text: Sonora Sonora és un dels 31 estats que, juntament amb Ciutat de Mèxic, formen 32 entitats federatives de Mèxic. S'ubica a la regió del nord-oest del país. És conegut per les seves característiques desèrtiques i per les seves platges. La seva capital i ciutat més gran és Hermosillo. Limita amb els estats de Chihuahua a l'est, Sinaloa al sud i Baixa Califòrnia al nord-oest; al nord comparteix una extensa frontera amb l'estat d'Arizona i una més petita amb el de Nou Mèxic dels Estats Units, i cap a l'oest limita amb el Mar Cortés o Golf de Califòrnia. Es divideix en 72 municipis, ocupant el segon lloc nacional en extensió, després de Chihuahua, amb un 9.2% de tot el territori mexicà. El territori està format per quatre províncies fisiogràfiques: la Sierra Madre Occidental, les Serres i Valls Paral·leles (també anomenades Planes del Nord), el Desert de Sonora i la costa del Golf de Califòrnia. Informació general[modifica | modifica el codi] L'estat de Sonora està situat al nord-est de Mèxic, a l'Amèrica del Nord. Les seves costes estan banyades pel Mar Cortés. Sonora es troba vinculat a la denominada "Conca del Pacífic", que ofereix gran possibilitats de desenvolupament econòmic i múltiples reptes i oportunitats d'aprofitament sostenible dels seus recursos naturals. Les seves fronteres amb els estat estatunidencs d'Arizona i Nou Mèxic permeten múltiples connexions econòmiques, culturals i polítiques amb els Estats Units d'Amèrica. Sonora es troba situada en una franja climàtica de l'hemisferi nord en la que s'han format diversos deserts al voltant de la Terra. Si seguim el paral·lel 30o de latitud nord a través d'un planisferi de la Terra, es pot veure que l'estat està situat a la mateixa latitud que els deserts d'Àfrica del Nord, Aràbia Saudita, Iraq, Kuwait i més. Una àmplia xarxa de camins, amb la columna vertebral vial de la carretera de quatre carrils que creua l'estat de sud a nord, uneix a Sonora amb la resta de Mèxic i els Estats Units d'Amèrica. L'estat és el segon més gran del país amb una extensió territorial de 184.934 km2 que representen el 9.2% de la superfície total del país. El límit fronterer amb els Estats Units d'Amèrica abasta una extensió de 588,199 km, que ens la seva major part limita amb l'estat d'Arizona (568 km), i la resta amb l'estat de Nou Mèxic (20 km). El límit amb l'estat de Chihuahua és de 592 km, i amb l'estat de Sinaloa és de 117 km. L'extensió litoral de Sonora és de 1.207 km, que sumats a l'extensió dels límits fronterers amb els estats veïns, dóna com a resultat el perímetre de l'estat sigui de 2.505 km. Vegeu també[modifica | modifica el codi] |A Sonorahi ha contingut multimèdia relatiu a:| Coord.:


source: fineweb

text: Diferents veus del sector turístic de la Platja de Palma explicaren en el ple tots els problemes que invaeixen aquesta important zona de la ciutat. Tres anys de govern del batle Isern no han servit per res més que per aprovar en soletat una ordenança repressora, recaptatòria i antisocial. Varem demanar -sense èxit- la seva retirada, com també ho varen fer diferents entitats, especialment de l’àmbit social. L’ordenança del batle Isern persegueix exactament el mateix que la llei nacional de ‘Seguretat Ciutadana’ i la llei de Símbols autonòmica: instaurar la beneficiència, treure de l’espai públic allò que els destorba i perseguir a aquelles persones que protestin. Ni civisme ni convivència. És la repressió pròpia d’una majoria absoluta que no vol entendre que no té raó absoluta. Publicado en Post Etiquetado civisme, ordenança, Palma Els socialistes inicien la campanya de les eleccions al Parlament Europeu fent una crida a la mobilització per a recuperar l’Europa social Publicado en Notícies Etiquetado Europa, PSOE, Valenciano Amb alumnes del Grau Sup. Integració Social IES Ramon Llull. Horabaixa de luxe parlant del seu futur àmbit professional Vull donar les gràcies als i les militants socialistes i a les 12.000 persones que han participat en aquest procés històric. Ja vaig tenir l’oportunitat de fer-ho diumenge a la nit i avui reiter la meva enhorabona a Francina Armengol, com a guanyadora d’aquesta votació i, per tant, com a futura candidata del PSIB-PSOE a la presidència del Govern. Estic orgullosa d’haver participat a les primàries. Ho vaig dir fa mesos i avui ho torn repetir: el pitjor que li pot passar a aquest partit és que no passi res. I crec que aquest dies hem aconseguit que passin moltes coses bones: hem demostrat que quan el partit s’obre, la gent respon. Hem aconseguit il·lusionar a molta gent que ha tornat confiar en els socialistes. Per tot això, avui em sent orgullosa, perquè si el partit guanya, tots hi guanyem. A partir d’ara continuaré fent feina com a secretària general i com a portaveu socialista a l’Ajuntament de Palma, continuaré fent feina per canviar les coses en aquesta comunitat autònoma. Gràcies! ——————————— Quiero agradecer a los y las militantes socialistas y a las 12.000 personas que han participado en este proceso histórico. Ya tuve la oportunidad de hacerlo domingo por la noche y hoy reitero mi enhorabuena a Francina Armengol, como ganadora de esta votación y, por lo tanto, como futura candidata del PSIB-PSOE a la presidencia del Gobierno. Estoy orgullosa de haber participado en las primarias. Lo dije hace meses y hoy lo vuelvo a repetir: lo peor que le puede pasar a este partido es que no pase nada. Y creo que estos días hemos conseguido que pasen muchas cosas buenas: hemos demostrado que cuando el partido se abre, la gente responde. Hemos conseguido ilusionar a muchas personas que ha vuelto confiar en los socialistas. Por todo esto, hoy me siento orgullosa, porque si el partido gana, todos ganamos. A partir de ahora continuaré trabajando como secretaria general y como portavoz socialista en el Ayuntamiento de Palma, continuaré trabajando para cambiar las cosas en esta comunidad autónoma. ¡Gracias! Ja hi som! Dia de votació, d’alegria i de festa democràtica. Acab de votar a la seu de la meva agrupació: bon ambient, ganes i moltes persones participant. Aquesta és la victòria més gran. I aquesta l’haurem aconseguit entre tots i totes. El canvi és imparable. Ànim i a votar! Les primàries han de ser una festa, són un exercici de democràcia. Quant més obert el partit, més fort, quanta més gent participi a les primàries, més a prop del canvi. Aquests dies he proposat que PSIB-PSOE sotmeti a referèndum de la militància decisions tan importants com a possibles pactes de govern. Us deix el podcast del debat a la cadena SER http://t.co/yPCurxR4U3 Garantir la igualtat d’oportunitats és l’essència de la nostra proposta política. No tots som iguals. És el moment de canviar les coses La candidatura d’Aina Calvo ha demanat que el debat organitzat pel PSIB-PSOE entre les dues candidates a les primàries es pugui retransmetre amb streaming per internet per permetre arribar a totes les Illes i als milers de persones inscrites i que no podran desplaçar-se fins al teatre de Lloseta, amb capacitat per a 400 persones. Des de la candidatura també es troba a faltar major publicitat del debat per part del comitè organitzador a menys de 24 hores de la seva celebració. Segueix a Aina Calvo en els debats de primàries PSIB-PSOE Per anar de públic DIA dimecres 2 abril Teatre de Lloseta 19h dia 2 d’abril, organitzat pel PSIB-PSOE. Modera Marisa Goñi. DIA divendres 4 abril Club Diario de Mallorca 19h 4 d’abril. Modera Miquel Borrás. ——————— Per veure / escoltar DIA 3 abril CADENA SER 12.30 – 13.30h CANAL 4. A les 20.15h


text: Utilitzem cookies per poder estudiar i millorar l'experiència d'usuari dels visitants de la web. Si continues navegant pel web entendrem que acceptes la nostra política de cookies. La proposta de realitzar un vídeo, que donés una visió personal de les òperes que el Gran Teatre del Liceu te previst estrenar, es materialitzà amb els alumnes de Comunicació Audiovisual de segon de batxillerat artístic de l’escola Massana. Ells es van apropar (des d’una certa "distància" cap el fenomen operístic) a les operes L’elisir d'amore, Street Scene i Lohengrin, cercant aquells elements que els fossin propers: la temàtica, el ritual d’anar a l’òpera, etc. En el cas de l’òpera de Donizetti, obviament la màgia de l’amor, l’atracció, el beuratge fou un element que els va atraure i sobre el que e va treballar des de diferents enfocaments, tant estilístics com tècnics. Per altre banda, el món mític i la complexitat wagneriana de Lohengrin donà lloc a propostes, moltes vegades, de difícil concreció. Els resultats reflecteixen el caràcter d’exercici de classe limitat pel calendari i per les condicions multidisciplinars del nostre taller, i apunten ha l’esperada, no menys gratificant, frescor de la visió dels joves. Una visió llunyana de l’"etiqueta" operística. Es el cas de la proposta d’Irene Tortajada, Rita Pujante i Mireia Serrano, vídeo on converteixen Lohengrin de Wagner en un superheroi postmodern de caràcter esperpèntic que salva a una suposada princesa, aquí transformada en “pandillera” de barri, colpejant-la al cap amb un pollastre de goma. El vídeo barreja testimonis dels protagonistes amb el que seria una “recreació” dels fets, como si es tractés d’un programa de “telebasura”. Els personatges es veuen ridiculitzats amb llampants perruques i disfresses anacròniques, que els desfiguren i allunyen de l’èpica wagneriana. La producció, que no amaga el seu caràcter extremadament casolà, contribueix encara més a la distorsió del missatge. El moment àlgid d’aquesta paròdia no podia ser un altre que el bes entre l’heroi i la princesa, rodat, com no, en travelling circular i violins de fons.


text: Diumenge de 14.00 a 15.00 hores Aquesta setmana al VA DE CINE tenim a la SILVIA MUNT parlant de EL DUBTE i al Director del FESTIVAL DE SITGES,ANGEL SALA acompanyat del director ORIOL PAULO que inaugurarà el certamen amb EL CUERPO. I tenim al Director i al protagonista de LOBOS DE ARGA,JUAN MARTINEZ MORENO i GORCA OTXOA i el director de casting PEP ARMENGOL ens explica la seva participació a una altra pel.lícula d'estrena EL DICTADOR.


