Venusberg. Porto a Gerhaher en un video que supera notablement el directe que jo li vaig sentir. Un bell espectacle dins del teatre i teatre constant als escenaris dels carrers de l'entorn. Aquesta entrada l'he fet pensant en Fede i Joaquim, mestres operàtics. Joaquim Hernández Puig és el brillant conductor d'un dels millors blogs de música del món IN FERNEM LAND. Video: Cittacentro1 Publicat per Unknown a 4:26 Etiquetes de comentaris: Covent Garden, Gerhaher, Londres, Tann pfp 20 de maig de 2016, a les 6:12 gracias, Gloria, por transportarnos por unas horas a Londres... además acompañados de Don Ricardo. Ojos, oídos y recuerdos, agradecidos Unknown 21 de maig de 2016, a les 5:06 Un placer poder compartirlo. Olga Xirinacs 21 de maig de 2016, a les 9:37 Ets afortunada Glòria, revisitant els teus espais. A Covent vaig comprar un vano molt bonic d'antiquari. Allò és tota una ciutat. Unknown 21 de maig de 2016, a les 16:31 Sí, Olga. Una ciutat que en conté moltes. Una abraçada sempre. Unknown 21 de maig de 2016, a les 16:32 Joaquim 25 de maig de 2016, a les 10:28 Demà, estimada Glòria et tornaré les floretes i et faré reviure una mica l'envejable experiència "coventgardensca". Jo tinc nostàlgia d'aquell Londres que varem sovintejar estiu i hivern en Fede i jo i que em va deixar per sempre més enganxat a una de les ciutats per a mi imprescindibles. No sé si i quan hi tornaré però com que tu tens aquell privilegiat do de situar-me en el lloc i en les situacions amb les teves genials pinzellades ja m'he trobat en mig d'aquells colors tan definitoris del nostre Londres, cadascú el seu i Londres de tots.


text: Cotxes sense conductor: el futur de l'automòbil ja és aquí Els vehicles autònoms seran habituals a les carreteres d'aquí 25 anys, però caldran canvis laborals i legislatius Els cotxes autònoms -és a dir, tripulats per ordinadors sense que els ocupants s'hagin de preocupar d'accelerar, frenar o moure el volant als revolts- ja són una realitat. No només al laboratori, sinó també en el pla de la fabricació. Ja hi ha automòbils autònoms creats i, encara que els costos del seu desenvolupament són encara massa elevats per llançar un model comercial, alguns superen la fase de prototip i han estat provats en carreteres transitades amb excel·lents resultats. Sense anar més lluny, Nissan, potser l'empresa més avançada en aquest camp, espera tenir llestos els primers models comercials el 2020, encara que abans, el 2017, Volvo posarà un centenar de vehicles autònoms a rodar pels carrers de Göteborg, en un trajecte de 50 quilòmetres, per valorar la seva fabricació en sèrie. I no són ni de lluny les úniques companyies que estan implicades en aquests desenvolupaments. Ford va presentar a Barcelona durant el passat Mobile World Congress (MWC) la seva proposta de Ford Focus autònom, encara que no va posar data al seu llançament comercial. BMW, Chevrolet o Mercedes estan en una situació similar, ja que no paren d'invertir a millorar els prototips que després presenten en les successives fires. Un informe de l'IEEE, una associació mundial de tècnics i enginyers dedicats a l'estandardització de les diverses àrees de la tecnologia, posava el 2040 com a data per a la normalització de la circulació de cotxes autònoms a les carreteres. Potser abans, però, ja estaran circulant els petits biplaces recoberts d'escuma que Google ha dissenyat per a fins socials i que vol provar a Califòrnia. I ja n'ha encarregat 100 prototips. La companyia del cercador ha penjat a la xarxa diversos vídeos que mostren els possibles usos de la seva proposta, tant per dur nens a l'escola com per assistir discapacitats que vulguin desplaçar-se per la ciutat sense dependre de terceres persones, o per servir de mitjà de locomoció per a mitjanes distàncies a persones grans que ja no puguin conduir, però que no per això han de quedar aïllades a casa seva. També el gegant dels processadors Intel vol invertir en el sector, potser amb la intenció de no perdre la part del pastís que pot generar aquesta tendència. Intel va deixar passar les revolucions dels mòbils i les tauletes, en què els xips d'aquest fabricant són minoritaris, i ho ha pagat car. De moment, ha invertit importants quantitats en l'empresa japonesa ZPM, centrada en la robòtica de l'automoció. Els avantatges d'aquests vehicles, a més dels explicats per Google, són clars: funcionen com a potents ordinadors plens de sensors, tant externs com interns, que recullen dades de les àrees immediates a l'automòbil, les analitzen en temps real, les coordinen a internet amb les d'altres vehicles propers, i prenen les decisions més encertades. El resultat és més seguretat -tots els estudis demostren que la principal causa d'accidents són els errors humans-, més eficiència energètica i de despesa de combustible -els cotxes seran programats per optimitzar el consum- i la capacitat d'augmentar el trànsit comercial -camions- en no dependre del factor humà del conductor. No obstant això, molt probablement, aquesta onada d'entusiasme xocarà contra bastants dics de contenció, generats per la por i les altes exigències tant legislatives com de normes de conducció que generarà un trànsit mixt, o majoritàriament compost per vehicles sense conductor. Per començar, què passarà en cas d'un conflicte entre les decisions de dos cotxes? Què decidirà racionalment un cotxe que porta dues persones grans abans de xocar amb un altre que porta quatre nens? ¿Es basarà en l'anàlisi de dades per decidir quina tripulació pot ser més útil socialment? D'altra banda, ¿si els sistemes intel·ligents dels cotxes fallen en massa i provoquen accidents mortals, a qui correspondrà la responsabilitat? ¿Com valoraran els vehicles autònoms la conducció humana, sempre amb un punt irracional? Aquestes i moltes altres qüestions preocupen els legisladors, que de moment prohibeixen el trànsit de cotxes autònoms. Només Nevada i Califòrnia han obert la porta a certs fabricants perquè experimentin. Però, a més, hi ha a l'horitzó diversos conflictes d'interessos amb col·lectius que ara es dediquen a la conducció. Alguns camioners als EUA ja han elevat queixes contra els plans de fabricar camions que podrien treballar incessantment sense conductor. I el mateix passa amb els taxistes de diverses ciutats, entre les quals Barcelona, que temen que l'empresa de transport de persones Uber, participada per Google, acabi sent un servei de taxis sense conductor que els deixi sense feina.


