text: Лом е град в област Монтана, Северозападна България. Разположен е по поречието на река Дунав, при вливането в нея на река Лом. Отстои на 162 km северно от София, на 56 km югоизточно от Видин, на 50 km северно от Монтана и на 42 km западно от Козлодуй. Лом е административен и стопански център на едноименната община Лом. Населението на града към края на 2009 г. е 24 300 жители, което го прави второто по големина населено място в областта. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 21 575 души по настоящ адрес и 23 973 души по постоянен адрес. География Град Лом е разположен в близост до устието на едноименната река Лом. Развитието му като голям речен пристанищен център, втори по значение за България след Русе, се определя от това, че е най-близкото пристанище до столицата. Квартали на Лом: Боруна, Люляците, Зорница, Калетата, Младост, Младеново, Момин брод, Стадиона, Хумата. Население Към 15 септември 2015 година в Лом живеят 23 980 жители по настоящ адрес. Национален състав на населението според официалното преброяване от 1 февруари 2011 година: Долната таблица показва изменението на населението на града в периода от 1887 до 2009 г.: История Античност и Средновековие Основан е още от траките с името Артанес. След тях римляните строят пътна станция и кастел, а селището наричат Алмус. Според Константин Иречек имената на днешния град и река Лом са славянизирана версия на посоченото латинско название. Античните останки са разкрити сред днешния кв. „Калетата“ в града и са обявени за паметник на културата с национално значение през 1971 г. При авариен ремонт на канализация през 2015 г. е унищожена част от антична фортификационна кула, която се намира на 50 м южно от проучените части от западната крепостна стена, в непосредствена близост до днешния Републикански път II-81. В началните десетилетия на II век Алмус принадлежи административно в областта Рациария в провинция Горна Мизия. Археологически свидетелства за този период се откриват с печати на Първа и Втора кохорта на V Македонски легион, квартирувал в близкия Ескус през III в. сл. Хр. Сведения за Алмус от този период се съдържат в Пойтингеровата карта, "Пътеводителя на император Антонин", "Списъка на служебните рангове, съчиненията "За постройките" на Прокопий и "Гетика" на Йорданес. Епиграфски паметници от античността, свързани с Алмус, са публикувани от Богдан Филов, Гаврил Кацаров, Феликс Каниц, Константин Иречек. През османския период в района на Калето се разполага Турската махала, която е опасана с висок, четириъгълен землен вал с кръгли бастеи в ъглите и две порти. Ново време Алмус е обозначен и върху някои западноевропейски карти от XVI в., като тези на Абрахам Ортелий. Предполага се, че селището в днешните си граници е основано през 1695 г. Името Лом паланка се споменава за първи път през 1704 г. Според съществуващата тогава практика, паланка се наричало населено място, което е нещо средно между село и град по големина и значение. През 1798 г. Лом пострадва от кърджалиите. Според Каниц и Фехер изгонени от Русия татари се заселват в Поломието, а много българи се изселват в напустнатите от татарите места. С развитието на корабоплаването по Дунав след 1830 г. нараства и значението на града. Голям тласък в развитието му дава построяването на шосето до София и превръщането му в главно експортно пристанище за Виена (Австрия). Това оказва и голямо влияние върху архитектурата на града. Към 1869 г. в него е имало около 120 магазина, 148 търговски кантори, 175 бакалници, 34 кафенета, 6 хотела, 2 мелници. Градът е бил струпан около старото кале, в което се влизало през „капии“ (порти) – Видинска, Белоградчишка, Софийска. Ломските търговци разнасяли стоки по всички големи панаири. Лом се гордее с възрожденските си традиции. В него е основано едно от първите читалища в България (1856 г.), създадено е първото женско дружество в България (1858), играе се едно от първите театрални представления в страната. Тук работи народният будител Кръстьо Пишурка. За този период на Лом подробно свидетелства Константин Иречек в своя Български дневник, след като пристига през 1879 г. в Княжество България през Ломското пристанище. През 1880 г. градът е наброява 7500 жители. Религии Основното вероизповедание е християнството. Преобладаваща е източно-православната църква, като втори по значимост са протестантските църкви (адвентисти, баптисти, Българска божия църква). Политика 2011 г. – Иво Иванов (ГЕРБ) печели на втори тур с 53% срещу Пенка Пенкова (БСП). 2007 г. – Пенка Пенкова (Независим кандидат) печели на първи тур със 73% преднина пред останалите кандидати. 2003 г. – Пенка Пенкова (НДСВ) печели на втори тур с 53% срещу Жори Алексиев (БСП, ДПС, ПД Социалдемократи). 1999 г. – Руси Русинов (ОДС) печели на втори тур с 55% срещу Жори Алексиев (БСП и леви сили). 1995 г. – Богомил Колчев (независим) печели на втори тур с 57% срещу Недялка Трайкова (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност). 1991 – 1995 г. – инж. Йордан Кирилов Йорданов – първият демократично избран кмет на град Лом след 1944 г. Избран е с подкрепата на БЗНС – Никола Петков и СДС на втори тур с 12 800 гласа (или 51%) срещу Иван Трендафилов (БСП). Обществени институции Неправителствени организации Фондация „Жени за Лом“ „Център за младежки инициативи – Лом“ Забележителности В града: Градски исторически музей – помещава се в забележителна стара сграда на общинската управа Антична крепост Алмус – запазени са основите Дунавски парк – изцяло обновен през 2011 г. Читалище „Постоянство“ Сградата на бившето Педагогическо училище Борунска черква Паметник на Цеко войвода (1807 – 1881), участник в борбите за освобождение на Сърбия и провъзгласен от правителството и за войвода В околностите: Останки от Аспаруховия ров (на 4 km югоизточно). река Дунав, по брега на която има построени почивни бази, заведения, места за отдих и спорт; голямата река предоставя чудесни възможности за риболов, водомоторни спортове, воден туризъм и много други дейности. Спорт Футбол 20.06.1921 Основан СК „Левски“ (Гьолска махала), 1923 СК „Будьони“ се закрива, 1924 СК „Огризан кокал“ се преименува на СК „Борислав“, 1924 СК „Борислав“, СК „България“ и СК „Ураган“ образуват СК „Мария Луиза“ (Казармата), 1924 СК „Вулкан“ се преименува на СК „Celtic“, 1924 СК „Celtic“ се преименува на СК „Цар Борис III“ (Казармата), 1924 СК „Левски“ става член на Българската национална спортна организация, 1925 СК „Славейков“ се обединява със СК „Левски“. 1930 Основан СК „Менаптем 1“ (Циганската махала), 1934 СК „Мария Луиза“ се преименува на Офицерски СК „Княгиня Мария Луиза“, 1937 Офицерски СК „Княгиня Мария Луиза“ играе в Лом приятелска среща с Националния отбор по футбол, загубен с 4 – 10, 1937 СК „Левски“ играе в Лом приятелска среща с Националния отбор по футбол, загубен с 3 – 4. 1937 Основан СК „Княз Симеон Търновски“ (Казармата) 1939 Основан Работнически СК (Панаирска махала) 1940 СК „Ботев“ 1945 Всички спортни дружества са закрити и се образува СК „Левски-45“, 1946 СК „Левски-45“ е преименуван на СК „Възрожденец“, 1947 СК „Възрожденец“ е преименуван на СК „Републиканец“. 1948 Основани са ФК „Ботев“, ФК „Дунав“, ФК „Торпедо“, ФК при Дом на Народната армия, ФК „Строител“, ФК „Динамо“, Доброволни спортни организации „Урожай“ и „Спартак-МВР“. Започва Градско първенство. 1949 Основани са ДСО „Локомотив“ и ДСО „Червено знаме“, 1954 ДСО „Локомотив“ влиза в „Б“ РФГ, 1955 ДСО „Локомотив“ и ДСО „Червено знаме“ се обединяват под името ФД „Левски“, 1956 ФД „Левски“ е победител в Северозападна „Б“ РФГ, 1956 ФД „Левски“ играе приятелски мач в Лом с отбора на Китайската народоосвободителна армия и губи с 3 – 4, 1960 ФД „Левски“ изпада в Северозападна „В“ РФГ, зона Мизия, 1967 ФД „Левски“ влиза отново в Северна „Б“ РФГ, 1967 ФД „Левски“ играе в Лом приятелска среща с Националния отбор по футбол, загубен с 1 – 5, 1969 ФД „Левски“ е преименуван на ФД „Дунав“, 1974 ФД „Дунав“ изпада в Северозападна „В“ РФГ, зона Мизия, 1975 ФД „Дунав“ влиза отново в Северна „Б“ РФГ, 1976 ФД „Дунав“ изпада в Северозападна „В“ РФГ, зона Мизия, 1992 ФК „Дунав“ влиза отново в Северна „Б“ РФГ, 2003 Възстановен ФК „Мария Луиза“, играещ във В група, 2009 ФК „Мария Луиза“ е разформирован и прекратява съществуване. 2009 ФК „Алмус Биър“ с. Сталийска махала („В“ Група) започва да играе домакинските си срещи на ломския стадион. 2012 Създадени са ФК „Поломие 2012“, ФК „Левски 2012“ и ФК „Алмус 2012“, 2015 ФК „Левски 2012“ влиза в „А“ ОФГ Монтана, 2016 ФК „Левски 2012“ е изваден от участие в „А“ ОФГ Монтана, а ФК „Алмус 2012“ печели промоция в „А“ ОФГ Монтана чрез спечелен бараж Други спортове Клуб по спортна акробатика „Олимп“ Клуб за водни екстремни спортове „Порт Лом“ Клуб по бадминтон Клуб по конен спорт Редовни събития Всяка година около 17 септември са традиционните панаирни дни на град Лом. В дните на „Джулай морнинг“ се организира мотосъбор в местността „Стрелбището“. Организатор на събитието е мотоклуб „Ягула“. Събитието винаги съвпада с July morning, което традиционно се празнува и в Лом. На 17 септември („Вяра, Надежда, Любов“) е празникът на град Лом. С решение No 171/21.07.1993 г. общинският съвет на община Лом е избрал този обичан църковен празник за Ден на Лом. Това е християнският празник на светиците Вяра, Надежда и Любов, както и на майка им – света София. На тях са наречени основните религиозни добродетели: мъдрост, вяра, надежда и любов. По традиция в празничния ден в най-големия местен храм „Успение Богородично“ се отслужва тържествена света литургия за здраве и щастие на ломчани. Задължителен елемент е и тържественото заседание на общинския съвет, на което се връчват почетните звания „Почетен гражданин на гр. Лом“ и „Кръстьо Пишурка“ за изключителни заслуги в различни области. От 2012 г. в града се организира рок фестивал „Рок вълнение“, като са се провели 8 издания – две през 2012-а и по едно в следващите години. Целта на фестивала е популяризирането на млади групи и излизането им на една сцена с утвърдени имена на българската рок музика. През годините на сцената на фестивала са излизали знаменитости като Васко Кръпката и Подуене блус бенд, Б.Т.