text: Enterprise Service Bus ||La redacció d'aquest article o secció no és pròpia d'una enciclopèdia. Els errors més freqüents podrien ser l'ús de la primera persona verbal —del singular o del plural— o bé una redacció poc seriosa, informal o subjectiva en lloc de descriptiva. Vegeu Viquipèdia:Llibre d'estil i Viquipèdia:Allò que la Viquipèdia no és. (Col·laboreu-hi!) ||L'article o secció necessita millores quant al seu format. (Col·laboreu-hi!) Pot necessitar retocs en negretes, cursives, enllaços, imatges, categories, infotaules, ... L'Enterprise Service Bus o ESB és una manera de construir programari, aquesta tecnologia informàtica cau en el que anomenem programari intermediari (middleware en anglès). L'objectiu d'aquesta arquitectura és, sobretot, permetre la comunicació entre aplicacions que inicialment no estaven pensades per funcionar de forma conjunta (per exemple, dos sistemes ERP fets per empreses diferents). Una arquitectura ESB proporciona una capa d'abstracció que permet la comunicació d'aplicacions a través del sistema de missatgeria de l'empresa. Podemn considerar l'ESB com una nova generació d'EAI (Enterprise Application Integration) construïda sobre estàndards com l'XML, JMS o serveis web com SOA o WOA. Una altra diferència entre l'ESB i l'EAI és el fet que l'ESB proposa una integració distribuïda gràcies a la utilització de contenidors de serveis, que actuen com a mini-servidors. Aquests mini-servidors contenen la lògica d'integració i poden trobar-se en qualsevol lloc de la xarxa de l'empresa. Descripció[modifica | modifica el codi] No es pot considerar l'ESB com un programari, si més no un estil d'arquitectura basada en un grup d'estàndards de programari. El terme ESB fa referència a la infraestructura de programari que permet la comunicació entre aplicacions. En l'arquitectura d'una aplicació d'empresa fent ús d'un ESB, una aplicació es comunicarà a través del bus, que actua com a intermediari de missatges entre aplicacions. El principal avantatge d'aquest enfocament és que redueix el nombre connexions punt a punt necessàries per a la comunicació entre aplicacions, la qual cosa fa més simple i més senzilla l'adaptació del programari. En reduir el nombre de punts de contacte per a una aplicació determinada, el procés d'adaptació d'un sistema als canvis en un dels seus components es fa més fàcil. L'ESB és la peça de programari que es troba entre les aplicacions de negoci i permet la comunicació entre ells. L'ideal seria que l'ESB fos capaç de reemplaçar tot el contacte directe amb les aplicacions del bus, de manera que totes les comunicacions es porten a terme a través d'aquest. Amb la finalitat d'assolir aquest objectiu, el bus ha d'encapsular la funcionalitat que ofereixen les aplicacions dels seus components de manera significativa. Això es realitza generalment mitjançant l'ús d'un missatge model. El missatge model defineix un conjunt estàndard de missatges que l'ESB transmetrà i rebrà. Quan l'ESB rep un missatge, encamina el missatge a l'aplicació corresponent. Sovint, com que l'aplicació no es va construir amb el missatge de model en ment, l'ESB haurà de transformar el missatge a un format que sigui comprensible per l'aplicació. El programari encarregat de realitzar aquestes transformacions es coneix com un adaptador. La connexió entre el missatge model i la funcionalitat que ofereix l'aplicació és crucial. Si el missatge model no encapsula totalment la funcionalitat de l'aplicació, altres aplicacions que desigin aquesta funcionalitat es veuran obligades a passar per alt l'ESB i haura d'invocar directament l'aplicació, la qual cosa, viola tots els principis exposats anteriorment, i no s'obtenen els avantatges de la utilització d'un ESB. Principis[modifica | modifica el codi] L'ESB com a intermediari entre els clients i els proveïdors de serveis es basa en els següents principis: - Invocació: Suport per a protocols de transport síncrons i asíncrons, servei de mapejat (localització i enllaçat) - Encaminament: Adreçabilitat, encaminament estàtic i determinístic, encaminament basat en el contingut, encaminament basat en regles, encaminament basat en polítiques. - Descobriment dinàmic: els serveis associats així com la seua semàntica s'emmagatzemen en un directori compartit. - Coreografia del procés: Implementació de processos de negoci complexos. - Orquestració del servei: Coordinació de múltiples serveis d'aplicació exposats com un de sol. - La distribució forta: els serveis es distribueixen en la xarxa de l'empresa o Internet. - La comunicació per missatges: els serveis d'intercanvi de missatges es fan a través de documents de text, aquests missatges es processen, transformen i milloren. - Processament d'esdeveniments complexos: Interpretació d'esdeveniments, correlació, coincidència de patrons. - Qualitat del servei: Seguretat (xifrat i signatura), lliurament fiable, gestió de transaccions - Gestió: Monitorització, auditoria, consola d'administració, logging, BAM El terme ESB es va utilitzar per primera vegada per l'editor Sonic Software (filial Progress Software Corporation). L'arquitectura[modifica | modifica el codi] L'Enterprise Service Bus posseeix com el seu nom indica una arquitectura en bus, per contraposició a l'arquitectura en estreblla dels primers EAI, la qual cosa fa que l'ESB ofereixi una arquitectura molt distribuïda. L'ESB es fonamenta en quatre tècniques: - El MOM que permet l'intercanvi de missatges de manera asíncrona. Així cada missatge és dipositat en una cua avant de ser consumit pel destinatari. - Els serveis web que permeten establir una interfície entre les aplicacions i el bus. Cada servei conté una lògica d'integració dels missatges. - Les transformacions que afecten els missatges que circulen pel bus. - L'encaminament intel·ligent que dissocia l'emissor del missatge del destinatari. Serà l'ESB qui deduirà la destinació del missatge. Poden afegir-se a aquesta arquitectura: - El BAM que permet monitoritzar l'activitat d'un procés de negoci. - El BPM que s'encarrega d'optimitzar els processos de negoci. Els components d'aquesta arquitectura es representen en la següent figura: Estàndards[modifica | modifica el codi] L'ESB es recolza en els següents estàndards de l'arquitectura de programari: - JMS per al bus. - SOAP, WSDL, UDDI per als serveis Web. - JBI per als contenidors de serveis. - XML, XSLT, XPath per la transformació i l'encaminament. - JCA per a la connexió daplicacions. - BPEL coordinació de processos de negoci.


text: Malgrat ja té quasi un any i ja l’havíem vist mereix la pena arreplegar aquesta meravellosa acció de Jung von Matt/Neckar, Germany en la qual s’empren mosques amb un cartell publicitari enganxat. Genial. És el flyvertising. La genialitat de Jung Von Matt-AG ha produït altres bones publis com aquesta papereria comercial absolutament perfecta. Vist a Adsoftheworld.


text: El Camp Nou El Camp Nou, autèntic orgull de tot el barcelonisme no tan sols per la seva capacitat, sinó també pel seu disseny arquitectònic i la modernitat de les seves instal·lacions, és sens dubte, el millor escenari futbolístic del Vell Continent. Una bona prova d'això és la seva catalogació com a estadi de cinc estrelles per part de la UEFA, una categoria reservada a molt pocs camps europeus. La Història del Camp Nou La Construcció del Camp Nou - El vell camp de Les Corts es va quedar petit amb l'arribada de Kubala i es va fer necessari un canvi d'emplaçament. Des de la seva fase de gestació fins al dia de la seva inauguració, el 24 de setembre del 1957, la construcció del Camp Nou va passar per moments complicats però finalment es va convertir en realitat. En aquest apartat s'explica com es va dur a terme aquest ambiciós projecte. L'Evolució del Camp Nou - Des del dia de la seva inauguració, el Camp Nou ha anat millorant la seva cara dia a dia y s'ha adaptat al pas del temps. Amb els anys, el Club ha remodelat diverses zones de la instal·lació i dels seus voltants, ha construït noves àrees i ha equipat l'estadi amb la millor tecnologia. Aquestes són les remodelacions que ha patit el Camp Nou. Grans Esdeveniments al Camp Nou - A part de ser el lloc on el FC Barcelona juga els seus partits, el Camp Nou ha servit, en nombroses ocasions, com a seu de diversos esdeveniments de gran importància internacional. El públic de l'Estadi ha vist als millors equips de futbol, però també ha pogut presenciar events com ara la visita del Papa i el concert de Bruce Springsteen. Altres Intal·lacions - Altres instal·lacions que té el FC Barcelona per desenvolupar les variades activitats que ofereix: el Miniestadi, La Masia, La Pista de Gel i la futura Ciutat Esportiva. Altres Estadis del FC Barcelona - El Barça però, no només ha jugat al Camp Nou. Ha arribat a jugar en nou estadis diferents, un dels més recordats Les Corts, l'estadi que Kubala va fer petit.


text: |Requisits Pots accedir al grau per aquesta via si tens estudis universitaris oficials espanyols parcials, o estudis universitaris parcials provinents de sistemes educatius estrangers. Per tant, poden sol·licitar l'admissió a la UAB: - Les persones amb estudis universitaris oficials espanyols iniciats i no acabats. - Les persones amb estudis universitaris parcials procedents de sistemes educatius d'estats membres de la Unió Europea, o d'altres estats amb els quals s'hagin subscrit acords internacionals aplicables a l'accés a la universitat (d'acord amb el que s'estableix a l'article 38.5 de la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig, d'educació i a l'article 20 del Reial decret 1892/2008, de 14 de novembre). En tots dos casos és necessari que es reconeguin 30 o més crèdits de la titulació per a la qual se sol·licita l'admissió d'acord amb el que marca la normativa sobre transferència i reconeixement de crèdits. No obstant això, no podràs accedir al grau per aquesta via si se't reconeixen un 75 % o més dels crèdits totals de la titulació de destinació, amb l'excepció d'aquells casos en què restin places vacants i el Rectorat de la UAB ho autoritzi. Per tal de fer el reconeixement de crèdits i la baremació de l'expedient acadèmic dels estudis previs, es consideren les qualificacions que has obtinguts fins al moment en què s'acaba el termini de preinscripció. Tampoc es pot accedir al grau per aquesta via si a l'expedient acadèmic previ hi consten assignatures matriculades i no superades per tercera vegada o més. La sol·licitud d'admissió per aquesta via és compatible amb la preinscripció universitària. Presentació de sol·licituds Cada centre de la UAB publica anualment el nombre de places ofertes per a cada estudi, així com els criteris generals d'admissió i els terminis per dur a terme la preinscripció. En el calendari academicoadministratiu que aprova per a cada curs acadèmic el Consell de Govern de la UAB, es fixen les dates corresponents. La sol·licitud de canvi d'estudis s'ha d'adreçar al Rectorat de la UAB i s'ha de presentar a la gestió acadèmica del centre al qual es vol accedir. A cada sol·licitud es pot incloure només un únic estudi i s'ha d'acompanyar de la documentació següent: - Formulari de sol·licitud. - Comprovant original del pagament del preu públic que fixi el Decret de preus de la Generalitat de Catalunya en concepte d'estudi d'expedient acadèmic. - Escrit de motivació. - Original i fotocòpia del DNI, NIE o passaport. - Certificat acadèmic personal o fotocòpia compulsada de l'expedient en què consti, si escau, la branca de coneixement dels estudis. - Pla d'estudis dels estudis d'origen. - Programes de les assignatures cursades, compulsats per la universitat d'origen. - Sistema de qualificació de la universitat d'origen (només quan no es provingui del sistema educatiu espanyol). - Qualsevol altra documentació que la persona interessada cregui convenient adjuntar. La documentació dels estudis estrangers ha de complir els requisits de traducció i legalització establerts a la normativa vigent. Admissió Les sol·licituds que no compleixin els requisits fixats a la legislació es denegaran. Les sol·licituds que sí que compleixen els requisits s'ordenaran segons els criteris següents: - En primer lloc, les persones procedents d'estudis afins a la branca de coneixement dels estudis sol·licitats. - En segon lloc, les persones procedents d'estudis no afins. Dins de cada grup les sol·licituds s'ordenaran d'acord amb la baremació dels expedients acadèmics, en aplicació dels criteris fixats a la Normativa d'accés als estudis de la UAB i publicats per cada centre. Un cop signada la resolució d'admissió, el centre publicarà la relació de sol·licituds autoritzades, en llista d'espera i denegades. Quan se't notifiqui l'admissió, és requisit imprescindible que demanis el trasllat d'expedient a la universitat d'origen. En el cas de la UAB, el trasllat es tramita d'ofici. Així mateix, l'admissió a la UAB està condicionada a la recepció i la verificació pel centre de la certificació acadèmica oficial tramesa per la universitat d'origen. Si ets esportista d'alt nivell i d'alt rendiment, has de canviar de residència i compleixes els requisits establerts a la legislació vigent, pots accedir a la UAB sense ocupar les places reservades per a aquesta via. Més informació


text: Consulta l’oferta de vols de Santa Cruz de La Palma a Ginebra i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Santa Cruz de La Palma a Ginebra. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Santa Cruz de La Palma a Ginebra fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Ginebra La segona ciutat de Suïssa es troba excepcionalment situada a l'embocadura del riu Ródanodes del llac Lemán, al centre d'una depressió envoltada de muntanyes. La seva bellesa, la seva altíssima qualitat de vida i el seu estatus de ciutat global, seu de nombroses organitzacions internacionals (és el major centre de cooperació internacional de Nacions Unides i seu de moltes de les seves agències), la converteixen en una destinació de primer ordre. L'emblema de la ciutat és la Jet d'Eau, una impressionant font de 140 metres que domina el port de Ginebra i que es dispara cap al cel a 200 km / h. Antigament era la clau de pas de l'aigua de la ciutat i a la l'actualitat és la font més alta d'Europa. Espectacularment il·luminada a la nit, durant el dia quan brilla el sol neix després d'ella un bell arc de Sant Martí. Si, aclaparat davant de tanta bellesa natural, vols donar-te un bany de civilització, no pots perdre el Palau de les Nacions, el centre de les Nacions Unides més gran del món després del de Nova York, situat en un parc d'arbres centenaris. Si agafes un dels nostres vols barats a Ginebra et trobaràs a més amb un paradís cultural, ja que és la ciutat europea que més percentatge del seu pressupost (un 20%) va dedicar a la cultura i compta amb una llista de museus interminable. Dos dels més interessants són elMuseu Internacional de la Creu Roja i de la Mitja Lluna Roja i el Museu del Rellotge. El primer és el més impressionant i original de la ciutat que combina recursos audiovisuals, escultures, ordinadors i documentació per explicar la història de la fundació de la Creu Roja per Henry Dunant, així com la seva funció humanitària. El segon, situat en una atractiva casa paladina, documenta des del segle XVII la història del cèlebre rellotge genovès, símbol de la puntualitat suïssa. Amb aquesta gran oferta, a Ginebra no cal pedre un segon.