text: "Les claus del silenci. L'art de viure" – Lalè Presentació a la llibreria Documenta, amb Teresa Guardans, Dídac P. Lagarriga i Laia de Ahumada Hem d'agrair a la Teresa Guardans que hagi escrit un llibre tan necessari com aquest, perquè hi ha molts llibres de meditació, de pràctiques i de mètodes que parlen del silenci, però calia que algú com ella, que coneix bé els textos que ens parlen d'aquest silenci, en fes una tria i una reflexió, i la posés a l'abast d'un ampli públic; que escrivís un llibre com aquest que, com bé diu, fos "per a totes les edats, al llarg de tota la vida". I d'un llibre que t'acompanya "al llarg tota la vida", dient-te en cada moment allò que estàs preparat per escoltar i experimentar, se'n diu un "clàssic" i si neix, a més, de l'experiència profunda de qui l'escriu, és un llibre de saviesa. Aquest llibre és un recull de savieses des de la saviesa de qui l'escriu, perquè el seu contingut està exemplificat per molts anys d'experiència i de dedicació a la pedagogia del silenci, i aquí és on rau el seu valor: en la destil·lació que ha fet l'autora des de l'experiència dels textos llegits i dels mètodes practicats. És un llibre fet de paraula i de moltes hores de silenci. I també és un llibre fet des del coneixement, que ens aboca inevitablement a preguntes tan simples i cabdals com: "De què estem parlant quan parlem de silenci?" "O en quin moment algú va descobrir el silenci i es va preocupar per arribar-hi?" "Què va passar?" Això s'ho pregunta l'autora, però també ens ho preguntem cada una de nosaltres, si tenim una mica de curiositat. En el llibre s'exemplifica amb la troballa del foc, però trobaríem mil casos en la vida quotidiana on ens hem preguntat qui va ser la primera a descobrir, per exemple, que un vegetal o una fruita es podien menjar. La resposta, en aquest cas, és fàcil: tastant-la, que és extrapolable a tota la resta d'interrogants; tal com diu la Teresa, és "un fet natural", al qual segueix "l'observació, la imitació, la repetició", i imprescindible, "millorant a poc a poc..." Qui va ser, doncs, el primer a descobrir el silenci? Hi va haver algú que va ser el primer? O és aquest "fet natural" i aquest treball conjunt "d'observació, imitació, repetició, millorant a poc a poc..." el que posa els éssers humans en relació, desbancant els personalismes, en la recerca d'un descobriment tan cabdal com és la interioritat? En aquesta recerca sobre el silenci ens mostra un ampli ventall d'experiències que en parlen, tant d'Orient com d'Occident, passant pels textos sagrats: l'Alcorà, l'Evangeli, el Tao, textos hindús, budistes; i també per alguns autors que, al marge dels camins de la mística, ens narren extraordinàries experiències de silenci, des d'Antoni Tàpies a Pessoa, passant per la primatòloga Jane Goodall, que les explica en un llibre fascinant "Gràcies a la vida"; sense amagar la seva preferència per Teresa de Jesús, que ja en el segle XVI ens parla d'aquesta "loca de la casa" que és el pensament, i ens dona pautes per emmudir-la i poder així arribar al silenci, i a la unió. Ens pot sorprendre descobrir tantes experiències i tan llunyanes en el temps, perquè tendim a mirar-nos el melic i a pensar que ara hem descobert la sopa d'all en el tema de la meditació i el silenci, i això l'autora ens ho remarca diverses vegades, i amb contundència, perquè n'és una defensora aferrissada: que tenim molt a aprendre del passat, que encara que creiem "que la nostra és una època en la qual la humanitat presenta uns nivells de consciència superiors o més evolucionats que els de les generacions anteriors" no podem girar l'esquena la saviesa acumulada per les diferents tradicions, que el canvi de consciència no ha de suposar mai oblidar la saviesa heretada, perquè una cosa i l'altra no són incompatibles, sinó complementàries i necessàries per poder avançar en consciència. La Introducció i el Recopilant, que obren i tanquen aquest llibre, ja són un llibre breu, condensat, i així mateix ho reconeix l'autora, que es pregunta: "Per què tantes pàgines"?, Per què tants textos?" Doncs, perquè mai en tenim prou, perquè sempre tenim set, i perquè qui pot parlar millor del silenci són totes aquelles persones que l'han experimentat, però no només això, sinó que s'hi han deixat la pell de l'ànima per trobar les paraules que parlin, que expliquin allò que és inexplicable, per poder compartir una experiència que se l'anomena "mística" que significa "llavis closos", que s'ha d'acollir en i des del silenci. I per què es trenca el silenci? Per què s'explica una experiència que "per se" és inexplicable? Per ego? No! Per aquesta alteritat que ens conforma, i ens fa anar cap a l'altre per compartir allò que som, amb el convenciment que som en relació, que formem part d'un Tot, i que sols no anem enlloc. De tots els capítols que es desgranen en el llibre, podria dir moltes coses, però m'aturaré només en el que ens parla de "Quan l'acció és silenci", perquè no és un tema freqüent, ja que des de les tradicions occidentals sempre se'ns ha dit que acció i silenci eren dues coses diferents, gairebé oposades: Marta i Maria, l'acció i la contemplació. I ara és important parlar-ne, perquè en el món que vivim tan mediatitzat per la pressa i l'excés d'informació, es fa més necessari que mai conjuminar les dues capacitats per poder-nos auto-sostenir i al mateix temps implicar-nos en el món. No pot haver acció sense contemplació, sense silenci, no es pot sostenir. Ni tampoc contemplació sense acció, perquè no té cap sentit. I no és fàcil fer-ho, perquè anem massa de pressa, i sempre fugim de nosaltres perquè ens espanta aturar-nos, ens espanta el silenci. Però si no contemples, si no fas silenci mentre actues, si no modifiques la teva actitud en allò que fas, la teva acció és plena de tu i no deixes espai dins teu perquè entri l'altre. Recupero ja per acabar una de les preguntes que es feia l'autora a l'inici: "De què estem parlant quan parlem de silenci?" El silenci per a la Teresa "no és altra cosa que procurar una vegada i una altra, situar el viure en l'ésser que de debò som". I ens alerta: "No és un caprici, no és opcional, ens hi va el sentit de la vida [...] No ho oblidem. Ens hi juguem la vida, la nostra i la del planeta".


text: França, tan a prop, tan lluny - CATzona Se sol parlar de França com un país que es mira al melic en matèria cultural i musical quan, en realitat, el més corrent als països europeus és consumir sobretot productes autòctons. Espanya, sense anar més lluny: la setmana passada, dels 10 àlbums més venuts i/o escoltats al sud del Pirineu, nou els van firmar artistes espanyols (Melendi, Vanesa Martín, El Barrio...). Només el nou de Coldplay va venir de lexterior. Més o menys com a França, on aquest grup britànic dona la nota anglo en un top 10 ocupat per vuit artistes del país hexagonal i un damericà, però menys: la quebequesa Céline Dion, que és com si fos de casa.