Р. и Джон Лоутън, Обратен ефект и други, както и изтъкнати млади банди като The Lefties, Hurleur (Сърбия) и Лопатарка. Известни личности Родени в Лом Александър Белев (? – 1944), политик Александър Райчев, композитор Александър Чирков (1938 – 2020), кардиохирург, извършил първата сърдечна трансплантация в България (1986) Андрей Андреев (p. 1943), лекар Антон Торньов, (1868 – 1942), архитект Асен Партениев (1876 – 1905), революционер Бойчо Бойчев (1902 – 1971), лекар, основоположник на травматологията и ортопедията в България Боян Смилов (1885 – 1947), политик Виолета Минкова (1932 – 1992), актриса Владимир Шкодров (1930 – 2010), астроном Георги Иванов, български революционер от ВМОРО, четник на Никола Груйчин Георги Чаушов (р. 1938), художник и аниматор Данаил Петров (р. 1951) – гръден хирург, професор Димитър Маринов (1846 – 1940), общественик Екатерина Благоева (р. 1933), географ и ландшафтовед Емил Андреев (р. 1956), писател Емил Минков (1930 – 2003), музикант – цигулар и концертмайстор Игор Дамянов (р. 1953), политик Искра Фидосова (р. 1971), политик, депутат в XLI и XLII НС Йордан Гаврилов (1904 – 1997), професор, основател на Детската музикална школа в Лом Кирил Дрангов (1901 – 1946), революционер, син на Борис Дрангов Марион Колева (р. 1956), журналистка Мариян Огнянов (р. 1988), футболист Милко Бечев (1926 – 1988), архитект. Милчо Горанов (1928 – 2008), футболист, играл в Славия и Националния отбор, бронзов медалист от Летни олимпийски игри 1956 Михаил Кантарджиев (1910 – 2002), шахматист, държавен шампион 1937 г., участник в Олимпиадата в Буенос Айрес 1939 г. Михаил Лазаров, български революционер от ВМОРО Никола Логофетов (1880 – 1945), депутат, председател на XXV народно събрание, адвокат в Лом Никола Първанов (1837 – 1872), възрожденски просветител и книжовник, създател на класното училище Обретен Евстатиев (1891 – 1946), диригент Петър Берковски (1852 – 1892), съратник на Левски, опълченец, общественик Първан Драганов (1890 – 1945), офицер и политик Симеон Пиронков (1927 – 2000), композитор Тодор Боров (1901 – 1993), библиограф Тодор Йончев (1859 – 1940), учител и общественик, ръководител на българската делегация на Първите олимпийски игри през 1896 г. в Атина Тодор Христов Петров (1919 – 1992) художник Тодор Пиронков (1891 -1962), цирков артист Ралчо Трашлиев (1930 – 2014), психиатър, професор по педагогика Цветан Иванов Цветков (1938 – 2013), хирург и политик, народен представител в Седмото велико народно събрание (1990 – 1991) Цветан Минков (1891 – 1967), писател и литературен критик Цветан Тодоров (1899 – 1962), езиковед Ценко Цветанов (1904 – 1960), писател и библиограф Чавдар Чакъров (1977 – 2005), художник Яна Язова (1912 – 1974), писателка Починали в Лом Кръстьо Пишурка (1823 – 1875), просветен и театрален деец, народен будител Мирон (Мирче) Илиев (? – 1914), български иконописец Други хора, свързани с Лом Еремия Българов (около 1836 – 1868), четник на Х. Димитър и Ст. Караджа, учи в града в средата 50-те години на XIX век Стефан Тошев (1859 – 1924), генерал, командва Ломпаланска No7 пеша дружина през 1885 г. Димитър Маринов (1846 – 1940), етнограф, основател и пръв директор на Етнографския музей, израства и учи в града Михаил Димитров Дафинкичев (1881 – 1966), академик, изследовател на Ботев, завършил Педагогическото училище Димитър Списаревски (1916 – 1943), летец, живял в града от 1919 до 1931 г. Евгени Миланов (1945), професор, доктор на науките, инженер, заместник-директор на Центъра по хидро- и аеродинамика към БАН Луи Айер (1865 – 1916), швейцарец, съосновател на спортното движение в България, учител по физическо възпитание в града през 1894 г. Йонас Басанавичус (1851 – 1927), литовски общественик, лекар в града през 1878 – 1882 Доньо Донев (1929 – 2007), художник, учи в гимназия „Найден Геров“ Борис Дрангов (1872 – 1917), офицер, служил във 2-ри конен полк в града от 1898 до 1903 г. Пантелей Зарев (1911 – 1997), литературен критик, живее в града от средата на 1920-те до 1936 г. Емануил Иванов (1857 – 1925), математик, учител в гимназията през 1883 – 1885 Васил Кънчов (1862 – 1902), учен, завършва гимназия през 1884 г. Георги Марковски (1941 – 1999), писател, завършва гимназия през 1959 Петър Панчевски (1902 – 1982), офицер, завършва педагогическо училище през 1923 г. Емануил Попдимитров (1885 – 1943), поет, учител в града 1912 г. Георги Стоянов (1874 – 1917), поет, завършва педагогическо училище през 1894 г. Недялка Трайкова, (р. 1942), филолог, директор на читалище „Постоянство“ Павел Христов (1874 – 1922), революционер, завършва гимназия през 1894 г. Тодор Борисов (1922 – 2008), адвокат Сашко Гаврилов – немски цигулар, син на Йордан Гаврилов Хернани Цибрански (1931 – 2006), зъболекар, музикант, културен деятел Външни препратки Сайтът на град Лом Радио и телевизия в Лом Бележки


source: wikipedia

text: Бя̀ла Сла̀тина (на местния говор Бела Слатина, ) е град в област Враца, Северозападна България. Той е административен и стопански център на община Бяла Слатина. Населението на града към края на 2019 година е 9 644 жители. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 11 041 души по настоящ адрес и 12 342 души по постоянен адрес. Според специалисти, занимаващи се с произхода на имената (ономастици), името Слатина означава 'солен извор'. География Градът се намира на около 50 км североизточно от Враца в Северозападна България, област Враца, община Бяла Слатина. Бяла Слатина се намира в ниска част на равнината и затова при движение по пътя за града самият град не се вижда. Бяла Слатина е един от малкото градове строени планово – с прави и дълги улици. На север от града се намира вилна зона (застроени вили по цялата дължина на града). Покрай града от север-североизток минава река Скът. История на града Най-старото селище в центъра на Бяла Слатина е от епохата на средния неолит, втората половина на шестото хилядолетие пр. Хр. Останките от това селище са открити на самия бряг на р. Скът и се простират на юг до градската баня и до парка. Има още няколко неизследвани праисторически селища в района на днешния град. При изкопни работи за основите на читалищната сграда на югоизток от центъра на града са открити останки от селище и некропол, съществували през бронзовата епоха. Намерени са глинени съдове и един бронзов връх за кама, които се съхраняват в Националния археологически музей. На изток от града до извора Сладнѝца, бившата училищна градина, също има следи от антично тракийско селище. Видно от османски документи от периода XV – XIX в. Бяла Слатина е заварена от османската инвазия с днешното си име. Изглежда, че Бяла Слатина и целият край много са пострадали при един селски бунт против султана през 1766 г., в резултат на което много от селата били обезлюдени, а други останали с население по-малко от половината. Поради това турската администрация заселила в този район помаци от Ловешко и Тиквешко. Според един списък от 1876 г. българомохамеданите в Бяла Слатина наброяват близо 100 къщи и 156 жители (броени са само мъжете). След Освобождението помаците постепенно се изселват в Анадола. С указ No 317 от 26 юни 1880 г. Бяла Слатина става околийски център на окръг Орехово и е околия до 1959 г. на Врачанска област. Първата болница в селото е открита през 1889. През 1907 година толстоисти правят опит да основат своя колония в селото и дори инсталират там печатна машина, но са изгонени от местните жители. В първите години на XX век градът е известен с трайната си подкрепа за Прогресивнолибералната партия. При избухването на Балканската война в 1912 година трима души от Бяла Слатина са доброволци в Македоно-одринското опълчение. Бяла Слатина е обявена за град с указ на цар Фердинанд от 27 юни 1914 година. Илия Калканов е кметът, по чието време населеното място става град. Население Долната таблица показва изменението на населението на града в периода след Втората световна война (1946 – 2016): Икономика По време на социализма в града са работили няколко големи завода. Тогава градът бързо се е разраствал и от него държавата е печелела много. Например по-голямата част от продукцията на шивашкото предприятие „Пионер“ е изнасяна в СССР. Произвеждани са и части за мотокари. След промените от 1989 г. предприятията са приватизирани, земеделската земя е реституирана, в града остават почти всички заводи, но с много намален персонал и производство. Обществени институции Общинска администрация, Бяла Слатина Дирекция „Социално подпомагане“ Дирекция Бюро по труда Кметове 2011: Иво Цветков (ГЕРБ) печели на втори тур срещу Венцислав Василев (БСП) 2007: Венцислав Василев (БСП) печели на втори тур с 64,18% срещу Мехти Касъмов (Солидарност) 2003: Милко Симеонов (БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ОБТ, ПДСД) печели на втори тур с 67% срещу Данаил Йолов (независим) 1999: Милко Симеонов (БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на втори тур с 58% срещу Параскева Ненчева (ОДС) 1995: Иван Георгиев (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на втори тур с 56% срещу Тодорин Диковски (независим) Култура През зимата на 1892 г., по инициатива на Иван А.