Comité Intercentres de Salut Laboral El passat dia 14 de Juny, es va reunir el Comitè Intercentres de Seguretat i Salut. La direcció va fer la presentació del nou Cap de seguretat com a membre del Comitè i sembla ser que a pesar de les reticències del cap de RR.LL., es podrà tornar a parlar de seguretat en aquest Comitè. Ens va satisfer molt que el cap de seguretat donés la raó a dues peticions històriques del nostre sindicat, la installació de discriminadors a lentrada de les oficines i lACOMPANYAMENT ALS TREBALLADORS A LHORA DE FER DENUNCIES, RODES DE RECONEIXEMENT I JUDICIS A CONSEQÜÈNCIA DUN ATRACAMENT. Aquestes millores se sumen a les mesures adoptades en el SUBMINISTRAMENT DE DINERS ALS CAIXERS DESPLAÇATS: tots els companys i companyes que han de fer aquest servei ara hi van acompanyats dagents de seguretat fins el caixer, i els esperen, com hauria dhaver estat sempre. Finalment, després de molts esforços, ho hem aconseguit. CCOO va demanar a la Direcció que si es dóna algun cas de lipoatròfia semicircular ho notifiqui al CISS i que prengui les mesures recomanades pels tècnics a les noves oficines a la fi devitar possibles nous casos. La resposta de la Direcció es que ho estudiaria, ja que això comporta un cost innecessari, ja que no sha demostrat que siguin efectives. Per part de CCOO sels va explicar que la filosofia de la Llei de Prevenció es justament aquesta, invertir per evitar costos futurs. Vam demanar a la Direcció que a les revisions mèdiques, sincorporin noves proves i novament el cap de RRLL va insistir en que això comporta més cost i que lempresa no té lobligació de fer-les anualment. Una vegada més tornant a demostrar la seva gasiveria, aquí no es fa rés si no es obligatori. Sempre prima lestalvi de costos laborals. També vam demanar quina seria lactitud de lempresa respecte a la sentència 29/2007 de la Audiència Nacional, en què dictamina que latracament es un risc laboral i per tant sha davaluar. Resposta: faran el mateix que la resta dentitats mancomunades al Servei de Prevenció i com que la sentència està recorreguda, no realitzaran cap avaluació ja que això també comporta costos. És a dir, NO FARAN RES. Vam presentar una proposta de installació a SSCC de columnes de Cardioprotecció Vascular, donat que també sha suprimit el Servei Mèdic (mes reducció de costos).Van dir que sestudiaria i que aviat tindríem notícies sobre un nou servei mèdic que pensaven contractar per atendre a tots els treballadors. El dia 29 a través del Comunicat Informatiu de RRLL sabem que lempresa contractada es Sades S.L. i que servirà per atendre a tot el personal de la plantilla que es trobi afectat dun procés de malaltia, i en situació de baixa laboral. No volem dubtar de la bona intenció de la Direcció que es preocupa per la nostre salut, però del comunicat sextreu la conclusió de que només serà pels treballadors que es trobin de Baixa laboral, i confiem en que no sigui un control de labsentisme, motiu pel qual la citada empresa va ésser multada per lAgencia de Protecció de Dades i ratificada la sanció per lAudiència Nacional lany 2002. Podreu llegir la notícia sencera al nostre següent comunicat. La Direcció ens va notificar que el dia 18 de juny es realitzaria el simulacre devacuació de ledifici del carrer Parellada, que va transcorre amb normalitat i sense incidents a destacar. Les conclusions tretes de la reunió ens tornen a demostrar la gran preocupació de la Direcció pels costos laborals, fins el punt de no fer cap acció preventiva que comporti un cost, encara que sigui un estalvi per al futur. Laltre conclusió es que sembla ser que el CISS, igual que altres Òrgans de lentitat, només serveix per donar legitimitat a les decisions preses per la Direcció, ja que no ens donen lopció de collaborar, ni ens deixen aportar idees. 3 de juliol de 2007 com. 46/07


Cinema familiar amb “Cavernícola” i excursió a Mas de Melons aquest dissabte a les Borges | Les Borges TV Pàgina d'inici \_ Cultura \_ Cinema familiar amb “Cavernícola” i excursió a Mas de Melons aquest dissabte a les Borges Cinema familiar amb “Cavernícola” i excursió a Mas de Melons aquest dissabte a les Borges L’Ajuntament de les Borges Blanques ha programat una nova sessió de cinema familiar en català per aquest dissabte, 17 de març, al Pavelló de l’Oli, a les 18 hores, amb la pel·lícula “Cavernícola”. Prèviament, a partir de les 16 hores, el Centre Excursionista Borges-Garrigues ha organitzat una excursió a la reserva natural de Mas de Melons, ubicada entre Aspa i el Cogul. Els més petits i les seves famílies que escullin l’opció del cinema gaudiran d’una projecció d’una hora i 28 minuts de durada, amb entrades al preu de 4 euros i servei de crispetes, que compta amb les veus d’Hugo Silva, Chenoa, i Mario Vaquerizo, entre altres. Així, aquesta pel·lícula d’animació explica com els cavernícoles acaben d’inventar accidentalment el futbol. Serà el partit més èpic de la història, ja que està en joc la supervivència de la tribu de Dug i la seva mascota, que hauran d’evitar amb gràcia i astúcia múltiples perills i derrotar el malvat Lord Nooth per no perdre la seva llar. D’altra banda, el mateix dissabte a la tarda, també hi ha l’opció de participar en la sortida en cotxe des de la Placeta del Terrall, a Mas de Melons. L’excursió tindrà un nivell de dificultat considerat fàcil, de 7 quilòmetres que els organitzadors preveuen que es puguin realitzar entre les 16 i les 20 hores. Una vintena d’escriptors participen en el 2n Festival de Novel·la Negra de les Borges Blanques


L'Aplec dels Ports dóna a conèixer la programació completa | comarquesnord L’Aplec dels Ports dóna a conèixer la programació completa Del 26 al 28 de juliol Herbers tindrà desenes d'activitats per a dir "al despoblament ni aigua" Tema: Agenda · Aplec dels Ports · Cultura · Música La Comissió Organitzadora de l’Aplec dels Ports, que enguany es celebra a Herbers del 26 al 28 de juliol, han donat a conèixer mitjançant les xarxes socials la programació completa de la festa comarcal per excel·lència. L’Aplec d’Herbers té com a lema “Al despoblament, ni aigua”. Les actuacions per als tres dies s’han distribuït en 5 escenaris: L’escenari Taquilla Inversa, L’Escenari Plaça, l’Escenari Roca Mola i l’Escenari Barranck Rock. Aquí teniu tota la progració de l'APLEC d'aquest any! ??? Esperem veure-us a tots i totes ?? pic.twitter.com/JMsHemmQMf — AplecdelsPorts (@AplecdelsPorts) 11 de juny de 2019 La inauguració de l’Aplec, un dels moments més esperats de cada darrer cap de setmana de juliol als Ports tindrà lloc el divendres 26 a les deu de la nit. L’escenari Taquilla Inversa acollirà a La Xalera, que estarà acompanyada en aquest acte d’obertura pels Gaiters de Forcall i de Pena-roja, aquesta última localitat de la comarca del Matarranya, situada a pocs quilòmetres d’Herbers. Per a eixa primera nit destaquen les actuacions de Azero o La Kinki Band, entre altres. El dissabte és el dia més complet, amb activitats de tot tipus des del tallers infantil que comencen a les 11, passant per l’actuació de les Muiexanges de Vinaròs, La Plana o Conlloga a meitat vesprada. La programació té activitats durant tota la jornada i culminarà amb les actuacions de Ràdio Rude, Los Draps o Ebri Knight repartits pels dos principals escenaris. Per al diumenge la jornada començarà amb una caminada de 6 km que arranca a les nou del matí. Per a dinar hi ha una paella monumental al menjador, per a la que es necessari comprar tiquet i, com a final, està prevista l’actuació de Pep Botifarra, Xavi Sarrià en acústic, o la Dansa Guerrera de la Todolella, que donaran pas a l’acte de cloenda i l’actuació de El Diluvi. Durant el cap de setmana de l’Aplec dels Ports es podran visitar diverses exposicions, “Geografies de conflicte i confluència: Maquis i masovers als Ports” de Lluís Ibàñez, “Vicent Andrés Estellés, cronista de records i d’esperances” i “Carles Salvadaor, escriptor de l’any 2015”.


Caves Vilarnau, Vinari AGBAR al Millor Projecte Ecològic 2021 Enguany les caves han fet una gran inversió en plaques solars, que se suma als esforços fets fins ara per fer més sostenible la seva activitat L'edifici i les vinyes de Caves Vilarnau | Caves Vilarnau Caves Vilarnau ha estat el guanyador del Premi Vinari 2021 al Millor Projecte Ecològic a la gala que ha tingut lloc aquest divendres a l’Auditori de Vilafranca del Penedès. El jurat ha decidit que, no només per les seves darreres accions en favor de la sostenibilitat sinó també per tota l’activitat duta a terme durant els darrers anys, aquestes caves del Penedès eren mereixedores d’aquesta distinció, que premia els esforços per reduir la petjada de carboni, la generació de residus i la racionalització de l’ús d’energia i aigua, i que també para una atenció especial a les accions d’economia circular. Enguany, les caves han fet una inversió considerable en la instal·lació de plaques solars, però això no ha estat l’única cosa valorada pel jurat. Durant els darrers anys, els esforços de les caves per millorar la sostenibilitat de les seves operacions han anat en moltes direccions diferents. D’una banda, i pel que fa al packaging i la logística, s’ha substituït el precinte de plàstic de les ampolles per un de paper Kraft, s’ha reduït l’ús de film als palets i, fins i tot, alguns caves són etiquetats amb etiquetes de carbonat de calci en comptes de paper, impreses en tinta orgànica. També s’han eliminat els plàstics d’un sol ús no només al celler sinó, també, en la seva activitat enoturística i, és clar, s’ha treballat per reduïr al mínim el volum de residus generats. Per si això no fos prou, però, s’han dut a terme altres projectes, com ara la instal·lació d’una caldera de biomassa que funciona amb sarments de vinya, l’ús de l’aigua de pluja recollida per al reg. Finalment, a la mateixa finca de Vilarnau, es va dur a terme una operació de catalogació de flora i fauna i, a més, es va obrir un circuit de natura. És per tot això que Caves Vilarnau ha estat guardonada amb el Premi Vinari 2021 al Millor Projecte Ecològic, un reconeixement que té la intenció d’impulsar el camí cap a la sostenibilitat i la transició energètica dels cellers dels nostre país, una tasca importantíssima per lluitar contra l’escalfament global i el canvi climàtic.


09:18 | 28/09/2021 Actualitat > Hemeroteca de notícies > Coronavirus Els primers resultats d’un estudi d’IrsiCaixa i l’Atenció Primària Metropolitana Nord de l’Institut Català de la Salut (ICS) apunten que els nivells d’anticossos neutralitzants –és a dir, amb efecte protector– de les persones majors de 65 anys vacunades i que han passat la COVID-19 són alts,... Confinament nocturn de 158 municipis davant la situació 'extremadament fràgil' a causa de la pandèmia El president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha anunciat que el Govern ha decretat el confinament nocturn, de la una de la matinada fins a les sis del matí, per a aquells municipis de més de 5.000 habitants amb una incidència acumulada igual o superior als 400 casos diagnosticats per cada 100.000 habitants. Aquesta mesura s’ha adoptat davant la situació 'extremadament fràgil' a causa de l’evolució de la pandèmia i afectarà un total de 158 municipis Federació de Municipis de... T’has de vacunar i no saps com fer-ho? Truca al 93 582 93 65 L’Ajuntament posa a disposició de la ciutadania un nou telèfon per donar suport a les persones que han de sol·licitar cita prèvia per la vacunació. Aquest servei s’ofereix de forma totalment gratuïta. L’Ajuntament, conscient de la bretxa digital existent, especialment entre persones d’edat avançada, vol facilitar la feina de demanar hora per rebre la vacuna de la Covid a totes aquelles persones que tenen dubtes per gestionar la cita prèvia. A partir del dia 15 de març es posen en marxa algunes modificacions de les mesures per contenir la pandèmia provocada pel coronavirus SARS-CoV-2. Jornades de portes obertes a les escoles de primària, a partir del 6 de març Montmeló és una bona opció per realitzar els estudis. Actualment compta amb dos centres de primària, un institut de Secundària i una llar d'infants. Durant el mes de març els diferents centres públics del municipi realitzaran les jornades de portes obertes per informar a les famílies que vulguin inscriure els seus infants i joves en el curs 2021-2022. En compliment del protocol de seguretat de la Covid-19, es realitza una adequació dels espais electorals de Montmeló. S’amplia a 12 el nombre de meses i s’anul·la el col·legi electoral de l’Estació Jove. Les persones votants en anteriors eleccions en aquest equipament, votaran en el Pavelló Poliesportiu. Es modifica el nombre de meses i col·legis electorals per motiu de seguretat Covid Segona dosi de la vacuna contra la Covid a Can Dotras Segueix la vacunació al territori i concretament aquests dies ha estat el torn de la Residència i el Centre de Dia Can Dotras de Montmeló.