text: Ben posicionat a Wanchai, Charterhouse Causeway Bay és un lloc ideal d'inici d'excursions a Hong Kong. El centre de la ciutat és només a 1 km i l'aeroport és només a 40 minuts. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Consolat de Vietnam, Consolat de Papua Nova Guinea, Consolat de Trinidad-Tobago. Charterhouse Causeway Bay també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Hong Kong. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Per tal de recarregar les piles després d'un llarg dia, podrà experienciar les comoditats d'alta gama de les habitacions, com connexió a internet (cortesia), servei de planxa, assecador de cabell, caixa forta a l'habitació, connexió a internet (comporta càrrecs). L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com centre esportiu. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Charterhouse Causeway Bay la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Hong Kong.


text: Oferint allotjaments de qualitat al les platges, els restaurants, l'oci familiar districte de Pärnu, Villa Elisabeth Apartments és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Biblioteca Central, City Bike, Teatre Endla. Villa Elisabeth Apartments també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Pärnu. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Entri en una de les 3 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com habitacions per a no fumadors. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Pärnu, el Villa Elisabeth Apartments és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


text: Consulta l’oferta de vols de Lleó a Los Angeles i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Lleó a Los Angeles. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Lleó a Los Angeles fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Los Angeles La capital mundial del cinema, famosa per acollir un barri-Hollywood-sinònim d'estrelles i glamur, és a més una ciutat rica en museus de tot tipus, boutiques i restaurants del més alt nivell. Si agafes un dels nostres vols barats a Los Angeles descobriràs una de les ciutats més cosmopolites d'Estats Units, el seu estatus de 'fàbrica de somnis' simbolitza el poder de fascinació d'un país al qual gent de totes les nacionalitats continua acudint per fer el seu somni realitat. El Downtown, districte financer, acull un dels barris més pintorescos de la ciutat, Chinatown. En ell destaquen el Walt Disney Concert Hall, la impressionant sala de concerts dissenyada per Frank Gehry (en la línia del Guggenheim de Bilbao), i el Museu d'Art Contemporáneo amb obres de Giacometti, Basquiat, Rothko o Rauschenberg. Un altre dels grans museus de la ciutat, el Norton Simon Museum of Art, a la veïna ciutat de Pasadena, conté una de les majors col·leccions privades d'art del món amb obra d'artistes com Rafael, Van Gogh, Boticelli o Degas. Si el que vols és anar de compres no et perdis el mític Rodeo Drive a Beverly Hills, on trobaràs les botigues més exclusives del món. Per posar un fermall de cinema al teu viatge ho tens més fàcil que mai: Hollywood t'espera. Allà podràs sentir-te una estrela més passejant pel mític Walk of Fame, visitant les mansions de les grans llegendes de la pantalla, deixant caure pel Dolby Theatre (seu del lliurament anual dels Oscars), o protagonitzant la teva aventura als Universal Studios Hollywood,, l'espectacular parc temàtic en què reviure una vegada i una altra les teves pel·lícules favorites. ¿The End? No... Toca una altra vegada, Sam...


text: Ou còsmic Les primeres cultures que recullen aquest mite són l'egípcia, l'hindú (el Brahmanda Purana) i xinesa, i posteriorment apareixerà a les històries sobre cosmogonia dels finlandesos. Aquest ou pot provenir d'un animal o no i ser incubat o no, depenent de la cultura, però en trencar-se la seva closca emergeix el món. Aquesta idea va ser recollida pels científics dels anys 30 com a metàfora per explicar que tot el cosmos provenia d'un sol àtom, com per exemple a les obres de Georges Lemaitre. La idea va ser abandonada en favor del Big Bang, que crea alhora l'espai, el temps i la matèria, tot i que manté la noció de màxima concreció en un punt. L'ou còsmic ha estat recuperat per la ciència-ficció, sovint sota la forma de paròdia. Referències[modifica | modifica el codi] |Aquest article és un esborrany. Podeu ajudar la Viquipèdia ampliant-lo (i citant-ne les fonts). Ajudeu a classificar els esborranys useu alguna de les plantilles més concretes a Categoria:Plantilles per a esborranys


text: Zongli Yamen Zongli Yamen (xinès tradicional 總理衙門; xinès simplificat: 总理衙门; pinyin: Zǒnglǐ Yámen; Wade-Giles: Tsungli Yamen) era el nom del departament governamental de relacions estrangeres de la Xina imperial durant la dinastia Qing. Va ser establert pel Príncep Gong el 1861, després de la Convenció de Beijing. Significat del nom[modifica | modifica el codi] Yamen Zongli és una abreviatura tradicional del nom oficial en xinès, Zongli Geguo Shiwu Yamen ( xinès simplificat:总理各国事务衙门; xinès tradicional: 總理各國事務衙門; pinyin: Zǒnglǐ gèguó shìwù yámén), que vol dir literalment "Departament al càrrec dels Afers de Totes les Nacions". El nom corresponent en manxú, l'altra llengua oficial de l'Imperi Qing, era baita d'i de gurun Geren ser uherileme icihiyara yamun. Una malconcepció comuna és que el nom del Yamen significa "Oficina del Primer Ministre". Això és perquè la paraula Zongli (总理) és ara utilitzat en xinès per referir-se al Primer Ministre o primer ministre d'un país. De fet, el nom Zongli Yamen és una abreviatura del seu nom complet, que vol dir oficina de bons oficis d'afers exteriors. Funció dins la burocràcia Qing[modifica | modifica el codi] Abans de la creació del Yamen, les relacions estrangeres de la dinastia Qing eren dirigides per unes quantes agències diferents, com la Junta de Ritus i el Tribunal d'Afers Colonials. El Zongli Yamen va ser la primera innovació institucional significativa dins la burocràcia centralitzada a Beijing feta pels Qing des que l'Emperador Yongzheng va crear el nucli del Gran Consell el 1729. El Zongli Yamen era supervisat per un consell de control integrat per cinc alts funcionaris (inicialment tots Manxús), entre els quals hi havia l'oncle de l'emperador, el Príncep Gong, que n'era el cap de facto. En les discussions per establir la nova agència, els funcionaris Qing van insistir que només havia de ser una institució provisional, mantinguda fins que les peticions estrangeres i domèstiques actuals haguessin passat. El Zongli Yamen tenia un estatus formal relativament baix en la jerarquia administrativa Qing i els seus membres treballaven concurrentment en altres agències governamentals, la qual cosa afeblia la seva posició. A més, el Zongli Yamen no era l'únic organisme competent per a l'adopció de polítiques en afers exteriors, una prerrogativa que encara descansava a les mans de l'emperador. Mentre que el Yamen va romandre un cos important durant unes quantes dècades després de la seva fundació, la seva influència es va veure aviat eclipsada per oficials influents com Zeng Guofan i Li Hongzhang. Després de la rebel·lió Boxer, el govern Qing va ser forçat a canviar el seu servei exterior. Segons l'article XII del Protocol Boxer de 1901, el Zongli Yamen va ser substituït per un Ministeri d'Afers Exteriors (xinès simplificat:外务部; xinès tradicional: 外務部; pinyin: Wàiwùbù), ubicat pel damunt dels sis altres ministeris.


text: Dissenyat tant per oci com per negoci, Graha Residen Serviced Apartments està situat idealment a Darmo Harapan; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a rumah Sakit Umum Mitra Keluarga, Consolat de Bèlgica, Golf Bukit Darmo donen a aquest hotel un encant especial. El Graha Residen Serviced Apartments, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix centre de negocis, bugaderia, restaurant, cafeteria, caixa forta. L'ambient de Graha Residen Serviced Apartments es reflexa en cada habitació. aire condicionat, connexió sense fils a internet (comporta càrrecs), balcó/terrassa, habitacions per a no fumadors, banyera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Graha Residen Serviced Apartments és una elecció inteligents per a viatgers a Surabaya, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


text: Per als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Phuket, The Royal Phuket Yacht Club Hotel és l'el·lecció perfecta. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 18. Km. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Naihan Beach, Phra Phrom Area, Promthep Cape donen a aquest hotel un encant especial. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Phuket. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com bar de la piscina, botigues a l'hotel, conserge, servei de llançadora, aparcacotxes. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com premsa diària, mini bar, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cinema dins de les instal•lacions, servei de planxa per satisfer el client més exigent. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com bany, pistes de tennis, massatge, sauna, piscina exterior que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. The Royal Phuket Yacht Club Hotel és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Phuket.


text: L'Hotel Denit disposa d'un hall, un espai multifuncional, amb un estil desenfadat, fresc i dinàmic, on s'oferieix un servei de recepció i bar & coffee shop les 24hrs del dia. Un lloc on poder relaxar-se i gaudir d'un bon cafè o te, xerrar, connectar-se a Internet de manera gratuïta o on poder adquirir algun dels nostres snacks i referescos. Durant tota la seva estada vostè rebrà un servei personalitzat. El nostre personal altament qualificat, sempre atent, farà tot el necessari perquè la seva estada a l'hotel Denit i a la ciutat de Barcelona sigui immillorable. Reservar amb antelació és la millor manera de conseguir el millor preu i disponibilitat. Reservar amb temps és la millor manera d'aconseguir la millor oferta i disponibilitat. Comprovi ara el millor preu i disponibilitat