text: El CP Vilafranca s'endú el derbi a les Casernes | La Fura Inici Noticiari Esports El CP Vilafranca s'endú el derbi a les Casernes El CP Vilafranca s'endú el derbi a les Casernes Partit entre el CP Vilanova i el CP Vilafranca (foto: Raimon Mascaró). El Cafès novell CP Vilafranca Capital del Vi es va imposar dissabte en el derbi penedesenc de l'OK Lliga Plata d'hoquei patins per 0-2 davant del CP Vilanova, al pavelló de les Casernes. Era tot just la segona jornada de la lliga i els de l'Alt Penedès són colíders, juntament amb el Barça (proper rival vilafranquí) B i el Palafrugell. El partit va començar travat, però de mica en mica van anar arribant les ocasions pels dos equips, sempre aturades pels porters Pol Ferrer i David Arellano. Fins que a manca de 48'' per la mitja part, un xut del capità Lluís Ferrer es va colar a la porteria local. Va ser un gol psicològic, que va animar els del Garraf a atacar amb més intensitat a la segona part, amb un ritme alt de joc però sense encert final. En l'últim minut, el tècnic vilanoví va jugar amb fer cinc jugadors de camp, sense el porter, acció que va aprofitar Arnau Ribas per fer el segon gol dels de Vilafranca. A l'OK Lliga, el CE Noia Freixenet va derrotar l'Alcobendas (rival directe a la classificació) per 7-2 i se situa en setena posició. A la mitja part, els de Sant Sadurní perdien per 1-2, però van ser capaços de capgirar el marcador i golejar els madrilenys, amb gols d'Humberto Mendes (2), Sergi Llorca (2), Aleix Esteller, Sergi Aragonès i Marc Grau. En canvi, els dos equips baix penedesencs van perdre els respectius partits, el CP Calafell Tot l'Any per l'1-6 davant del FC Barcelona, i un enfonsat CE Vendrell per 1-3 davant del CH Caldes. I en l'OK Lliga femenina, el CP Vilanova va guanyar el seu primer partit de la lliga per un clar 7-1 davant l'Alcorcon. Són els tres primers punts que obtenen les vilanovines. La golejadora Paola Pascual va ser l'heroïna del partit amb sis dianes i és ja la pitxitxi de la lliga amb nou gols.


text: BOTANT I PEGANT: FÉLIX – Fundació de Pilota Valenciana Dimarts 06 d'Abril del 2021 a les 19.52 hores. maties oliver BOTANT I PEGANT: FÉLIX Torna la secció d'entrevistes BOTANT I PEGANT amb un dels pilotaris amb més experiència de la nòmina de la Fundació. A més a més, el protagonista d'esta edició també ho serà este cap de setmana a la tornada de les semifinals de la XXX Lliga Bankia d'escala i corda amb l'equip de Dénia: Félix. Resposta: Mon pare era jugador aficionat d'escala i corda. D'anar a veure-lo i jugar amb altres xiquets d'altres pares. R. Quan jo vaig començar no hi havia escoles de pilota. Ho he aprés tot jugant i amb mon pare. Vaig passar per una escola però molt poc temps. Després pel tecnificació, amb Paco 'Genovés', però també molt poc. En la meua època no hi havia Jocs Esportius ni campionats escolars. P. -Per què mitger i no rest? R. De més jove vaig provar totes les posicions, però em vaig adequar amb les meues facultats. Tenia bones cames. Dominava els colps de volea i bot i braç, tenia facilitat i potència en eixa pegada. A més de ser on millor em desenvolupava, m'agradava. Ho feia be al rest, però de mitger marcava diferències. R. Va ser a Pedreguer. Jo anava tots els diumenges des de Dénia amb la bicicleta per veure la partida i me'n tornava en 'Canana', l'antic marxador del trinquet. Carregava la bicicleta en el maleter perquè ja era de nit a la tornada. Estava jugant partides de juvenils i un dia que vaig arribar allí, es va lesionar de l'esquena Edi. Segons em va veure arribar amb la bici, 'Canana' em va dir que em tocava jugar. Vaig fer-ho amb Feliu contra Teneré i Zurdet. Vam guanyar perquè ho va fer Feliu a soles. Jo ja tenia prou feina en apanyar-me com podia. Vaig equipar-me la mà en el que em van deixar, inclòs no vaig jugar de blanc, però recorde amb molta estima eixa partida. Tindria entre 15 i 16 anys. R. Sempre he tingut en el punt de mira i com a referència a Grau. El veia molt, sobretot quan jugava a Pedreguer. Quan jo era juvenil, em quedava meravellat mirant-lo per les facultats que tenia, el seu joc i la persona que era. Era l'espill on mirar-me. R. La volea. És el colp amb què més a gust deixe caure la pilota i la pegada amb la qual imprimisc més força i direcció. R. Com a rest, Álvaro. Quan estava bé, era molt roín jugar contra ell. Era una pilota molt bronca i es col·locava bé amb les cames. De mitger, quan jo començava a jugar, contra Grau, Sarasol II o Dani. Eren els tres que dominaven i era molt complicat jugar davant ells. R. Hi ha hagut diversos. Un d'ells és Pere Roc II, sempre s'hem acoblat bé. Altre és Soro III. També amb Núñez. Vaig guanyar la Lliga amb ell, l'any que vaig debutar. Va ser meravellós. Era un plaer jugar amb ell i a partir d'este títol vam jugar prou junts. R. La que més recorde és eixa primera final de Lliga. Tenia molts nervis. Va ser en 2003, amb Jesús de punter, contra Álvaro i Tino. Vam véncer per 60-35 a Pelayo. Una altra que recorde va ser en el trofeu 7 i mig contra Miguel, que era el vigent campió de l'Individual (2010). Vaig perdre igualant a 55. R. Recorde una en Pedreguer. Jo i Puchol II contra Genovés II, Pere i Tomàs II. Era una reinauguració del trinquet i estava a rebentar. Ens vam quedar en 20 jocs. I altra va ser un desafiament a Pelayo, també amb Puchol II contra Soro III i Javi. El trinquet ple i tampoc vam tindre una bona vesprada. R. Pelayo i Dénia. R. Pedreguer. Té una llotgeta de baix que per tirar-la dins, és més tècnic que de potència. A mi em costa, trobar-lo. Jo li pegue de costat i quan encare la pilota fa corba i sempre s'obri. R. Sense guant. El vaig provar de jovenet. Amorteix la pilota i amb el meu colpeig, que és amb la monyica, preferisc ficar-me materials més durs com plàstics perquè em córrega per la mà. R. No tinc manies mentre jugue. R. M'agrada vestir de blau. Si a una partida em va bé, tracte de fer el mateix en altra. I si m'ha anat mal un parell de partides, sempre canvie alguna cosa de la mà. Una planxa nova, plàstic nou... Em compre sabatilles esportives noves. Busque canviar qualsevol cosa. R. Tracte d'animar als companys amb un «fem este» o «fem el següent quinze». També puc blasfemar si estic enfadat. R. Soc més de parlar. Ara que soc dels més veterans, sempre tinc més històries que contar que els altres. El vestuari per mi és un moment important. R. Sempre m'han dit 'Chucky'. Van començar-ho Miguel, Soro III i Genovés II. Deien que com era bromista i pel color d'ulls, que em pareixia a 'El ninot diabòlic'. Encara m'ho diuen als vestidors. R. Ara ho duen quasi tots, però quan jugava, Solaz mai duia res. Era un desastre per això, sempre se li oblidava alguna cosa. R. Puchol II i jo contra els germans Sarasol, pel tema de les comparacions. R. És capritxosa. Hi ha hagut vegades que no hem jugat un cogombre i la pilota ens ha dit moltíssim, ha caigut moltes vegades, el feridor ha comés moltes faltes, moltes trencades... Quan vol, és capritxosa. R. Pàdel. Competia a frontenis amb molt bon nivell. Tots els esports de raqueta m'agraden molt. Jugue més a pàdel perquè em castiga menys el braç. R. Rafa Nadal, l'admire molt. És un referent. R. La paella de mandonguilles i secrete que fa mon pare tots els diumenges a la caseta. Està molt bona.