Цонев, главен бирник на селото, и със съдействието на Гюздо Петков и други будни хора се основава читалище и се именува „Развитие“. Читалището разполага с библиотека, художествена галерия, танцови зали и др. През годините се появяват и художествените любителски колективи като: Белослатинския театър, Детско театрално студио „Буратино“, Детска театрална школа „Лъч“, появява се и музикалното изкуство като се свормират Духовата музика, Четригласният смесен хор, Мъжка вокална група, Детски народен хор, Смесеният камерен хор, Детските вокални групи: „Мини Мис“, „Бяла Слата“, „Бони-Бон“ и Детска музикална школа, появява се и танцовото изкуство, като се създават: танцов състав „Развитие“, тогавашният ансамбъл „Пионер“, група на характерни танци, група по модерен балет, балет „Грация“. През 1983 г. е построена новата сградата на читалище „Развитие“. Образование НУ „Цани Гинчев“ НУ „Христо Ботев“ НУ „Христо Смирненски“ ОУ „Св. Климент Охридски“ СОУ „Васил Левски“ ПАГ „Никола Йонков Вапцаров“ ПГО „Елисавета Багряна“ Забележителности „Китката“ е местност с дъбова горичка, намираща се край западния край на Бяла Слатина. Тя е бивш дългогодишен символ на града и общината, включен в герба на града. Горичката включва 15-ина дъбове, израснали в кръг като китка, намираща се в близкия район, известен като Агиното бранище. Към 2012 г. вече не съществува, горичката с дъбовете е унищожена. Паметник на Ботевия четник Кольо Радев-Черкеза – намира се на гроба му в двора на храм „Света Параскева“. Паметник на поета революционер Николай Хрелков – намира се в централния градски парк. Паметник „Перката“ – паметник на загинали по време на Втората световна война съветски летци. Намира се на едно от възвишенията североизточно от града в местността „Лесопарка“. До паметник във вид на част от самолетно витло, се стига по извити бетонни стъпала от местността „Езерото“. Паметник на Цола Драгойчева – намира се на централния градски площад. Паметник на антифашиста Благой Монов – намира се в двора на прогимназия „Св. Климент Охридски“. Паметник на военнослужещите и доброволците от града, загинали по време на Сръбско-българската война, Балканската война, Междусъюзническата война, Първата световна война и Втората световна война. Представлява стоманобетонна конструкция, облицована с мрамор, с надпис „Българийо, за тебе те умряха!“. На 3 плочи от черен гранит са списъците с имената по азбучен ред на загиналите през войните. Построен е през 2014 година. Намира се на централния градски площад пред сградата на общинската администрация. Читалище „Развитие 1892“ се намира се на площад „Демокрация“ No 1 Редовни събития Майски културни празници: провеждат се всяка година около празника на славянската просвета и култура 24 май. Традиционен белослатински панаир: провежда се всяка година около 14 септември Кръстовден. Празникът продължава няколко дни. Включва културна програма и представяне на браншови организации. Празник на Бяла Слатина: отбелязва се на църковния празник Кръстовден (14 септември) с решение на Общинския съвет от 2002 г. Личности Родени в Бяла Слатина Блага Димитрова (1922 – 2003) – писателка, сценаристка, поетеса и вицепрезидент на Република България Цола Драгойчева (1898 – 1993) – политик от БКП Васил Габровски (1930 – 2011) – художник-живописец, дизайнер, монументалист, председател на СБХ, Враца (1972 – 1988), сред основателите на художествената галерия в града проф. д-р Васил Николов (р. 1951 – археолог, ръководител (2003) на Археологическия институт с музей към БАН Весела Драганова (р. 1964) – председателка на Партията на българските жени Георги Божинов (р. 1949) – политик проф. Димитрина Кауфман (р. 1944) – музиколожка и фолклористка, създателка и ръководителка на хорове Емил Трифонов – Кембъла (1964 – 2007) – музикант, телевизионен водещ и шоумен проф. д-р Йордан Стаменов (р. 1940) – физик, завършил в Дрезден „Ядрена физика“, директор на Института по ядрени изследвания и ядрена енергетика на БАН Лъчезар Лазаров (1952 – 2019) – журналист, учител, книгоиздател, поет и общественик Маргарита Дакова (1926 – 1984) – основоположничка на музея в Добрич, етнографка, публицистка Милен Гетов (1925 – 2022) – кинорежисьор, журналист и драматург Николай Хрелков (1894 – 1950) – поет, публицист и преводач Петко Карлуковски (1921 – 1974) – актьор Петър Маринов Нанев (1954 – 1990) – преподавател по латински език в Тракийския университет в Стара Загора доц. Светла Владимирова Цанкова (р. 1969) – доктор по философия, преподавателка в УНСС Събка Николова Тодорова-Цанкова (р. 1948) – заслужил учител и общински съветник от БСДП Цанко Бозайников (1928 – 2003) – музикант, музикален педагог и композитор, съосновател (1954) на Детската музикална школа и пръв неин директор, организатор и ръководител на инструментални състави и хорове проф. Цанко Яблански (р. 1944) – професор по генетика и селекция на животните, заместник-ректор на Тракийския университет, кмет на Стара Загора, посланик в Израел Цветан Сираков (р. 1943) – художник, живописец, читалищен деятел, общественик Цено Йолов (1929 – 1998) – учител, автор на 3 учебника Свързани с града Георги Цанев (1943 – 2008) – писател, поет, журналист и общественик Иванчо Съйнов – народен будител и революционер Кольо Радев-Черкеза (1850 – 1927) – революционер, участник в Ботевата чета Красимир Андреев (р. 1935) – учител, диригент и композитор Красимира Василева Милчева – журналистка, учителка, поетеса, общественичка Марин Попандреев (1840 – 1916) – свещеник, народен будител, общественик Никола Джамджиев – учител, революционер, народен будител Николай Димитров Фенерски (р. 1974) – журналист, публицист, писател, преводач, общественик Светослав Обретенов (1909 – 1955) – композитор, диригент и общественик Филип Симидов (1852 – 1925) – учител, революционер, народен будител Христо Цанев Карлуковски (1870 – 1956) – индустриалец, основател на фабрика „Енергия“ в Бяла Слатина и общественик, деец на БРСДП (широки социалисти) Цани Гинчев (1832 – 1894) – народен будител, писател, публицист и учител Цветан Близнаков (1929 – 2012) – педагог, дългогодишен ръководител на шахматната секция в града, актьор-самодеец, публицист, писател, общественик Йонислав Йотов Тото (Рапър) Габриела Василева (р.1991) Мис България 2012 Спорт Футболен клуб „Чавдар“ (Западна „Б“ група)-закрит Волейболен клуб „Чавдар“ Джудо клуб „Чавдар“ 2015 Източници Външни препратки Бяла Слатина Онлайн – Регионални новини Радио и телевизия в Бяла Слатина Официален сайт на Община Бяла Слатина 360 градусови панорамни снимки от Бяла Слатина Bela Slatina Tarihi – История на Бяла Слатина на турски език Карта на гр. Бяла Слатина и региона


text: Мѝзия (старо име: Букьовци) е град в Северозападна България, област Враца. Градът е административен център на община Мизия. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 2726 души по настоящ адрес и 2960 души по постоянен адрес. История Най-ранните следи за появата на хора в околностите на някогашното село Букьовци датират отпреди пет хиляди години. Тракийските племена, обитавали онези земи, са оставили богато културно наследство. Намереното през 1925 г. прочуто Букьовско съкровище от сребърни тракийски накити се пази в Националния исторически музей в гр. София. В края на VI и началото на VII в. славяните основат селище в североизточната част на днешна Мизия. Село Букьовци е оформено през XVIII в. За първи път името му се среща в турски регистър от 1848 г. В началото на 70-те години на XIX век букьовчани създават местен таен революционен комитет за подготовка на въоръжено въстание. В селата са отсядали Левски, Заимов, Бенковски, Волов, Обретенов. Душа на комитета през 1874 г. става учителят Спас Соколов, който участва и в Ботевата чета. Освобождението за този край настъпва на 21 ноември 1877 г. При избухването на Балканската война в 1912 г. човек от Букьовци е доброволец в Македоно-одринското опълчение. През лятото на 1950 г., по време на колективизацията, над двеста души от селото правят неуспешни опити да напуснат създаденото малко по-рано трудово кооперативно земеделско стопанство. На 13 февруари 1970 г. с Указ No 344 на Държавния съвет е образуван град с древното име Мизия от сливането на селището от градски тип Букьовци и село Гложене. През 1978 г. Гложене е обособено като самостоятелно селище (днес в община Козлодуй), но Букьовци продължава да се казва Мизия и остава със статут на град. Население Градът е известен с наличието на специфични и интересни фамилни имена. В по-старо време почти всички фамилии в града са с наставка „-ски“. Заселването на букьовските земи в началото на XIX в. най-вероятно е предизвикано от безчинствата на кърджалиите, които водят до масови преселвания в цялата българска територия. Тези преселници (вероятно от днешни западни покрайнини) и до днес пазят фамилиите на своите прадеди. Религия Най-изповядваната религия в Мизия и прилежащите територии е източното православие. В града има храм на Евангелската методистка епископална църква. Политика В местните избори за кмет на община Мизия се стига до следните резултати: 1995 – Иванка Кунчева (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на първи тур с 65% срещу Милко Томов (БКП). 1999 – Иван Даков (Обединена демократична левица – Мизия) печели на втори тур с 61% срещу Виолин Крушовенски (независим). 2003 – Иван Даков (БСП) печели на първи тур с 52% срещу Виолин Крушовенски (независим). 2005 – Виолин Крушовенски (НДСВ) на извънредни частични избори печели на втори тур със 78,35% срещу Румен Шопов (независим). 2007 – Виолин Крушовенски (НДСВ) печели на втори тур само с четири гласа разлика или с 50,04% срещу 49,96% на Иван Даков (БСП). 2011 – Виолин Крушовенски (НДСВ) печели на втори тур с 52,50% срещу Иван Даков (БСП) 2015 – Виолин Крушовенски (НДСВ) печели на втори тур с 51.76% срещу Валя Берчева (ГЕРБ) 2019 – Валя Берчева (ГЕРБ) печели на втори тур с 64,10% срещу Виолин Крушовенски (НДСВ) Икономика Основни икономически сектори са промишлеността и селското стопанство, като над 60% от земеделските земи се обработват в земеделски кооперации, които отглеждат предимно пшеница, царевица и слънчоглед. Развита е целулозно-хартиената промишленост. Стабилизирана е дейността на АД ”Яйца и птици”. На територията на общината работи общинско предприятие за комунално битово обслужване. В Община Мизия има материална база за възстановяване на фуражния завод и разширяване дейността на мелницата, която произвежда всички видове брашна с високо качество и има големи складови резерви. Има построени цехове за колбаси, млекопреработване, безалкохолни напитки, сладкарски изделия и кланици, шивашки цех и базалтов цех за оградни блокчета. Здравеопазването в общината е осигурено от филиална поликлиника в града (със звено за бърза помощ), както и от 5 селски здравни служби. Общината разполага с Център за социални грижи със социален патронаж от 120 места, както и с обществена трапезария, където се хранят около 35 семейства. В общината има уреден градски и междуселищен транспорт. Връзката на Враца с фериботния път Бекет – Оряхово преминава през община Мизия. 