text: ЦВЕТНИ КОНЧЕТА + шаблон Малко и прекрасно конче от филц, което може да стои изправено. Шие се изкючително лесно, като използвате филц ( може и с друг плат) с тънка прежда. От вътре се пълни с вата или памук. Отне ми около 1 час, за да го изрежа и зашия. Повече време отделихме с децата, за да измислим как да ги украсим – защото си направихме две – синьо за Андрей и розово за кака му:). По същият начим може да се направят и пегаси, еднорози, понита и всякакви други разновидности на конете. Рзпечатайте шаблона на кончето. Всяка част ви трябва по два пъти. Не сме оставяли резерви, когато го изрязвахме, но ако използвате друг вид плат, ще трябва да оставите. Имате нужда от два листаА4 филц, подходяща прежда и по-дебела игла за шиене. Това е кончето на Giga Miga, което тя ни изпрати в нашата поща: А това са идеите на Мира Колева от филц:


source: fineweb

text: Ботаническата градина се намира в град Балчик, известен красив черноморски град. Румънската кралица Мария си построява там своя лятна резиденция и прекрасна градина. Това се случва 8 години след края на Първата световна война, когато Балчик е бил част от румънската територия. Освен красивата градина и палат към комплекса са включени параклис, в който и до сега се намира сърцето на румънската кралица,то било поставено там по нейна воля. Там се намира и вила наричана още „Вила на румънските аристократи“ , където в миналото често гостували приятели и близки на кралицата. До параклиса се намира и каменен трон с масичка, построен специално за кралицата. От там тя се любувала на залеза на слънцето. Румънската кралица починала през 1938 година, две години преди Балчик да бъде възстановен обратно на България и комплекса да бъде обявен за национален паметник на културата.Ботаническата градина е построена със специално подбрани камъни от остров Крит. Там можем да разгледаме колекции от тропични и субтропични екзоти, както и други уникални растения. Известна е с колекциата си от едроразмерни кактуси и сукуленти. В парниците на градината зреят лимони с големина на хандбална топка, както и много други екзотични плодове, като банани , папая и др. В тази неповторимо красива градина се отглеждат над 3 000 растителни вида. Освен красив кът на България , градината е място за изследователска и научна дейност, студентски практики, свързани с екологичното образование и изкуството.


text: Процесуална легитимация – право да обжалва има страната, която има интерес от отмяна/измяна на определението. Ако счете, че частната жалба е редовно подадена, съдът я приема и следва да изпрати препис на насрещната страна с едноседмичен срок за отговор. Независимо от наличността на отговор, частната жалба се изпраща до по-горестоящия съд, който я разглежда в закрито заседание (не се изпраща цялата преписка по делото, а частната жалба, отговора, приложенията към тях и препис от определението). Трябва изрично да се поиска изпращането на цялото дело (чл. 276 ГПК). Съгласно чл. 277 ГПК частната жалба не спира развитието на производството по делото, тя няма суспензивен ефект. Въззивният съд може по искане на частния жалбоподател да спре производството по делото на обжалваното определение, ако прецени това за необходимо. Възможно е по негова преценка делото да се насрочи за разглеждане в открито заседание – винаги, ако се налага събиране на доказателства по частната жалба. Правомощия на въззивния съд(чл.278 ГПК): - ако прецени, че частата жалба е неоснователна, я оставя без уважение и оставя в сила първоинстанционното определение ако са на лице основанията по чл.280 - ако я прецени за основателна, отменя обжалваното определение и сам решава спора по него (по определението) по същество. След като го реши, изпраща своето определение заедно с преписката на по-долния съд за разглеждане на материалноправния спор по същество. То не подлежи на обжалване (определението). Съгласно чл. 278, ал. 3 ГПК определението на въззивния съд е задължително за по-долния по степен съд. Разликата между определение и разпореждане е че разпореждане се постановява от един съдия в закрито заседание. 