973 720 013 Història i llocs d'interès Història i llocs singulars El Terme municipal d'Albatàrrec està format per tres unitats naturals ben diferenciades: la zona al·luvial propera al Segre, amb terrasses quaternàries, un sector a llevant de plana urgellesa i al Sud-est, una sèrie de plataformes garriguenques, amb el turó de Pedrós de 229 metres d'altitud. El poble ha anat creixent en forma d'espiral des de l'edifici conegut com a castell. Aquest és, sens dubte, l'edifici més emblemàtic. Albatàrrec ha estat tradicionalment un poble eminentment agrícola i amb poca activitat industrial, però molt ben situat i comunicat, la qual cosa ha afavorit el creixement de la població. La repoblació d'Albatàrrec (no es conserva cap carta de població) va ser coetània a les de Vilanova de Fontanet (avui la Bordeta), Albarés (també del terme de Lleida) i Pedrós (despoblat del sector de llevant del terme d'Albatàrrec) i posterior al 1168. Situada al casc antic del poble, l'església de Sant Salvador és del segle XVIII, de façana barroca. El 1749, quan la Seu Vella de Lleida va ser convertida en caserna, alguns dels seus retaules van ser repartits per les esglésies de la comarca i aquesta parròquia va rebre el retaule de l'escola gòtica catalana fet per Jaume Ferrer a principis del segle XV. A partir de l'enfonsament de l'església parroquial (mentre els fidels eren a missa), els propietaris del terreny sobre el qual està construïda l'església el reclamen i, gràcies a la tenacitat dels regidors Josep Biosca i Antoni Falguera, els quals manifestaren que els veïns són els que paguen les obres de l'església edificada en el mateix terreny que l'anterior, el bisbe Galindo inaugurà l'actual temple l'any 1740. De propietat privada, és un casalot amb aires medievals que es va alçar en el punt més prominent del nucli poblat. Aquest castell, de planta medieval, ha vist modificat aquest caràcter amb la decoració exterior realitzada durant les últimes reformes. El Castell fou construït al segle XIII durant la Reconquesta avançada a la riba esquerra del riu Segre, per Jon Esteve d’Âlberes. Al marge dret, una mica més retirada, es va construir la fortalesa o Castell de Gardeny, que va ser cedida als Templers (1149) com a compensació pel seu ajut en la conquesta de la ciutat de Lleida als musulmans. Les dues fortaleses defensives neutralitzaven les incursions i les guerrilles àrabs dins del territori. El Castell-Fortalesa, al segle XVI va ser ampliat a palau residencial per Martí Joan d’Espolter quan les seves necessitats defensives eren menors, seguint un estil renaixentista. La baronia d’Albatàrrec pertanyia a mitjans del segle XVIII a Vicenç Espolter, senyor de Pedrós, i més endavant va passar a mans dels Àger, els Malla i els Conanglell. El Castell va ser restaurat entre els anys 1924 i 1926 dins d’un estil medieval; consta de dos recintes emmurallats amb zones enjardinades: hi destaca la seva primitiva fortalesa i la Torre de l’Homenatge de planta quadrada i majestuosa semblança. Com a elements significatius de la seva construcció destaquen les portes i finestres rematades amb arcs conopials (tipus d’arc apuntat que fou molt utilitzat durant els segles XIV, XV i XVI en l’arquitectura gòtica tardana), que tenen una aparença musulmana. Al terç superior de la façana principal i a la cara que mira a la terrassa, trobem els matacans (balconera de pedra amb parapet i sòl espitllerat per a poder observar i hostilitzar l’enemic) tancats amb espills, que descansen sobre quatre mènsules de pedra escalonades formant altres tres arcs d’igual estil. A la part superior de la torres, destaquem les seves tres talaies voladores i espitllades, des d’on es domina un ampli i vistós panorama. També destaca en el seu conjunt arquitectònic el seu Pati d’armes, envoltat d’arcades gòtiques. Al mig del pati podem trobar-hi una font de composició mitològica. A la sortida observem les terrasses amb merlets, des d’allí podem baixar als jardins per uns magnífics graons de maçoneria. A la façana de la Torre que mira al riu, destaca un artístic mirador que té forma de matacà obert, amb dues columnes que subjecten una petita teulada i finestres geminades. Les dues ales palau, ambdues de planta rectangular, van ser construïdes al llarg del segla XV i estan afegides a la Torre de l’Homenatge i al Pati d’Armes que uneix els tres blocs Façana de l'Antiga Cooperativa Situada a la plaça Ramon Felip, obra de l'arquitecte Cèsar Martinell. D'arquitectura funcional, aquest edifici ha perdut la seva utilitat inicial a raó del fet que la Cooperativa s'ha hagut d'adaptar a les necessitats productives de la fruita dolça. La Cooperativa Agrícola d'Albatàrrec Corrien els anys cinquanta, temps de postguerra; tant sols feia onze o dotze anys que havia acabat aquella gran tragèdia que va ser la Guerra Civil Espanyola. Eren anys de privacions, encara no havia aparegut cap tipus de maquinària agrícola. Els pagesos anaven encara amb les mules, la somera, la sària, el carro d’escalada i el carro de bolquet. Un temps on l’agricultura era de subsistència i poc més. Al voltant d’aquest anys cinquanta ja algú va veure una porta de futur per deixar de banda aquesta economia tan precària que fins aleshores havia estat el cultiu de cereals, vinya, ametlles, oliveres i que per poder arribar a final d’any fins i tot era necessari cuidar animals d’engreix i de corral. La porta de futur és la fuita dolça, que en aquesta dècada dels cinquanta va a començar a produir-se a la nostra comarca. Aleshores, vistes les necessitats del moment per poder fer front a la nova situació creada pel fet de començar a plantar arbres fruiters i comercialitzar el producte obtingut, un grup de pagesos amb visió de futur va creure oportú agrupar-se i posar la primera pedra al que amb el temps esdevindria la Cooperativa Agrícola d’Albatàrrec. L’acta de constitució es va signar el dia 25 de gener de l’any 1953, amb 128 socis i amb el número de registre 340. El seu primer president fou el Sr. Àngel Capdevila Baró. A l’acta també consta que és la tercera cooperativa de la província de Lleida. En aquest punt podem considerar que acaba la primera etapa de la Societat Cooperativa Agrícola i Ramadera d’Albatàrrec. Però les coses no van anar tan bé com estaven previstes, i això va desembocar en un període d’uns deu anys d’inactivitat fins que els mateixos pagesos van decidir que s’havia de fer alguna cosa per tornar a engegar una maquinària que ja feia prou temps que estava parada. A l’hivern de l’any 1964 un grup nombrós de pagesos es varen reunir en assemblea al local de la Llar del Poble, que en aquells temps s’anomenava “El Hogar del Productor”. En aquesta assemblea es va demanar la col·laboració d’una delegació de la Cooperativa de Torres de Segre, formada pel seu president, el Sr. Francesc Escolà, i dos membres més de la junta per tal de posar caliu en aquell projecte que s’estava coent. Un any després, el dia 21 de febrer de 1965 es va celebrar un altra assemblea general i s’acordà la refundació del que fins aleshores havia estat la Cooperativa Agrícola i Ramadera d’Albatàrrec. D’aquesta assemblea de constitució de la nova Cooperativa, en va sorgir una junta rectora per a començar a treballar i animar als que no estaven massa decidits. Val a dir que es venia d’una etapa anterior un pèl fosca i no massa exitosa. Els primers socis fundadors van ser 21; d’aquests, en va sorgir l’esmentada junta rectora. Les dues primeres campanyes les van passar en un local de lloguer propietat del Sr. Joan Castellví, que gairebé desinteressadament, el va cedir per poder començar a treballar. Aquest local situat a la plaça Ramon Felip, l’anomenaren “La Cooperativa” i l’adquiriren en propietat el dia 19 de Novembre de l’any 1966 per un milió de les antigues pessetes, a pagar en cinc anys, no sense debat i preocupació dels socis per por a no poder fer front al pagament d’una quantitat elevada en aquells temps. Passaren els anys, i el negoci de la fruita anava tirant, mig bé o mig malament, segons com es miri, fins que per motius d’espai es van veure obligats a fer noves ampliacions per no quedar-se ofegats. Aquesta ampliació va suposar un canvi en la ubicació de la cooperativa, i així aquesta, l’any 1976, ja ocupava uns terrenys comprats al Sr. Adrià Biosca situats a la carretera d’Alfés, els mateixos on tenim avui la Seu Central. Tres anys després, l’any 1979, amb un gran esforç econòmic per part del socis, es van construir les primeres càmeres frigorífiques. L’any 1992 es va produir la fusió entre les dues Cooperatives que aleshores hi havia, “La Germanor” i l’“Agrícola d’Albatàrrec”, fusió debatuda a la sessió extraordinària que es va celebrar el dia 2 d’abril de l’any 1992, i aprovada el dia 22 de maig del mateix any. Avui en dia la Cooperativa Agrícola d’Albatàrrec està formada per fructicultors de la zona, que produeixen majoritàriament pera, sota la normativa tècnica de Producció Integrada i GlobalGap, el que garanteix un producte de la màxima qualitat al mateix temps que es té cura del medi ambient i es col·labora en la bona salut alimentària del consumidor. El rigorós compliment de les normatives i les certificacions amb les que compta la Central, la BRC i la IFS, permeten garantir una traçabilitat alimentària des del camp fins al consumidor final. Ramon Piñol Campanera Josep Falguera Ros Josep Farré Bertrán Alfred Bobet Guiu Adrià Biosca Almenara Josep Ma Estopà Huguet Wenceslao Plana Bobet Pau Roigé Fort Anastasi Botines Adop Francesc Campanera Oronich Marcel Seró Martí Agustí Ros Fábregas Xavier Seró Martí Jordi Biosca Ferrero Oscar Biosca Escartín Joan Biosca Pastor Antiga Roda de la Sènia Reguera per aigua rodada a partir de l'antiga sèquia de Torres. Constitueix un símbol de la base històrica de l'economia del municipi. La canalització recent ha eliminat el seu valor d'ecosistema, però ha permès l'obertura d'un camí de servei. En el turó de Pedrós, on hi ha un despoblat medieval al qual es fa referència en la història d'Albatàrrec, a llevant del terme, s'han documentat dos jaciments arqueològics: Puig Pedrós II i Puig Pedrós I, corresponents a l'edat del bronze i a l'època ibèrica respectivament. Pedrós I són restes de l'època ibèrica romana (650-50 aC). El jaciment de Puig Pedrós I va ser destruït l'any 1975, quan es va construir l'autopista de l’Ebre. Aquest poblat ibèric va ser parcialment remogut per un establiment medieval, del qual va aparèixer la necròpoli en fer els treballs d'extracció. Pedrós II és un jaciment de l'època de l'edat del bronze (1500-600 aC). S'han trobat restes de ceràmica, "hallstàttica", ibèrica i aràbiga. Es troba en una elevació molt marcada al SE a la partida de Pedrós. Va ser destruïda a causa de les trinxeres de la guerra civil de 1936-39. Serveis de l'ajuntament d'Albatàrrec Sant Salvador d'Albatàrrec AGENÇAMENT DE CAMINS DEL TERME MUNICIPAL PRESSUPOST: 6.083,88 € SUBVENCIÓ PER PART DE DIPUTACIÓ DE LLEIDA DINS DEL PLA DE MANTENIMENT DE CAMINS DE TITULARITAT MUNICIPAL: 4.100,00 € FONS PROPIS: 1.983,88 € de Dilluns a Divendres: 8:30 a 15