5 пощенски автоматизирани телефонни станции осъществяват съобщителните връзки в общината с автоматично избиране на селищата и останалите населени места в областта и страната. Култура Днес община Мизия непрекъснато се благоустроява и развива. Оформят се красиви центрове и зони за отдих, спортни зали и площадки, младежкият компликс „Огоста“. Младите хора прекарват свободното си време в 5 младежки дома и клуба. Читалищата в Мизия и селата Крушовица, Софрониево, Липница и Войводово разполагат с театрални салони, библиотеки, зали за репетиции, гримьорни. В читалище „Просвета“ в Мизия има музейни експозиции „Етнография“ и „Революционно развитие“. Самодейните състави от общината са лауреати на районни и VI и VII републикански фестивал. Обликът на общината се допълва от 4-те основни училища и СПТУ ”П. Атанасов” за подготовка на лаборанти, ел.-техници и икономисти. За всички деца от предучилищна възраст са осигурени места в 7 детски ясли и градини. Има изграден и детски комплекс. Църквата „Свети Никола“ в с. Софрониево, която датира от XV век, впечатлява с интересната си архитектура. Издигнат е паметник в чест на руските и румънски войници, дали живота си за освобождаването на Мизия и Оряхово от турско иго. В село Липница е изграден ансамбъл на загиналите през 1944 г. партизани и ремсисти от района. Освобождението от османска власт на Мизия, Оряхово и околните села идва на 21 ноември 1877 г. след ожесточена битка при Каменов мост край с. Сараево, между руските и румънски войски, предвождани от барон Майендорф и полк. Слъничану, и турските орди, която се оказва решителна за по-нататъшния ход на военните действия. Сега на това място има паметник, открит през 1978 г. Самобитният български музикант и композитор Дико Илиев е живял и творил от 1922 до 1938 г. в Мизия и през това време е написал хората „Грънчарско“, „Еленино“, „Дайчово“ и „Букьовско“. Тук той създава и първата духова музика в района – Букьовската. Сградата на старата община с часовниковата кула, която днес е символ на града, е построена с дарения през 1929 г. Известни личности Родени в Мизия Иван Бурчин (р. 1952), кануист Илия Ив. Личев, български революционер от ВМОРО, четник на Апостол Петков Васил Попилиев (1929 – 2002), актьор Мирослав Данов (р. 1979) Бобслеист, участник в Зимните олимпийски игри 2002 в Солт Лейк Сити Редовни събития 13 февруари – обявен за град през 1970 г. денят се чества като празник на града. В началото на месец август на Илинден по стар стил на 2 август се провеждат традиционните Мизийски панаирни дни. Побратими градове Билополе, Украйна Външни препратки Официален сайт на Община Мизия Радио и телевизия в Мизия Бележки


text: Монта̀на е областен град в Северозападна България, административен и стопански център на едноименните община Монтана и област Монтана. Населението на града е 36 633 жители според оценка на НСИ към 31.12.2022 г. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 38 893 души по настоящ адрес и 47 322 души по постоянен адрес. Имена на града Първото име на града, дадено му от римляните, е Монтанезиум. Селището се споменава за първи път под името Кутловица в османски документ от 1575 г. Освобождението на България през 1878 г. заварва селото с името Голяма Кутловица (като река Огоста го дели от село Малка Кутловица) и с население по-малко от 1000 жители. На 2 декември 1891 г. с местна инициатива Голяма Кутловица е преименувана на Фердинанд, като с жеста си заслужава благоволението на княз Фердинанд I и получава статут на град. Тогава градът е наброявал около 1 500 жители – българи, турци и евреи. През 1945 г. правителството на Отечествения фронт преименува града на Михайловград на името на загиналия през 1944 г. комунистически активист Христо Михайлов, работил в организацията на БКП и взел участие в Септемврийското въстание в града. През 1993 г. с указ на президента Желю Желев името на града е променено на Монтана (по античното си име Municipio Montanensium). География Местоположение и релеф Градът се намира на 109 км от столицата София, на 259 км от Пловдив, на 423 км от Варна и на 493 км от Бургас. Също така е разположен на около 45 километра южно от река Дунав и на около 30 км източно от границата със Сърбия в долината между язовир „Огоста“ и възвишението Пъстрина. Важен коридор между Северозападна България и София през прохода Петрохан. Градът се намира в Предбалкана, в предпланински район на север от Стара планина, с хълмист терен и средна надморска височина от 350 m, защото „лежи“ в източното подножие на Михайловградския баир (кота 327 m), който е част от Веренишкото бърдо и Западния Предбалкан. Климат Климатът е умереноконтинентален, със студена зима и горещо лято. Преобладаващи са запад-северозападните ветрове. Големият воден басейн и насеченият релеф рядко позволяват стихване на вятъра до 0 м/с. Характерен за нощните часове е и планинско-долинен бриз от югозапад, който охлажда. По правило не е силен, но през пролетта и лятото може да достигне 10 м/сек и повече заради по-бързото изстиване на планинския склон от низината след залез, което генерира поток с тежък, студен въздух надолу към Предбалкана. В студеното полугодие има температурни инверсии, с мъгли и/или ниска слоеста облачност и се наблюдава фьон (наричан също „южняк“), който води до пролетни температури и снеготопене, а при арктични въздушни маси, когато язовирът замръзне и няма излъчване на топлина от водата, се отбелязват и стойности под -20 °C. През топлото полугодие се регистрират градушки. Първите отрицателни температури и слани най-често са през втората половина на октомври, а последните – в края на март. Средният брой на дните със снежна покривка е между 40 и 45, средната ѝ височина е 8 см. Максимумът на валежите по норма е през май-юни, минимумът – през февруари, но с климатичните промени те стават все по-неравномерно разпределени, зачестяват и дългите засушавания. В южната част на стената на язовир „Огоста“ (203 м н.в) се намира Хидро-метеорологична обсерватория Монтана. В нея се извършват постоянни наблюдения от агроном, метеоролози и хидролози. Първите официални прогнози за времето тук се правят от 1892 г., когато към местната пощенска станция е открита метеорологична станция. През 2007 г. е отчетена най-високата температура от 43,6 градуса по Целзий. Климатични данни През септември 1923 г., януари 1925 г. и септември и ноември 1926 г. не е имало никакви валежи. Най-суха е била 1918 г. с едва 205 л/кв.м. Разработването на новата 1991 – 2020 норма и наличният 100-годишен архив ще дадат индикации за посоката в промяната на климата в новото време с намаляване/увеличаване на валежите и трендът при градусите. В периода от таблицата станцията е била в урбанизирана градска среда, а язовирът не е бил наличен. Наблюденията на брега на язовира се правят чак от 1986 г. с вече построен язовир, но обемът му тогава е по-малък от днешния. Деление Най-старата част на града е кварталът в подножието на Монтанското бърдо (Баира). Квартали на Монтана са жилищните комплекси „Младост 1“, „Младост 2“ и „Плиска“ (в северозападната част на града), Кошарник, „Огоста“, Живовски квартал”, Мала Кутловица, „Пъстрина“ и „Изгрев“. Последните 3 квартала са единствените, които се намират на десния бряг на Огоста, докато по-голямата част от града се намира на левия ѝ бряг. История Римска епоха Районът около Монтана става част от римската провинция Горна Мизия през 29 г. пр.н.е. заради стратегическото си местоположение. Бърдото е изиграло главна роля за построяването на военен гарнизон, чиято цел е била да предпазва от идващи от север вражески нашествия. Около 160 г. военният лагер, основан вероятно на мястото на старо тракийско селище, получава градски права под името Монтанензиум (), което се превежда буквално като „планинско селище“ (поради непосредствената близост на Балкана). Градът се развива и благоустроява по римски модел и става второто по важност селище в Горна Мизия след Рациария (Арчар). През този период е изградена крепостта на хълма над Монтана, обществени сгради, храмове, бани и театри. Монтана се превръща в типично имперско селище, където съжителстват местното романизирано население, италийски и малоазийски заселници. В и около града са известни останките на четири късноантични църкви, датирани към IV век – в източния край на крепостта, в нейното подножие, на 6 километра североизточно и на 7 километра югозападно от нея. Основа на икономиката са едрите земевладелци от италийски произход и техните вили и имения, където местното население служи като работна ръка при добива на земеделска продукция и злато по поречието на Огоста. В града има и прослойка гръкоезични заселници от източен произход, занимаващи се със занаятчийство и лихварство. За покровители на града в духа на елинизма са обявени Диана и Аполон. Средновековие Между 440 и 490 г. Северозападна България е опустошена от набезите на хуните на Атила и готите. Между 500 и 560 г. славяните и аварите нанасят пореден опустошителен удар върху гръко-римската култура в региона, а заселилите се в района славяни наричат селището Кутловица. По времето на Първото и Второто българско царство селището се възстановява и става център на епархия. Османска империя След превземането на Кутловица от османците селището е разорено и запустява. Между 1450 и 1688 г. поради стратегическото си значение Кутловица е заселена от турци и преживява нов разцвет като типично ориенталски град. Построени са две джамии, турска баня, чешми и нови обществени сгради. Чипровското въстание и неговият разгром, в който участват турци от Кутловица, затвърждават облика на Кутловица като османски остров и пост срещу австрийското влияние през следващите XVIII и XIX век. Непосредствено преди Освобождението в града има турска махала (около 600 души) около сегашната улица „Извора“, българска махала (50 души) и циганска махала (100 души). Съвременна България След Освобождението започва масивна миграция на население към Кутловица. Първата група, която се заселва в града, са земеделци от района на Белимел и Митровци. Следва голяма вълна преселници от Берковско и след 1912 г. – преселници от Царибродско, Годечко, Софийско, Троянско, както и от Македония. Заедно с притока на население след 1878 г. в града стремително се развива инфраструктурата. Построяват се електрическа мрежа, жп гара, поща, болница, дава се началото на панаир и читалище в града. Градът е един от центровете на Септемврийското въстание през 1923 г. - неуспешен бунт, организиран от Българската комунистическа партия (тесни социалисти) (БКП (т.