79 въпрос – Приложно поле, срок и жалба при касацинно обжалване. Отговор на касационната жалба Чл. 280 ГПК и следващите спадат към контролно-отменителните производства за атакуване на порочни СР. Почти никоя действаща правна система не я познава в чистия и вид. У нас също е така – има елементи от ревизионно обжалване. Касационното производство в ГПК у разделено на две фази. Първата е чрез селекция на касационните жалби, чрез преценка дали са налице основанията уредени в чл.280 ал.1. Едва след като преключи тази фаза ВКС допусне касационната жалба за разглеждане се осъществява втората фаза, където вече се преценяват дали са налице основанията за касиране на атакуваното реение уредени в чл.281 отГПК. Законодателят въвежда две групи основания, които не трябва да се смесват. 1. чл. 280, ал. 1 ГПК – там е уредено приложното поле на касационното обжалване, основания за допустимост на самото касационно обжалване, а основание за допустимост на касационота обжалване. Тези основания се твърдят и се обосновават в отделен документ, а не в касационната жабла. Чрез молба уредена по чл.284 ал.3 т.1 от ГПК. 2. чл. 281 ГПК – съдържа основанията са касиране на решението или т. нар. касационни основания. На тези касационни поводи СР може да се касира само и доколкото са налице основанията на чл. 280, ал. 1 ГПК. Причини за промените – затрупаност на ВКС от дела и необходимостта от въвеждането на коректив при касационната жалба – нашият законодател е взел най-използваното в еропейските страни. Предмет на касационното обжалване – само въззивни СР, т.е. първоинстанционните СР, които не са били обжалвани пред въззивна инстанция и са влезли в сила, не подлежат на касационно обжалване. Няма изключение от това правило. С новия ГПК се въведе правилото, че като принцип всички въззивни СР, освен по дела с обжалваем интерес до 1000 лв. подлежат на касационно обжалване, ако са налице предпоставките по чл. 280, ал. 1 ГПК. В стария ГПК имаше имуществени прагове пред СР, подлежащи на касационно обжалване. Не подлежаха на обжалване СР на апелативните съдилища с цена на иска до 25 000лв по търговски спорове. Тези правила са отпаднали, но ограничение за допустимостта на касационно обжалване (като коректив) са въведените условия за допустимост по чл. 280, ал. 1 ГПК. На касационно обжалване подлежат СР на въззивните съдилища: 1. С които въззивната инстанция отменя първоинстанционното СР и решава по същество (изцяло/частично) 2. За оставяне в сила/потвърждаване на първоинстанционното СР (но се обжалва въззивното решение) 3. (предивизква спор в практиката, ВКС прие да се обжалва) за прогласяване на нищожност или за обезсилване на първоинстанционно СР като процесуално недопустимо и връщане на делото пред първа инстанция. Тук няма акт по същество, производството продължава – затова предизвиква спорове, но може да показва порок и той да се поправи навреме чрез касационно обжалване преди да се стигне до СР на първа инстанция, което е по-добре. Не се обжалва неприсъствено решение – нито по въззивен, нито по касационен ред. Изисквания за допустимост на касационното обжалване – чл. 280, ал. 1 ГПК – ВКС се произнася по наличието им с определение, те са изчерпателно посочени, също така са алтернативно дадени. Въпреки обособяването им в 3 точки, те са всъщност 4 на брой – обща задължителна предпоставка, която трябва да е налице за всички 3 точки е условието с решението съдът да се е произнесъл по съществен материалноправен или процесуалноправен въпрос и към това задължително условие се добавя поне една от изброените в ал. 1 предпоставки. Съществен въпрос е този, който има пряко значение по решаване на конктретния спор и който трябва: т. 1 да е решен в противоречие с практиката на ВКС – Поставя се въпорс обаче коя практика, задължителната в тълкувателните решения или всяка една от практиките в обикновените решения? Приема се, че условието ще е налице, когато въпросът е решен противоречиво с всяка една от практиките на ВКС; когато има решение на въззивен съд, което противоречи на практиката, приета поне от няколко поредни решения на ВКС; т. 2 да е решаван противоречиво от съдилищата – има се предвид противоречива практика между влзели в сила решения на еднакви по степен съдилища, включително тричленни състави на ВКС – СР е приело една от тези противоречиви практики; т. 3 първо – да е от значение за точното прилагане на закона и второ да е от значение за развитието на правото – практическото приложение, при прилагането на приети нови закони, попълване на празноти, при