El Cau de les Nereides: La maneta! Publicat per Laia en 18:57 XeXu 19 d’abril de 2012 a les 19:50 Snif, 5 anyets ja... quines coses. Bé, no és cap sorpresa, perquè caminem junts des de tot aquest temps. Ara a l'agost farà 5 anys també que em vas fer el primer comentari, i des de llavors sóc un d'aquests pesats que no has aconseguit treure't de sobre de cap manera, i si no és que ho demanes explícitament, no te'm trauràs de sobre de cap manera. Moltes felicitats a tu i al Cau per aquesta data tan assenyalada, espero seguir llegint-te tot el temps que pugui, m'agrada que hi siguis i m'agrada que faci tant temps que conec gent per aquí i ens anem seguint. Un autèntic plaer Cirereta, que hi ha coses que no s'obliden mai. Daniel 19 d’abril de 2012 a les 19:57 5 anys!! majoria d'edat blogaire! No tothom hi arriba. Enhorabona senyora. M'ha fet gràcia repassar la llista de noms que has posat. A molts els hi havia perdut la pista i ara em pregunto que en deu ser d'ells. I, és clar, també he repassat els teus inicis. Ei! M'hi vaig enganxar a la quarta entrada. Que jovenets que érem. I qui havia de dir aleshores fins on ens portaria l'aventura blogaire ;-D joan gasull 19 d’abril de 2012 a les 22:19 Ostres si ets més gran que jo....Felicitats i sempre endavant que si més no ens servirà per veure la nostre mateixa evolució, cosa que sempre fa gràcia, almenys a mi. Peix 19 d’abril de 2012 a les 22:35 Sempre és un gust poder-te anar llegint. :) Alasanid 19 d’abril de 2012 a les 22:52 Ostres!! 5 anys!! A seguir creixent i i rellegint antics posts. Felicitats :D Aquests aniversaris fan que pensi que el meu blog no és mort del tot. El porquet 20 d’abril de 2012 a les 11:41 Jo sóc un d'aquests que m'he desdoblat de personalitat... però ara ja fa temps que he aconseguit certa estabilitat personal. ;p Cinc anys! Com tots els que celebreu dates com aquesta, només puc expressar-vos el meu respecte i admiració. Són molts, moltíssims anys en l'escala blogosfèrica. I mantenir el blog tan viu després de tants anys... té molt mèrit. Per cert, mantenir-lo viu, i amb la qualitat en que el mantens, encara més mèrit. Jo no sé si dono molt la tabarra o no, de fet, no recordo quan et vaig descobrir però crec que vas ser de les primeres en la meva aventura blogaire (fa poc més d'un any i mig, només). Només em queda dir-te, per molts anys, per molts posts! I el pastís què? No ens convides! Jordi 20 d’abril de 2012 a les 16:57 Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Moltes felicitats! Això, doncs, moltes felicitats! I a per cinc més! rits 21 d’abril de 2012 a les 11:16 ooh!! Moltíssimes felicitats!!!!! cinc anys i endavant!! i encantada d'anar fent camí plegats! anem tots creixent un petó immens, Laia!!!!!!!! Carquinyol 22 d’abril de 2012 a les 1:38 Moltes felicitats i moltes gràcies per compartir amb nosaltres aquests cincs anys de la teva vida, ha estat interessant veure no tan sols el que ens has explicat sinò com ha anant evolucionant el teu bloc i el que explicaves. PS: Encara tens una altra maneta... PS1: I un parell de peus... Barcelona m'enamora 22 d’abril de 2012 a les 20:41 Moltes felicitats!! I sobretot, per molts anys! Encara que jo no t'he seguit durant aquests 5 anys i que fa menys d'un any que t'he descobert és tot un plaer passar per aquí. Un regalet musical per celebrar els 5 anyassus! Encara que és un anunci crec que va bé per felicitar-te...perquè serveix per brindar amb una cerveseta per l'aniversari del blog. Espero que t'agradi, a mi m'agrada molt la cançó. Pel món dels blogs canviaria la frase final de "Venen per la música, tornen per la gent"...per "comencen per tenir ganes de compartir el que escriuen i llegir i s'hi queden (a la catosfera) per la gent". Yáiza 22 d’abril de 2012 a les 23:59 Arribo tard, però espero que no et sàpiga greu!! Per molts anys, Laia, 5 anys són molts! I efectivament, dels 16 als 21 canviem, i força. Ens fem més personetes, oi? És genial que comptis amb aquest espai i que hagis pogut reflectir-hi la teva evolució. Conserva'l bé, perquè rellegir-te potser t'ajudarà a entendre't a tu mateixa sempre que et calgui! Laia 23 d’abril de 2012 a les 23:13 Xexu! I jo que esperava que almenys així pillessis la indirecta... No hi ha manera eh, et fas el suec! ;) És broma! A mi també m'encanta que hi siguis, ja ho saps! Espero els comentaris amb candeletes, sempre és molt agradable tenir una conversa amb tu! A veure si durem prou temps com perquè la cerveseta que algun dia compartirem sigui per celebrar el meu doctorat! ;) PD. Mentida... espero que sigui abans, sempre s'ha de tenir un bri d'esperança en aquesta vida... no te m'enfadis! una abraçada!) Ai Dani!!! Ja t'ho vaig comentar, però aquest bloc és en gran part per "culpa" teva! I ja és ben cert que si quan vaig començar a escriure el bloc em diuen que em portaria a on sóc ara... em punxen i no em treuen sang :) Joan... edat blogaire eh! ;) Moltes gràcies! I sí, veure la pròpia evolució es força maco, sobretot també perquè de vegades només recordem coses dolentes, i al bloc hi ha plasmats escrits de tota mena: alegres, més tristos... I recordar els bons moments és bonic també! Peix! Moltes gràcies! I per mi llegir els vostres comentaris! Alasanid, el teu bloc, quan hagi de tornar... tornarà :) Ja et cridarà ell, el cuquet se't posarà dins i en tornaràs a tenir ganes i temps. O potser no, i tampoc passa res, però segur que mentre el tenies et motivava i t'agradava aquesta mena de joc catosfèric. I és això, el que compta. I gràcies!!! Porquet, a tu ja et tinc fitxat, hehehe! Moltes gràcies pels elogis, noi! Això de la qualitat... bé, cadascú omple el seu bloc del que li ve de gust o li passa pel cap, jo senzillament em limito a això. Si he estàs a gust, doncs ben contenta que em fas ;) I de pastís... em queda pendent! Jordi... Gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies (agafo aire!) gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies, gràcies!!! ;) Quina efusivitat! Rits, d'això es tracta! Si fem camí plegats ens anem empenyent els uns als altres, que sempre està bé això! Una abraçada per a tu, bonica! Carquinyol, tu ets un dels veteraníssims també, quina il·lusió que encara siguem per aquí! Si jo no menteixo quan li dic jo al Dani que tot és culpa seva...! Pensa-ho, bé, però... de debò em vols tenir quinze anys més aquí? ;) Barcelona m'enamora, moltes gràcies pel regalet! I la frase ja és ben certa, perquè al principi tenim ganes d'explicar... però què? De compartir... però amb qui? I a poc a poc, a la que ens anem coneixent tots una mica aquestes preguntes van prenent forma, i ens atrapen, ens enganxen d'una manera... que ens fan estar cinc anys de la nostra vida voltant per aquest món! Que no és poc! Yaiza, res d'arribar tard, dona! La veritat és que no he rellegit gaire posts del principi de tot... A saber què hi posava, quina vergonya! Però és el meu passat, la meva personalitat de llavors, i és comprensible alhora que entranyable, en part. Per tant, allà es queda :) I tal i com comentava més amunt, a més de veure la meva pròpia evolució m'ha ajudat a recordar moments bonics, que de vegades és una pena però s'obliden.


Documentals de natura (i III) | El Pou per Ignasi Cebrian, 18 d'octubre de 2021 a les 10:45 | Fumanya. La reconstrucció de la natura no és mai el que sembla. Hi veieu petjades de dinosaure? Els blue-chips són grans produccions, amb gran inversions darrere, que per lluitar contra les actuals forces de mercat i ser rendibles han de captar grans audiències. L’estratègia dels realitzadors i directors es basa a potenciar una seguit de característiques que transformen el documental en espectacle amb l’única finalitat d’entretenir i a més aporten una gran dosi de subjectivitat a la natura construïda. Els blue-chips es caracteritzen sobretot per mostrar els animals de mida gran amb prioritat quasi exclusiva: aus, mamífers i rèptils. Macrofaunes allunyades de l’espectador, natures sovint exòtiques i gens properes a l’espectador. Ús i abús de l’esplendor visual i musical. És una manera d’atreure l’atenció de l’espectador amb molta facilitat, estímuls visuals i sonors que ataquen directament la seva emotivitat. La narració acostuma a ser dramàtica o solemne. Les macrofaunes pateixen històries amb trames potents. Un clar exemple n’és el documental Deep Blue (2003) de la BBC. Escolteu la música de l’inici, el to solemne de David Attenborough i l’espectacle visual de les onades i els dofins. Gairebé mai, un blue-chip presenta el rerefons o context humà, històric, polític o científic de la natura. La descontextualització arriba a ser de tal magnitud que la natura es presenta verge sense cap presència i influència humana, com si encara quedessin natures no pertorbades per l’activitat de la humanitat. Donen una imatge de natura prístina no envoltada de cap problema ambiental. Els documentals estàndards presenten molts tipus d’organismes, tant els visibles (macrofaunes) com els invisibles (invertebrats i bacteris). També juguen a amb l’esplendor visual però sense abusar-ne. La narració tendeix a ser descriptiva, malgrat que sovint és presentada amb una certa narrativitat, en forma de docudrama. I acostumen a tenir pressupostos no gaire elevats i períodes de producció més curts. Inclou tot allò que el blue-chip no té. Presència humana, hi apareixen científics, naturalistes, documentalistes, ecologistes i gent implicada. Presència de la ciència, el seu mètode, les investigacions o recerques, procediments i resultats. I s’aproxima a la natura local, més immediata de l’espectador. Un exemple, modest i atípic, però prou esclaridor, que inclou a més a més l’humor, és la sèrie Natura sàvia, de Televisió de Catalunya. En definitiva, es podria dir que darrere dels documentals estàndards hi ha un model més educatiu, conservacionista, científic, humà, reflexiu i crític. La finalitat implícita d’aquests documentals és promoure i divulgar una natura de la manera més real possible. Tracten de reconstruir les múltiples cares del món natural amb molt poca tergiversació.