text: Les fonts primàries a lensenyament. Les relacions entre el món escolar i larxiu. Visió general de Catalunya. El cas de Sant Feliu de Guíxols Abstract (Summary) RESUM: Les fonts primàries a lensenyament. Les relacions entre el món escolar i larxiu. Visió general de Catalunya. El cas de Sant Feliu de Guíxols és una recerca que vol conèixer la realitat de la relació entre el món dels arxius i el món escolar, bàsicament a lEnsenyament Secundari. La investigació pretén esbrinar quina ha estat aquesta relació i com ha afectat al món de la didàctica i a la construcció de la identitat de lalumnat. El marc teòric presenta els referents daquest estudi: els arxius, lensenyament i la didàctica de la història, des dels aspectes descriptius, legals i teòrics. Pel que fa a la recerca de respostes a lentorn de les relacions arxiu-escola, sha concretat una visió molt general a través de lexperiència de la Xarxa dArxius Comarcals de Catalunya, que sha complementat amb lestudi etnogràfic de cas dels Tallers dHistòria de Sant Feliu de Guíxols de l Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols. El camp destudi daquesta recerca és molt ampli. Sha dut a terme des del 1999 fins al 2002 en tota la Xarxa dArxius Comarcals de la Generalitat de Catalunya, als quals sha afegit lexperiència de lArxiu Departamental de Perpinyà i el de lArxiu Històric Nacional d Andorra. Amb aquestes fonts, es cobria una visió de lobjecte destudi de la recerca de quasi tot làmbit català. Alhora, amb lestudi de lexperiència de tres arxius de la regió Emilia-Romagna d Itàlia Ímola, Mòdena i Bologna-, a més dexperiències dutes a terme en diversos arxius de lEstat Espanyol, també sestableix una comparació de tipologies, serveis i produccions entre diverses administracions: Catalunya, lEstat Francès, lEstat Espanyol i l Estat Italià. La metodologia emprada ha estat diversa, a vegades quantitativa i, segons lobjectiu estudiat, qualitativa. La recollida, lanàlisi i lestudi de dades als Arxius, ha permès, primer, crear una base de dades de temes i tipus de material didàctic produït des de la institució Arxiu i els seus fons: el Catàleg de materials Didàctiques amb Fonts dArxiu consultable als annexos daquesta publicació. Amb les enquestes als tècnics sha pogut establir una fotografia de lestat de la qüestió, aspectes materials, personals i dinàmica de la visita a l Arxiu per part dels grups escolars. A més de lenquesta, i ja des de la metodologia qualitativa, lentrevista als professionals darxiu ha servit per matisar i explicitar quines són les actuacions de lArxiu envers el professorat i lalumnat. Amb lanàlisi i la sistematització de les enquestes i entrevistes shan creat fonts orals i estadístiques per elaborar gràfiques i percentatges, fonamentals per la reflexió teòrica i la creació de Tipologies dels Serveis Educatius a la Xarxa dels Arxius Comarcals. Els capítols dedicats a lexperiència dels Tallers dhistòria de Sant Feliu de Guíxols han estat el resultat de lestudi etnogràfic. Sha fet un seguiment exhaustiu i directe de totes les activitats dutes a terme durant el curs escolar 2003-2004 del Taller dedicat al Centenari del Port de Sant Feliu de Guíxols. El resultat, la descripció, lanàlisi i la valoració han servit per establir una definició teòrica del model didàctic dels Tallers dHistòria de Sant Feliu de Guíxols. ( pàgina 49 ) A partir daquest model, també sestableix una comparativa de tipologies dactivitats de lArxiu de Sant Feliu amb daltres arxius que han incorporat Serveis Didàctics. Al darrer apartat, sestableixen unes conclusions finals, per tal de verificar fins a quin punt la investigació dóna resposta a la hipòtesi inicial que lha motivat, que sacompanyen de reflexions sobre el resultat aconseguit. Per últim, en una perspectiva de futur, sofereixen possibles vies de treball que aquesta recerca ha obert. Bibliographical Information: Advisor:Tribó Traveria, Gemma School:Universitat de Barcelona School Location:Spain Source Type:Master's Thesis Keywords:didàctica de les ciències socials ISBN: Date of Publication:04/04/2008


text: [cat] Avui a la ràdio he escoltat una noticia que he trobat molt interessant.Com tots sabem, o hauríem de saber, a internet molt contingut està sota una llicència de Copy Right ©, però cada cop hi ha més contingut que està sota una llicència Ceative Commons (CC). A la Wikipedia, les imatges que il·lustren els articles han de ser obres lliures o de domini públic, per seguir mantenint l’esperit, i el contingut, lliures d’aquesta cada cop més immensa enciclopèdia online col·laborativa. Aquest condicionant fa que moltes de les entrades no es puguin il·lustrar, ja que no es disposa, per varis motius, d’una imatge lliure. Doncs la noticia ha estat que sis alumnes de l’Escola Superior d’Art i Disseny la Llotja han estat fent les pràctiques professionals a l’associació Amical Viquipèdia. L’associació juntament amb uns quants viquipedistes de la Viquipèdia en català van seleccionar uns quants dels articles que difícilment es podrien il·lustar si no és creant-les de nou i oferir-les lliurement per col·laborar a un bé públic informatiu i didàctic. Espero que la iniciativa WikiArS s’estengui arreu, tant per anar complementant l’enciclopèdia, com la bona carta de presentació que pot suposar per als alumnes. Més informació a www.llotja.cat. [es] Hoy en la radio he escuchado una noticia que he encontrado muy interesante. Como todos sabemos, o deberíamos saber, en internet mucho contenido está bajo una licencia de Copy Right ©, pero cada vez hay más contenido que está bajo una licencia Ceative Commons (CC). En la Wikipedia, las imágenes que ilustran los artículos deben ser obras libres o de dominio público, para seguir manteniendo el espíritu, y el contenido, libres de esta cada vez más inmensa enciclopedia online colaborativa. Este condicionante hace que muchas de las entradas no se puedan ilustrar, ya que no se dispone, por varios motivos, de una imagen libre. Pues la noticia ha sido que seis alumnos de la Escuela Superior de Arte y Diseño Llotja han estado haciendo las prácticas profesionales en la asociación Amical Wikipedia. La asociación junto con unos cuantos wikipedistas de la Wikipedia en catalán seleccionaron algunos de los artículos que difícilmente se podrían ilustrar si no es creandolas de nuevo y ofrecerlas libremente para colaborar en un bien público informativo y didáctico. Espero que la iniciativa WikiArS se extienda por todas partes, tanto para ir complementando la enciclopedia, como por la buena carta de presentación que puede suponer para los alumnos. Más información en www.llotja.cat.


text: Lambaréné Lambaréné és la capital de la província Moyen-Ogooué a l'oest del Gabon i el més gran centre polític, mèdic i econòmic de la regió. Se situa en una illa del riu Ogooué a uns 250 km de la capital Libreville, i posseeix un port per al comerç i la pesca, que és el principal recurs econòmic; s'hi està construint un port nou. La ciutat es troba unida a la resta del país per diverses carreteres i l'aeroport Lambaréné de caràcter nacional. L'any 1993, data de l'últim cens, la població era de 14.974 persones. Tanmateix, actualment la xifra podria assolir els 24.000 habitants, situant-la entre les ciutats majors del país. La ciutat és habitada principalment per persones d'ètnies bantus, desplaçant els pigmeus al nord i est del Gabon. La ciutat és dividida en tres districtes, fruit del pas del riu Ogooué: Rive Gauche, Ile Lambaréné i Rive Droite. Entre les principals edificacions situades a la ciutat es troba l'Hospital Albert Schweitzer, fundat pel Premi Nobel de la Pau, Albert Schweitzer, el 1913. La temperatura mitjana és de 27°C. L'estació de les pluges comença l'octubre i acaba el juny, incloent-hi una estació seca de curta durada de desembre a gener. L'estació seca llarga és des del juliol fins al setembre. Enllaços externs[modifica | modifica el codi] Coord.:


text: Hotel al port de Barcelona Seguir llegint Habitacions del Grand Marina Hotel al port de BarcelonaL’Eurostars Grand Marina Hotel compta amb un total de 291 habitacions situades en un edifici de 8 plantes amb forma de transatlàntic. La seva oferta es compon de 244 habitacions dobles i 47 suites. Són estàncies avantguardistes de luxe, amb equipament d’alt standing. Totes les habitacions incorporen les últimes innovacions tecnològiques, amb connexió a Internet d’alta velocitat, i garanteixen el màxim confort. En aquesta línia, l’hotel posa a disposició dels seus clients un servei únic i original: el menú de coixins, mitjançant el qual podrà escollir els models més apropiats per al seu descans. Decorades de manera elegant i sòbria, amb tons relaxants i profusió de fustes nobles i teles de gran qualitat, les habitacions ofereixen un aire equilibrat i luxós i exhibeixen una acurada atenció als detalls, en clara harmonia amb l’entorn mediterrani que l’acull. Les 291 estances posseeixen banyera amb hidromassatge. A més a més, les habitacions Premier i les suites disposen també de cabines de dutxa-hidromassatge independent. Totes les habitacions de l’Eurostars Grand Marina Hotel tenen un mínim de 28 m2. Les Junior Suites, de 62 m2, compten amb una banyera de hidromassatge, cabina de dutxa i estan completament equipades, amb escriptori, vestidor, un lot de productes de bany de cortesia, sala d’estar i un petit balcó. La suite Presidencial té una terrassa privada i magnífiques perspectives sobre la ciutat.


text: Ernest August de Hannover (cap de la casa reial de Hannover I) Ernest August de Hannover, príncep de Hannover i cap de la casa reial dels Hannover (Brunsvic 1914 - Hannover 1987) va ser príncep de Hannover amb el tractament d'altesa reial que portà també els títols de duc de Brunsvic i de Lüneburg i el de príncep del Regne Unit. Nat el dia 18 de març de 1914 a la ciutat de Brunsvic, capital del ducat sobirà homònim, fill del duc Ernest August de Hannover i de la princesa Victòria Lluïsa de Prússia. Nét per via paterna del príncep Ernest August de Hannover i de la princesa Thyra de Dinamarca ho era per via materna del kàiser Guillem II de Prússia i de la princesa Augusta Victòria de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Augustenburg. Ernest August fou apadrinat pel kàiser Guillem II de Prússia, per l'emperador Francesc Josep I d'Àustria, pel rei Jordi V del Regne Unit i pel tsar Nicolau II de Rússia. Amb la caiguda de l'imperi l'any 1918, Ernest August i la resta de la família dels Hannover hagueren de marxar a l'exili i s'establiren a la finca austriaca de Gmunden que ja posseïen des de l'any 1866 quan foren expulsats de Hannover. Ernest August cresqué en l'ambient alpí de Gmunden a la regió austriaca d'Alta Àustria. Allí visquerene recelosos l'ascens al poder d'Adolf Hitler i l'annexió d'Àustria al Reich el 1938. Tot plegat obligà al príncep a incorporar-se a les Joventuts Hitlerianes i posteriorment a participar militarment al front alemany de l'Est on fou destinat a Rússia. L'any 1944 l'alta jerarquia nacionalsocialista observà que els prínceps alemanys poden erigir-se com un contrpoder del partit i començà una campanya indiscriminada d'arrests. Ernest August no en serà una excepció i serà tancat durant 20 mesos en una cel·la d'aïllament al quarter general de la Gestapo a Berlín. No fou fins ben passat l'any 1945 que Ernest August pogué retornar a Gmunden amb la seva família i l'any 1951 es casà a l'edat de 37 anys amb la princesa Ortrud de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg amb qui tingué cinc fills: - SAR la princesa Maria Victòria de Hannover, nada a Hannover el 1952. Es casà el 1982 al Castell de Marienburg amb el duc Michael von Hochberg zu Fürstenstein. - SAR el príncep Ernest August de Hannover, nat a Hannover el 1954. Es casà el 1981 amb Chantal Hochuli de qui es divorcià el 1997 per casar-se el 1997 amb la princesa Carolina de Mònaco. - SAR el príncep Lluís de Hannover, nat a Hannover el 1955 i mort a Gmunden el 1988. Es casà el 1987 amb la duquessa Isabel von Thurn Valsassina-Como-Vercelli. - SAR la princesa Olga de Hannover, nada a Hannover el 1958. - SAR la princesa Alexandra de Hannover, nada a Hannover el 1959. Es casà el 1981 a Amorbach amb el príncep Andreu de Leiningen. - SAR el príncep Enric de Hannover, nat a Hannover el 1961. Es casà el 1999 amb l'aristòcrata alemanya Thyra von Westernhagen. Pel testament del duc Ernest August de Hannover atorgat l'any 1953 el príncep Ernest August era l'administador dels múltiples béns i propietats de la Casa de Hannover que incloïen entre d'altres el Castell de Marienburg i la propietat austriaca de Gmunden. Ara bé, la lectura del testament obrí una ferida entre el príncep Ernest August, la princesa Frederica de Hannover i el príncep Jordi Guillem de Hannover d'una banda i la princesa Victòria Lluïsa de Prússia i el príncep Cristià de Hannover de l'altra. Els desacords testamentaris dividiren la Casa de Hannover durant una dècada i els problemes no se solucionaren fins a l'any 1964 gràcies a l'arbitratge del príncep Bertold de Baden. Malgrat tot, el príncep Ernest August i la seva muller, es distanciaren progressivament de la resta de la Família reial i cada vegada visqueren de forma més tancada a les seves propietats del Nord d'Alemanya amb una progressiva tendència a l'acoholisme. La princesa Ortrud morí a Hannover el 6 de febrer de 1980, onze mesos abans que la seva sogra, i el príncep Ernest August es tornà a casar el dia 16 de juliol de 1981 amb la comtessa Mònica de Solms-Laubach membre d'una família de la petita reialesa alemanya. El casament d'Ernest Agust amb la comtessa Mònica fou una nova font d'enfrontaments entre els membres de la família Hannover. La poca acceptació de la comtessa Mònica que es casà amb un príncep de 67 anys amb una profunda depressió i amb una addicció a l'alcohol, i sobretot el repartiment posterior de l'herència del príncep que assegurà una renda vitalícia a la seva segona muller gens negligible, feren que, en general, la família Hannover, girés l'esquena a la comtessa Mònica. Ernest August de Hannover morí a l'edat de 73 anys al Castell de Marienburg a la ciutat de Hannover. Des de llavors, el seu fill Ernest August de Hannover ha exercit de cap de la família i d'administrador dels béns familiars alhora que ha augment el seu protagonisme en el papel-couché europeu arran del seu casament amb la princesa Carolina de Mònaco