тълкуване на законови разпоредби при приложението им. Това приложно поле (т.1-3) важи за всички касационни жалби с изключение на касационната жалба по колективни искове – производството по тях е обособено като особено исково производство – чл. 386, ал. 3 ГПК. Няма нужда да са налице предпоставките по чл. 280, ал. 1 ГПК. При обосноваването на приложното поле и условията за допустимост няма значение дали въззивното решение е правилно или не. Следва да се изхожда само от изрично изброените предпоставки. По допускане на касационното обжалване по чл. 280, ал. 1 ГПК се произнася тричленен състав на ВКС, може да се различава от състава, който ще разгледа жалбата по същество. Трябва да се вземе под внимание ТРОСГК 1/2009 от 19.02.2010г. Съдиите са разделени на две групи. ВКС приема че материално правния или процесуален въпрос за да е условие за допускане на касационнота жалба трябва да е включен в предмета н аделото и да е индивидуализиран чрез петитума и иска и да е обослувил за правните изводи на съда ччието решени есе атакува. Заеднон с това не е необходимо правние изводи на съда сварзани с този въпрос да са незаконосъобразни. Касатора е длъжен конкретно да формулира въпроса който според него е от значение за изхода по конкретното дело и който е обусловил правните изводи на съда при решаването му в тази фаза на проверката. Формулировката на този впрос определя рамкита в които ВКС ще реши в пръвата фаза дали ще допусне каационното обжалвана или не. Според ВКС непосочването от касатора на въпроса, с който той иска да запознае ВКС е достатъчно основание за отказ, без значение че решението е в противоречие с материалния закон. ВКС е обвързан от посочването на конкретния въпрос. Той не извежда въпроса от твърденията на касетора, не е задължен да изведе този въпрос. Може да го доформулира, но не и самия той да го посочи. Ако в изложението към касационната жабла е посочен само един въпрос отговарящ на общото условие, дори твърденията в общото условие да обосновават и други въпроси ВКС ще се произнесе само по формулирания въпрос. Има само две изключения при които допуска касационната жалба без да е формулиран въпрос: - случаите на недопустими - нищожни решения Допускането и условията за допустимост – това е съвсем различно от проверката за допустимост на касационната жалба, при нея се проверява дали е подадена в срок и нейното съдържание. Първо трябва да са налице условията за допустимост на касационното обжалване, които се включват като приложения към касационната жалба, за да се разгледа допустимостта на самата жалба. Компетентен съд – според КРБ и ЗСВ единствен такъв е ВКС, т.е. касационното обжалване е централизирано, без значение кой съд е бил въззивен. ВКС разглежда делата само в тричленен съства, няма петчленен състав (и при обжалване на определения и на СР). Право на касационно обжалване – вкарва се в ход с упражняването му чрез подаване на касационна жалба. Легитимирани лица – страните във въззивното производство (могат да бъдат главни, типични, нетипични, подпомагащи), но също и лицата, които ще бъдат обвързани от СПН на решението и макар да не са конституирани като страни, могат да подадат касационна жалба (от аргумент на по-силното основание от чл. 304 ГПК). Освен процесуална легитимация, касаторът трябва да има интерес от обжалване. Интересът произтича от наличието на порочно СР, неизгодно за касатора. Правото на касационно обжалване е публично процесуално и преобразуващо право, принадлежи на посочените по-горе лица и има за адресат ВКС. То се родее (озн. сходен, сроден) по характера си с правото на иск и правото на въззивно обжалване, но се приема, че има самостоятелен характер. Срок – правото на касационно обжалване следва да се упражни в определени времеви граници, които съгласно чл. 283 ГПК са едномесечен срок от връчването на въззивното СР на страната. Този срок и тук може да се прекъсне само еднократно при подаване на първата молба за правна помощ от касатора. Срокът е преклузивен, т.