Camping & bungalows BARCELONA – Instal·lacions Relaxeu-vos i gaudiu, no conduïu durant les vostres vacances, els nostres xofers us portaran a tot arreu!! Per millorar la qualitat de les vostres vacances i garantir el benestar i l’entreteniment, posem a la vostra disposició el bus GRATUÏT del Camping Barcelona, que us portarà cada dia al nostre Beach Club i a les platges, així com a l’estació de tren, al port, al centre de busseig, a la piscina climatitzada amb zona SPA i esportiva, i al centre de la ciutat, on trobareu els mercats, els restaurants i la zona comercial i on podreu visitar el patrimoni cultural i arquitectònic. Obert des de primers de maig fins a final de setembre, de les 10 del matí fins a les 2 de la matinada el juliol i l'agost; la resta de la temporada, de 10 del matí a 12 de la nit. Cuina oberta fins a mitjanit. Llegir més Lasal Varador és el restaurant del Camping Barcelona, situat davant del mar al passeig marítim i obert tota la temporada. Ofereix cuina mediterrània autèntica i la seva especialitat són les tapes, les paelles i els còctels acompanyats de bona música. Cuina amb productes ecològics, frescos, de qualitat i de proximitat, que respecta els sabors i propietats naturals dels aliments. Disposa de menú per a grups a partir de 8 persones. És un projecte sostenible integral, s’ha construït seguint criteris d’arquitectura bioclimàtica amb materials ecològics i produeix la seva pròpia electricitat, aigua calenta i calefacció mitjançant l’energia solar. Durant el cap de setmana, podreu apreciar-hi l’ambient festiu de Mataró, quan els seus habitants baixen al mar a passejar, a menjar o a reunir-se amb la família i els amics. La parada més propera a Lasal Varador és l’estació de tren. Heu de creuar pel pas de vianants subterrani que trobareu a 100 metres de l’estació en direcció al càmping i veureu immediatament el restaurant. Llegir més Platja de Mataró És l’espai natural ideal per a gaudir amb tota la família. Els restaurants, els “xiringuitos” de platja i el seu encís fan que aquesta sigui una de les platges amb més personalitat de tota la costa de Barcelona. Ofereix un ampli ventall de possibilitats a tots els seus visitants, des de prendre un cafè a gaudir d’un aperitiu, passant per menjar un entrepà, una paella o una amanida, contemplar un capvespre o prendre l’última copa. De maig a setembre, la música i els ritmes càlids dels “xiringuitos” ambienten la platja des de les primeres hores del matí fins a la matinada en un marc fresc i relaxat. Relaxeu-vos prenent el sol o banyant-se en les tranquil·les aigües de la Mediterrània, o gaudeixi d'un bon passeig enfront de la mar, recorrent els 3 km de passeig marítim de Mataró fins al port. A més de diverses àrees de jocs infantils, també hi trobarà equipaments esportius de platja com ara xarxes de voleibol, un camp de futbol platja o un itinerari esportiu senyalitzat. Des del càmping: Accés al mar a 100 metres en zona rocosa no apta per al bany, però sí per a practicar snorkel o busseig. Per banyar-vos, adreceu-vos a les platges de sorra, especialment si aneu amb nens. Les platges de Mataró han obtingut el distintiu "Q" que en certifica la qualitat turística. Servei de llançadora gratuït: Cada dia. La parada es troba a l’entrada del càmping. A peu: un camí que voreja el mar. Temps aproximat: 20 minuts. Altres platges a prop: Sant Andreu de LLavaneres, Sant Vicenç de Montalt, Caldes d’Estrac. Platges i rutes per fer a peu i en bici Llegir més Piscina: Els oferim una magnífica piscina de 25 metres, de diverses profunditats i amb immillorables vistes al mar. Disposa de socorrista i d’hamaques gratuïtes. Oberta tota la temporada. Bar piscina i zona chill-out. Geladeria i cocteleria: Situat al costat de la piscina, amb refrescants vistes al mar i ambientat amb música chill-out, el bar disposa d’una carta d’originals còctels, gelats i pastisseria artesanal d’alta qualitat, per a gaudir de moments dolços. També ofereix la possibilitat de menjar-hi pizzes amb tres tipus de massa, així com la tradicional paella casolana, i disposa d’una carta variada de tes, sucs naturals, sandvitxos i amanides. Si preferiu menjar o prendre-us la vostra consumició estirats mentre gaudiu de la brisa i la música, les gandules i els llits són gratuïts. Té un menjador interior i dues terrasses, una coberta i l’altra descoberta, ambdues amb vistes al mar. Disposa d’una àmplia carta de cuina mediterrània, tapes, paella, pasta, pizzes, menjar per emportar, vins i caves. També ofereix esmorzars, mitja pensió o pensió completa. Al bar, podreu triar entre 40 tipus de cervesa internacional, i disposareu d’una carta excel·lent i variada de còctels i gin-tònics premium. Durant els mesos de temporada baixa, algunes nits amenitzarà el sopar un grup de música en viu – un cop a la setmana hi ha un curs per aprendre a preparar una sangria i un curs gratuït de tast de vins en anglès que donarà un enòleg (si voleu assistir-hi, us heu d’inscriure a recepció.) Al juliol i l’agost hi ha espectacle durant el sopar. Menú Begudas Menú grups Ofereix tot allò que cal per a cobrir les necessitats alimentàries de qualsevol campista durant la seva estada al càmping. Obert tots els dies. Llegir més Sanitaris: Moderns blocs sanitaris amb aigua calenta les 24 hores del dia i neteja permanent. Banys complets per a persones amb mobilitat reduïda i nadons. Bugaderia: Les màquines funcionen amb monedes i hi ha expenedora de canvi. Si no teniu detergent o suavitzant, podeu comprar-ne monodosis al supermercat. Si us cal una planxa, a recepció us en deixaran una. Llegir més


Sánchez reduirà a tres els tipus de contractes i eliminarà bonificacions i deduccions - À Punt Sánchez reduirà a tres els tipus de contractes i eliminarà bonificacions i deduccions El president del govern central anuncia que també impulsarà la jubilació forçosa i el registre obligatori d'horaris. Pedro Sánchez durant un acte / EFE 13 de novembre 2018 - 12:37 L'executiu de Pedro Sánchez reduirà a tres els tipus de contractes: indefinit, temporal i formació o relleu. És una de les decisions anunciades pel president de govern central que s'inclouen en la seua "agenda de canvi" i que també recull la recuperació de la jubilació forçosa per edat en convenis col·lectius i el registre obligatori dels horaris de treball per a evitar abusos. Sánchez ha fet aquests anuncis dilluns en un acte organitzat pel diari Expansión i davant un auditori entre el qual es trobaven alguns ministres i el líder del PP, Pablo Casado. El cap del govern ha enumerat decisions futures en diversos àmbits, inclòs el laboral, amb l'objectiu de reduir la precarietat. També ha destacat que preveu que "es convertisquen en realitat els pròxims mesos". Un altre dels anuncis realitzats és la reducció substancial del nombre de bonificacions i deduccions a la contractació. Només es deixaran les que afecten els col·lectius més vulnerables i necessitats. El president de l'executiu ha ratificat la seua determinació de continuar governant amb "ambició reformista" i ha afegit que els pressupostos són una eina important per a dur-la a terme. En aquest sentit, ha recordat que els pressupostos es troben en període de negociació, que no llança la tovallola i per això ofereix la mà a la resta de partits.


'El relat de Rocío Carrasco no és l'única veritat', torna a afirmar El relat de Rocío Carrasco no és l'única veritat, torna a afirmar dijous, 6 de maig 2021 - 18:05h Una setmana més, la docu sèrie de Rocío Carrasco, 'Rocío, contar la verdad para seguir viva', ha alçat un gran renou i moltes opinions diferents sobre la relació amb els seus fills. «Ha intentat ficar-me a la presó. És que no és el fet que el teu fill et done una pallissa, que ja és, i que és antinatura. No és això, és que ha anat i m'ha posat una denúncia en connivència amb el seu pare i li ha dit al seu pare 'Pare, ja està fet'. La meua filla volia ficar-me a la presó per una cosa que no havia fet», assenyalava Rocío Carrasco amb el cor en un puny. Amb tota la documentació en mà, la filla de Rocío Jurado ha mostrat els informes psicosocials dels experts del jutjat que ja van observar en la nena una «polarització radical en les seues preferències a la figura paterna i rebuig de la materna» i l'adoctrinament del petit David, que «expressa que el seu pare li ha explicat el que ha de dir». A més, en l'acte d'arxivament de la denúncia presentada per Rocío Flores i Antonio David no van descartar «la instrumentalització de la denúncia de la nena orientada als seus desitjos: el canvi de custòdia». Malgrat les evidències documentals presentades al programa que corroboren la versió dels fets oferta per Rocío Carrasco, hi ha col·laboradors de Telecinco que encara segueixen dubtant de la completa veracitat del seu relat. Este és el cas d'Alessandro Lequio, qui ha estat molt crític des del primer moment amb la decisió de l'exdona d'Antonio David. En la seua última intervenció a 'El Programa de Ana Rosa', el col·laborador italià ha tornat a carregar contra la versió de Rocío Carrasco, reconeixent que hi ha moltes evidències en el seu testimoni, però posant sobre la taula que es tracta d'un relat tremendament personal i, per tant, subjectiu. «És un relat que té moltes evidències, però ningú al món és objectiu a l'hora d'explicar històries de la nostra vida perquè narrem el que vivim i el que recordem des de dins, no des de fora. Per això no compartisc que el relat de Rocío Carrasco siga l'única veritat. És un relat que té molta veritat, però també una part subjectiva», assenyala Alessandro Lequio. L'exmarit d'Ana Obregón es nega a reconéixer que hi haja una veritat absoluta, i segueix mostrant-se molt crític amb la decisió de Rociíto de destapar públicament els informes psicosocials de la seua filla: «Crec que és un dany innecessari per a la xiqueta en un relat que desballesta literalment a Rocío Flores i deixa més en evidència Rocío Carrasco és una dona absolutament destrossada». Joaquín Prat, tot i ser un dels col·laboradors del programa que més ha carregat contra Antonio David, també ha coincidit amb el seu company en valorar el mal que està patint Rocío Flores amb algunes de les declaracions de la seua progenitora: «El seu relat és ple d'evidències documentades i tots entenem per on ha passat. Però dir a esta xiqueta l'he parit jo, però no té res meu... A mi em sembla totalment innecessari». "Nova secció de 'Sálvame' on hi ha que endevinar quins famosos han perdut la vida" "Jorge Javier Vázquez té un col·laborador al punt de mira"


INAUGURACIÓ LLIBRE ́ELS NOSTRES CONFLICTES DE CADA DIA ́ | Col·legi Oficial de Pedagogia de Catalunya INAUGURACIÓ LLIBRE "ELS NOSTRES CONFLICTES DE CADA DIA" Benvingudes i benvinguts a aquest acte que hem organitzat plegats Ediciones del Serbal i el Col·legi de Pedagogs de Catalunya, gràcies a totes i tots per acompanyar-nos aquesta tarda. Ja sabeu que estem de celebracions, i si no us ho dic ara! el COPEC el juny farà 15 anys i ho celebrem amb actes com el d’avui que presentem el llibre “ELS NOSTRES CONFLICTES DE CADA DIA” de la psicopedagoga Maria Helena Tolosa Costa, un llibre que com ella mateix indica no és un receptari de solucions, sinó un manual pràctic que vol acompanyar als pares i mares en la seva tasca pedagògica com educadors de primer ordre -que són- en el desenvolupament de seus fills i filles. Des de sempre se’ns diu que no escrivim o que escrivim poc, vull desmuntar aquest mite perquè al COPEC som testimonis que els Pedagogs/gues i els Psicopedagogs/gues publiquem i molt! A més us puc dir que d’un temps ençà ho estem fent força des de l’àmbit de la praxis com l’obra que avui, fonamentada en l’experiència, ens presenta Maria Helena. Una gran aportació des de la professió que enriquirà el corpus de coneixement de la psicopedagogia. Gràcies Maria Helena per pensar en el teu Col·legi a l’hora de presentar aquest llibre que estic convençuda serà un gran referent per a les famílies i per als professionals de l’educació. Gràcies, també a Ediciones el Serbal per la donació de 4 exemplars de l’obra de M. Helena al fons documental del COPEC, això ens permetrà disposar d’un exemplar a cadascuna de les seus del Col·legi: a GIRONA, a TARRAGONA, a LLEIDA i a BARCELONA. Per acabar, vull agrair a Victoria Gómez, la nostra vicepresidenta que ha vingut expressament de Lleida, per proposar-ne la presentació i per haver acceptar fer-ne la glosa de l’autora i de l’obra.