text: Histèresi ||A aquest article li manca una segona llegida per acabar de revisar la traducció. Col·laboreu-hi!| La histèresi és la tendència d'un material a conservar una de les seves propietats, en absència de l'estímul que l'ha generat. Podem trobar diferents manifestacions d'aquest fenomen. Per extensió s'aplica a fenòmens que no depenen només de les circumstàncies actuals, sinó també de com s'ha arribat a aquestes circumstàncies. Taula de continguts Histèresi magnètica[modifica | modifica el codi] En física es troba, per exemple, magnètica si en magnetitzar un ferromagnètic aquest manté el senyal magnètic després de retirar el camp magnètic que l'ha induït. També es pot trobar el fenomen en altres comportaments electromagnètics, o els elàstics. La histèresi magnètica és el fenomen que permet l'emmagatzematge d'informació en els imants dels discs durs o flexibles dels ordinador és: el camp indueix una magnetització en el petit imant, que es codifica com un 0 o un 1. Aquesta codificació roman en absència de camp, i pot ser llegida posteriorment, però també pot ser invertida aplicant un camp en sentit contrari. Per poder conèixer el cicle d'histèresi d'un material, es pot utilitzar el magnetòmetre de Köpsel, que s'encarrega de proporcionar al material ferroviari magnètic els canvis sinusoïdals del corrent elèctric per a modificar el sentit dels imants. En electrotècnia es defineix la histèresi magnètica com el retard de la inducció respecte al camp que ho cregui. Es produeix histèresi en sotmetre al nucli a un camp creixent, els imants elementals giren per orientar segons el sentit del camp. En decréixer el camp, la majoria dels imants elementals recobren la seva posició inicial, però, altres no arriben a assolir a causa de les friccions moleculars conservant en major o menor grau part de la seva orientació forçada, fent que persisteixi un magnetisme romanent que obligui a cert retard de la inducció respecte de la intensitat de camp. Les pèrdues per histèresi representen una pèrdua d'energia que es manifesta en forma de calor en els nuclis magnètics. Per tal de reduir al màxim aquestes pèrdues, els nuclis es construeixen de materials magnètics de característiques especials. La pèrdua de potència és directament proporcional a l'àrea de la corba d'histèresi. Histèresi en transició d'espín[modifica | modifica el codi] En magnetoquímica, trobem histèresi en composts amb equilibri d'espín el pas entre alt espín i sota espín es produeixi amb cooperativitat (això és, que l'estat d'un complex influeixi en l'estat dels nostres veïns). Histèresi de transició de fase[modifica | modifica el codi] En química hi ha compostos el canvi de fase no es produeixi a la mateixa temperatura en els dos sentits. Els gels d'agarosa, per exemple, es fon a certa temperatura, i no torna a gelificar fins que no baixa per sota d'una altra temperatura, que pot ser 10 o 20 graus Celsius inferior al punt de fusió. A temperatures intermèdies entre la temperatura de fusió i la de gelificació, l'estat dependrà de la seva història tèrmica. Histèresi en el potencial químic de l'aigua en els sòls[modifica | modifica el codi] El potencial químic del aigua a terra, a iguals continguts de humitat, dependrà del sentit en què se segueixi la corba (d'absorció o desorció respectivament). Per a un potencial matric donat, la quantitat d'aigua retinguda per un sòl és més gran quan el sòl es troba en procés de dessecació que quan s'encuetra a humidificació. Corba d'histèresi[modifica | modifica el codi] La corba d'histèresi mostra la corba de magnetització d'un material. Sigui quin sigui el material específic, la forma té característiques similars. - * Al principi, la magnetització requereix un major esforç elèctric. Aquest interval és l'anomenada zona reversible. - * En un determinat punt, la magnetització es produeix de forma proporcional. En aquest punt s'inicia l'anomenada zona lineal. - * Finalment, arriba un moment a partir del qual, per molta força magnètica que induïm al material, ja no es magnetitza més. Aquest és l'anomenat punt d'inducció de saturació, que determina l'inici de l'anomenada zona de saturació. Per al enregistrament magnètic analògic de so cal tenir en compte la corba d'histèresi. El senyal d'àudio cal gravar només a la zona lineal de la cinta magnètica d'àudio, de manera contrària, per dalt o per baix, patiria deformacions. Teoria de les catàstrofes[modifica | modifica el codi] La teoria de les catàstrofes, d'aplicació no només física, sinó també a la direcció estratègica o la sociologia, representa la propensió dels sistemes estructuralment estables a manifestar discontinuïtat (poden produir canvis sobtats del comportament o dels resultats), divergència (tendència de les petites divergències a crear grans divergències) i histèresi (l'estat depèn de la seva història prèvia però si els comportaments s'inverteixen condueixen a que no es torni a la situació inicial). Té una especial aplicació en l'anàlisi del comportament competitiu i en els models de canvi organitzatiu i en els models d'evolució social. En aquest model, la histèresi suposa el costat oposat al que en Termodinàmica es diu "procés reversible", és a dir, aquell que ve determinat unívocament en funció d'una sèrie de valors de control o variables independents. Un exemple molt simple d'un procés d'aquest tipus unívoc és la longitud d'una vareta metàl·lica en funció de la temperatura. A cada valor T d'aquesta correspon altre L de la longitud, de manera que L = f (T). El procés està definit en qualsevol sentit, amb temperatures ascendents i descendents, i no depèn, per exemple, de la velocitat amb què varia la temperatura. A cada valor d'aquesta correspon unívocament un de la longitud. Però altres processos es comporten de forma diferent. Per exemple, si se supera certa temperatura la vareta metàl·lica es fondrà, desprenent un tros, en aquest cas, serà impossible tornar a l'inici. Concepte bourdià[modifica | modifica el codi] En el sentit d'un concepte bourdià (referit a Pierre Bourdieu), que assenyala els conflictes personals i col·lectius que poden sorgir del canvi abrupte en les condicions d'acció d'un agent personal o col·lectiu. Economia[modifica | modifica el codi] En Economia també s'usa el terme per designar en el cas de la desocupació, aquells casos on en augmentar la desocupació hi ha una dificultat en aconseguir que aquesta torni a baixar. Enllaços externs[modifica | modifica el codi] - (anglès) Histèresi (anglès) - (anglès) Què és la histèresi? (anglès) - (anglès) Histèresi Applet (anglès) - (castellà) Explicació de la histèresi (castellà)


text: Encara que jo sóc partidari de la teletranslació instantània que sé que arribarà algun dia, no m'importaria, mentrestant, desplaçar-me amb un anacronópete, giny que qualsevol que tingui alguna noció de grec sap que vol dir literalment: enrere + temps + que vola, és a dir, una vulgar màquina del temps. On aniria amb una màquina que em pogués transportar en el temps? A les platges de sempre, però amb menys gent i menys contaminació? A la meua pròpia vida amb ànim de rememorar o canviar el meu passat malgrat les terribles paradoxes temporals? En tindria prou a ser un turista, un mer espectador, de visita a moments culminants de la història de la humanitat o a la quotidianitat més anònima? Alertaria, en va, de la bombolla immobiliària, un dels orígens del moment que vivim? Invertiria tots els meus diners en les primeres accions de Google? És fa difícil de dir com faria servir la gent el viatge al passat i les conseqüències que se'n derivarien en el present i el futur. Les lleis del temps continuen tenint misteris que no se sap quan descobrirem. Però, oh, si tingués un anacronópete el govern d'aquí o de no importa quin país, fins i tot l'alemany! La veritat és que l'anacronópete fa molt temps que es va descobrir, però els interessos industrials han amagat la seua existència, que només coneixem en part alguns iniciats. L'anacronópete (podríem simplificar el nom?) és anterior a la màquina del temps de Wells i va ser inventat per un científic espanyol que el va presentar per primera vegada a l'exposició de París de 1878. L'any 1887, el madrileny Enrique Gaspar y Rimbau va fer pública a través d'una novel·la -abans ho havia intentat amb una sarsuela- publicada per la barcelonina editorial Daniel Cortezo y Compañia, la història de l'invent i de l'inventor i l'ús que se'n va fer. Explica Gaspar que don Sindulfo García, un científic de Saragossa, sense uns mèrits especials, vidu després d'un matrimoni poc satisfactori, s'enamora de la seua neboda Clara de 15 anys, de la qual s'ha convertit en tutor a la mort de la seua mare. La noia, a qui l'oncle confessa el seu amor i el desig de matrimoni, el rebutja, i don Sindulfo no para de pensar què pot fer per aconseguir que Clara l'accepti: -Oh! -exclamaba el infeliz en su desesperación-, ¿por qué se habrán liberalizado tanto las leyes? Dichosos tiempos aquellos en que un tutor tenía derecho a imponerse a su pupila. ¿Quién pudiera transportarse a aquella época, mal llamada de oscurantismo, en que el respeto y la obediencia a los superiores constituían la base de la sociedad? ¡Si yo pudiera retrogradar en los siglos! Finalment -ja se sap la força de l'amor-, don Sindulfo aconseguirà enllestir el seu anocronópete que, presentat a l'exposició de París amb gran èxit, on explica una finalitat que no és la vertadera i les bases científiques del giny (sense massa detalls perquè dóna per suposat que els oients ja estan força familiaritzats amb les maquinàries de Jules Verne). Finalment, inicia el viatge en el temps i l'espai a velocitat variable. L'acompanyen en l'expedició el seu assistent i protegit Benjamín, Clara i la seua criada i... La màquina es presenta a al batalla de Tetuán, a la cort d'Isabel poc temps abans del descobriment d'Amèrica, a la Xina del segle III (en aquest cas, Gaspar, el divulgador de l'aventura, que havia estat cònsol espanyol del territori, s'allarga en consideracions filosòfiques que distreuen l'atenció del lector aventurerd del segle Xxi, però que devien resultar força interessants per añ del XIX), a Pompeia, just abans i durant l'erupció del volcà on no els passa res (La inalterabilidad a que estaban sujetos, haciendolos insensibles a la influencia de cualquiera acción física, les permitió llegar al anacronópete sin obstáculo alguno, pues las sustancias en fusión resbalaban sobre sus carnes sin adherirse), a l'època del diluvi... En alguns casos es desvetllen misteris de la història, com, per exemple, aquest: -¿Qué puedo hacer -le dijo- para felicidad de mis vasallos y esclarecimiento de mi trono? -Dad oídos, señora -le contesto el políglota- a un genovés que vendrá a ofrecero el mundo. -¿A Colón? -preguntó la reina admirada-. Ya le he visto, pero si aseguran que es un loco!... Además, mi tesoro está exhausto. -Vended vuestras joyas si es preciso. Él centuplicará su valor creando vicios para la humanidad. Y así diciendo entrego a la reina una breva de Cabañas a la que la pobre señora daba vueltas entre sus dedos sin explicarse su virtud. -¿I qué es esto? -se resolvió a inquirir al cabo. -¡Humo! -exclamó Benjamín, y desapareció. Y en efecto, dos años después, corriendo en busca de otro rumbo para las Indias orientales, volvía Colón de América con un nuevo mundo para España y una infinidad de estancos para las viudas de militares pobres. Trobarà Benjamín el secret de la immortalitat? És casarà don Sindulfo amb Clara o, per contra...? Es regeneraran les prostitutes que els encabeix l'Ajuntament de París? I els soldats...? Quins soldats? Etc. Llàstima del final. En fi, la que es considera la primera novel·la de ciència ficció escrita en castellà encara conserva la gràcia -i algunes reflexions filosòfiques- que podem trobar en obres de Verne. Llàstima que sigui difícil de trobar perquè en el seu moment no va tenir gaire èxit -ningú no va voler produir la seua versió en sarsuela, que a mi ja m'agrad¡ria escoltar- i posteriorment només la va editar el Circulo de Lectores (2000) a partir d'un exemplar conservat a la UB -magnífics dibuixos de Francesc Soler (no tinc clar si és Francesc Gómez Soler o Francesc Soler i Rovirosa, o si tots dos són la mateixa persona)- i Minotauro, l'any 2005. És clar que la podeu llegir en pantalla si cliqueu aquí. Definitivament, demà pujaré al meu vehicle encara poc anacronopètic i m'allunyaré uns dies en l'espai i potser també en el temps. Que ho passeu bé i ja ens veurem a la tornada. Sóc més forumesc que ningú Fa 1 hora