е. с неподаването на касационна жалба в срок правото на касационно обжалване се погасява. Началният момент на срока е връчването на препис от въззивното решение на страната. Ако в този срок се подаде жалба, то се превръща в динамично право и се погасява с постановяването на касационното решение. Процесуална легитимация: за този който съдебното решение е неблагоприятно. Касационна жалба – подаването се осъществява чрез въззивния съд, но има за адресат ВКС. Реквизитите на касационната жалба са чл. 284 ГПК. Спазването им е задължително за касатора. Избегнато е препращането към реквизитите на въззивната жалба. За разлика от въззивната жалба всички законово определени реквизити на касационната жалба са задължителни и следва да бъдат посочени. Важно е в каква последователност ще дъде изложено съдържанието – чл. 284, ал. 1, т. 3 ГПК посочва изикване за точно и мотивирано изложение на касационното основание. Това са пороците, от които е засегнато обжалваното въззивно решение. Касационните основания по чл. 281 ГПК са различни от основанията за допустимост на касационното производство – чл. 280, ал. 1 ГПК. Ново е изискването за преподписването и от адвокат или юристконсулт – чл. 284, ал. 2 ГПК. Това не е подписване на касационната жалба. Касаторът е всъщност касационният жалбоподател, лицето което подава жалбата, до него се добавя подписа на адвокат или на лицето притежавашо юридическа правоспособност. Към жалбата се прилага пълномощно за преподписването или удостоверение за юридическа правоспособност. Като (ново) приложение към касационната жалба е уредена необходимоста към нея да се съдържа писмен докумен, в който да бъдат изложени мотивирано основанията за допускане на касационното обжалване по чл. 280, ал. 1 – чл. 284, ал. 3, т. 1 ГПК. Тези предпоставки нямат нищо общо с основанията за касационно обжалване. Обосноваността им трябва да се състои в един проект за издаване на тълкувателно решение на ВКС. Поставя се въпросът коя практика се счита за правилна? Как да се оформи това изложение? Когато твърди, че е противоречива практиката на ниво ВКС страната следва да посочи противоречивите решения на ВКС, като не е длъжна да ги представя като приложение. Ако твърди, че е противоречива практиката на еднакви по степен, но различни съдилища, страната следва да приложи и противоречивите решения. Кога да се поиска спиране на изпълнението – с касационната жалба или едва след това, когато има определение? След подаването на касационната жалба следва проверка на нейната редовност, а не на допустимостта на касационното обжалване. Проверката се извършва чрез въззивния съд, в който се подава касационната жалба. Ако е нередовна се дава едноседмичен срок за поправянето и (чл. 285, ал. 1 ГПК). Въззивния съд се произнася еднолично в закрито заседание с разпореждане. Ако касационната жалба не се поправи в едноседмичният срок или ако касацинната жалба е просрочена, въззивния съд постановява разпореждане за връщането и, което подлежи на обжалване с частна жалба пред ВКС (чл. 286 ГПК). Редовно подадената касационна жалба има два ефекта: - суспензивен – препятства влизането в сила на въззивното съдебно решение; - деволунтивен – сезира ВКС с произнасяне по допустимост на касационното обжалване и на пороците на обжалваното СР. Ако приеме жалбата въззивния съд изпраща препис от подадената/поправената в срок КЖ на противната страна, която може да отговори в едномесечен срок (чл. 287, ал. 1 ГПК). Насрещна касационна жалба – уредена е в чл. 287, ал. 2-4 ГПК. По насрещната касацинна жалба се дължи държавна такса, която не се връща ако бъде отхвърлена. Тя не може да се инкопорира в отговора, изисква се правен интерес, съдбата и зависи от съдбата на касационната жалба. Въпрос No 81. Образуване и производство на касационното обжалване. Основания за касационно обжалване. След като жалбата постъпи във ВКС възникват неговите правомощия за произнасяне по нея. Действията по жалбата на ВКС започват с преценка на основанията по чл. 280. Това е правилото на чл. 288. При наличието на чл. 280, ал. 1 ВКС се произнася с определение в закрито заседание. Това определение не подлежи на обжалване, т.