El cementiri, retalls de vida (Torredembarra) | Josep Bargalló En la nostra tradició, els dies de Tots Sants i de Difunts -l’1 i 2 de novembre- tenen el seu espai ritual indiscutible. Els cementiris són l’espai comú del dolor i del record de les persones, de la pervivència de la mort, però són molt més que això. Testimonis del pas del temps, acullen retalls de vides i ens expliquen –de vegades amb subtils detalls- episodis de la nostra història. Passejar per alguns cementiris de grans ciutats –Londres i París, per exemple- és reviure la presència de grans escriptors, arquitectes, pintors, músics, actors, científics... Trobar-se amb un petit i vell cementiri marí, ran de mar –ja sigui a l’Escala o a San Juan de Puerto Rico-, és comprovar que “el mar fidel hi dorm dalt dels pedrons”, com va deixar escrit Paul Valéry. Conèixer cementiris d’ultramar –com alguns de l’Havana, Buenos Aires o Montevideo- és retrobar la petjada catalana a Amèrica, i no només pels cognoms que hi podem veure, sinó per la reproducció de panteons modernistes que també trobem a Montjuïc. El de la Torre no entra, potser, en cap de les nòmines d’aquests cementiris il·lustres, però té també els seus retalls de vida, i molts. Vides soterrades, fora de nínxol i panteó, a peu pla, i avui difícilment localitzables. Algunes, víctimes d’una guerra; d’altres, de la pobresa, de l’exclusió social o d’unes idees que no eren les oficials. Víctimes, a cops, d’un malaurat accident fora de casa. Anònimes, conegudes o intuïdes, com Antoni Soler Esteve, que va naufragar el 1921 a la punta de la Galera –i era el pare del serrallenc Jaume de Castellano, pescador tan popular que va ser triat, el 1964, com l’efígie masculina d’un dels Nans nous de Tarragona. Vides de torrencs terratinents, comerciants i industrials, d’indians retornats amb riqueses. Com ens recorden els panteons dels Querol i dels Gatell –emparentats, a més, entre ells. La nissaga dels Querol, que van continuar lligats a Torredembarra, tot i anar a parar a Reus –per casar-se amb una de Bofarull, els del palau modernista- i, després, a Tarragona –per casar-se amb la filla única del Comte de Rius i heretar el títol. Uns Querol que van donar un escriptor costumista en català a finals del XIX i, ai las, uns quants militars franquistes, un d’ells fiscal en el procés contra el president Companys. I el panteó dels Gatell, que acull les despulles d’Esteve Gatell i Roig, farmacèutic i indià a l’Havana, enriquit amb l’esclavisme, i de la seva esposa Antònia Padrines, de la família que donà nom al Portal i parent de Jaume Badia i Padrines, financer, liberal i antiesclavista, encara avui recordat com a insigne reformador de Matanzas, la ciutat cubana presidida per una excepcional Ermita de Montserrat. Testimonis de la mateixa vida de la Torre, del seu devenir. Anant de la part més antiga –d’inicis del XIX- a la més moderna, podem comprovar com alguns cognoms s’han mantingut i d’altres han desaparegut, i com n’han arribat molts d’altres. Com s’han eixamplat les llengües i els llocs de procedència. I testimonis, també, de fets infames, com l’aixopluc ignominiós que el franquisme va donar a nazis de tot centreeuropa, veritables botxins i genocides. D’aquests també en tenim. Retalls d’història. (Publicat a “Diari de la Torre”, any XVI, núm 189, novembre de 2013. Us el podeu descarregar aquí) Etiquetat: cultura popular, Torredembarra ← La riquesa de la diversitat en uns temps líquids Només si et coneixen, et reconeixen (Help Catalonia al món) → 11 Responses “El cementiri, retalls de vida (Torredembarra)” → Hola! felicitats pel blog veig que deixes molt malament als franquistes, als nazis i tota la patuleia criminal però el Jaume Badia Padrines que exaltes com a reformador de Matanzas era un ben documentat negrer... o m’equivoco? Diria que de tots els indians de Torredembarra, Badia és dels que s’hi va dedicar menys i dels que ho va deixar abans 🙂 Siii pecata minuta, es veu que el seu .cosi germa esteve gatell badia el guanyava...Bon Nadal! Enviado de Samsung Mobile Josep Bargalló escribió: Bon Nadal. Un dia -que tingui temps- escriuré sobre alguns indians de Torredembarra: des de bones peces a gent sense sort, des dels que van acabar essent nomenats nobles als que van morir en la misèria... Hi ha de tot Mmmm estaré pendent d’aquest llibre, a veure si hi poses alguna cosa del meu tiet-quadravi torrenc Melcior Lloberas Venas, pilot de la carrera d’Amèrica, comerciant del port de Tarragona i soci i cunyat del també torrenc (encara que nascut a l’exili temporal dels seus pares a Mallorca) Joan Gatell Badia com a propietaris del llagut “Joven”. I potser també esmentes el seu germà gran Simó, que encara que fos nascut a BCN tenia tres germans nascuts a Torredembarra, la seva germana Rosa Lloberas casada amb el Joan Gatell Badia amb qui va fundar la societat Lloberas & Gatell al 1845. Sobre tot aquest lobby del port de Tarragona de Lloberes i Gatells no he sabut mai si també eren negrers o no...i com que tenien els cèlebres negritos de don Simó, que van donar origen als gegants...tot sembla molt sospitós! Bon Sant Esteve Uf! Investigarem 🙂 a) els Lloberas que encara hi ha a Torrdembarra són, ara, Lloveras b) fixa’t en la foto del final: https://josepbargallo.wordpress.com/2011/10/30/tots-sants-vs-halloween-i-un-cementiri/ El món dels “americans” dóna per molt! a) Aquests Lloveras que dius han de ser d’una altra genealogia que els meus Lloberas-Venas perquè el cognom per aquesta banda es va extingir; Melcior, Domingo i Josep no van tenir fills; Simó va tenir una filla i els fills de Rosa es deien Gatell-Lloberas b) aquesta làpida és molt xocant, la vaig posar a la pàgina 19 de la Guia de Rutes Indianes de Catalunya (Cossetània 2011). Llavors vaig voler saber la bio del Gibert Cisneros i no en vaig treure l’entrellat, tot i que per tot Amèrica llatina està ple de Gibert-Cisneros i uns quants amb qui vaig connectar via facebook i mail no tenien ni idea de l’Antonio GC de Torredembarra ni dels indians ni de res semblant! Aquest va retornar i es va instal·lar de nou aquí, esdevenint un “gran” terratinent. El seus descendents m’han contat que en el testament va deixar ordenat que aquest nínxol -i la làpida- es mantingués per sempre -i que els seus successius hereus en paguessin les taxes corresponents per al manteniment. i tens constància d’alguna bio d’ell? L’únic que he sabut mai d’aquest indià són aquestes 4 ratlles: Antoni Gibert i Cisneros. Nascut a la vila al 1799. Comerciant dedicat a l’exportació de vi i aiguardent a Matanzas tenia diverses botigues al barri de Baix a Mar de Torredembarra. Crec recordar que al costat de la làpida del criat hi havia la seva pròpia. Dedueixo que alguns germans seus es devien quedar a Amèrica i van donar origen a tantes branques Gibert-Cisneros, a no ser que posés el cognom Gibert-Cisneros a tots els esclaus que venia, ja que si t’hi fixes, tots els que surten al facebook són bastant morenets Els familiars en conserven coses. És ben probable això dels esclaus hehe! ja tens una bona línia de recerca: els Gibert-Cisneros americans !


CURS GRATUÏT: Domina les tecnologies elèctriques i electròniques de l'automòbil - UEAC - Gremi d'Automoció CURS GRATUÏT: Domina les tecnologies elèctriques i electròniques de l’automòbil Cursos gratuïts presencials per treballadors que estiguin donats d’alta al règim general de la Seguretat Social, autònoms, aturats i treballadors en situació d’ERTO. La inscripció d’aquests cursos forma part dels programes de formació professional per a l’ocupació, subvencionats pel Consorci per a la Formació de Catalunya. CURS DOMINA LES TECNOLOGIES ELÈCTRIQUES I ELECTRÒNIQUES DE L’AUTOMÒBIL: Dates: 8 novembre 2021 al 15 desembre 2021 Hores totals: 30h. Conèixer i dominar les noves tecnologies elèctriques i electròniques incorporades en el sector de l’automòbil. Principis i components de l’electricitat i electrònica bàsica incorporada en els circuits d’un automòbil. Dispositius de control. La documentació s’haurà d’entregar abans del 4 de novembre 2021 Aleix2021-10-27T12:41:46+01:00juliol 27th, 2021|Sense categoria|0 Comments


Milloren les taxes d’eliminació de l’hepatitis C en pacients amb resistència a tractaments antivirals | ASSCAT Un estudi coordinat pel servei de Microbiologia de l’Hospital San Cecilio de Granada ha millorat les taxes d’eliminació del virus de l’hepatitis C, arribant al voltant del 90%, en aquells casos en els quals els tractaments antivirals d’acció directa no aconsegueixen eliminar-lo en primera instància. Per això, s’ha treballat amb 342 pacients adults de tot Espanya amb una infecció activa per qualsevol genotip d’aquest virus als quals s’ha realitzat un estudi virològic i s’ha aplicat posteriorment un tractament diferent. La prestigiosa revista internacional Journal of Hepatology ha publicat recentment els resultats d’aquest estudi prospectiu i multicèntric desenvolupat pel Grup d’Estudi de les Hepatitis Víriques (GEHEP) de la Societat Espanyola de Malalties Infeccioses i Microbiologia Clínica (SEIMC). En la seva realització han col·laborat, a més, més de 50 centres hospitalaris i penitenciaris d’Espanya, segons informa la Junta en una nota. L’objectiu d’aquest treball és analitzar per què aquests pacients mostraven resistència als tractaments antivirals i determinar quina és aquesta resistència que impedia eliminar el virus de l’hepatitis C. En cada cas s’han estudiat els diversos gens diana dels antivirals d’acció directa en funció del genotip viral i s’han estudiat les mutacions de resistència. A partir d’aquesta informació s’ha generat un informe clínic, interpretant les dades, que s’ha posat a disposició del metge responsable del pacient per millorar el seu grau de coneixement de la patologia. Posteriorment, s’ha realitzat un seguiment del pacient per estudiar quines combinacions de tractament alternatives se li oferien d’acord amb el tipus de resistència detectada. Durant el període d’estudi s’ha aplicat un tractament diferent a un total de 195 pacients, arribant a una taxa global d’eficàcia del 88.2%. L’estudi conclou, per tant, que l’aplicació d’un nou tractament guiat previ anàlisi de la resistència permet assolir taxes de resposta viral sostinguda (12 setmanes sense material genètic del virus en sang) properes al 90%. Un pas més per a l’eliminació Federico García, cap de servei de Microbiologia, explica que “els resultats suposen un pas més cap a l’eradicació de l’hepatitis C en la qual s’ha avançat notablement gràcies a l’aparició dels antivirals d’acció directa, si bé s’ha de seguir treballant en el tractament d’aquesta infecció” i senyala que aquest treball “pot ser especialment rellevant en països on l’accés a determinades combinacions d’antivirals sigui més difícil”. S’estima que, actualment, hi ha en el món uns 70 milions de persones amb infecció activa per virus de l’hepatitis C, prop de 200.000 a Espanya. Fins el 2015 no tenia cura, però en l’actualitat es disposa de diversos règims de tractament que combinant antivirals directes permeten l’eliminació de la infecció després d’un curt període d’administració, demostrant elevada eficàcia i escassos efectes secundaris. Això fa possible evitar la progressió a estadis avançats o el desenvolupament de complicacions, així com la transmissió de la infecció entre grups exposats.


Espores - El museu més verd del món Aquest 2012 es compleixen 4 anys des que l’arquitecte Renzo Piano presentara el nou edifici que acolliria aquest museu dedicat a l’evolució i el futur del nostre planeta, i el definira com “una eina per a que la següent generació done a la Terra l’ajuda que necessita”. Completament integrat en l’entorn del parc Golden Gate, els qui han visitat aquest edifici revolucionari concideixen en que és una estructura lleugera que sembla haver crescut espontàniament des del terra mateix. Però no només una estètica “verda” és el que li ha valgut tenir la màxima puntuació a la certificació LEED platinum del US Green Building Council, que avalua la sostenibilitat dels edificis. Un sistema basat en diferents normes sobre eficiència energètica i de l’ús de l’aigua, millora de qualitat ambiental interior, i la selecció de materials entre altres. I veient l’exemple de l’Acadèmia de ciències no és d’estranyar la seua qualificació. El primer que cal destacar és el sostre de l’edifici, ondulat en homenatge als pujols de San Francisco, cobert de planta autòctona, i al que anomenen living roof. Serveix per mantenir fresc l’interior, a penes hi ha màquines d’aire condicionat tot i els metres quadrats, i també per recollir uns 13 milions de litres d’aigua a l’any, que es reinverteixen en l’ús del museu. A més, el sostre té cortines i comportes mecanitzades que s’obrin i es tanquen en funció de la llum i la temperatura, regulant així l’ambient gràcies als corrents d’aire. Panels solars, estacions de recàrrega de vehicles, i cristalls especials que donen claredat i deixen veure completament l’exterior, cada element està centrat en l’eficiència energètica de l’edifici, reduint la seua petjada de carboni. L’edifici en dades En tenen publicades moltes, però algunes de les més curioses fan referència per exemple a les cèl·lules fotovoltaiques que cobreixen les parets del museu, unes 60.000, i que aconsegueixen aproximadament un 15% de l’energia que consumeix l’edifici. També conten que s’han aplegat a reciclar el 90% de desfetes que es generaren a la construcció de l’edifici. I sembla que serà un luxe treballar allí, perquè asseguren que el 90% de les oficines aconsegueixen nodrir-se només de la llum i la ventilació naturals. Pel que fa al reciclatge, el 95% del metall que s’usà per crear el museu fou reciclat, fins i tot el 60% dels aïllaments venen de texans reciclats! I com a museu? Bussejar per la seua pàgina web suposa una injecció d’idees i d’opcions, en aquest espai en el que la temàtica es basa en “com va evolucionar la vida”, i “com sobreviurem”. Així algunes de les mostres parlen de canvi climàtic, i també d’evolució d’espècies a Madagascar o les Galápagos. Podrem dividir la nostra visita entre l’aquari, el planetari, el museu d’història natural, o les selves que tenen a cobert, tot perseguint el seu objectiu, explorar, explicar i protegir la natura. Pel que fa a l’agenda d’activitats, és molt abundant, i n’hi ha des de conferències a classes magistrals, activitats dedicades a la fotografia de la natura, acampades dintre del mateix museu, i esdeveniments nocturns tots els mesos, que sota temàtiques diferents transformen l’espai amb música i performance. Altre exemple interessant Per als amants de la combinació entre ecologia, arquitectura i ciència hi ha un altre lloc que no es poden perdre, el museu Biosphère a Montreal. Inaugurat el 1995, està dedicat al medi ambient i a l’aigua, però el que més crida l’atenció és la seua impressionant cúpula geodèsica, ideada per a l’exposició universal de la ciutat del 67 per Richard Buckminster Fuller. Considerat també un ecoedifici, aprofita l’energia solar, l’eòlica i la geotèrmica, conta també amb sostres verds i amb un sistema d’estalvi d’aigua per al manteniment de les plantes, gràcies a un aqüífer de filtració Per desgràcia aquestos dies ha estat notícia, encara no confirmada, per motius ben diferents dels seus valors arquitectònics o ecològics, la crisi també li està afectant i la seua supervivència està en perill. Tal volta calga donar-li prioritat per visitar-lo. Més en aquesta categoria: « Converteix els residus en recursos\tCopenhaguen, capital de l ́ocupació sostenible »