с.)) под натиск от Коминтерна. Метежниците завземат града и за кратко установяват преврат. След 9 септември 1944 г. има масова равномерна миграция към Монтана от всички селища в тогавашния Михайловградски окръг. Градът преживява икономически разцвет и силно се развива като промишлен център. През този период са построени завод за акумулатори, 2 машиностроителни завода, завод за инструменти, предачна фабрика, завод за подова керамика и фитинги. Административен център От 1878 г. до днес Монтана е част от различни административни единици, според многобройните закони за административно деление на България. След Освобождението Кутловица влиза във Вълчедръмската околия, която е част от Ломско окръжие. С Указ No 782 от 10 ноември 1882 г. [ДВ, бр. 132, 18.11.1882] седалището на Вълчедръмската околия се премества в Кутловица и околията се преименува в Кутловишка. При административната реформа от 1901 г. Ломско окръжие е закрито и Фердинадска околия влиза в новосъздадената Врачанска област. С Указ No 794 от 24 септември 1949 г. [ДВ, бр. 224, 28.09.1949] страната е разделена на 14 окръга, като Михайловградска околия влиза във Врачански окръг. Между 1959 и 1987 г. Михайловград е център на Михайловградски окръг. Към града са присъединени селата Кошарник и Мала Кутловица – от 1 януари 1960 г., както и Живовци от 2 март 1976 г. През 1987 г. страната е разделена на области и Михайловград става център на Михайловградска област, обединяваща бившите Видински, Врачански и Михайловградски окръзи. При последната административна реформа от 1999 г. Област Монтана се разделя на областите Монтана, Враца и Видин, като територията на Област Монтана съвпада по територия с Михайловградски окръг от 1959 г. Население Численост на населението според преброяванията през годините: Долната таблица показва изменението на числеността на населението на града в периода от 1934 до 2021 г. Управление и политика Общински кмет 2023 – Златко Живков (Местна коалиция „СДС (ГЕРБ, БНД, ВМРО-БНД и ЗНС)" печели на първи тур със 59,70% срещу Петър Петров (Възраждане) с 16,70% 2019 – Златко Живков (Местна коалиция „СДС (ГЕРБ, БНД, ВМРО-БНД и ЗНС)" печели на първи тур със 71,75% срещу кандидата на БСП Илия Илиев с 13,84%. 2015 – Златко Живков (Коалиция ”Заедно за Монтана”) печели на първи тур с 54,53% срещу кандидата на ГЕРБ Дилян Димитров 2011 – Златко Живков (ПП Вяра, Морал, Родолюбие, Отговорност – Национален идеал за единство) печели на първи тур с 54,07% срещу кандидата на ГЕРБ Людмил Кръстев (Сандов) 2007 – Златко Живков (независим) печели на първи тур с 54,02% срещу кандидата на ГЕРБ Златко Тодоров 2003 – Златко Живков (независим) печели на втори тур с 59% срещу Светлин Лазаров (БСП). 1999 – Златко Живков (Коалиция ОДС 2) печели на първи тур с 55% срещу Димитър Митов (Обединена левица – Монтана). 1995 – Пенка Йорданова (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на втори тур с 56% срещу Людмил Кръстев (Сандов) (СДС). Общински съвет Общинският съвет се състои от 33 съветници, които от местните избори през 2019 г. са разпределени както следва: Общински символи Гербът на Монтана представлява син щит, на който е изобразена покровителката на антична Монтана – богинята Диана. Гербът е увенчан с крепостна корона, а около щита има поставена девизна лента с надпис „Диана – покровителка на Монтана“. Утвърден е през 1997 г. Знамето на града представлява разположени хоризонтално бяла и синя ивици, а в горния ляв кантон е поставен българският трикольор. Между 1944 и 1993 г. на герба на Михайловград са изобразени 3 стилизирани пламъка като символ на Чипровското въстание, бунтовете от 1923 г. и 9 септември 1944 г. Побратимени градове Монтана е побратимен град или партньор със следните градове и общини: Икономика Характеристика В община Монтана са регистрирани над 2000 предприятия. Отрасловата характеристика се доминира от машиностроене, електротехника, хранително-вкусова промишленост. С над 50% дял са фирмите в сферата на търговията и услугите. Предприятията, работещи в областта на хотелиерството и ресторантьорството и промишлеността, са с дялове над 10%. Значителна част от населението на града, предимно около средна възраст, се занимава със земеделие и скотовъдство през свободното си време в лични стопанства във вилните зони и околните села. Друга част работи временно или сезонно в Гърция, Италия и Испания. Транспорт През Монтана минава железопътната линия Берковица – Бойчиновци, откъдето градът е свързан с Видин, Лом, Враца и Мездра. Експонат в чакалнята на гарата е влакът на поп Андрей от Септемврийското въстание 1923 г. В Монтана ежедневно се движи автобусен градски транспорт по линии 1, 2 и 10. Линия 1: квартал „Кошарник“ – квартал „Мала Кутловица“ Линия 2: ж.к. „Младост 2“ – квартал „Мала Кутловица“ Линия 10: ж.к. „Младост 2“ – Центъра Градът се намира на първокласен път Е79 Видин – Враца – София – Кулата и главен път 81 (Лом – София). Връзката на Монтана със София, от която Монтана е силнозависима икономически, е затруднена поради липса на съвременно изпълнение на участъка от Път 81 между Берковица и Костинброд. Участъкът на Е79 от Враца до Монтана е ремонтиран, частично с 2 ленти в една посока. Път Е79 Монтана – Видин е изцяло ремонтиран през 2006 и 2007, но без да бъде разширен, като по цялата отсечка има само по една лента във всяка посока. Построяването на Дунав мост 2 при Видин и присъединяването на България и Румъния към ЕС осигурява по-бърза връзка на региона със Средна Европа. Липсва транспортна връзка със съседните окръзи в Сърбия. Граничният пункт при село Салаш (на 60 км от Монтана) е затворен от 40 г. През Монтана минава Паневропейски транспортен коридор 4. Търговия По-големи магазини за хранителни стоки са от търговските вериги „Кауфланд“, „Билла“, „Лидл“, „Т-маркет“ и магазин за техника от веригите „TeMax“, „Технополис“ и „Зора“. В Монтана са разположени и няколко открити пазара, където се предлага земеделска продукция, произведена в региона. Здравеопазване В града функционира МБАЛ „Д-р Стамен Илиев“ АД, поликлиника, Център по дентална медицина, МБАЛ „Сити Клиник Св. Георги“ ЕООД, както и множество частни лекарски и стоматологични кабинети. В Монтана функционира ветеринарна клиника „Пет Вет 2000“, както и един ветеринарен кабинет „Д-р Даков“. Образование Училища ОУ „Св. св. Кирил и Методий“ ОУ „Иван Вазов“ ОУ „Д-р Петър Берон“ СУ „Христо Ботев“ СУ „Н. Й. Вапцаров“ СУ „Отец Паисий“ СУ „Йордан Радичков“ Профилирана природоматематическа гимназия „Св. Климент Охридски“ Профилирана гимназия с преподаване на чужди езици „Петър Богдан“ Финансово-стопанска гимназия „Васил Левски“ Професионална гимназия по строителство, архитектура и геодезия „Проф. арх. Стефан Стефанов“ Професионална гимназия по техника и електротехника „Христо Ботев“ Професионална гимназия по лека промишленост Детски градини Други Обединена школа по изкуствата „Добри Христов“ Обединен детски комплекс „Ние, врабчетата“ Култура Забележителности Фонтани на площад „Жеравица“ Антична крепост „Кастра ад Монтанезиум“ Стара римска баня Открита археологическа експозиция Лапидариум на епиграфски паметници от римската епоха Влак на поп Андрей Паметник на Христо Михайлов Паметник на Васил Левски Паметник на Иван Вазов Паметник на Септемврийското въстание от 1923 г. Паметник на загиналите във войните за национално обединение Паметник на летеца-герой Богдан Илиев Паметник на Игнат Попов Паметник на Тодор Грънчаров Паметник на Гоцо Митов Паметник на Йордан Радичков Религиозни храмове Църква „Св. св. Кирил и Методий“ Храм „Свети Дух“ Театър, музеи Драматичен театър „Драгомир Асенов“ Регионален исторически музей – Монтана Градска художествена галерия – Монтана Художествена галерия „Кутловица“ Михайлова къща Библиотеки, читалища Регионална библиотека „Гео Милев“ Читалище „Разум“ Читалище „Звезда – 2007“ Читалище „Кутловица“ Редовни събития Празник на града Свети Дух – променя се в зависимост от църковния календар Националните празници на духовите оркестри „Дико Илиев“ В града ежегодно се провежда състезание по Раликрос и Автокрос Детски национален фолклорен конкурс „Напеви от Северозапада“ Международен турнир по спортни танци „Montana OPEN“ Международна киноложка изложба Открит турнир по конен спорт Международен фолклорен фестивал Паркове Спорт Регистрирани спортни клубове: СК „Бойни спортове – Монтана“ BJJ и ММА Кикбокс и Муай Тай клуб „Спарта“ ПФК Монтана СК „Атлет“ – лека атлетика СК „Слава“ – борба СК „Слава 83“ – спортен клуб по бойни спортове Карате Клуб „Компас“ Спортен клуб по волейбол „Монтана“ Баскетболен клуб „Монтана 2003“ – баскетболен клуб (жени) Баскетболен клуб „Слава 99“ – баскетболен клуб (юноши) Баскетболен клуб „Монтана 2003“ (юноши) Клуб за конен спорт „Диана“ АСК „Монтана Рейсинг“ – автомобилизъм Личности Pодени в Монтана Асен Греков (1893 – 1954) – български политик, военен и държавен деец Георги Апостолов (1923 – 2015) – скулптор Димитър Церовски (р. 1985 г.) – краевед и общественик Драгомир Асенов (1926 – 1981) – драматург Елен Колева (р. 1984) – актриса Златко Живков (р. 1959) – български политик Иван Михайлов (1897 – 1982) – български политик, военен и държавен деец Иван Рудников (1921 – 2008) – поет и юрист Кева Апостолова (р. 1946) – писател Кирил Кавадарков (р. 1943) – актьор Любен Коларов (1894 – 1946) – политик от БЗНС Мирослав Антонов (р. 1986) – футболист Нели Рангелова (р. 1958) – поп певица Огнян Николов – оперен певец Петко Симеонов (р. 1942) – писател и политик Пламена Гетова (р. 1953) – актриса Светлана Лесева (р. 1967) – лека атлетика Стилиян Петров (р. 1979) – футболист Стефан Савов (1896 – 1969) – драматург и актьор Стоян Николов – Торлака (р. 1979) – писател Теодор Тодоров (р. 1989) – волейболист Христо Михайлов – политически и военен деец на БРП. Галерия Източници Външни препратки Официален сайт на Община Монтана Регионална библиотека „Гео Милев“ – град Монтана Исторически музей – Монтана