text: Kapla al museu de la tècnica - Canal Taronja Comarques Centrals IniciNotíciesGeneralKapla al museu de la tècnica Kapla al museu de la tècnica El Museu de la Tècnica de Manresa s'ha tansformat aquest cap de setmana en un immens estudi d'arquitectura, enla segona edició del Kapla al Museu, una activitat organitzada pel CAE i la Fundació Aigües de Manresa-Junta de la Sèquia. Prop de 700 persones s'han sumat a l'activitat i han pogut gaudir i crear una gran quantitat de construccions fetes amb les peces del joc Kapla. 25.000 peces de fusta han envaït el Museu, permetent que i que tots els participants poguessin construir, experimentar i posar a prova la seva destresa i creativitat a partir d'aquest joc de construcció, que consisteix en unes peces rectangulars de fusta, que mantenen una proporció entre els seus costats, el que permet aconseguir unes contruccions força sofisticades. Des de la organització de l'esdeveniment, valoren molt positivament aquesta segona edició del Kapla al Museu i lamenten que 25.000 peces, encara no hagin estat suficients. Es podien trobar 6 zones de joc, totes elles amb les peces del Kapla com a protagonistes: un espai de joc, una construcció cooperativa que es va anar fent durant els dos dies; la construcció de mandales; un espai de joc per als més menuts; una zona de reptes i un espai de projecció de vídeos. S'hi podia veure participants de totes les edats, des de nens ben petits, fins a pares i mares de família que feien les seves construccions amb molta passió. I és que el Kapla és un joc familiar que permet que cadascú faci les seves creacions. Aquests nens i nenes en són un clar exemple.


text: Qui som? – Psicopedagogia – Psicologia – Psicoteràpia – Formació La Fundació Antoni Cambrodí-Institut de Psicologia Evolutiva (FAC-IPE) és una Fundació privada sense ànim de lucre. Va ser creada a Tarragona l'any 1982 pel Dr. Antoni Cambrodí i un nodrit grup de col·laboradors. Actualment ofereix plantejaments i propostes per a abordar els reptes que plantegen la diversitat funcional i la inclusió social en els àmbits educatiu i de participació social. Té com a objectius prioritaris: A) Estudiar i investigar les noves conceptualitzacions i aplicacions en el camp de les necessitats educatives i la discapacitat intel·lectual. B) Millorar i difondre el Sistema Cambrodí (Teoria Evolutiva, Avaluació de Competències i Aplicació Educativa) com a proposta per a entendre i atendre les necessitats educatives, la discapacitat intel·lectual i bona part de la diversitat funcional de les persones. C) Intercanviar, a nivell teòric-pràctic, amb els professionals que intervenen en l'educació i la millora de la qualitat de vida de les persones afectades de discapacitat intel·lectual. D) Oferir serveis psicopedagògics que incideixin en la prevenció, quan es tracta de fragilitat, vulnerabilitat o risc evolutiu, i en la millora, quan es tracta d'insuficiència o discapacitat intel·lectual. E) Desenvolupar les finalitats bàsiques previstes en els Estatuts de la Fundació. Des de la seva constitució com a Fundació Privada "Institut de Psicologia Evolutiva Defectiva" (7 d'octubre de 1982) fins a l'actualitat han transcorregut 36 anys d'experiències i de treball col·lectiu. Els primers 12 anys orientats i acompanyats pel Dr. Cambrodí, els 24 anys següents inspirats en el seu llegat, innovant i actualitzant la teoria i la pràctica. Ara, en 2018, obrim noves perspectives per a la institució i les persones vinculades a la mateixa. Després de la mort del Dr. Cambrodí incorporem el seu nom al de la institució (Fundació Antoni Cambrodí-Institut de Psicologia Evolutiva) i renovem el nostre compromís de seguir treballant per les finalitats que recollia la Carta Fundacional d'aquell Institut (actualment els Estatuts de la FAC-IPE). La fundació, des dels seus inicis, reuneix un bon nombre de col·laboradors i compta amb el suport d'un ampli col·lectiu de Membres Adherits. Paral·lelament a les intervencions i serveis prestats pels professionals de la fundació, les principals activitats que s'han desenvolupat són les següents: Sessions científiques, debats, converses... entre els seus membres per a tractar els temes que s'estan estudiant i/o els temes derivats de la pràctica d'aquelles atencions o serveis que s'ofereixen. Organització i desenvolupament d'esdeveniments científics i formatius, per a exposar els resultats del treball realitzat, per debatre amb professionals d'altres orientacions i per a formar a altres professionals que s'han anat interessant per la nostra metodologia i experiències.


text: Restablert el servei de les línies 9 i 10 del metro L'aturada ha afectat 2.000 persones i 300 han hagut de sortir caminant pel túnel 21/05/2015 - 16.03 Actualitzat 21/05/2015 - 23.15 Un error tècnic en el sistema de control ha deixat aturats set combois de les línies L9 i L10 del metro de Barcelona, que han quedat inutilitzades entre la Sagrera i Can Zam i Gorg. Es tracta de línies automàtiques, sense conductor. Els combois s'han aturat poc després de les tres de la tarda i, segons alguns dels afectats, els passatgers no n'han pogut sortir fins al cap d'uns 50 minuts, quan les portes s'han obert i els passatgers han sortit caminant pels túnels cap a les sortides d'emergència indicades, però sense cap acompanyant de TMB. Primer s'ha restablert parcialment el servei, entre Can Peixauet i Can Zam i ha seguit aturat entre La Sagrera i Can Peixauet. A les 19:40 TMB ha informat que el servei ja s'ha restablert completament, quatre hores i mitja després de l'avaria. Transports Metropolitans de Barcelona ha explicat que hi ha hagut una incidència amb un passatger a qui han hagut d'atendre els serveis mèdics. Alguns testimonis asseguren que dues persones més també han hagut de ser ateses per una caiguda i un atac d'asma. Transports Metropolitans de Barcelona ha informat que ha habilitat un servei de bus alternatiu per minimitzar els efectes del bloqueig dels combois. De tota manera hi ha hagut problemes per garantir fluïdesa en aquest transport per la falta de vehicles.