к. то не е определение по допустимост на самата касационна жалба и не прегражда развитието на производството по делото, а само намира, че не са налице предпоставките за касационно обжалване и оставя без разглеждане касационната жалба. Ако са налице условията на чл. 280, той я внася за разглеждане в открито заседание и това определение е задължително за другия съд – 3 членен състав, който вече ще разгледа по същество касационната жалба. Преди да се насрочи открито заседание, състава на ВКС отново започва с проверка на нейната редовност на касационната жалба. Ако ВКС за първи път прецени, че касационната жалба е недопустима на някакво основание, той се произнася с определение, с което оставя жалбата без разглеждане. Съгласно чл. 284, ал. 2 ГПК то ще подлежи обжалване пред друг 3-членен състав на ВКС. Ако прецени, че жалбата е редовна, ВКС насрочва открито заседание за разглеждане по същество. Производство за касационно обжалване Пред ВКС призоваване не се извършва. Налице е законова фикция в чл. 289 за съобщаване. Основания за касационно обжалване или касационни доводи На касационно обжалване подлежат и трите категории съдебни решения – нищожни, недопустими и неправилни. По отношение на нищожните и недопустимите няма разлика с въззивното обжалване. Съгласно чл. 281, ал. 1, т. 3 има 3 групи касационни основания за неправилност на решенията: 1. Нарушаване на материален закон. Понятието закон тук включва законови и подзаконови правила, решения на конституционния съд, тълкувателните решения на ВКС. Причина за противоречие между обжалваното съдебно решение и закона отново е грешка, която съда е допуснал, когато е издирвал или прилагал конкретната правна норма. Проверката дали решението противоречи на закона се осъществява въз основа фактическите констатации на въззивната инстанция. Неправилното приложение на материалния закон трябва да се е отразило върху крайния извод в диспозитива на съдебното решение, когато опорочава правните изводи на въззивния съд. 2. Съществено нарушение на съдопроизводствените правила – трябва да се изведат две предпоставки: - да е нарушена процесуална норма, която закона (ГПК) урежда и предвижда като гаранция за правилност на изводите на съда. Например нормата на чл. 164, нормите свързани с призоваването на страна за първо открито заседание. Не всяка производствена норма и нейното нарушаване ще доведе до касационно основание. Нормата трябва да е съществена, свързана с гарантиране правилността на съдийските изводи. - необходимо е в конкретния казус, нарушението допуснато от съда да се е отразило като е направило изводите на съда неправилни. Ето защо не е необходимо само да съществува нормата, а и нарушението да е съществено по своя характер. Нарушение на процесуално право е налице при нарушение на съществена процесуална норма и кумулативно с това нарушението да се е отразило върху правилността на съдебните изводи. - необоснованост – налице е, когато логически са необосновани фактическите изводи на съда. Под необоснованост се разбира грешките при формиране на вътрешните убеждения на съда при прилагане на неюридически норми и правила (правила на логиката, опитни правила и изводи за връзки между явленията). Не подлежи на касационно обжалване неправилното решение, постановено при непълнота на фактическия и доказателствен материал. Няма възможност в касационното производство да се посочват нови факти и доказателства. Когато делото е останало непопълнено и пред въззивния съд, като основание ще се изтъкне нарушението, а не непълнотата на доказателствения материал. Ако делото бъде върнато за ново разглеждане на въззивния съд, едва тогава страната при спазване на преклузиите ще може да изтъква факти и да сочи доказателства. Преценка на основателността на жалбата При тази преценка важи диспозитивното начало. Съдът не може да излезе извън рамките на жалбата. При нищожно и недопустимо решение ВКС се произнася служебно. Съгласно чл. 290, ал. 2 обаче правилността на въззивното решение се проверява само по посочените в жалбата касационни основания. Разглеждане на касационната жалба – открито в съдебно заседание (290 ал. 1). Цялата дейност се осъществява от три членен състав на ВКС. Могат участват и страните ако се явят; те не се призовават. Допуска се представяне само на писмени доказателства и то само за твърдяни процесуални нарушения. Не се допускат доказателства, които имат значение за фактическата страна на спора. Обикновено в производството не се сочат доказателства. Те се съдържат в преписката по делото. ВКС служебно проверява основанията за нищожност без да са твърдени от страните. Ако прецени, че решението е нищожно, ВКС с решение прогласява нищожността и според основанията за нищожност: прекратява производството при абсолютна нищожност връща делото за ново разглеждане