text: Козлоду̀й е град разположен по поречието на река Дунав в област Враца, Северозападна България. Той е административен и стопански център на едноименната община Козлодуй. Населението на града е 13 771 жители, според данните на ЕСГРАОН от 15 юни 2013 година. Козлодуй получава статут на град през 1969 година. География Козлодуй се намира в Дунавската равнина, на 7 км от вливането на р. Огоста в р. Дунав, в плодородната житница на България, наречена „Златия“. Срещу града се намира вторият по големина български остров. В района на Козлодуй има голямо природно разнообразие на птици и растения. Функциониращият клон на БДЗП в града редовно организира меропроятия, свързани с орнитологията. Различните клубове по екология и природа в учебните заведения също организират акции по почистване, изследване и защита на природата в района. История Векове наред на този крайдунавски бряг са живели траки, славяни и българи, които създават свой бит и култура. Следи от тракийски поселищен цетър, съществувал през първото хилядолетие пр.н.е., са останали в надгробните могили. По-късно през тези места минава големият римски крайдунавски път. За това свидетелстват и останките от римските кастели Магура пиатра (или Регианум), Камиструм и Аугуста. В този регион са и трите исторически окопа, наречени по-късно Ломски, Островски и Козлодуйски, където е бил настанен Аспарухов военен гарнизон. Първото известно писмено сведение за наличието на село с подобно име в Никополския санджак се дава от „иджмал“ дефтери от XV век. В описа на санджака, проведен около 1483 г. за населените места в каза Чибри (Цибър) е записано: „Село Койдозлу, спадащо към Чибри, домакинства 8. ...... Село Бутанофче, спадащо към Чибри, домакинства 6. Село Хайреддин, спадащо към Чибри, домакинства 4.“ Има известни данни за Козлодуй и от XVI в., с което се доказва трайното заселване на селището. През XVIII в. селището е отбелязано като Котозлук и Козлудере (нисък дол), а по-късно – Козлодуй (ъгъл на ледовете). Името на селището Козлодуй и данни за него са отпечатани на български език в списание „Летоструй или къщний календар за проста година 1873“ издадено във Виена. В дадената таблица на статистическото описание на Оряховското окръжие от Врачанската епархия в народночерковно отношение, са дадени данни за населените места. За с. Козлодуй през 1873 г. е изписана с кирилица следната информация: Селище — Козлодуй Народност — власи Къщи – 320 Венчила – 401 Черкви — Св. Тройца Име на свещеника – Рад. Георгиев и Дим. Наков На 17 май 1876 г. на козлодуйския бряг от кораба „Радецки“ слиза четата на Христо Ботев. (стар стил) На 23 ноември 1877 г. 8-и кавалерийски полк с командир Александру Перец освобождава Козлодуй от османска власт. През лятото на 1950 година, по време на колективизацията около 600 души от селото правят неуспешни опити да напуснат създаденото малко по-рано трудово кооперативно земеделско стопанство. В Козлодуй е изпратен заместник-министъра на земеделието Стоян Сюлемезов, който се опитва да ги разубеди. Пристигането му предизвиква спонтанна демонстрация, прозорците на общината са изпочупени и е направен опит за саморазправа със Сюлемезов. Тълпата е разпръсната с оръжие, а десетки селяни са арестувани и съдени. По-късно за организацията на същите събития са съдени също участниците в нелегална група, наричаща се Бойна интернационална земеделска организация. На 6 април 1970 г. е поставено началото на строежа на Първа атомна електроцентрала „Козлодуй“. На 31 декември 2004 г. с постановление на Народното събрание блоковете 1 и 2 на АЕЦ „Козлодуй“ са изведени от експлоатация. На 31 декември 2006 г. блоковете 3 и 4 на АЕЦ „Козлодуй“ са изведени от експлоатация. Население В Козлодуй живеят основно българи, има също власи, роми, руснаци, украинци, виетнамци, турци и др. На второ място по брой жители в областта е след Враца. След Козлодуй се нареждат Бяла Слатина и Мездра. Долната таблица показва изменението на населението на града в периода след втората световна война (1946 – 2021): Управление 2015 – Маринела Николова (ГЕРБ) печели на първи тур с 53% 2011 – Румен Маноев (ГЕРБ, ОДС, Гергьовден, ЗНС) 2007 – Румен Маноев (Коалиция „Проект“ Промяна.BG) печели на втори тур с 58% срещу Милко Торбов (БСП). 2003 – Милко Торбов (независим) печели на втори тур с 56% срещу Валери Ончев (независим). 1999 – Милко Торбов (независим) печели на втори тур с 54% срещу Иво Симеонов (ОДС плюс). 1995 – Константин Петров Рошков (независим) печели на втори тур с 41% срещу Таня Петрова (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност). Икономика Градът е с голямо икономическо значение, заради функциониращата АЕЦ „Козлодуй“. Населението на града е заето предимно в АЕЦ „Козлодуй“, както и в Държавно предприятие „Радиоактивни отпадъци“. Средната заплата в Козлодуй е втората най-висока в България. Инфраструктура Училища На територията на града функционират четири училища: СУ „Христо Ботев“ СУ „Св. св. Кирил и Методий“ (Козлодуй) Професионална гимназия по ядрена енергетика „Игор Курчатов“ Начално училище „Васил Левски“ На територията на града функционират и няколко детски градини: ЦДГ Слънчице ОДЗ Мир ОДЗ Радост ЦДГ Звънче Култура В Козлодуй се намират следните забележителности от Стоте национални туристически обекта на Български туристически съюз: Национален музей „Параход Радецки“, ул. „Хр. Ботев“ No 82, от 9,00 до 18,00 часа без почивен ден. Корабът предлага и каюти с легла с възможност за нощуване. Цената на легло на нощ е 8,00 лв. за възрастни и 5,00 лв. за пенсионери, студенти и ученици. Друго удобство, от което биха могли да се възползват посетителите на Националния музей параход „Радецки“ е възможността за наемане на зала за провеждане на делови срещи и конференции. Цената за наем за един астрономически час е 50,00 лв. Печат на обект No18 (Козлодуй – Национален музей „Параход Радецки“; Паметник на Христо Ботев и неговата чета) има и в хотел-ресторант „Радецки“, който се намира в непосредствена близост до обектите. Това е направено за улеснение на всички участници в движението „Опознай България – 100 НТО“. Ежегодно по време на т.нар. Ботеви дни в края на май се провежда тържествена проверка с митинг-заря, на която се стичат множество Ботеви поклонници, сред които и участниците в ежегодния поход Козлодуй – връх Околчица, гости на града, политици и общественици. В община Козлодуй туристическата дейност е свързана по-скоро с предоставяне на възможности за отдих и развлечение на живеещите на територията ѝ. Два са основните туристически походи, чийто маршрут преминава пред общината – национален туристически поход „По стъпките на Ботевата чета – Козлодуй-Околчица“ и Международен воден поход по р. Дунав. Иконостасът на храма „Света Троица“ е дело на дебърски майстори от рода Филипови. През 2018 г. църквата е обявена за паметник на културата с местно значение. Театри Известна с участията си е младежката Театрална трупа „3 – 4!“ към Общински Детски Комплекс. Освен с театрални постановки младежите в Козлодуй се изявяват с песни, танци и т.н. Доста популярни са групите „Доминанта“, „Робинзон“, „Щуротреска“, както и няколко балета. На територията на града действат: „Дом на Енергетика“ Читалище „Христо Ботев“ Музеи Националният музей „Параход „Радецки““ осъществява популяризаторска и фондова дейност, свързани с живота и делото на Христо Ботев, бойния път на Ботевата чета, националноосвободителното движение, изучаване на културно-историческото наследство и др. Той е подчинен на Министерството на културата и се финансира от него. Националният музей „Параход „Радецки““ е учреден с разпореждане N5 на Министерския съвет на Република България от 16 май 1962 г. Възстановяването му започва през май 1966 г. и преминава през няколко етапа. Корабът е установен на постоянен пристан в лимана на козлодуйския бряг. От 1993 г. извършва организирани плавания в акваторията и между пристанищата по целия български участък на река Дунав. Корабът предлага леглова база за 40 души, първокласен салон с експозиция, удобен за провеждане на културни прояви, бизнес срещи, концерти и др. Спорт Плувен клуб „Атомик“ към АЕЦ Козлодуй Местният футболен отбор Ботев Козлодуй играе във „В“ РФГ, където държи първо място. Всяка година през юли в Козлодуй се провежда тенис турнир за наградите на АЕЦ Козлодуй. Съществува и клуб по джудо – Олимпия. Спортна дейност извършва и Таекуон-до клуб Оренда. Клубът съществува от 1995 г. като през тези 20 г. от съществуването му има много спечелени титли – държавни, европейски и световни. От няколко години момчетата в града се изявяват и като футболисти с отбора на града ФК „Ботев“. А от тази година като футболистки се изявяват и момичета. Ботев Козлодуй Редовни събития 27 май – Христо Ботев и неговата чета са слезли на Козлодуйски бряг. Празникът се чества с тържествена заря. 19 юни – Ден на енергетѝка 29 юни – Ден на река Дунав – на този ден корабът „Радецки“ плава един час (безплатно) Побратими градове Бекет, Румъния (5) Босилеград, Сърбия Калофер, България Путивл, Украйна Уайтхейвън, Англия Личности Родени в Козлодуй Величко Добрев, български учен и микробиолог Звезделин Минков, български актьор Румен Трифонов, български футболист Юлия Юревич, българска манекенка от украински произход Източници Външни препратки Козлодуй нет 360 градусови виртуални панорами Новинарски портал – Козлодуй „АЕЦ Козлодуй“ chitanka.info Карта на гр. Козлодуй и региона