text: Opinió Archives | Pàgina 2 de 7 | Fosbury Pares una mica fora de casa per entomar com cal Sant Joan i l'inici de l'estiu i quan tornes resulta que han adjudicat els Jocs Olímpics del 2016 a Milà. Fent revista de premsa pares atenció directament a com el... Llegeixo que en cosa de pocs dies s'han acomiadat com a jugadors d'handbol tres grans competidors que, certament, semblen d'una altra època. En clau nostrada, dos ens van fer feliços durant anys al Palau, abans de l'alta definició, en l'era... El "Manspreading" també es viu a les piscines del nostre país Aquesta pràctica també es pot donar en un esport com la natació? Ja fa uns quants mesos ens fèiem ressò d'un fenomen irrespectuós que malauradament està molt estès en el metro de Barcelona i de Madrid: el "manspreading". Aquesta pràctica es produeix quan els homes s'asseuen, s'eixarranquen i eixamplen les seves potes,...


text: Cervesa Radler Steinburg de Mercadona amb sabor llimona - Mercadona A Mercadona tens disponible la cervesa Radler Steinburg, en còmodes i pràctiques ampolles de 330 cc en envàs PET perquè et sigui més fàcil gaudir-la, a qualsevol moment i lloc. Cervesa Radler Steinburg, sabor a cervesa amb un toc de llimona La cervesa Radler Steinburg de Mercadona manté tot el sabor i, a més, li afegeix un inconfusible toc de llimona, amb el qual suavitza el glop i la fa atractiva per als amants d'aquesta mescla. La Radler Steinburg és una cervesa amb una graduació del 2,1% i adquireix aquest toc cítric gràcies a que conté suc de llimona natural, una forma original i saborosa de refrescar-te. Una cervesa amb envàs PET, per prendre on i quan vulguis La cervesa Radler Steinburg de Mercadona es presenta en packs de 6 ampolles (1.980 cc), perfectes per gaudir amb amics durant una tarda animada o per acompanyar amb el sopar. També és possible optar per unitats soltes de 330 cc cadascuna, la forma més pràctica amb la qual escollir les ampolles que necessitis. A més, totes les cerveses Steinburg Radler de Mercadona tenen envàs PET, la qual cosa permet tant obertura com tancament segurs i fàcils, de manera que podràs gaudir d'aquesta original cervesa a qualsevol moment del dia i en qualsevol lloc, gràcies al seu còmode envàs. Si vols guardar algunes cerveses Steinburg Radler, és recomanable fer-ho en un lloc fresc i sec, que estigui protegit de la llum solar i en absència d'olors agressives que poguessin afectar al seu característic sabor. Gaudeix de la cervesa Radler Steinburg de Mercadona, una cervesa doblement refrescant... el sabor de la cervesa, amb un original toc de suc natural de llimona. Si vols descobrir més sabors, les Cerveces de Mercadona t'ofereixen tota la varietat que necessites, per trobar la que encaixi amb els teus gustos. Acompanya la teva Cervesa Radler Steinburg amb els saborosos Aperitius Cruixents d'Hacendado Cocktail i Blat de moro Fregit Cruixent, perfectes per obrir i començar a gaudir a qualsevol moment. Si busques una beguda amb un toc original, prova el nou Rom Fresa Perla de las Islas de Mercadona, amb el seu deliciós sabor a maduixa, que pots potenciar si combines amb refresc de llima-llimona.


text: Inici › La nit en que dèiem Txèkhov Segona incursió del Cicle Grans Mestres en el món del més universal de tots els dramaturgs russos: Anton Txèkhov. Una proposta escènica inèdita en la que els seus protagonistes són un mirall de la nostra vida, dels nostres somnis i anhels, de les nostres frustracions, de les febleses... és a dir, de nosaltres mateixos. Una radiografia de la condició humana sense guarniments ni pompes innecessàries. Una proposta sòbria, crua, dura i real com la vida mateixa, intepretada per un dels millors actors de l'escena nacional i internacional.


text: SONOS PLAYBASE REVIEW - GADGETS - 2021 Les barres de so són potser la manera més fàcil d'actualitzar instantàniament el so d'un televisor. No obstant això, la seva mida i forma significa que solen funcionar millor amb conjunts muntats a la paret o altament elevats. El Sonos Playbase, un altaveu de cinema a casa més amè per a la credència, es troba sota la pantalla de pantalla, no al davant. Vam col·locar el nostre propi conjunt Sony de 55 polzades a la part superior del Playbase, vam connectar els dos cables que venen amb l'altaveu a les sortides d'àudio del televisor i vam brollar a través de la configuració racionalitzada de l'aplicació Sonos en uns 5 minuts. Després d'afegir diversos serveis de reproducció de música (Spotify, Google Play Music i SoundCloud) i executar el programari d'ajust d'habitacions Trueplay de la companyia, ens vam instal·lar durant hores de Netflix streaming, visualització de pel·lícules i masterització de barreges diàries. Com el segon altaveu centrat en el cinema a casa en la línia de Sonos, Playbase no és el producte que molts aficionats esperaven. Per a una empresa que està duplicant-se en els serveis de streaming i control de veu, la Playbase no mostra cap progrés en cap d'aquestes àrees. No hi ha cap integració d'Alexa, ni un micró incorporat per a la futura integració d'Alexa i no hi ha noves associacions de streaming que coincideixin amb el llançament de Playbase. Tot i així, l'argument per impulsar un altaveu de cinema a casa a l'estil pedestal és sòlid. El factor de forma de Playbase s'adapta molt més als mobles d'A / V que a la barra de so. A més, la seva nova forma –imatge un joc pancake: 5– també proporciona avantatges sonors a la Playbase. El recinte pla i allargat va deixar als enginyers Sonos suficient espai per afegir-hi un woofer. Això es tradueix en un baix sensiblement més profund i ressonant en comparació amb la barra de reproducció, cosa que hauria d'agradar als jugadors i als espectadors de pel·lícules. No fa el treball d'una sub-dedicada que Sonos també ven, però és una millora significativa a la Playbar i a moltes altres barres de so independents que hem provat. Tot i que té una mera amplada de 28 polzades (la barra de reproducció és de 35), la Playbase produeix el que sembla un escenari sonor impossible. Deu conductors amplificats de forma independent no tenien cap problema a omplir cada polz de la nostra sala de estar de 13 x 18 peus amb so. Les veus es mantenien clares i coherents tant en pel·lícules com en programes de televisió, i per a la música, la separació estèreo era, a les nostres oïdes, indiscutible de tenir dos altaveus individuals muntats als extrems oposats de la taula de mitjans de sis peus d'ample. La Playbase inclou algunes de les mateixes millores que feien que la Playbar sigui tan atractiva, inclosa una manera nocturna que millora els sorolls tranquils i suprimeix els més forts, així com una opció de millora de la veu que augmenta les freqüències associades a la parla humana. Però, per totes les seves funcions sonores indiscutiblement, la Playbase continua sent un altaveu Sonos. I això vol dir que les limitacions habituals encara s'apliquen. L'afinació d'habitació TruePlay, que permet ajustar el so de l'altaveu per combinar amb el disseny únic de la vostra habitació, es manté fora de la taula per a tots els usuaris d'Android. I, com tots els altaveus Sonos, la Playbase es connecta només via WiFi no Bluetooth. Els buffs de pel·lícules amb una gran col·lecció de Blu-ray també podran incloure un sistema basat en receptors. Igual que la Playbar, la Playbase només parla Dolby Digital i no admet el so surround DTS. Per als que esperen donar música, pel·lícules i programes de TV una actualització sonora significativa, Sonos ha tornat a dissenyar un altaveu de cinema a casa que sona fantàsticament. No és la més versàtil i, certament, no és l'opció més barata, però és una solució senzilla i elegant que no té cap problema per omplir una habitació amb un so excel·lent.