́No vaig fitxar-lo pel Figueres perquè fos el meu cosí, jo ja sabia de les seves qualitats ́ - Diari de Girona ́No vaig fitxar-lo pel Figueres perquè fos el meu cosí, jo ja sabia de les seves qualitats ́ ́No vaig fitxar-lo pel Figueres perquè fos el meu cosí, jo ja sabia de les seves qualitats ́ diari de girona Exvicepresident de la UE Figueres. Apartat del món del futbol des que va abandonar la directiva del club de l'Alt Empordà (2006), Ramon Miquel va viure en primera persona l'etapa de Vilanova a la Unió com a director esportiu. J.R. | GIRONA L'exvicepresident del Figueres Ramon Miquel i Tito Vilanova són cosins i, conscient de primera mà dels coneixements futbolístics de l'ara tècnic del Barça, la temporada 2004/05 va ser el gran valedor per fitxar-lo com a director esportiu de la Unió. Hi arribava per substituir Albert Valentín i a la banqueta va confiar en Josep Maria Gonzalvo. Tito només va durar un any a Vilatenim: una important retallada de pressupost al club va dur-lo a acceptar una proposta del Terrassa, també al despatx. L'han sorprès els resultats del Barça a la primera volta o ja era dels que s'esperava que Tito se'n sortiria còmodament? Els números parlen per si sols. Si haguéssim ?gua?nyat al Madrid hauríem aconseguit el 100% dels punts en joc i això és una bestiesa. Jo ja tenia clar que en Tito estava perfectament preparat per assumir la tasca de primer entrenador del Barça. Venia d'estar quatre anys a segona línia amb Pep Guardiola i qui millor que ell per agafar la banqueta. Estava convençut de l'èxit, tot i que els seus números són espectaculars i, potser, fins i tot millors dels que em podia haver imaginat. Vostè el coneix bé. Va ser el seu valedor per fitxar-lo pel Figueres com a director esportiu. Sí, i pensi que ja ho havia intentat abans, quan encara era jugador. Quan Tito jugava al Celta o al Badajoz, i malgrat que nosaltres ja havíem baixat a Segona B, ens ho havíem plantejat perquè pensàvem que seria un bon reforç per a l'equip i que ens podria ajudar a recuperar la categoria. Però no va poder ser. Confessi: va fitxar el seu cosí o va fitxar el que pensava que seria el millor director esportiu per al Figueres? Era un gran fitxatge i jo ho sabia de primera mà perquè de petit ja l'havia vist xutar la pilota. Havia estat al cadet del Barça i al Palafrugell i, per tant, quedava clar que li agradava entrenar. Coneixia el planter blaugrana i una categoria com la Tercera divisió, i quan li vam dir ho va acceptar de seguida. Volíem algú que assumís la gestió esportiva de la Unió i la Fundació i jo era perfectament coneixedor de la seva qualitat. No em va costar convèncer-lo. Som cosins, sí, però també bons amics des de petits. Satisfet de la feina que va fer? Sí, ell era l'encarregat, a banda de dur la direcció esportiva, d'analitzar tots els rivals que teníem i els caps de setmana es passava els dissabtes i els diumenges voltant pels camps. Era i és un gran estudiós del futbol. Recordo haver vist informes exhaus?tius dels equips amb qui ens havíem d'enfrontar. Tito Vilanova el va ajudar a aprendre de futbol? Sempre faig broma dient que tot el que sap ell li ho vaig ensenyar jo... (riu). No, seriosament, és clar que al seu costat se n'aprèn, de futbol. En sap molt. Quines diferències detecta entre el Barça de Guardiola i el de Tito Vilanova? Veig un futbol bastant semblant que el que es feia en l'etapa de Guardiola. Potser en Tito explota més el joc per les bandes, i també l'equip ha rebut més gols que en altres campanyes. El que més m'agrada és que Tito està traient un rendiment igual, o fins i tot, una mica superior, al que havíem vist fins ara al Barça. Tenir Messi és una garantia. Sí, és clar. Messi, Xavi, Iniesta... si tens jugadors com aquests hi ha molt de guanyat. Però l'important és que tota la plantilla està amb en Tito.


[VÍDEO] Empat agredolç de l'Espanyol (1-1) que ha plantat cara al potent Sevilla - La República Esportiva Greu lesió d’Alèxia Putellas: lligament encreuat Una temporada futbolística atípica amb aturada pel mundial de Qatar El Barça a la final de la champions d’handbol El Madrid gairebé humilia el Barça en el tercer partit (81-66)... Laporta aconsegueix els calers per anivellar els números en un brillant... Les autèntiques reines (6-1) vesteixen de blaugrana [VÍDEO] Memphis marca per Holanda (3-2) el gol decisiu en el... [VÍDEO] Cinc golassos d’en Messi disparen l’Argentina cap al Mundial Avaluen el potencial del Pirineu per veure si pot convertir-se en... El Palau torna a guanyar el Gijón (3-5) i s’emporta la... Girona i Lleida regalen una gran semifinal d’ascens a l’ACB que... [VÍDEOS] Hi ha semifinal Lleida-Girona per pujar a l’ACB [VÍDEO] La Santboiana s’endú la lliga a casa l’any del centenari [VÍDEO] Rapinoe: El Suprem ens imposa el seu supremacisme patriarcal blanc... El Reus tampoc no pot amb el Liceo (2-5) al Palau... [VÍDEO] Empat agredolç de l’Espanyol (1-1) que ha plantat cara al potent Sevilla Acaronant la remuntada del primer gol andalús al final ha tocat patir tot i acabar amb un jugador més Sergi Darder ha fet el gol blanc-i-blau davant del Sevilla En un partit jugat de cara i amb convicció, l’Espanyol ha retingut un punt de la visita del poderós Sevilla de Lopetegui i Monchi. I diem poderós no només per la profunditat de la banqueta i la qualitat individual dels jugadors de l’equip andalús sinó també per la força amb què juga, fidel reflex d’allò que el director esportiu vol, un equip de guerrers i de treballadors. I el Sevilla en el minut 35, aconsegueix el que buscava, el gol que els donés avantatge per portar el partit al seu terreny dur i tosc: Rafa Mir culmina una jugada que crea el Papu Gómez. Sort que el matx s’anivella aviat després del descans: és el minut 50 i una centrada d’Òscar Gil és impecablement rematada de cap, al més pur estil de davanter centre, per Sergi Darder. La resta de la segona part es debat, tant per un equip com l’altre, entre anar a buscar la victòria o evitar la derrota i d’ocasions perquè passés una cosa o l’altra n’hi ha hagut, i de clares. L’Espanyol s’anima en el tram final, quan s’ha vist amb un home més per l’expulsió de Koundé, i d’estar a punt de fer el segon gol passa a respirar quan l’àrbitre decreta el final. Ha estat un bon matx en el qual els blanc-i-blaus han mostrat una bona proposta de joc i han satisfet els aficionats presents a l’estadi. La Roma de Mourinho planta el Barça per al Gamper [VÍDEO] Rapinoe: El Suprem ens imposa el seu supremacisme patriarcal blanc i cristià L’Handbol mai no falla i el Barça es proclama campió d’Europa Girona és de primera, tant en futbol con en bàsquet


Joies Sokolov - Confetissimo - bloc de dones Per llegir Minuts 3 Vistes 4.6 k. Опубликовано 17.10.2018 Les joies de Sokolov són molt populars no només a Rússia, sinó també a l'estranger. Això es deu principalment al fet que absolutament tots els productes presentats són d’excel·lent qualitat. Cada joieria té un control estricte i compleix tots els estàndards de la norma europea. A més, les joies de Sokolov tenen un ajustament segur i són resistents a diversos tipus de deformacions. La fàbrica compta amb diversos grups de joiers, artistes i dissenyadors que fabriquen joies d’acord amb les últimes tendències de moda. Els empleats dissenyen acuradament el disseny de cada col·lecció de joieria; la majoria de les joies són fetes a mà. Gràcies a la imaginació il·limitada dels artistes, es creen diverses decoracions de formes estranyes i colors inusuals. Actualment, la fàbrica té més de bijuteria 30000 i es produeixen més de productes 5000000 a l'any. Sokolov confecciona no només joies d’or i plata amb pedres precioses, sinó també joies amb zirconis cúbics, diversos cristalls i esmalts. Gràcies a l’especial recobriment de rodi, les joies de Sokolov no s’enfosqueixen, no provoquen al·lèrgies i semblen dignes com a joies exquisides per a nenes i dones de qualsevol edat. Sokolov ha creat una bella col·lecció de joies per a nens anomenada Sokolov Kids. Aquí podeu trobar interessants arracades amb cireres o maduixes, cobertes amb esmalt multicolor, així com arracades amb flors, animals decorats amb zirconies cúbiques. A més, en aquesta col·lecció hi ha penjolls i penjolls en forma de ballerines, ocells, diversos animals, que també estan decorats amb esmalts de colors i zirconies cúbiques. Els propis petits fashionistes poden triar un conjunt de joies, que inclou, per exemple, arracades, anells i penjolls. Aquestes precioses joies segur que atrauran a les princeses més petites. La encantadora col·lecció romànica combina l'antiga tecnologia de l'esmalt amb motius moderns. L’esmalt és un dibuix suau de motius florals amb esmalt, que crea l’efecte d’una imatge en viu. Es tracta d’una autèntica obra d’art, que segur que agradarà als amants dels clàssics i del romanç. Les encantadores arracades i anells amb pedres i cristalls semipreciosos decoraran qualsevol vestit. Cal parar una atenció especial a la col·lecció anomenada Russe, que revela motius tradicionals russos, posant l’èmfasi en l’originalitat i la modernitat de les joies. Aquí podeu trobar arracades i penjolls amb ninots nidificants, diversos ocells, pintats amb esmalt i amb zirconies cúbiques de colors. Els anells massius estan decorats amb patrons d’esmalt de colors sota la pintura de Gzhel, Khokhloma i Zhostovo. Els fermalls i les arracades amb nabius realistes, baies de rowan i groselles sorprenen en la seva bellesa, amb el seu ajut podeu crear imatges veritablement inusuals. Les opinions dels compradors de joies de Sokolov només són positives. En primer lloc, les nenes tenen en compte preus raonables i productes de qualitat excel·lent. A més, sempre podeu triar joies d’un disseny elegant o inusual, cosa que suposa un gran problema en altres empreses, perquè molt sovint els productes són del mateix tipus i no hi ha res per centrar-se. Els clients també tenen en compte que les joies de Sokolov tenen un recobriment xapat de rodi que no s’enfosqueix, no es fa placa i no es desgasta amb el pas del temps. Moltes noies parlen de comprar joies amb esmalt. Es nota que el recobriment és resistent, brillant i fins i tot es dibuixen detalls petits amb molta cura. A més, els clients observen l’excel·lent qualitat dels fermalls en les arracades, es tracta principalment d’un castell anglès, que no només és fiable, sinó també convenient en el procés d’ús de productes. Us recomanem que llegiu: Quines bosses portarem la primavera-estiu del 2021