text: Кнежа̀ е град в област Плевен, Централна Северна България. Той е административен и стопански център на едноименната община Кнежа. Населението на града към 2009 година е 11 191 жители. Кнежа получава статут на град на 23 ноември 1943 г. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 10 202 души по настоящ адрес и 10 785 души по постоянен адрес. Произход на името Името на селището е свързано със славянския произход на населението, което от VII век е започнало да се настанява по тези краища. Думата Кнаж, Кнежение срещаме в много документи от ранното и по-късно Средновековие: „Тракийските жители от Одринско, които Крум пленил и преселил в Отвъддунавска България, са отбелязани и от византийските хронисти“. По-късно – към XVI век в официалната османска документация в името на селището се забелязва промяна или по-точно една двойственост. Населението го наричало Кненз, Кназ или Кнежа, а официалната власт – Исмаил бунар. Тази промяна се обуславя от икономически, социални и политически причини. Известно е, че като награда на изтъкнати или заслужили за Османската държава военачалници – победители или администратори, централната власт им е дарявала и те наследствено са ставали господари на цели села със земята и хората (наречени тимари). Населението е обработвало земята, а феодалът е прибирал доходите. Често той е налагал на селището своето име, която практика по онова време е била широко разпространена. Действително през по-ранните векове към средата на XVII век Кнежа е била владение на такъв османски феодал – Исмаил. В турски документ от 1548 година вместо Кнежа се явява и името Исмаил бунар. Във всички открити османски документи за историята на Кнежа се появява все същото наименование – Исмаил бунар. Явно е, че властният Исмаил наредил селището както в официалните документи, така и в практическата реч да се нарича с неговото име. И това се изпълнявало, но само по линия на официалната османска администрация и документация, защото в обикновената реч и в народната памет родолюбивото население е наричало селото си Кнежа или Кнежица, което име е устояло и просъществувало през вековете, въпреки тежката съдба на самото население. Съществува една втора теория за произход на името Кнежа свързана със стария босненско-български владетелски род Кнежевич. Родоначалник Стефан Дабиша-Кнежевич, придобил името „Кнежевич“ по княжеската титла на баща си княз Нинослав Босненски, чрез рода на своята съпруга е бил в роднински връзки с унгарските и полските крале и от 1392 до 1396 г. и е крал на Босна. Тримата сина на Стефан Дабиша – Владислав, Вук и Парчия са хванати в заговора против първия крал на Босна Твърдко I. Владислав и Вук са наказани със затвор, докато Парчия успява да избяга и през 1367 г. емигрира в България, където получава от цар Иван Александър наследствени земи около реката Скът. Тук той изгражда замъка Кнеже и поставя началото на фамилията Парчевич от рода Кнежевич. Според Иречек въз основа на предоставените му архиви от граф Юлиян Пеячевич замъкът Кнеже е бил построен на мястото на съвременния Кнежа. Нещо повече – въпреки преименуването му от османската администрация в Исмаил бунар, в официалната западноевропейска картография селището запазва своето първоначално име „Knese“, така то е отбелязано и върху фрагмент от картата „Regnum Bulgariae“ от Йохан ван дер Бруген, отпечатана във Виена през 1737 г. Освен Кнеце върху нея е отбелязан и Чипровец (Chiprovatz) като Residentia Archiepisc. География Географско положение Град Кнежа се намира в северозападната част на България. Отстои на 46 км западно от областния център Плевен, на 59 км североизточно от Враца, на 25 км северозападно от град Червен бряг, на 12 км източно от град Бяла Слатина и на 12 км източно е река Искър. Съседни селища са: град Искър (известен още като Пелово), село Долни Луковит, село Гостиля, село Ставерци, село Галово, село Остров, село Селановци, село Бърдарски геран, село Търнак, село Лазарово и село Бреница. Землището на Кнежа е около 170 – 180 хиляди декара и заема централната част на равнината между реките Дунав (на север), Искър (на изток) и Скът (на запад). В посока от югозапад към североизток през землището протича малка рекичка, известна с името Гостиля. Началните ѝ изворчета са в землището на село Враняк. След това тя протича през землището на село Търнак и все още като малко поточе навлиза в землището на Кнежа, където приема водите на други изворчета и поточета. Увеличила своите води, река Гостиля напуска землището на Кнежа, преминава през северната част на землището на село Долни Луковит, след това навлиза в землището на село Гостиля и се влива в река Искър южно от село Ставерци. Климатични особености Районът на Кнежа в климатично отношение се отличава от този на другите селища. Той представлява един малък климатичен остров в Дунавската равнина – остри и студени зими със силни ветрове, ветровита пролет и лято с големи горещини. Ветровете са главно североизточни и северозападни. За Кнежа е характерна сравнително ниска средногодишна температура (10,5 °C) и голяма средногодишна температурна амплитуда (26,2 градуса). Още по-характерни са крайните стойности на измерените температури. Абсолютната максимална температура (42,7 °C) е измерена на 20.07.1945, а абсолютната минимална температура (-35 °C) – на 24 януари 1942 г. През пролетта греенето на слънцето нараства с много бърз темп, което довежда до ускорено затопляне на времето. През лятото слънчевото греене продължава да нараства и през юли-август то достига максимума си. В резултат на това средните месечни температури бързо се повишават. Валежите достигат първичния си максимум през юни. През есента слънчевото греене бързо намалява. Валежите проявяват тенденция към увеличаване, като през октомври достигат вторичния си максимум. Слънчевото греене е най-слабо и най-кратко през зимните месеци (средно около два часа на ден) като средните месечни температури са отрицателни. От изложеното дотук проличава, че поради влиянието на локални и други фактори Кнежа в климатично отношение се очертава като „климатичен остров“ с отчетливо изразен умереноконтинентален климат с по-рязко настъпване на отделните сезони. Тук най-ярко са изразени температурните инверсии поради котловинния характер на района. Релеф и почви Кнежа се намира в централната част на Дунавската равнина. Общата характеристика на релефа може да се определи като равнинен. По-голямата част от терена има надморска височина от 100 до 200 м, а само в долината на р. Искър се движи от 0 до 100 м. Абсолютната височина над морското равнище за гр. Кнежа е 62 метра. Топографската повърхност на цялата община е слабо наклонена на североизток, като равнинният и слабохълмист характер на релефа позволява много добре да се развива селското стопанство. На територията на Кнежа са разпространени следните почвени типове: карбонатни черноземи – тези почви са наситени с калций и високо съдържание на фосфор; типични черноземи – заемат голяма част от района, добре наситени са с азот и калий, а фосфорът е в по-усвоима форма, отколкото в карбонатните черноземи; излужени черноземи – по-широко разпространени от карбонатните и типичните. В последните десет години значително е намаляло използването на минерални торове и препарати за растителна защита, което е повлияло положително за естествено възстановяване на почвите. На територията на общината няма химически замърсени почви и районът е подходящ за производство на екологично чиста продукция. Няма замърсени земи с устойчиви органични замърсители (РАН, РСВ, пестициди). Хидрогеоложки условия Геолого–метоложките видове почви, които изграждат терена на Кнежа, обуславят слабата водообилност на по-голямата част от проучваната територия. Льосовидните материали, които покриват преимуществено терена, са силно водопроницаеми: коефициентът на филтрация е 2 – 2,2 метра в денонощие. Те улесняват проникването на атмосферните води до водопоемните хоризонти – пясъците и чакълите. Това е и основната причина за преминаване на водите от Белослатинската питателна система – хоризонтално и в дълбочина, които заедно с обилните води, получени при сметотечението през 1973 г., са обводнили значителна част от територията на община Кнежа. Население Долната таблица показва изменението на населението на града в периода след Втората световна война (1946 – 2021): История Благоприятните климатични и почвени условия още от древни времена са привличали хората към земите на Дунавската равнина. В жестока и неспирна борба за съществуване той е минавал в люти схватки по тези места и когато ги е сварвал обезлюдени, се е застоявал по тях, а когато ги е намирал заселени от други, с насилствени или мирни средства се е стремял да остане тук. В праисторически времена не са стихвали набезите на незнайни човешки орди, племена и народи. А в историческите епохи тук са обитавали траки и римляни. По-късно от запад дошли илирите, а през трети век пр.н.е. – и келтите. След V–VI столетие на н.е. от Искър до Тимок са населявали Седемте славянски рода. Долината, в която са разположени селата Койнаре, Бреница и град Кнежа, е населена още през каменно-медната епоха – пето хилядолетие пр.н.е. В района на Кнежа са известни две селища от времето на Първата българска държава (VII–X век). Откритите в Кнежа и проучени археологически материали са богат извор на сведения за живота на хората в днешното землище на Кнежа през последните няколко хилядолетия. По време на желязната епоха траките продължават да обитават района на град Кнежа. Сигурен свидетел за това селище обаче са тракийските надгробни могили и периферията на града. Преди доста години една от могилите, които се издигат източно от града, е разрушена. В основите на могилата е изровено тракийско погребение чрез изгаряне на трупа. Заедно с това тук е намерено и тракийско въоръжение: железен меч, върхове на копия, желязна юзда. През 1936 г. в центъра на Кнежа са намерени много римски сребърни монети (денари) от II–III век, но са запазени едва десет от Антоний, Пий–Александър. В Кнежа е открита находка през 1934 г. от 56 сребърни и бронзови монети на римски императори от края на втори до средата на трети век. Те символизират победите на римската армия, щастието на войниците и др. Монетите са сечени в различни краища на империята, което значи, че те не са изработвани за задоволяване на локалните нужди, а са били в обращение в почти цялата Римска империя. Последните монети са сечени по времето на Деций Траян (248 – 251 г.). Монетните находки говорят също, че обществото в съответната епоха е било класово и само богатите, императорите и сановниците са имали възможност да притежават и трупат такива съкровища, които в чести случаи са от благородни метали. Те показват също развити търговски и стоково-парични връзки и отношения между късноантичните градове и местното население. Освен това, понеже някои от монетите са открити в раннославянски селища, те са доказателство, че и след заселването на славяните по тия места монетното обращение е продължавало, но е било в по-ограничени размери. На изборите през 1949 година, след забраната на опозицията и в разгара на колективизацията, в селото гласуват по-малко от половината избиратели. През лятото на следващата година нелегална група организира бомбен атентат срещу комунистически партиен клуб. 90-те години на XX век община Кнежа е административно част от Област Монтана – до 5 януари 1999 година когато област Враца се отделя официално като административна единица от голямата област Монтана. В същата година община Кнежа преминава в Област Враца. От 12.07.2001 г. с Указ на президента Петър Стоянов Кнежа официално преминава към Област Плевен. Религии Още през I-IV век при римското владичество тук е имало селища, а от славянското присъствие са останали наименованията на някои местности като Съсека, Върбица, Сребрен и др. В Кнежа има православен храм „Света Троица“, както и евангелска църква ОБЦ „Християни“. Политика 2003 – Симеон Шарабански (Обединени земеделци и демократи за община Кнежа) печели на втори тур с 55 % срещу Николай Костовски (БСП). 