text: Alumnes, la Montse Villas us diu adeu – VIA VIANA Publicat el Juliol 3, 2014 per viaviana Per a mi, ensenyar és -junt amb l'ofici de curar- la professió més bella del món. No m'agrada dir-li feina, ja que penso que ser ensenyant és vocacional. El fet de poder aportar uns coneixements i alhora rebre tantes coses de vosaltres és meravellós. Algunes vegades a l'aula, mentre expliquem la nostra matèria o parlem de valors, es dóna el miracle de veure uns ulls que estan connectats amb nosaltres, que estan pendents de les nostres paraules, que se senten corpresos pel que diem, i aleshores hi ha aquell vincle extraordinari entre l'alumnat i nosaltres. Jo, a aquesta connexió, a aquest lligam tan entranyable l'anomeno "els moments màgics", i he tingut el privilegi, la sort de poder-ne fruir uns quants, per la qual cosa puc sentir-me ben afortunada, com a professora i com a ésser humà. He tingut, per tant, el privilegi de conèixer-vos i he après moltíssim de tots vosaltres, de tot el meu alumnat durant els trenta anys que porto ensenyant! Mireu, per desgràcia la meva mama ha mort el 24 de maig (fa només un mes), però m'ha deixat tot el seu amor, m'ha transmès la seva bondat, i m'ha fet entendre el que és estimar de debò. Jo també voldria poder-vos deixar tot el meu afecte, i sobretot, desitjaria que arribéssiu a ser molt bons professionals, però que encara fóssiu millor com a persones, per tal que poguéssiu passar per aquest món deixant-lo amb molta més pau i justícia que el vau conèixer. Recordeu que heu de ser persones bondadoses i comprensives, respectant i entenent sempre els altres, i tampoc no us descuideu mai d'aprendre, d'adquirir coneixements, ja que tenir cultura possibilitarà que no us puguin manipular ni enganyar, és a dir, us farà lliures!. Desitjaria, quan les coses no surtin com voldríeu, quan tingueu decepcions o us sentiu sols, poder-vos dir: AIXEQUEU-VOS I TORNEU A COMENÇAR! M'agradaria que a aquesta vida trobéssiu poques espines i moltíssimes roses, tot i que les espines, és a dir, el dolor punyent també ens ajuda a créixer, a madurar. A ixí, voldria, doncs, que tots vosaltres -és a dir, els meus nens i nenes- FÓSSIU IMMENSAMENT FELIÇOS I QUE S'ACOMPLISSIN TOTS ELS VOSTRES SOMNIS!


text: El primer llibre sobre Joan Carretero arribarà a les llibreries la setmana vinent ! directe!cat Es titula 'Carretero. Retrat d'un metge que fa política' i és obra de l'escriptor Francesc Orteu El conegut guionista i escriptor Francesc Orteu ha estat l'escollit per escriure el primer llibre sobre Joan Carretero, que edita A contra vent sota el títol de Carretero. Retrat d'un metge que fa política (llegiu-ne el capítol 17). El llibre neix amb la voluntat d'aportar un retrat objectiu del líder de Reagrupament a partit d'algú que es declara apolític. Segons ha explicat a directe!cat l'editor Quim Torra, el llibre és fruit de 'llargues hores de conversa' d'Orteu amb el polític independentista per tal de conèixer 'què pensa i perquè Carretero fa el què fa'. Orteu també ha contactat amb col·laboradors i amics del polític de Puigcerdà 'amb la voluntat d'introduir a un públic no expert en Carretero qui és el Joan'. Carretero. Retrat d'un metge que fa política es presentarà dilluns vinent a Barcelona i arribarà a les llibreries d'arreu dels Països Catalans l'endemà 16 de març. A contra vent, Joan Carretero, llibre, Quim Torra, reagrupament La voluntat de l'editor, Quim Torra, ha estat buscar un autor 'que pogués veure el personatge des de fora' i per això van contactar amb Francesc Orteu, un escriptor que es declara 'apolític'. Orteu és autor dels llibres Doctor Soler: conflictes avançats de la parella i Per què no llegeixo?, i ha estat guionista de diversos espais de TV3 i Catalunya Ràdio, entre ells el Persones humanes de Miquel Calçada. 'A més Orteu té una manera d'escriure molt seca i bastant feréstega, i hem pensat que a Carretero li anava bé aquest tipus d'autor', assegura Torra. 'El llibre és una barreja de gèneres' explica Quim Torra, qui avança que Carretero i Orteu 'no es coneixien de res', però el líder de Reagrupament 's'hi va sentir a gust des del primer moment'. L'editor de A contra vent ha advertit que el llibre, d'unes 130 pàgines, no vol fer sang del tripartit ni de la sortida d'Esquerra, sinó 'donar pistes' sobre el projecte polític que impulsa l'exconseller de Governació. 'Només explica la doctrina de Carretero, no fa judicis espectaculars sobre ningú', assegura Torra. La contraportada del llibre, a la qual ha tingut accés directe!cat, incorpora l'anècdota següent: El llibre, que arribarà dimarts 16 de març a les llibreries dels Països Catalans, també inclou alguns textos del propi Carretero, com l'article d'opinió 'Patriotisme i dignitat' de l'abril de 2009, a través del qual insinuava que Reagrupament deixaria de ser un corrent crític d'ERC per esdevenir un projecte polític independent. Carretero: 'Les consultes són una acte de pedagogia perquè la ciutadania relacioni democràcia amb independència' 28.02.2010. Joan Carretero: 'Si la participació a les consultes independentistes supera el 20% serà un èxit rotund' 28.02.2010. Reagrupament acusa els serveis secrets espanyols del fals comunicat de Sandra Lomas 24.02.2010. 10 de març de 2010, 01.02 h I parlant de tot: aquest llibre quin interès pot arribar a tenir? Per a mi zero. Aquest senyor no ha fet mai res, ha estat sempre a l'ombra, només s'ha implicat com a alcalde d'una vila de 5.000 habitants (que està molt bé, però vaja, que no és res de l'altre món!) i amb algun estirabot per unes banderes i quatre coses més. Quin és el currículum d'aquest senyor? Ja ha arreglat els seus problemes amb la justícia per pressumptes irregularitats urbanístiques? Per cert, Joan, potser Reag... Llegir més 9 de març de 2010, 20.06 h En Francesc Abad ha dit que l'article "Patriotisme i dignitat" el va escriure ell, conjuntament amb l'Albert Pereira, abans que els eliminessin de Reclutament sembla que per fer nosa al conducator, al Carreterescu. 9 de març de 2010, 17.22 h Espere que Laporta arrossegue els votants independentistes de la dreta i que després no els faça servir per alimentar CiU indirectament. Però mireu les respostes de Laporta a 59 segundos: "Un polític: Jordi Pujol. Guanyarà Espanya el Mundial?: espere que sí." No són respostes de líder independentista. http://www.youtube.com/watch?v=TyyQgoq3sk8 newec Barcelona 9 de març de 2010, 17.05 h Com es nota que els d'E esteu acollonits davant la nova força independentista de Joan Laporta, un líder nat que mai vendria la nació als sociatas espanyols UNA DE XOFERS. osona 9 de març de 2010, 14.01 h En joan carretero,com a cap d ́estat de la republicà catalana ,visita el vatica,el president i el papa han de visitar romà,quant pujant el cotxe el sant pare l ́hi diu ,tu vès al darrera que jo tinc ganes de conduir.el sant pare de l ́emoció de conduir no es dona compté que conduieix a 190km-h,sent una sirena i es la policia que el para,l ́agent telefona al superior de la policia i l ́hi diu,( un conductor anavè a 190,que hè de fer? es una persona molt important)el superior:retirada de... Llegir més 9 de març de 2010, 12.14 h Si els que demanem;l ́eficiencia i la regéneració politica,els que supliquém!! ,deixar enrerà una autonomia obsoleta i dependent i els que no volèm seguir instalats i empresonats en les normès que ens imposa espanya (som uns frikis),els continuistes deuent ser uns (masoca FRIKISSSSS) 9 de març de 2010, 11.27 h Carretero demostra que li agradava conduir cotxes de luxe quan menjava de la política i que arribava als pobles dient on aparco que jo sóc el conseller. Nenex PPCC 9 de març de 2010, 10.53 h Que Reagrupament tingui calers no és cap novetat. Abans els els donava en david madí. Però ara que CiU se n'ha cansat, a saber qui paga 9 de març de 2010, 09.51 h Resposta al comentari no 1: 1.- Els diners els posa l'editor, que creu que obtindrà benefici venen el llibre. 2.- Els diners de Reagrupament surten dels més de 3500 associats que té. 3.- A Reagrupament només tenim contractats els publicistes Segarra i Tarres, per 6000 euros mensuals, i ara s'estan buscant a 3 persones a jornada completa. 4.- Tota la resta de gent que treballa per Reagrupament o fa de forma altruista perquè creu en el projecte.