La mostra de cine Terrorífic porta a Manresa produccions que han rebut impuls a Sitges - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central La mostra de cine Terrorífic porta a Manresa produccions que han rebut impuls a Sitges "Horseface" va rebre el premi Cine365 Film ex aequo amb "Zero" de David Victori Avui i demà hi haurà projeccions al Casal de les Escodines Francesc Such, Joan Calmet i Daniel Garcia mostren el premi-escultura ajuntament de manresa El cinema de terror i de ciència-ficció desembarca avui i demà al Casal de les Escodines de Manresa en el marc de la tercera edició de la mostra Terrorífic, coorganitzada per l'associació de cinema Lokuos Films i l'Ajuntament de Manresa. Es projectaran 4 llargmetratges i 17 curtmetratges a concurs, tots produïts durant el 2014 i el 2015. Així s'hi podran veure novetats com They will all die in space, de Javier Chillón, que s'ha estrenat en aquesta darrera edició del Festival de Sitges, on també es va premiar Horseface, de Marc Martínez, que va rebre el premi Cine365 Film ex aequo amb Zero, del manresà David Victori. Aquest guardó permet impulsar nous realitzadors emergents amb una aportació econòmica per a la producció d'un llargmentratge. Martínez, a més, va ser el guanyador del curt més gamberro de l'edició de l'any passat de Terrorífic. En total, la mostra proposa 8 hores de projecció, dividides en quatre blocs de dues hores durant els dos dies (la llista de títols i els horaris de projecció els trobareu a l'agenda). En la secció de curts a competició, l'organització ha considerat acceptar la inscripció i selecció com a finalista de La ropavejera, de Nacho Ruipérez, tot i excedir el límit de minuts que indiquen les bases del concurs. Tota la mostra és gratuïta, i les projeccions estan destinades a públic adult i juvenil, i no són recomanables per a menors de 16 anys. Daniel Garcia, de Lokuos Films, assegura que "la mostra és un projecte social, perquè crea un espai que fins ara no teníem".


pass@muntanyes: de novembre 2013 (al Coll d'Ares) Dificultat: baixa però compte a la Canal de l'Embut, especialment a l'entrada (un curt pas de III). Des de la cara sud del Montsec d'Ares sortim de la cota 1350m per anar a buscar directament la Canal de l'Embut, un espectacular pas per accedir a la carena del Sant Alís que des d'Àger sembla inexpugnable. La veritat és que un cop a dins no té cap dificultat significativa (si la paret està seca, és clar) però, amb tot, no s'hi val a badar perquè no és impossible de relliscar; el principal embull es troba just a l'entrada de la canal en un curt pas d'escalada (III) amb un punt d'exposició "interessant" (una corda pot ser molt útil, especialment si algú no està acostumat a aquests passos). Després d'això, un cop a dins de la canal passem la part de les cadenes -no és gaire llarga- fins a sortir a les antenes de més a l'est, amb alguna grimpadeta més ja sense dificultat. Un cop a la carena el Pirineu apareix tot blanc i ens recorda que ja està per posar-s'hi amb les foques. Baixem pel GR-3 fins a Sant Esteve de la Sarga per un bonic bosc, bastant pedregós a la part final. Un cop a St. Esteve empalmem amb l'antic camí que duu a Clua i que ha estat recuperat recentment per l'associació IPCENA. Es tracta d'un agradable passeig enmig dels colors de tardor que encara omplen la zona. (Cotiella, ben ventat a cotes altes) (Turbó, poc innivat) Des de La Clua ens arribem a Alsamora des d'on empalmarem amb el sender que mena a Altimiris, tot i que no hi arribarem, ja que ens endinsarem, en primer terme, al Barranc de les Xulles i després al Barranc de Carbonera, on el corriol desapareix definitivament i cal que ens barallem amb l'espessa vegetació del barranc fins que decidim sortir al llom. Tampoc hi ha camí però com a mínim està molt més net de vegetació; llàstima perquè l'indret es mereix una visita pels nombrosos encants que té: Finalment, tornem a sortir a la carena del Montsec d'Ares des d'on ja només ens queda baixar fins al coll homònim i desfer seguint el GR fins on tenim el cotxe. Publicat per pass@muntanyes a 21:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge Publicat per pass@muntanyes a 21:13 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge Distància: 33,5 km Dificultat: mitjana-alta (si ho trobem net de vegetació) Durada total: 7h Punt de sortida: Catllar de Confent. Després de l'estovada del Canigó busquem una destinació més tranquil·la, per això fugim de l'alta muntanya i optem per una ruta (retallada) d'aquest bloc: http://jpr31.blogspot.com (traça gps: http://www.utagawavtt.com/randonnee-vtt-gps.php?topo=3271) que té molt bona pinta: http://www.pinkbike.com/video/83173/ però que a nosaltres ens va decebre perquè la vegetació estava més crescudeta del que es pot observar al vídeo original i dificultava el pas i l'orientació. Sortim des del Catllar i aviat encarem el primer corriol de pujada, en general de bon fer però amb algun peu a terra puntual. Amb tot, de seguida veiem que el sender es va complicant molt i l'abandonem una estona fins a tornar a enllaçar amb la traça original a la D-619 la qual seguirem durant una breu estona. Quan la deixem prenem una pista força malmesa que no es que pugi molt marcadament però ho sembla a causa de la descomposició del terreny; som en una zona força pobra de vegetació. Quan finalment abandonem la pista ho fem per prendre un sender inicialment amb molts trams poc definits i, posteriorment, carregat de vegetació que impedia progressar amb comoditat; llàstima perquè net deu ser un fantàstic sender que arriba fins a Mosset (400m-), tot i que la part final té alguns esglaons una mica més exigents. Des de Mosset ens plantegem una retirada a temps però empalmem amb un sender de baixada vora el riu la Castellana que ens torna a animar; d'aquesta manera, malgrat que tenim escapatòria per carretera, decidim tornar a remuntar per buscar els dos senders que ens falten per tornar a Catllar. Ara ens toca remuntar-ne 200 per baixar-ne la mateixa xifra per bon sender pedregós. Ja només ens queda la darrera remuntada del dia (150 m+) i a continuació fer els últims 400 m- de bon sender fins al cotxe; un bon premi final, suposem que a la constància. Publicat per pass@muntanyes a 19:19 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge Etiquetes de comentaris: BTT, Catalunya Nord Publicat per pass@muntanyes a 21:21 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge Publicat per pass@muntanyes a 17:41 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge


Inconsistència- Mail Obert d'Ot Bou "No sembla que Geis sigui conscient de les conseqüències de dir que existeix el dret d’elecció, ni molt menys de reforçar-lo" Fa cosa d’un any, Esquerra Republicana, ben cofoia, es va vantar d’haver blindat la immersió lingüística amb la llei Celaá. No han rectificat ni rectificaran, però era una mentida barruda i molt poc treballada que de seguida es va posar en evidència. L’argument d’Esquerra era que havien suprimit el fragment de la llei que deia que el castellà és vehicular arreu d’Espanya. La resta de partits independentistes demanaven que també se suprimís la part que deia que les administracions educatives garantirien el dret dels alumnes a rebre ensenyaments en castellà, i alertaven que aquesta ambigüitat donava marge al Ministeri d’Educació espanyol. Però Esquerra va pactar de mantenir aquest tros perquè estaven molt convençuts que l’administració educativa no era el ministeri, sinó la Generalitat. Tots els tècnics jurídics ens donen la raó, van dir. Amb prou feines un mes després, el TSJC va publicar una sentència que semblava feta expressament per humiliar Esquerra. La resolució especificava, gairebé sense venir a tomb, que, “pel que fa a la legitimació de l’administració de l’estat, no hi pot haver cap dubte sobre la seva competència en matèria d’ensenyament en general, i específicament en allò que es refereix a l’ús vehicular de les llengües oficials”. Esquerra havia estat advertida que la llei Wert ja havia trencat l’any 2013 el consens de paper maixé sobre la competència exclusiva de la Generalitat. I que la llei Celaá ho confirmava. Era claríssim. Però van preferir deixar-se endur pel seu desfici petit i malapte de semblar convergents, fer veure que sabien negociar, poder dir durant un mes que havien blindat la immersió i esperar que el ridícul no transcendís gaire perquè la qüestió no interessaria. Amb la sentència, a banda d’humiliar Esquerra, el TSJC fixava un mínim del 25% de castellà en l’ensenyament a Catalunya, per primera vegada per a tots els estudiants. Era l’última peça del trencaclosques: entre la llei i la sentència, ja és escrit inequívocament que el govern espanyol ha de garantir almenys un 25% de castellà de l’ensenyament a Catalunya. Avui, qualsevol escola del Principat on l’equip directiu ho decideixi podrà fer matèries troncals en castellà; els pares de qualsevol escola podran reclamar més hores de castellà; qualsevol govern espanyol més agressiu podrà multiplicar inspeccions i represaliar escoles perquè facin més hores en castellà. No tan sols ho diu la sentència d’un tribunal espanyol: ho diu la llei que un partit independentista inepte i acomplexat va votar i emblanquir en canvi d’un titular. Recordeu-ho quan s’omplin la boca parlant de la llengua: molts se la vendrien per un plat de pèsols. La setmana passada, un altre episodi lingüístic va recordar-me feliçment aquella infàmia. El mes de juny, el TSJC va dictar que el català no podia ser la llengua per defecte a l’hora de lliurar els exàmens de la selectivitat. Era una altra manera humiliant de fer miques la immersió: la prevalença del català a la selectivitat és discriminatòria, deia el tribunal, i per tant ho és en l’ensenyament i en la societat, venia a dir. La contundència amb què hi havia respost llavors la consellera d’Universitats, Gemma Geis, que va dir que res no canviaria, va ser escombrada de seguida. El 27 de juliol, Geis va avalar que la comissió organitzadora de les proves en canviés les instruccions oficials perquè la consigna, en lloc de donar l’examen en castellà només a qui ho demanés, fos de demanar a cada alumne en quina llengua volia l’examen abans de començar. La consellera hauria pogut dir que en aquesta comissió també hi ha les universitats, i que ella no podia fer-hi més. Hauria dit mentida, perquè ella va avalar el canvi i perquè l’organització de les proves és competència seva. Però ho hauria pogut dir. Hauria pogut dir que si la majoria dels alumnes continuava triant el català, com va passar, no pagava la pena d’exposar els rectors a la repressió. Hauria estat trampós, però ho hauria pogut dir. Hauria pogut acatar i callar, senzillament. Però Geis va decidir una cosa molt més divertida: assumir els arguments del TSJC. Va gosar dir que s’havia aconseguit de preservar el dret d’elecció dels alumnes, com si existís, com si l’esperit precís de la immersió lingüística no fos precisament impedir que els alumnes triïn el castellà en canvi de protegir la cohesió social. Com si el dret d’elecció no fos justament l’argument de l’espanyolisme per liquidar la vehicularitat del català. Fins i tot el Constitucional espanyol ha sentenciat dues vegades que el dret d’elecció no existeix i que la vehicularitat del català és constitucional. Em fa certa angúnia plorar pel català: crec que el salvarem parlant-lo i que el victimisme és un refugi per a no parlar de poder. Però aquests dos casos mostren molt bé com la renúncia dels nostres dirigents no és un problema d’hormones ni d’emocions, sinó pràctic. Com que ja no tenen res a defensar, gairebé sense voler i a poc a poc contribueixen a desfer els consensos de país que van costar molt d’assolir i que ells mateixos, paradoxalment, diuen ara que cal defensar per davant de tot. No sembla que Montse Bassa, la diputada d’ERC que va defensar la llei Celaá, sigui conscient de què vol dir que un partit independentista avali una llei que emblanqueix i apuntala la intervenció del ministeri espanyol en l’ensenyament català. No sembla que ningú d’Esquerra sigui gaire conscient de què implica que Gabriel Rufián faci política només en castellà, una cosa que no feia ni tan sols Vidal-Quadras els anys noranta. No sembla que Geis sigui conscient de les conseqüències de dir que existeix el dret d’elecció, ni molt menys de reforçar-lo. Aquesta inconsistència és el fet més greu: els polítics independentistes ja no saben ni què han de defensar, ni el preu de les coses, ni com es té cura de l’èxit de la lluita de la gent. Han desaprès les conseqüències i han oblidat i banalitzat. Vet aquí, una altra vegada, com la renúncia, renegar de la desobediència i el relat del fals pragmatisme no tan sols et condemnen a fer allò que t’ordena l’ocupant, sinó a comprar-ne el relat, fins i tot sense adonar-te’n, per justificar que no has plantat cara. Vet aquí com quan deixes de lluitar per ser lliure t’enfangues a argumentar per què ets un presoner; i per això les crides a la resistència i la confrontació permanent sí que són més que proclames. Vet aquí per què quan se’n van els ianquis són els mateixos indis els qui fan la feina bruta. Vet aquí com et resignes a la inutilitat i la buidor quan et vens fins i tot les joies de la mare perquè el lladre no et faci mal. Aquesta història doble també és una metàfora exacta de la petitesa d’Esquerra, del seu complex inacabable de derrota i subordinació. En el primer cas, Esquerra negocia malament i Espanya, impassible, la humilia i la menysprea. En el segon, Espanya humilia i menysprea el català, i Junts, amb molta més memòria de cinisme acumulada, és capaç de retorçar la realitat i vendre la seva renúncia com una mostra que han estat més hàbils que l’estat, que se n’han sortit, fins i tot que han defensat el terreny. “Intel·ligència, solidaritat i anticipació”, va dir la consellera ben alegre. A Junts no sempre els funciona; a Esquerra, mai: sempre que fan el pujolista, Espanya els deixa en calçotets, com demostra el menyspreu sistemàtic del PSOE a la taula de diàleg. És una metàfora de la petitesa d’Esquerra, però també i sobretot del roc a la sabata que Junts representa, de com arriben a perjudicar-nos amb la seva doble retòrica hipòcrita. Presentant-se com l’alternativa a Esquerra sense ser-ho, obstrueixen que en surti cap de debò. La independència tota sola no salvarà la llengua. Però és una fantasia pensar que la llengua, la cultura, el territori, la prosperitat i les infrastructures del país es poden defensar al marge de la lògica de la descolonització. I descolonitzar-se és un combat permanent. Per això és tan absurd dir que fins a la independència no es pot parlar de res com que es pot governar el mentrestant sense lliurar batalla, esperant una data desconeguda. La negligència i la frivolitat dels partits amb el català, el fracàs amb el debat de l’aeroport, el desànim i la repressió, tot és a la mateixa cara de la moneda. No hi ha combats paral·lels.