text: Excursió a Santa Perpètua de Mogoda Resum per Maricarmen Tapia El passat dissabte 11 de Febrer, malgrat el fred, es va realitzar amb èxit la primera excursió de l’any a Santa Perpètua de Mogoda a càrrec del geògraf i professor de la Universitat de Barcelona Vicenç Casals. Pel matí vam recórrer la urbanització de La Florida que va ser un projecte de Ciutat-Jardí noucentista (1925) dissenyada per Manuel Mujica, i per la tarda es va completar l’excursió amb la visita al Castell de Mogoda, del S. X. La ciutat jardí de la Florida Una de les primeres qüestions que es van plantejar va ser la definició del concepte de ciutat-jardí. Segons E. Howard (1850 – 1928) corresponia a un disseny de ciutat complex, amb autonomia, activitats productives, equipament i una propietat del sòl d’alguna manera col•lectiva como a mesures antiespeculatives, entre d’altres. No obstant això, de tot aquest moviment només va tenir èxit el model tipològic de traçat urbanístic que avui dia coneixem. La localització d’aquest projecte correspon als principis de ciutat-jardí en la mesura que complia amb les condicions ideals: principis higienistes (zona plana, molt fèrtil, amb aigua i de clima temperat) i bona comunicació, pensat per a gent de Barcelona, com àrea residencial, a 20 minuts de la Plaça Catalunya i a prop de carreteres d’importància. Segon Casals, Mujica sembla haver estat influenciat pels esquemes de Howard: crea un sistema radial en relació amb l’estació de tren, i un sistema de places i avingudes a més de tres jerarquies de carrers. La distribució original de les parcel•les comptava amb corredors de serveis. La cases, segons la normativa original, havien de ser construccions, com a màxim, de dues plantes i torre aïllada amb antejardín i tancament baix i transparent. D’aquest projecte inicial avui es conserva el seu traçat viari amb un ampli eix principal arbrat, una gran part de les parcel•lacions, amb excepció d’algunes que van ser unides, i algunes cases del període inicial i posterior entre els anys 25 i 27. La major distorsió del projecte urbà va ser durant els anys 50 i 60 amb l’autoconstrucció quan es va deixar de complir la normativa, encara vigent. Castell de Mogoda Per la tarda es va visitar el Castell de Mogoda. Segon les dades d’INCASOL, qui el gestiona actualment, els orígens del castell es remunten a la fi del segle X, quan els senyors devien ocupar la masia fortificada, explotant els molins i altres riqueses pròximes. Els edificis van tenir diverses reformes, les més importants en el segle XIX, que són les que li han donat l’aspecte actual. El conjunt és format per dos edificis de planta baixa i principal disposats en “L”. Un concentra les activitats pròpies del castell i una petita capella. L’altre, el cos principal, acull les sales de recepció i el que va ser l’habitatge dels marquesos de Comillas. L’antiga extensió de la finca ha quedat subdividida i només queden, en mal estat, l’antic estany i una font del jardí. Fora del recinte han estat reformades les cases de l’antiga colònia agrícola, de les quals resta el seu parcel•lari, el safareig i dos antics pous de glaç.


text: Devem als grecs gairebé tot el que som actualment i només ells podrien inventar dos conceptes tan necessaris com el teatre, que ens ajuda a explicar i entendre com som, i la democràcia, que ens ajuda a expressar qui som. Per aquesta raó emociona trobar una obra de teatre que agrupi els dos conceptes: democràcia i interpretació (o potser es tracta d’una interpretació de la democràcia?). El responsable és un dels gran genis del teatre de tots els temps, William Shakespeare. Ningú com ell ha sabut llegir, interpretar i esquinçar la naturalesa humana per traduir-la en paraules i dur-les a l ́escena per confrontar-nos amb el reflex de nosaltres mateixos. Ell, que no va viure a l’època daurada de la democràcia, va escriure un text tan actual com Coriolà per posar en evidència conceptes tan actuals com la corrupció, l’ambició, la perversió, la gelosia, l’enveja o el poder... una obra on el pes de la paraula és tan rellevant que no compta gairebé amb escenografia, només amb un cartell lluminós immens al mig de l’escenari que ens recorda, en tot moment, que això és la Democràcia i que som nosaltres qui decidim. I, si us quedeu amb ganes de teatre, no us podeu perdre una de les obres més colpidores que he pogut veure els últims anys: Incendis. Incendis comença amb una situació molt concreta: dos germans bessons es reuneixen al despatx d’un advocat que els dóna un sobre que la seva mare, acabada de morir, els deixa com a testament. Dos sobres que amaguen un drama digne d ́Eurípides o del mateix Sòfocles. El tornaveu del labdàcida Èdip plana damunt l ́escenari... “Incendis és clarament una tragèdia moderna amb reminiscències clàssiques. Uns personatges que lluiten aferrissadament contra un destí que els va en contra. Una adaptació moderna del mite d'Èdip però que s'embranca amb un món complex i feroç com és el d'avui.” Una tragèdia en majúscules que no us podeu perdre. Bon teatre! Elisenda Riera


text: Consulta l’oferta de vols de Santa Cruz de La Palma a Caracas i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Santa Cruz de La Palma a Caracas. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Santa Cruz de La Palma a Caracas fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada. Més informació de Caracas A tan sols 15 quilòmetres del Mar Carib i situada a una altitud de 800 metres sobre el nivell del mar, la capital de Veneçuela gaudeix d'un agradable clima durant tot l'any que convida a visitar-la agafant un dels nostres vols barats a Caracas. Tot i ser una gran urbs cosmopolita, un dels seus majors atractius turístics és el Parc Nacional Waraira Rapano. Ubicat a la serralada de la costa, a 2.765 metres sobre el nivell del mar, aquest impressionant parc natural és el més gran de la ciutat i el seu principal pulmó. Allà pots passejar pels seus diferents tipus de boscos, pujar en telefèric fins al cim de la muntanya Àvila, o visitar el petit poble de Galipán i gaudir als seus restaurants dels típics plats caraquenys com el rostit negre crioll, l'arepa o el pavelló crioll (elaborat a base d'arròs blanc, mongetes negres, plàtan fregit i carn entatxonada). De tornada a la ciutat pots visitar la Casa Natal de Simón Bolívar, lloc de naixement del Libertador en 1783 i que avui dia és un museu centrat en la figura de l'heroic polític i militar, o la Quinta de Anauco, una de les més boniques residències de la ciutat, edificada en 1797 i que actualment acull el Museu d'Art Colonial de Caracas. Dues destinacions alternativas a les més típicament turístiques són la Ciutat Universitària de Caracas, una obra mestra de l'arquitectura contemporània i de la planificació urbana, declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco, i el Municipi de l'Hatillo. Aquest últim és un petit i pintoresc poblat situat a 15 quilòmetres de Caracas en l'Estat de Miranda, fundat fa més de 215 anys i que alberga bells exemples d'arquitectura colonial. Posseïdor d'un clima envejable i ple d'acollidores botigues i cafeteries, cada any acull a l'octubre o novembre al Festival Internacional de Música de l'Hatillo que ofereix una gran varietat d'espectacles de ballet i dansa, teatre, exposicions d'art i concerts de tota mena - una manera perfecta de viure l'art de Caracas fora de l'estrès de la gran ciutat.


text: Raïm primerenc, de gra esfèric petit i apinyat. Don vins de bona acidesa però sobretot de gran estructura en boca i molta aptitud per a l'envelliment. Destaquen les aromes de fruita fresca com la poma verda i notes de pinya americana. Raïm blanc de pell delicada. Elaborat en condicions de màxima preservació de l'oxígen revela gran potència d'aromes tropicals, maracujà i vegetals elegants com el boix. En les zones més fredes les notes minerals revelen els millors Sauvignon Blanc. Raïm de pell rosada tot i que se n'obté vi blanc. El mateix raïm ja revela el seu gran potencial de notes florals, rosa. Vins de mitjana estructura però de gran intensitat aromàtica en la que es troben la rosa i la fruita molt madura. Varietat tardana, de gra ovalat i pell gruixuda, que el protegeix en la seva llarga maduració. Dona vins d'acidesa mitjana que els fa molt amables i potencia la seva sensació de volum. Aromàticament revela notes cítriques, com l'aranja, herba aromàtica espígol i en els anys més frescos les notes florals,(flor blanca com el gessamí.)


text: Treballant sempre en una línia difusa entre l’art i lo comercial, en Micheal Morrison enganxa la curiositat de l’espectador, capturant l’escènica de la bellesa i permetent al observador que escapi de la realitat. Reptant sempre al que mira amb el color, la ironia i la narrativa visual.


text: Rabascall, 30 anys després de Rabascall. El Museu de l’Empordà presenta una selecció de fotografies de Joan Rabascall (Barcelona, 1935) que serveixen per revisar les transformacions que ha patit el litoral de la Costa Brava al llarg de tres dècades de turisme intensiu. La curta història de la fotografia com a disciplina artística està marcada per les seves dependències i segrestos, per la seva recerca constant d’un ésser propi —més enllà del suadíssim «aquí i ara» barthesià— que l’emancipi de la pintura, la literatura, i de la necessitat propagandística d’unes polítiques que, a manca de substància, ja fa temps que van optar per instal·lar-se en la tirania de la imatge (com a mínim, des de la irrupció del feixisme en el panorama europeu). La fotografia, al llarg del segle XX, va assajar diverses vies per fugir —ja sigui en direcció contrària o bé subvertint-les— de les diverses formes d’instrumentalització que patia, tot i que no va ser fins a la dècada dels 70 que aquest procés emancipador va veure els seus millors fruits gràcies, paradoxalment, a un «relaxament» de les exigències cap al mitjà que es traduïa en l’acceptació de la seva naturalesa documental inaplaçable i de la seva relació única amb la temporalitat i la mirada immediata. Aquell canvi de paradigma —o retorn al seu ésser específic— li devem a autors com el mític matrimoni Blecher: des de l’Acadèmia de Belles Arts de Düsseldorf (van ser els primers docents en impartir classes de fotografia a la Universitat) van defensar una pràctica fotogràfica dilatada en el temps que, gracies a la seva possibilitat per revisitar un mateix referent, esdevenia una poderosa eina crítica en relació a la resta de disciplines (encapçalades per una arquitectura i un urbanisme que ja aleshores s’havien convertit en el «braç armat» del progrés i de la política hereva d’una tradició populista en la qual, per cert, encara es troba insta·lada). Joan Rabascall (Barcelona, 1935) és un fotògraf que podríem situar en l’òrbita de l’Escola de Düsseldorf si no fos perquè la seva filiació parisenca l’allunya, per força, de l’aspror germànica. Potser per això va optar per la mirada costumista —en el seu cas, tot un Déjeuner sur le sable— per enregistrar, l’any 1982, una dotzena d’indrets «no especialment fotogènics» de la Costa Brava que suposaven un àcid contrapunt al «vedutisme» de postal que s’havia instal·lat, com una pròtesis perceptiva, en l’imaginari col·lectiu. Tres dècades després, Rabascall torna a plantar la càmera al mateix lloc per certificar uns canvis que vindrien a il·lustrar, com ho fan les arrugues d’un rostre, el significat del pas del temps quan aquest es mesura a partir de les empremtes humanes. Ell mateix ho explica: «Si aquesta sèrie de paisatges de la Costa Brava planteja un problema estètic, en relació al paisatge de la Història de l’Art, també el vol plantejar al paisatge real en contra de l’ideal. Aquesta revisió no coincidia amb les representacions de centenars de milers de postals enviades a tot el món des d’aquest territori, ni amb les teles pintades que estan dintre els apartaments de les urbanitzacions que paradoxalment han contribuït a la desfeta del paisatge inicial». Imatges, en darrera instancia, realitzades des de la més estricta responsabilitat fotogràfica.