text: Sílvia Romero comenta L'home que perseguia la veritat, d'Isidre Grau, al programa Cafís de Punt 7 Ràdio Sant Celoni. Abans del comentari sobre la novel·la, Romero fa un repàs de la trajectòria literària de l'autor i llegeix un fragment de la novel·la.


text: AGUA VIVA (BIBLIOTECA CLARICE LISPECTOR). LISPECTOR, CLARICE. 9788415937043 Llibreria Drac Màgic AGUA VIVA (BIBLIOTECA CLARICE LISPECTOR) Macabéa és mecan.grafa i la seva hist.ria comença quan emigra delNord-est de Brasil a Rio de Janeiro. Macabéa té la gràcia de lacuriositat i el desig. Una heroïna en el moment que es llança a viurepel seu compte. I també un cos lleig i una mica brut i una ànimaindigent. La seva existència a la bona de Déu, ¿no mereix serexplicada Aquesta és l'última novel·la de Lispector i una ... Clarice Lispector és un nom rotund, segurament el més rotund de la literatura brasilera, i ineludible en qualsevol recorregut per la literatura universal. Una de les mirades més particulars i magnètiques que podem trobar, amb una autèntica legió de lectors al darrere. La llengua catalana no disposava encara dels contes de Clarice Lispector, fins que dos traductors s'han confabu...


text: NBA | La crònica: DeMarcus Cousins ??fa història en el partit de les pròrrogues Charlotte Hornets 112-107 Sacramento Kings Tot i els rumors de traspàs que hi ha a l'equip, els Hornets van sumar una nova victòria bastant controlada fins a l'últim quart, on els visitants van arribar a posar-se a tres i van fer saltar les alarmes a la franquícia de Michael Jordan. No obstant això, el bon fer de Lamb, els rebots de Howard i les cistelles de Walker, que podria sortir dels Hornets, van deixar el triomf a casa. Atlanta Hawks 104-90 Utah Jazz < / b> els Jazz no estan donant amb la tecla i s'allunyen dels playoffs de forma important. aquesta vegada, amb una dura derrota davant Atlanta Hawks en què van fallar els seus jugadors més importants. Rudy Gobert es va quedar només en sis punts, Ricky Rubio va acabar amb un 1/8 en tirs de camp i Mitchell es 'va humanitzar' anotant 13 punts. Per part dels locals, Prince i Schroder van ser els màxims anotadors d'un partit que es va decantar en el tercer quart. Houston Rockets 99-90 Miami Heat < p> Partit bastant igualat entre dos equips amb grans dinàmiques. El gran primer quart dels homes de Spoelstra, va fer reaccionar els texans que van agafar l'avantatge amb un gran triple de Harden a falta de tres minuts, i van acabar sentenciant el xoc amb una gran cistella de Chris Paul a 40 segons d'acabar el partit . Memphis Grizzlies 105-9101 Philadelphia 76ers Marc Gasol va ser clau i els Grizzlies van sumar una victòria que semblava impossible minuts enrere. Primer amb un triple per posar per davant el seu equip, i en l'últim minut del partit, un robatori que va tallar una contra, i un tap a Embiid per mantenir l'avantatge de quatre punts i deixar el triomf a Tennessee. Marc va acabar amb 19 punts i 6 rebores, mentre que el camerunès Embiid va acabar amb 15, menys de la seva mitjana habitual, i 14 captures. Milwaukee Bucks 109-105 Phoenix Suns Després de la marxa de Jason Kidd hores enrere, els Bucks van aconseguir guanyar als Suns gràcies al recital de Middleton i de Brogdon en el retrobament de Bledsoe i Monroe amb els seus ex equips. El partit va estar força renyit entre els dos equips, i es va decidir al 85-83 local, ja que a partir d'aquí, els Bucks no van deixar posar-se per davant als d'Arizona. New Orleans Pelicans 132-126 Chicago Bulls Després de dos pròrrogues , els Pelicans van aconseguir una victòria important que amplia el seu matalàs amb Blazers i Jazz. El joc interior dels locals, va tornar a fer de les seves per remuntar 18 punts en l'últim quart. Davis va acabar amb 34 punts i nou rebots, mentre que Cousins ??va fer una trobada per a la història després d'acabar amb 44 punts, 24 rebots i deu assistències, nombres que no es veien des de 1972 i que només ho havien fet amb anterioritat quatre jugadors. Per part dels Bulls, Mirotic va sumar 14 punts en 25 minuts. The only players in @NBAHistory to finish with at least 40 points, 20 rebounds, and 10 assists in a game are ... Wilt Chamberlain (6 games) Elgin Baylor (1 game) Oscar Robertson (1 game) Kareem Abdul-Jabbar (1 game) DeMarcus Cousins ??(1 game) @EliasSports NBA.com/Stats (@nbastats) 23 de gener de 2018 Dallas Mavericks 98-75 Washington Wizards Patacada dels de la capital en sòl texà davant uns Wizards en què John Ball i Bradley Beal van combinar 1 8/29 en TC de camp i en què el base va protagonitzar un dels piques de la jornada amb JJ Barea. Dins de la pista, els Wizards no van arribar a sumar en cap quart més de 22 punts, i és la segona vegada en aquesta temporada que es queden en aquesta xifra. Denver Nuggets 104-101 Portland Trail Blazers Victòria decisiva per als Nuggets que van decidir el partit en els segons finals. Els Blazers no van estar del tot encertats en les últimes possessions i el van acabar pagant. D'aquesta manera, els locals es queden a només un partit de diferència dels Blazers i es fiquen en playoffs després de la derrota de Clippers. Els Angeles Clippers 118-126 Minnesota Timberwolves No obstant Butler, però amb un Wiggins a nivell estel·lar, els Timberwolves van sumar una victòria important davant un rival que va a més i que va tenir opcions de forçar la pròrroga, però diversos errors van acabar condemnant als homes dirigits per Doc Rivers, que veuen com són avançats pels Nuggets després de la seva victòria davant Blazers. Artículo anteriorMontoro explicarà aquest dimecres al Congrés les condicions de la pròrroga dels pressupostos