1999 – Петър Беремски (Демократична левица – Кнежа) печели на втори тур с 54 % срещу Димитър Гърков (ОДС). 1995 – Николай Горнишки (Предизборна коалиция БСП, БЗНС „Александър Стамболийски“, ПК „Екогласност“) печели на първи тур с 65 % срещу Иван Трендафилов (Народен съюз). Икономика „Балканкар – Г. Михайлов“ АД, гр. Кнежа „Антикороза“ АД, гр. Кнежа „Олива“ АД Наука и образование Институт по царевицата Създаване и етапи на развитие Началото на * Института по царевицата в гр. Кнежа е поставено през 1924 г. със заповед No 4054 от 25.10.1924 г. на Министъра на земеделието за създаване на опитно поле към практическото земеделско училище. През първите години на организация на полето се залагат и първите опити по агротехника, сортоизпитване, селекция на царевица, слънчоглед, пшеница, ечемик, овес и фасул. През 1931 г. опитното поле прераства в Земеделска опитна станция и се разширява обемът на научните изследвания. През 1950 г. Опитната станция се преобразува в Институт по агротехника. През 1954 г. Институтът по агротехника се обединява със Станцията по животновъдство и се създава Комплексен научноизследователски институт със задача да обслужва Северозападна и централна Северна България. От 1962 г. с реорганизация на изследователската работа в България институтът се профилира в Научноизследователски институт по царевицата, който отговаря за националната програма с тази култура и координира научноизследователската дейност в страната. Със специализирането на института се въвежда селекционна програма на българския и световен наличен генофонд, което позволява ефективно използване на световния опит по селекция, семепроизводство и агротехника на царевицата и води до създаване на серия нови хибриди признати и районирани в производството. През 1982 г. Институтът по царевицата влиза в системата на създадената Селскостопанска академия, а от 2000 г. е постоянно научно звено в системата на Националния център за аграрни науки. Предмет на дейност Създаване на хибриди царевица от всички групи на зрялост с висок генетичен потенциал на добив и качество, пригодни за отглеждане при различни условия и направления на използване. Комплексни научни изследвания в областта на генетиката, селекцията, физиологията, биохимията и семепроизводството. Разработване на теоретическите постановки на технологията и създаване условия за реализация на генетическия потенциал на хибридите. Производство на предбазови, базови и сертифицирани семена царевица. Развитие и реализация на научноизследователските програми за подобряване производството на царевица за зърно, семена и силаж. Подготовка на докторанти и повишаване квалификацията на специалисти в областта на семепроизводството и технологията на отглеждане на царевицата. Научно обслужване на производството на царевицата в страната. Лекционна, консултантска дейност и лабораторно обслужване. Училища ПГМЕТ „Христо Смирненски" СОУ „Неофит Рилски“ ОУ „Васил Левски“ ОУ „Отец Паисий" НУ „Кнежица" ПГЗ „Стефан Цанов“ Обществени институции Читалище „Борба“ Български червен кръст Български младежки червен кръст РПУ – гр. Кнежа Забележителности Зоокът „Гергана“ Театри В Кнежа има самодеен театър, който играе на сцената на читалището. В репертоара на театъра са постановки като „Златна Мина“, „Червената шапчица“, „Няма да платим, няма да платим“, „Снежанка и седемте джуджета“, „Предложение“, „Голямото надхитряне“, „Конски великден“, „Пумпал“, „Криворазбраната европеизация“, „Приказка от грешки“, „Хитър Петър“, „Приказка за скъсаните обувки“, „Зех тъ, Радке, зех тъ“ и др. Тези постановки са от последните 5 г. Самодейната театрална трупа е с над 60-годишна история. Северен фестивал на любителските читалищни театри „Звезден прах“ Фестивал „Звезден прах“ се провежда ежегодно в три фестивални дни. Първото му издание е през 2008 г. като регионален фестивал за любителски градски театри по инициатива на читалище „Борба“. Днес фестивалът се осъществява от община Кнежа и читалище „Борба“ с активното съдействие на културни институти и спонсори. Второто издание на фестивала е проведено от 25 юни до 28 юни 2009 г. в Кнежа. Целта на фестивала е да се представи разнообразие от спектакли, жанрове и различни тенденции на съвременния любителски театър и да се насърчат срещите и културният обмен между театралните колективи и техните организации. Във връзка с основните правила на Международната аматьорска театрална организация фестивалът „Звезден прах“ не бива да бъде приеман като състезание. Фестивалът ежегодно организира екип от официални наблюдатели, които подпомагат работата на театралите-любители чрез професионални насоки. Броят на играните спектакли по време на фестивала се определя от организационния комитет. Всяка група представя спектакъл, за предпочитане без антракт, експериментален или традиционен, класически или модерен, не по-дълъг от 60 минути (изключения от това правило могат да бъдат одобрявани само от организационния комитет). Допуска се участие на състави от всички възрастови групи. Фестивалът се провежда със съдействието на община Кнежа, Министерство на културата и БААТ – Българска асоциация на аматьорските театри. Музеи Общински исторически музей – Кнежа започва да функционира официално като музейна сбирка на 11 февруари 1971 г., когато в предоставената на Читалището Кольовска къща е открита първата музейна експозиция. Това се случва под ръководството на Стефан Петров, който още през 1968 г. започва публикуване на поредица от исторически статии за миналото на града, а през 1969 г. стартира и конкретна събирателска дейност за оформяне на музейна сбирка. През следващите години историческото богатство, съхранявано в музея, се увеличава. През 1985 г. общината откупува сградата и започва нейното реставриране. В новия си вид, музейната сбирка е открита на 23 май 1989 г. На 27 февруари Общински съвет – Кнежа взема решение музейната сбирка да бъде обособена като Общински исторически музей. Това решение е потвърдено от Министерството на културата с писмо от 16 август 2007 г. В музея се съхраняват над 100 архивни фонда, сред които са: стари български, турски документи и вестници; материали за видни личности от Кнежа и родословието на много фамилии; сведения за предприятия, учреждения, организации и др. материали за училища, просвета, култура; сведения за участниците във войните от 1885, 1912 – 1913, 1915, 1941 г. оригинални снимки, негативи, репродукции и много други. В архивния фонд на музея се съхраняват важни материали за: Аспарухов вал – едно от трите гранични и укрепителни съоръжения в северозападна България; кралската босненска фамилия Кнежевич, живяла през XIV век на територията на гр. Кнежа. Експозицията е разположена в две основни зали – художествена галерия и археология и етнография. Музеят в Кнежа организира постоянни и гостуващи изложби; участва в общинските, национални и международни празници и чествания и театрализирани възстановки на българските традиции и обичаи. Исторически музей – Кнежа издирва и изучава културното наследство; събира, регистрира, документира и опазва културни ценности; обработва научно постъпилите във фондовете му културни ценности; осигурява юридическа и физическа защита на културните ценности; осигурява използването на културните ценности за възпитателни, образователни и научни цели. Редовни събития Празникът на града е на 23 ноември. Редовно събитие на територията на Кнежа е традиционният панаир, който се провежда в края на месец август всяка година. Присъстват творци на изкуството и други известни личности. В Кнежа се провеждат 2 песенни фестивала – „Златна царевица“ и „Песен се носи над равно поле“ и един театрален – „Звезден прах“. Галерия Личности Ангел Бонов – астроном и автор на научнопопулярни книги по астрономия Габриел Недялков шампион по мотокрос (2020 – 2021) Боян Банов Русинов (1938 – 2002) – химик в Институт по царевицата – Кнежа. С голям принос в изследователската и научната дейност. Валентин Илиев – футболист Вера Вучкова (1925 – 2014) – българска и македонска актриса Гълъбин Боевски – Световен шампион по вдигане на тежести Дамян П. Дамянов, опълченец в РТВ 1877 – 1878 проф.д-р инж. Димитър Назърски – преподавател в УАСГ Иван Ангелов, македоно-одрински опълченец, 1 рота на 3 солунска дружина, носител на орден „За храброст“ IV степен Илия Вълов – футболист доц. д-р Кирил Иванов Терзийски (1933 – 2017) – физик, заместник-ректор на Технически университет – Русе. Любен Диманов – художник Никола Илиев Томов – академик; Дългогодишен директор на Институт по царевицата в гр. Кнежа. Пенка Савова Димитрова (1939 – 2012) – дългогодишен учител в гр. Кнежа. Пламен Кандински – художник Светлин Танчев – кмет на Стара Загора Фердинанд Козовски – политически и военен деец Христо Цв. Шарабански, опълченец в РТВ 1877 – 1878 Роксана (р. 1985) – попфолк певица Източници Външни препратки Сайт на Община Кнежа Кнежа – справочник за Кнежа Блог за Кнежа Кнежа – регионална информация и снимки Силата на кръста – статия за металния кръст над Кнежа