text: - Entrades recents Comentaris recents Arxius Categories - No hi ha categories Meta PER MILLORAR LA INTERACTIVITAT AQUEST BLOG CANVIARÀ DE PLATAFORMA A WORPRESS L’1 DE SETEMBRE, COM QUE NO SÉ REDIRIGIR-LO, ESCRIC LA NOVA ADREÇA AQUÍ, HAN ESTAT GIREBÉ 8000 VISITES EN UN ANY, EN 68 POST, COM A CUORIOSITAT DIR-VOS QUE EL MÉS VISITAT I DESCARREGAT HAN ESTAT ELS POWER POINTS PER ADOLESCENTS, ESPECIALMENT EL DE L’ASSERTIVITAT AMB 240 DESCÀRREGUES DE L’ARXIU, PERÒ AQUESTA PLATAFORMA NO TÉ GAIRES PRESTACIONS D’AQUI EL CANVI. PER MILLORAR LA INTERACTIVITAT I LES PRESTACIONS AQUEST BLOG PASSARÀ A LA PLATAFORMA WORPRESS L’1 DE SETEMBRE LA NOVA ADREÇA ÉS : http://desdelesgolfes.wordpress.com/ Amb aquest post deixaré inactiu el bloc per un temps, degut a un petit viatge vacacional que no en deixarà gaire temps per connexions, i si en trobes centraria els meus esforços en “mudar “ el bloc de Plataforma a WordPress. Per aquestes vacances, me’n duré dues lectures que ara presento, ambdós enfocades amb el que serà el meu gran repte en la tornada de vacances, consolidar la feina feta a l’IES LES TERMES, per poder abandonar-lo amb satisfacció al finalitzar el curs 2008/09. Un d’ells és del gran pedagog , actualment Secretari General de l’Organització d’Estats Iberoamericans per a l’Educació, la Ciència i la Cultura (OEI)., Alvaro Marchesi , es tracta del llibre que dur per títol : Qué será de nosotros, los malos alumnos ,explica el seu punt de vista partint de la premissa que el sistema educatiu actual fa un procés d’exclusió dels pitjors alumnes mitjançant un sistema de filtres que deixa fora als alumnes menys capaços, i això fa que sigui més difícil per a ells l’accés a una vida laboral i social, i com sap el lector del meu bloc aquesta és la meva especialitat professional. L’altre és d’un amic i encara no està publicat, no dubteu que quan el publiqui i se sàpiga el seu nom definitiu, en faré resó. Vull recuperar una reflexió al voltant de la seguent afirmació:fer la primera oferta ens proporcionarà sempre avantatge estratègic en una negociació. L’anàlisi d’aquesta frase en correspon a l’assignatura de Negociació de Conflictes de l’UOC, i la penjo per si algú li val la pena . Per a considerar aquesta afirmació com a bona, ens caldrà abans una feina de camp important, que si la fem bé , possiblement ens durà a l’èxit en la negociació. Jo sóc dels que pensa, que en una negociació sempre cal planificar abans quin serà el moviment següent a la nostra intervenció per part de l’altre part, no per què el farà (conceptes que sovint es confonen), sinó què farà?, això ens donarà avantatge en la negociació. Per fer això cal saber abans moltes coses : quin es el valor de reserva de l’altre part, de quina informació disposa, , quines a fonts de poder negocial té , ... Si tot això es coneix, inclús més coses, contra més informació s’arribi a recopilar de l’altre part, més sabrem sobre el valor de reserva de l’altre part i sobre la possible resposta de l’altre, és només en aquesta situació que podríem dir que l’afirmació que se’ns presenta la considerarem com a certa, ja que si pel contrari fem la primera oferta sense tenir gaire informació sobre l’altre podem quedar-nos curts o passar-nos amb la proposta, amb els perills que això comporta: arribar a un acord lluny del valor de reserva mínim de l’altre, ruptura de la negociació , etc. En conclusió jo diria que fer la primera oferta, ens pot proporcionar certa posició de privilegi en la negociació, sempre i quan es tingui un nivell de coneixement de les opcions de l’altre part alt, sinó millor abstenir-se, ja quer la primera oferta pot marcar molt la zona on es mourà el possible acord. Avui he anat a Sant Fost de Campsentelles, Vallès Oriental, el meu propòsit era clar parlar amb la nova alcaldessa i el nou regidor de personal sobre la meva situació laboral . (se m’acaba l’excedència a l’octubre de 2008) Feia dies que no passava per aquesta localitat ,que tant bé en va acollir en el passat, aprofitant les vacances he arribat tres hores abans de la cita, temps que he emprat saludant vells companys , amics i coneguts, en definitiva gent de Sant Fost. I ho he de dir clarament i sense voltes, ha estat un gran plaer per a mí, i un honor grandíssim haver estat acollit per tots i totes amb un “carinyo” especial, i és que si com diu el Diccionari de la Gran Enciclopèdia catalana ,l’agraïment sorgeix quan una persona se sent en deute amb una altra persona o abstracte, perquè li ha produït algun bé, li ha prestat un servei o li ha fet algun regal., sense cap mena de dubte jo li estic molt agraït a Sant Fost de Campsentelles, i les seves gents, per tot el que m’han donat. Com sempre he trobat el poble en constant evolució, amb nous equipaments (Ateneu) i serveis més actuals, he trobat un nou equip de govern amb molta voluntat de fer les coses bé i tirar endavant, de fet la nova alcaldesa és una persona humanament estupenda, fa anys que ens conèixem i ara que hem pactat que finalment no m’incorporaré de nou a les estructures de l’Ajuntament , ho puc dir sense ànims de que soni a "piloteig". La veritat és que hem estat d’acord en que el millor tal i com estan les coses ara era no tornar en aquests moments, ara bé he de dir que tot i que el meu cap pensa que és la millor decisió, el meu cor s’ha entristit una mica quan he sortit de Sant Fost. M’he sentit acollit i estimat , i això és molt, gràcies a tots. Ni espectacularitat, ni reinterpretacions, ni voltes de rosca; només neutralitat i rigor informatiu dels fets això és l’únic que busco quan llegeixo la premsa. Aquests titular que de la portada de EL PAIS del dia 12 de juliol ens donen idea de com és de difícil saber la realitat del que passa el món de manera objectiva, per sort sobre aquest tema tinc experiència pròpia, ja que entre d’altres una de les coses que m’agrada fer, és rebre i conèixer a tots els alumnes que arriben a l’IES el primer dia. Certament, per una ment progressista és difícilment integrable, el contingut d’aquesta nota, el sol fet d’optar per no integrar en el mateix espai educatiu els nouvinguts, pot crear i crea de fet dissonàncies greus amb el seu ideari. Ara bé, la realitat és que són molts els alumnes que arriben un cop iniciat el curs, i que no tenen ni idea de l’idioma, si a sobre se li suma un retard d’aprenentatge en la seva llengua el resultat és segur: no només fracàs escolar sinó també fracàs social , ja que no s’arriben a integrar mai. Per pal·liar aquestes situacions a Catalunya es varen crear les Aules d’acollida (a l’IES Les Termes en teníem dos aquest curs) i tot i el fantàstic treball dels professionals que les conformen, no donen a l’abast o no hi ha prou. Sovint aquest desbordament de tasques dels profes d’aquestes aules, els provoquen tensions, no només a ells sinó també amb la resta de la comunitat educativa que no hi veu la utilitat, o millor dit que creu que se’n podria treure més rendiment. És en aquest punt que es situen, segons entenc, aquests espais d’acollida nous, per tant de que l’alumne ja s’integri amb uns coneixements mínims de la llengua, que si més no afavoriran el seu procés d’integració social a les aules, per tant hem de veure com funciona, d’entrada és un posicionament, i això és el que cal posicionaments ferms i valents, jo li dono el benefici dels temps, i m’agrada que el Departament d’Educació sigui així de valent Un altra cosa és el titular d’EL PAIS, més que un article sembla un editorial, i mira que en sap greu,només els manca dir que a Catalunya som racistes, cadascú pot tenir la seva opinió, legítimes totes si estan ben argumentades i són respectuoses, ara bé l’article està ple d’opinions parcials, quina llàstima!!! No vull ni pensar que diran altres publicacions i mitjans del tema... PER CERT AVUI DILLUNS 14 DE JUNY GRAN REFLEXIÓ DE’N JORDI SÀNCHEZ (FUNDACIÓ BOFILL) AL VOLTANT DEL TEMA A LA PUBLICACIÓ JA CITADA: Avui ha estat un dia de notes per a mi, sortint del curs que faig aquests dies a Rosa Sensat, aquest matí ha començat a sonar el mòbil, eren les notes de l’UOC (ara venen al telèfon) , al arribar a casa correns negitòs he anat a obrir l’ordinador i veure la nota de les opos (unes altres que estic fent ara*1) que l’aplicatiu havia dissenyat i tot plegat de cop i volta llegint la premsa amb deteniment al capvespre, he pensat que se n’ha fet de les cartilles escolars d’abans i la interacció professor-alumne? On hi ha el tracte humà de saber en què t’has equivocat o que has fet molt bé? Això m’ha fet pensar que com amínim està molt bé aquesta idea del departament de tornar la primària a les notes númeriques, és un primer pas, per què no ens haurem passat de "progres"? Presento una reflexió feta en el marc del debat sobre l’estat de l’economia catalana, comparada amb el model europeu, i amb la idea aflorant de la crisi de l’estat de Benestar, dins el context de l’UOC. D’entrada cal dir que l’Estat del Benestar, és un bon model que encara perdura els nostres temps i que més que una crisi el que està travessant és un període de transformació i acomodació els nous temps, hi ha diferents factors que aprofundeixen en aquesta tesis: Ø La globalització.- Afecta i molt a l’ESTAT DEL BENESTAR , fonamentalment la competència en producció dels països asiàtics. Ø Els ”abusos” o el “frau” a l’ESTAT.- fonamentalment les persones fan servir diferents estratègies per fer servir les diferents prestacions que ofereix el model. Ø Atur i el seu increment.- Quelcom que sovint sacseja l’economia d’una país i en conseqüència els seu model polític aplicable. Ø Envelliment de la població i per tant més prestacions.- És un ítem cabdal en la situació actual. Està clar que el model català , tot i tenir que polir moltes coses, sobretot aspectes sanitaris,en comparacions internacionals és un model que satisfà al ciutadà en general com a ESTAT DEL BENESTAR En conclusió , l’ Estat ha d’ adaptar-se i evolucionar cap a les noves realitats socials (envelliment, immigració, globalització, atur, etc...). Evidentment sembla ser que s’ esta treballant en aquesta línia, encara que s’han de millorar els models de gestió.A priori, llavors, no podem parlar d’ una "crisi" en si mateixa per falta de finançament o be com he exposat per una manca de gestió eficaç, sinó mes be s’ha de parlar d’ una evolució.En els últims anys, part d’ aquesta evolució la hem pogut observar amb les privatitzacions, paro aquesta s’ha d’ entendre com a sinònim d’ una millor gestió i control dels serveis i no com una reducció en els drets d’ aquests en detriment de la població. AQUI TENIU EL VIDEO DEL PROGRAMA " CONNECTA JOVE" UNA DE LES ÚLTIMES EXPERIÈNCIES EDUCATIVES DE LA GRESCA, JOVES QUE ENSENYEN INFORMÀTICA ELS ADULTS C orria l’any 1994 quan un grup de joves d’uns 20 anys, ens vàrem plantejar montar un esplai a "l’altra banda del riu". Erem , inicialment 6 joves, tres noies i tres nois, cinc veïns de Cerdanyola, certament allà on demanavem ajut , ja fos a les entitas veïnals, els La Gresca, una experiència de treball comunitari contra l’exclusió social a través del lleure amb infants i joves El Centre d’Esplai La Gresca treballa, des de 1994, en els barris Pont Vell-Tiana i Quatre Cantons de Cerdanyola del Vallès i Ripollet, amb el desig d’educar infants i joves en el temps lliure amb una vocació transformadora i d’inclusió social. Aquests dotze anys són la història de la construcció d’un projecte compartit, creatiu i ambiciós, d’una feina feta amb il·lusió i esforç, partint d’una actitud i un compromís ciutadà i solidari amb l’entorn. La història de La Gresca és la història d’una voluntat: d’un grapat de veïns i veïnes i amics i amigues de fora del barri que, lluny de delegar la responsabilitat a les institucions, any rera any s’han mobilitzat per la formació d’infants i joves i la millora de la vida del barri. partits polítics, les escoles, ciutadans anònims, tots ens donàven el seu suport , o millor dit gairebé tots, però dels que ens van posar pals a les rodes millor no parlar-ne, allà ells amb la seva consciència. Gairebe tots erem estudiants de pedagogia, o quelcom similar , i teníem clar una cosa


text: Escenògraf L' escenògraf és el responsable de l'escenografia. Detallant-ho més, l'escenògraf és el responsable de definir i dissenyar tots els elements visuals d'una escenificació. El seu treball es realitza en col·laboració amb el director d'escena, que és el responsable últim de l'escenificació. És habitual que una mateixa persona assumeixi totes o part de cadascuna de les àrees que comprèn l'escenografia. Si bé en l'actualitat i segons a la complexitat de les produccions, cadascuna d'aquestes àrees pot ser assumida per professionals especialitzats.