text: Avià - Sortir amb nens Activitats per a nens a Avià. Sortir amb nens al Berguedà. El llac de Graugés es troba al municipi d'Avià, a pocs quilòmetres de Berga. És un llac artificial construït el segle XIX. El recorregut per la riba de l'estany fa poc més d'un quilòmetre que podem fer pausadament amb una...


text: El Gorg Salat - Ajuntament de Copons Es tracta d'un clot format en el llit del riu Anoia, on l'aigua s'entolla i alenteix el seu curs. S'hi arriba pel camí d'anar a Jorba, que discorre en paral·lel al riu i es pot agafar des del Pla de les Vinyes. El gorg està tocant al terme municipal de Jorba. El toll està completament cobert de vegetació de ribera, de tal manera que el seu accés és pràcticament impossible. Presenta una planta irregular i sempre està ple d'aigua. La característica més destacable d'aquest gorg és que degut al sòl de la zona, l'aigua és salada.


text: 03:26 | 19/09/2018 Circuit de Barcelona-Catalunya (Montmeló) - El Circuit de Barcelona-Catalunya ha viscut un esdeveniment inèdit aquest cap de setmana, la primera competició de resistència virtual de 24 hores de durada al traçat català, les 24H SimRacing. En aquesta primera edició l'equip NorthWorldSim eSports no ha tingut rival, amb els equips ODOX Motorsport i Vodafone Giants Racing Team acompanyant-los al podi. Per primera vegada al món del motorsport i del SimRacing, s'han desenvolupat simultàniament dues competicions de 24 hores al mateix circuit, les 24 Hores de Barcelona d'Automobilisme-Trofeu Fermí Vélez i les 24H SimRacing. El resultat ha estat un èxit rotund: un total de quinze equips, amb tres jugadors cadascun, han estat instal·lats a la zona del Montjuïc Club del Circuit de Barcelona-Catalunya. Un ambient immillorable del qual han pogut gaudir tots els aficionats de forma gratuïta, mentre els cotxes rodaven a uns pocs metres pel traçat mundialista. Tant a la prova real com a la virtual, els participants han pogut viure sensacions molt similars, replicant situacions en ambdues dimensions. L'equip NorthWorldSim eSports, format per Adrià Pérez, Alejandro Sánchez i Marc Pérez, s'ha imposat de forma incontestable. El trident ha saltat a l'asfalt virtual demostrant un ritme difícil d'aconseguir. De fet, Marc Pérez ja es va adjudicar la 'pole position' als entrenaments cronometrats del divendres i, des de llavors, tot ha sortit a la perfecció. L'equip se'n va amb un immillorable record, ja que a les 24H de Le Mans es va quedar a les portes del podi. El treball ben fet ha estat reconegut fins i tot per l'Hble. Sr. Jordi Puigneró, conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat de Catalunya, que ha estat l'encarregat de lliurar el trofeu a l'equip vencedor. L'ODOX Motorsport (Daniel Camps, Cristian Meciano i Jesús Sicília) i el Vodafone Giants Racing Team (Alberto García, Raúl Suárez i Pablo López) s'han anat alternant durant les 24 hores a les dues posicions del podi que quedaven lliures. El pols ha estat guanyat finalment pels d'ODOX. Recordar que alguns dels conjunts presents, com el Vodafone Giants Racing Team, pertanyen a equips amb una àmplia tradició al món dels eSports, que recentment s'han volgut incorporar també a la dimensió de SimRacing. En aquesta mateixa direcció, destacar l'Army Racing Team, que ha creuat la línia de meta en quarta posició, i el Williams eSports, la divisió virtual de l'equip d'F1. Destacar també la participació de l'equip dirigit per Dani Clos, KIYF DC eRacing, i la del comentarista d'F1 Albert Fàbrega, que s'ha atrevit a fer front al repte de les 24H SimRacing enrolat en l'equip RACE4CAT. Més de 2.500 persones han passat físicament per l'espai en què es disputava la competició. A més, tots aquells que no ha pogut assistir al Circuit de Barcelona-Catalunya per presenciar-la, o que es trobaven en alguna de les tribunes, han pogut seguir-la per streaming, amb un total de 6.600 usuaris únics i quasi 12.000 espectadors acumulats.


text: El novembre del 2011 ja es va fer una primera cessió de 31 habitatges ACN Barcelona 13/07/2012 22:23 La Generalitat cedirà a Càritas 30 habitatges, que se sumen als 31 que ja li va cedir l'any passat. El director de l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, Jaume Forn, i el director de Càritas Diocesana de Barcelona, Jordi Roglà, van signar dijous una ampliació del conveni del mes de setembre del 2011 per coordinar l'activitat relativa a programes d'habitatge social i afavorir, així, la inclusió de persones amb necessitats d'atenció especials. Amb aquest conveni Càritas i la Generalitat sumen esforços per donar resposta a les necessitats urgents d'habitatge, evitar desnonaments i afavorir la integració de les famílies. El conveni es concreta en la cessió d'habitatges, en règim de lloguer, per donar resposta a situacions d'emergència social provinents de persones sense llar o desnonades per dificultats econòmiques. Des de la signatura del primer conveni s'han cedit un total de 61 habitatges, que se sumaran als 150 habitatges d'inclusió dels quals ja disposen Càritas i la seva fundació. Dels 30 habitatges cedits ara a Càritas, n'hi ha 10 a Barcelona, 3 a Sant Andreu de la Barca, 3 a Vilafranca del Penedès, 3 a Vilanova i la Geltrú i 1 a Sant Boi de Llobregat, Montcada i Reixac, Badalona, Cornellà, el Masnou, el Prat de Llobregat, Sant Adrià de Besòs, Vilassar de Mar, Gavà i Gelida.