Servei de monitoratge per donar s... Servei de monitoratge per donar suport a l'alumnat amb necessitats educatives especials durant el servei de menjador escolar i monitoratge pel transport escolar a la Comarca del Bages Prestació del servei de monitoratge que es divideix en 3 lots: - Lot 1: Contractació de 14 monitors/es per fer el servei de monitoratge durant el servei de menjador escolar per tal de donar suport a l'alumnat amb necessitats educatives especials com poden ser discapacitats motriu, trastorns de l'espectre autista, trastorns conductuals, que manifestin dificultats en l'autonomia personal i la regulació de la conducta, amb l'objectiu de facilitar la seva inclusió educativa i aconseguir el seu desenvolupament integral i una major autonomia personal. El servei de monitoratge es desenvoluparà durant l'horari de migdia en els menjadors escolars de la comarca del Bages gestionats pel Consell Comarcal del Bages. - Lot 2: Contractació de 4 monitors/res per fer el servei d'acompanyament de transport escolar a l'alumnat usuari dels serveis de transport. ¿ 3 monitors/res per prestar el servei en les línies regulars de transport de viatgers amb vehicles de 35 o 55 places (autobusos) amb reserva de places. ¿ 1 monitor/a de reforç que donarà suport a una determinada línia. L'assignació d'aquest monitoratge de reforç a una determinada línia anirà a càrrec del Consell Comarcal i es fixarà a l'inici de cada curs escolar en qualsevol de les línies de transport escolar gestionades pel Consell. En funció de l'evolució de les necessitats es podrà modificar durant el curs la línia en la qual aquesta persona de monitoratge prestarà el servei. - Lot 3: Contractació de 5 monitors/res per fer el servei d'acompanyament de transport escolar en les línies de vehicles de 9 places (taxis) d'educació especial. Aquest servei, en alguns casos, és complementari i de suport als serveis socials d'atenció especialitzada per tal d'oferir, a persones adultes amb necessitats especials, un transport adaptat al seu grau de necessitat facilitant-los la possibilitat d'accedir a institucions que permetin garantir la seva integració social. 248.085,99 € sense IVA 272.894,58 € IVA inclòs (10,00%) 01/04/21 - 22/06/22 El pressupost de licitació de 248.085,99 ¤ és la suma del pressupost de licitació dels 3 lots, però l'import amb IVA de 272.894,58 ¤ no és correcte donat que el LOT 1 és exempt d'IVA. El termini d'execució del LOT 3 és diferent de la resta de LOTS. El termini d'execució del LOT 3 és del dia 1 d'abril del 2021 a 31 de juliol de 2022. 623.418,93 € sense IVA Prorrogable anualment pels curs de 2022/23 i 2023/24 segons el calendari escolar definit anualment pel Departament d'Educació. 26/05/21 10:43 h Publicació acreditada pel Consorci Administració Oberta de Catalunya 4 monitors/res de transport escolar 36.396,80 € amb IVA 5 monitors/res de transport escolar de les línies de vehicles de 9 places (taxis) d'educació especial. 86.690,84 € amb IVA 150. Contracte LOT 2 CEB signat.pdf 152. Contracte LOT 3 signat.pdf


Un conte nascut de les preguntes d'una nena sobre la malaltia d'Alzheimer - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central Aquest vespre es presenta un interessant projecte guanyador del pressupost participatiu 2016 gemma camps manresa 20.09.2017 | 07:48 Capdevila, Garcia i Casas mirant un díptic sobre el conte de l'AFA g. c. Capdevila, Garcia i Casas mirant un díptic sobre el conte de l'AFA Sabina Casas és una terapeuta ocupacional de l'Associació de Familiars de Malalts d'Alzheimer i Altres Demències (AFA) del Bages, Berguedà, Moianès i Solsonès, entitat que té 400 associats. Treballa en dues residències i té una filla petita, la Carme, que tot sovint li feia preguntes sobre les persones que hi viuen. L'experiència professional de Casas i les preguntes de la seva filla van ser el punt de partida d'un dels projectes guanyadors del pressupost participatiu 2016 de l'Ajuntament de Manresa. El resultat final, després d'un any i escaig de feina, es podrà veure avui, a 2/4 de 8 del vespre, en l'acte a l'entorn del Dia Mundial de l'Alzheimer que ha organitzat l'AFA a la sala d'actes de la FUB2. Al costat de Casas, l'altra artífex és la psicòloga de l'associació Dolors Capdevila, mentre que la coordinació ha anat a cura de Pep Garcia, responsable de comunicació de l'associació, que té la seu al Centre Hospitalari de Manresa. Iaia, m'expliques un conte?, amb text de l'escriptora de contes Déborah Puig-Pey Stiefel; il·lustracions, edició i disseny gràfic d'Hèctor Herrera i veu en off de Xavier Serrano, narra la relació entre la Marina i la seva iaia Francesca, amb qui comparteix moltes estones i que és la seva confident. Però un dia la seva iaia inicia un canvi tan inesperat com sorprenent. Perd les claus de casa, posa la cafetera a la nevera i, com que no es recorda de com es diuen les coses, comença a referir-se a elles com això, allò i dallonses. El seu deteriorament progressiu però imparable per culpa de la malaltia d'Alzheimer, fins al punt de dependre totalment dels altres, i la sensació de la Marina de perdre el seu paper protagonista a casa, s'expliquen de manera molt entenedora, amb sensibilitat i fins i tot amb sentit de l'humor. Malgrat la desorientació inicial pels canvis que nota en la seva iaia, cada vegada més canviada per la malaltia, la Marina aprendrà a establir-hi una nova relació. Tot i la cruesa del que narra, el conte té l'habilitat de parlar-ne en positiu, posant múltiples exemples dels efectes de l'afecció, darrere els quals es nota el domini en la matèria de Casas i Capdevila, que van trigar un mes a donar per bo el contingut, després de fer-hi diverses correccions. El treball resultant està especialment pensat per als infants de 6 a 12 anys, com una eina per ajudar-los a entendre què li passa a una persona que pateix Alzheimer. La idea és poder-lo projectar a les escoles de Manresa i als centres assistencials on hi ha familiars amb malalts. I és que, fa notar Capdevila, «qui no té un familiar amb la malaltia?». I qui no té un infant a casa amb preguntes que necessiten respostes? Afectats per la malaltia. Portada


Moments - La indústria del motociclisme a Catalunya - RTVE.es Moments - La indústria del motociclisme a Catalunya Aquesta setmana reviurem alguns dels moments que ens ha donat la indústria del motociclisme a Catalunya. De la mà de Joan Porcar, ex pilot i conseller delegat d'Alesport parlarem de la importància que van tenir marques com Derbi, Montesa o Bultaco al llarg del segle XX. També recordarem la crisi que va patir aquest sector a principis de la dècada dels 80, quan degut a l'entrada de les marques japoneses moltes firmes catalanes van desaparèixer. Aprofitarem per recordar la importància que ha tingut el món del trial. Catalunya és una font de grans campions en aquesta disciplina, fet que ens explicaran Pere Pi, campió d'Espanya de trial l'any 1968 i Jordi Tarrés, que l'any 1987 es va proclamar campió del món per primera vegada. Per presentar el programa, Raül Díaz ha visitat el Museu de la Moto de Barcelona on ha entrevistat el responsable de la mostra, Estanislau Soler i Xavier Permanyer, hereu de la família Montesa que ens recordaran les fites assolides per aquesta marca. D'aquesta manera Moments puja en motocicleta, ja que d'alguna manera forma part de les nostres vides. veure més sobre "Moments - La indústria del motociclisme a Catalunya" veure menys sobre "Moments - La indústria del motociclisme a Catalunya" > Moments - La indústria del motociclisme a Catalunya


Màster en Seguretat Internacional | Institut Barcelona d'Estudis Internacionals (IBEI) Matrícula i procés de selecció Avaluació de les pràctiques curriculars Descarrega el fulletó del Màster en Seguretat Internacional El Màster en Seguretat Internacional és un programa interdisciplinari d'un any de durada orientat a formar futurs professionals en els estudis sobre la guerra i la pau. Té per objectiu proporcionar als estudiants eines d'anàlisi completes, una sòlida formació en metodologia de la recerca i una comprensió profunda dels conflictes internacionals al segle XXI. El programa de postgrau en Seguretat Internacional combina la teoria i la pràctica i proporciona als estudiants rigor acadèmic i alhora criteri en l’àmbit de les polítiques. Cada curs consta de més de 45 mòduls d'estudis internacionals impartits per prestigiosos professors i nombrosos i destacats experts. A més, els estudiants tenen l'oportunitat de tractar amb professors visitants, funcionaris en actiu, experts governamentals i professionals que imparteixen regularment classes i seminaris de recerca a l'IBEI. Per fer la preinscripció, els candidats han d'omplir el formulari online de preinscripció. Per saber-ne més, poseu-vos en contacte amb l’Oficina d’Admissions de l’IBEI o feu servir el formulari de contacte a continuació. Com ens has conegut?* ---FacebookTwitterGoogleForeign AffairsAPSIAFiresAnunciUniversitats partners del Mundus MAPP (CEU, ISS, York)Universitats partners (UAB-UB-UPF)Recomanació d'un antic alumneRecomanació d'un professorRecomanació d'un estudiantAltres (especificar) Conforme a l’establert a la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal i a la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i del Comerç Electrònic, l’informem que les dades personals proporcionades són confidencials i s’incorporaran al fitxer "Consultes web" titularitat de l'Institut Barcelona d'Estudis Internacionals. L’interessat/da autoritza l'ús de les dades personals reflectides per a la realització de les tasques comunicatives derivades, així com, proporcionar-li informació referent als nostres serveis. Les dades personals tractades en cap cas seran cedides a tercers, excepte en aquells supòsits legalment exigibles. En qualsevol cas, com a titular de la informació, podrà exercir els drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició previstos en la llei mitjançant un escrit dirigit a l'Institut Barcelona d'Estudis Internacionals, C. Ramon Trias Fargas, 25 -27, 08005 Barcelona, o per correu electrònic a l'adreça comunicacio@ibei.org, acompanyant còpia del document oficial d'identificació.