text: El passat 19 de setembre més de 5.000 persones donaven l’últim adéu a José Antonio Labordeta dins de la capella del Palacio de la Alfajería, a Zaragoza. El prolífic cantautor, escriptor i polític moria aquella mateixa matinada, a l’edat de 75 anys, fruit d’un càncer de pròstata. Entre l’herència de Labordeta trobem el amor per la llibertat, l’educació, la tradició rural i la poesia. Home enamorat de la seva terra aragonesa, s’ha convertit en tot un exemple de fidelitat als valors personals i a la lluita pacífica pels ideals. La seva trajectòria humana no ha passat desapercebuda entre els seus familiars, amics, companys artistes i col·legues polítics; no en va, el propi president del govern, en José Luis Rodríguez Zapatero, va descriure’l com a: “un home autèntic”. De manera trist, no puc evitar recordar aquell dia de març, al 2003, quant una colla de polítics, membres del partit governant, i que agraden de dir-se senyors, van increpar i burlar-se d’ell per defendre la seva postura de NO A LA GUERRA davant d’en Francisco Álvarez Cascos, ministre de Foment en aquella legislatura. Més que homes de ciències polítiques semblaven pallassos d’un circ; i desitjo ningú interpreti aquest comentari dins d’un sentit pejoratiu. M’agradaria conèixer si en Martinez Pujalte, i la resta de companys de partit que, com ell, van riure de valent aquell dia, van arribar a patir cert penediment o, si més no, certa vergonya en la distància quan van conèixer la mort del cantautor aragonès. Confio i desitjo que, com a persones intel·ligents i instruïdes, lleument sí que hauran envermellit les seves galtes. Poder Labordeta tampoc va estar molt encertat amb la seva reacció, més quan aquells riures i protestes provenien de la manca d’arguments per defensar una postura que, desproveïda de la seva naturalesa, sí resultava irrisòria. Però es que José Antonio Labordeta sempre ha estat un home passional, un artista que ha vist la vida a través del cor, amb lo qual, es pot arribar a entendre que reaccionés de la manera en que ho va fer. Però ja no queda lloc per a la rancor ni l’apatia; segur que ell va perdonar la ignorància de qui no vol silenciar la raó amb el volum de la pròpia veu. Una veu que pot cridar i riure amb la llibertat d’una democràcia per la qual tant va lluitar Labordeta durant el franquisme, ja fos pujat a sobre d’un escenari o corrent pels carrers de la seva ciutat. Es per això que aquesta data quedarà impresa a les efemèrides de la nostre història recent com el dia en que va morir un dels cantautors més importants del segle XX; però, sobre tot, com el dia en que va morir un home honest. Text: Raül Ruiz


text: Avui, dia festiu, dimarts, a Amposta ha hagut mercat al carrer. Com cada dimarts puc veure com el carrer de mons pares queda tapat per les furgones dels paradistes. Al fons de la imatge es poden apreciar dues furgones en sentit contrari al del carrer, ocupant tot l'ample d'aquest. I no és l'únic carrer on passa. A més, en altres llocs com la plaça dels antics sequers de Carvallo em comenten mons pares molts cops i ho comentav avui amb un conegut, que també entren amb les furgones, malmetent la gespa. Avui mon pare ha vist un pixant a la porta d'una casa. No seria el primer dia que acabat el mercat hi queda una caguerada humana al carrer i s'hi queda durant una setmana, perquè quan passen a netejar els carrers adjacents queden en segon pla. A banda de les incomoditats, en cert grau assumibles, és bo tenir el mercat on es fa, amb un col·lapse important en alguns carrers, de cara a una possible emergència? Qui respondria en cas que passés alguna cosa? Per què no se cerquen alternatives, ara que Amposta és una ciutat més gran, no un poble menut? Per què no s'aprofita la zona de la Fira, on no es molesta tanta gent i els accessos són millors? + GNU FDL


text: Pigmalió, que les havia vistes viure d ́aquell mode ignominiós, irritat contra els vicis nombrosíssims que la natura havia donat a l ́ànima femenina, vivia sol, sense esposa, i des de feia molt de temps no havia tingut companya amb qui compartir el llit. Mentrestant, havia esculpit amb una habilitat admirable una fantàstica estàtua de vori blanc com la neu i li havia donat una bellesa com no pot tenir cap dona nascuda; va enamorar-se de la seva obra. L ́aspecte era el d ́una donzella de veritat; qualsevol hauria cregut que era viva i que, si no li ho impedís el pudor, podria moure ́s; amb tant d ́art l ́havia fet que no semblava una obra d ́art. Pigmalió en queda meravellat i el seu cor s ́inflama d ́amor per aquell simulacre de cos. Sovint acosta les mans a l ́obra i la toca per veure si es tracta d ́un cos o de vori i, fins i tot així, no pot admetre que es tracta de vori. Li fa petons i creu que ella li ́n torna, li parla, l ́estreny i creu que els dits premen els membres en tocar-los i té por que apareguin blaus per la pressió damunt la carn. Ara li fa carícies, ara li fa regals dels que agraden a les noies, petxines, pedretes arrodonides, ocells petits, flors de mil colors, lliris, pilotes pintades i llàgrimes caigudes de l ́arbre de les Helíades; també li adorna el cos amb vestits, li posa pedres precioses en els dits i llargs collarets en el coll; de les orelles li pengen perles lleugeres i cintes del pit. Tot li queda bé; despullada sembla igual de bella. La fa jeure damunt de matalassos tenyits amb porpra de Sidó i diu que comparteix amb ella el llit; li recolza el coll damunt coixins flonjos de plomes, com si ella pogués sentir-ho. Va arribar el dia en què tot Xipre celebra amb gran concurrència la festa de Venus; vedelles blanques amb les banyes corbades recobertes d ́or havien caigut colpejades en els colls blancs com la neu i l ́encens fumejava; Pigmalió, aleshores, després d ́haver fet la seva ofrena, va col·locar-se vora l ́altar i va dir tímidament: "Si els déus teniu poder per atorgar-ho tot, feu que sigui la meva esposa, ho desitjo, una dona semblant a la meva noia de vori" -no va atrevir-se a dir "la noia de vori"-. L ́àuria Venus, que assistia personalment a la seva festa, va comprendre què volia dir amb aquella súplica i, com a auguri de la bona voluntat de la deessa, la flama es va encendre tres vegades i la seva punta es va elevar pels aires. Quan va arribar de tornada a casa, Pigmalió va anar a veure l ́estàtua de la seva noia, va inclinar-se damunt el llit i li va fer un petó; li va semblar sentir que el seu cos era tebi. Hi va apropar els llavis per segona vegada i també va tocar-li el pit amb les mans; el vori, en ser tocat, es va tornar tou, va perdre la seva rigidesa, va cedir al contacte dels dits i es va enfonsar, com la cera de l ́Himet s ́ablaneix amb el sol i, moldejada amb el polze, adquireix formes diverses i amb l ́ús esdevé útil. L ́amant queda esbalaït, dubta abans d ́alegrar-se i té por que tot sigui una il·lusió, una vegada i una altra toca amb la mà l ́objecte del seu desig; s ́havia transformat en un cos; sentia les venes bategar en contacte amb el seu polze. Aleshores, l ́heroi de Pafos va pronunciar nombrosíssimes pregàries per donar gràcies a Venus; els seus llavis toquen finalment uns llavis veritables; la noia ha sentit els petons que ell li ha fet i ha envermellit; ha alçat cap a la llum una mirada tímida i ha vist al mateix temps el cel i el seu amant. La deessa va assistir a aquell matrimoni obra seva; quan es van unir per nou vegades les banyes de la lluna formant un disc sencer, ella va donar a llum Pafos, de qui l ́illa n ́ha conservat el nom. Ovidi, Les Metamorfosis, Llibre X (Trad. de Ferran Aguilera, Ed. de La Magrana) ¿Quina relació podeu establir entre la narració ovidiana del mite de Pigmalió i aquests dos fragments de conegudes pel·lícules basades en obres literàries? ¿Quin és el seu argument? ¿Quines diferències i paral·lelismes hi trobeu? ¿Què és l ́efecte Pigmalió? I el pigmalionisme? En qui s ́inspiren els personatges de Pinocchio i Eliza Doolittle? ¿Quina relació creieu que es pot establir entre l ́obra artística i el seu creador?


text: En aquests últims mesos la feina ha anat "in crescendo", de manera que les escapades fora de la ciutat han sigut escasses. Aquesta mancança de contacte amb l'exterior et fa disfrutar intensament les excursions a allò salvatge. Emmagatzemes tota la energia que es desprén per dosificar-la de volta a l'asfalt. Aquest dissabte el dia començava molt emboirat a la plana de Vic. Unes abraçades, als companys que fa dies que no veus, i el cel es comença a despertar. Als dits i músculs els hi costa més treure's la son de sobre. Sort en tenim del refrany "quien tuvo retuvo", i de la raó que aquest té. Mica en mica, subjecte i roca es posen en sintonía, es tornen a entendre. La resta l'explica les imatges. I la olor, com sempre, aquesta uhmmm De tornada a l'habitació humida de La Floresta, i treure la tarjeta de la càmera per descarregar les imatges, el primer que surt és el piu piu dels ocells de La Comarca. El fil musical més adient per treballar com a casa. Bon viatge


text: Informeu a l'editor principal afegint a la seva pàgina de discussió: {{subst:AvísFR|Llet amb cacau}}--~~~~ Una tassa de llet amb xocolata La llet amb cacau és una beguda a base de llet a la qual s'hi dissol cacau en pols. Tradicionalment es beu calenta a molts països, tot i que en altres també es pot beure com a refresc, ben fred. És més o menys habitual a l'esmorzar al món occidental, com a alternativa al te i al cafè, especialment pels nens. No s'ha de confondre amb la xocolata desfeta, molt més densa, amb menys proporció de llet, amb xocolata (no cacau en pols) i que sempre es menja calenta.


text: El baqueter (Moringa oleifera) és una planta amb flor del gènereMoringa.[1] Aquesta espècie és un arbre no gaire gran i de fusta molt tova que es troba a les regions tropicals i subtropicals del planeta. És un arbre amb flors blanques i fulles petites. L'escorça és de color gris clar, gairebé blanc. Tant les flors, com les fulles, els fruits i l'arrel són comestibles i a més tenen propietats medicinals. La baqueta és el fruit comestible del baqueter. El fruit madur és dur i llarg, d'uns 50-60 cm normalment, semblant a una baqueta i per això rep el seu nom. Es talla a seccions i es fa servir per preparar curris i sopes.[2] Té un gust similar al de la mongeta verda. La rel té un gust picant que recorda al rave rusticà. Les fulles es poden menjar tant bullides com crues.