text: Балчѝк е крайбрежен град в североизточна България, административен център на община Балчик в област Добрич. Според данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. Балчик има 12 337 жители по настоящ адрес и 13 137 жители по постоянен адрес, с което е петият по големина град на българското Черноморие след Варна, Бургас, Несебър и Поморие. Разположен е в средните части на северното българско Черноморие, в близост до курортния комплекс Албена. Значими забележителности в Балчик са архитектурно-парковият комплекс „Балчишки дворец“, състоящ се от комплекс вили, изграден в периода 1924 – 1934 г. като лятна резиденция на румънската кралица Мария Единбургска в най-южната точка на новоокупираните земи и създадената през 1955 г. от академик Даки Йорданов Ботаническа градина, простираща се днес на площ от 194 дка. На 5,5 km източно от центъра на града е езерото „Балчишка солница“ с калолечебния център „Тузлата“. География Намира се на стръмен черноморски бряг със силно пресечен терен, което разкрива разнообразни панорами към морето. Близо са курортите Албена (12,5 km), Кранево (14 km) и Златни пясъци (22 km). Разстоянието до град Варна е 40 km, до Добрич – 37 km и до Каварна – 19 km. Релефът е преобладаващо планински и хълмист, а в северната част на града – равнинен. Геоложката основа е от бял варовик. Градът е с южно изложение, закътан в залива и няма силно морско вълнение. Климат Население Долната таблица показва изменението на населението на града в периода след Втората световна война (1946 – 2021 г.): Напоследък тук са се заселили немалко англичани, ирландци, руснаци и други чужденци. Американец и англичанин дори са се изявявали като певци в местния градски хор, а на изборите през 2011 г. участва англичанин като кандидат за общински съветник. За цигани са се определили 12,3 %, а като турци 16,2 %, но реално в града има само няколко семейства от турски произход, а останалите са турчеещи се роми. Тук също живеят татари, гагаузи, украинци и други етноси. Етнически състав Преброяване на населението през 2011 г. Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.: История Древност Балчик е град с богата и разнообразна хилядолетна история, датираща от 5-то, 4-то и 3-то хилядолетие пр. н. е. – период, от който са открити артефакти в града. Според старогръцкия историк Херодот, този град е издигнат върху много по-древно селище, което датира отпреди 6-8 хилядолетия. В района на града са открити следи от халколитно /4-3 хилядолетие преди новата ера/ и тракийско /1 хилядолетие преди новата ера/ селище. Траките са първите заселници на земите, върху които е разположен днешният град. Открити са тракийски предмети на възраст над 2000 години (чаши, метални съдове, накити, оръжия). Античност По време на гръцката колонизация на Черноморието милетски колонисти основават селището Круни (от гръцки: Κρουνοί) – името означава „извори“ (или „пролет“). Според Херодот градът е основан по времето на мидийския цар Астиаг, царувал от 585 пр. н. е. до 550 пр. н. е. Следващото име, което градът носи, е Крунос. Известно време след това, в чест на тракийския бог на виното, възприет от гърците под името Дионис, селището е прекръстено от гражданите му на Дионисополис (град на бог Дионис). То е било в района на днешното рибарско пристанище. Според легенда през III-II век пр. н. е. морето изхвърлило на брега на града статуя на бог Дионис и от този момент в негова чест и заради откритата статуя градът бил преименуван от Крунос на Дионисополис. Името се оказва подходящо и заради богатството на лозя и вино в района. През 2007 година са разкрити основите на храм на Кибела от елинистичната епоха с множество статуи, фризове, фигурални композиции и украса. След похода на Ситалк към 440 г. пр. н. е., селището става част от могъщото тракийско Одриско царство, включено в 46 г. сл. н. е. в Римската империя. В Късната античност градът е преместен по-навътре от брега и римляните издигат нова голяма крепост. Градът се споменава като Дионисопол за последно през VI век във френски източници. Крепостта е превзета от българите още с основаването на отсамдунавска България през 680 г., които я населяват по време на Първото българско царство. Средновековие Прабългарско голямо селище, укрепено с валове, също има и в района на Авиобазата, където при разкопки на 23 юли 2004 г. в ранносредновековното селище са открити шест биритуални прабългарски гробове от края на VII в. Предполага се, че това е най-ранният средновековен двуобреден некропол от прабългарския период – от времето на хан Аспарух, по-стар и от некропола край Нови Пазар. Друго ранносредновековно българско селище със землено укрепление е имало на хълма „Ехото“ (Джени баир), при останките от стотина каменни строежа там. Идентифицирана е средновековната „агломерация“ Карвуна, концентрирана около българската крепост от времето на Второто Царство Карвуна и стратегическото ново селищно укрепление на най-високия хълм „Ехото“. Тя дълго е главен град на Добруджа, докато, малко след смъртта на болярина Балик в 1366 г., наследникът му Добротица не премества столицата си в Калиакра. В края на 14 век градът пада под османска власт и турците го кръщават „Балчик“ на болярина Балик. Оттогава той носи днешното си име. Османски период След Освобождението В Княжество България Балчик е освободен от османската власт през 1878 г. Няколко месеца преди това началникът на балчишката телеграфна станция Еранос Ераносян спасява Каварна от започналото там клане над българите, опожаряване и унищожение на града, заради което е убит на 22 (10) юли 1877 г. от нападналите съседния български град турци. Веднага след това 80 души доброволци от Балчик и Силистра сформират конна чета (т. нар. „Драгунерия“), оглавена първо от каварненския първенец Андрей Василев – Амира, после от Бончо Павлов – Бунала и накрая от кап. Радович, която действа срещу поробителя, разузнава пред руските войски и подпомага казашките разезди. При боя на руснаците за Добрич прекъсва телеграфа с Варна, след което се отправя към самата Варна и разрушава жп линията при гара Гебедже (днес Белослав), с което съществено подпомага освободителите. Руските войски освобождават Балчик от османската власт на 22 януари 1878 г. През 1913 г. Балчик попада под румънско владение. През Междусъюзническата война Румъния нарушава подписания от нея само няколко месеца по-рано Петербургски протокол и напада в гръб България на 28 юни 1913 г. Добруджанската ѝ армия, възползвайки се от отпора на каквито и да е български войски, окупира напълно необезспокоявана българските държавни територии до линията Тутракан – Балчик. През август 1916 г. румънците отвличат и изпращат в концлагери в Молдова 57 градски първенци и много работници и каруцари от Балчик, дори деца на 12 години. Hа 6 септември 1916 г. българската войска прави десант и Балчик е освободен. На 13 декември 1916 г. градът е атакуван и жестоко бомбардиран от руска ескадра, водена от 1 крайцер и 2 ескадрени миноносеца. Атаката е отблъсната и корабите са прогонени в морския бой при Балчик от защитаващите града български артилеристи от бреговата батарея „Света Троица“, командвани от кап. Георги Радков и подпомогнати от 3 хидроплана и българската подводница „Подводник No 18“. В Кралство Румъния През 1919 г. Балчик отново е окупиран от румънците. По време на репресиите 1913 – 1940 г. румънските окупатори убиват 73-ма жители на града и над 900 от околните села, имената на които са записани на паметни плочи, поставени през 2005 г. в градината пред общината. Според запазените писмени свидетелства към 1929 година селищата от вътрешността претърпяват чувствително стопанско развитие със завършването на железопътната линия Добрич – Черна вода. Крупните търговски центрове Балчик и Каварна губят значението си. Крайбрежието запустява, а градовете му намаляват стокооборота си наполовина, което сочи тенденция към превърщането им в летни курорти с малочислено население, разчитащо на сезонни приходи. На 21 септември 1940 г. силите на военноморския ни флот, командвани от контраадмирал Асен Тошев, извършват десант и заемат града, Двореца, Каварна и ивицата на Добруджанското крайбрежие, които румънците не желаят да предадат на България, както е договорено от Цар Борис III в Крайовската спогодба (1940 г.), с което градът е освободен и българският суверенитет над Южна Добруджа е възстановен окончателно. В следващите месеци в Балчик и околните села са приети и се заселват хиляди българи, бежанци, депортирани от родните им български земи в Северна Добруджа. След 1944 година Етимология За етимологията на името Балчик съществуват няколко предположения: първото – от името на Балик, брата на деспот Добротица, виден български феодален владетел в Добруджа, чиято столица е бил и по чието име завоевателите го назовават, подобно названията, дадени от турците на град Кюстендил, (от името на деспот Константин), на Доспат (от Деспот Алексий Слав), на самата Добруджа (от името на деспота Добротица) и т.н. Разбира се, битуват и още версии за произхода на името на града: едната – от куманската дума „баликчик“ – „градче“ (според проф. Ив. Добрев), другата – от „балчук“ – турска дума, означаваща „калищата“ (предвид стичащите се бели кални потоци след всеки дъжд), от друга турска дума „балъкчък", която е умалително име, назоваващо място с богат улов на риба и четвъртата (според унгарския тюрколог Тамаш Секереш), че името може да идва и от тюркското „bal“ – пчелен мед и да означава „Медения град“. Следва да се вземе под внимание, че сегашното название на града възниква едва след падане на България под турска власт. Най-вероятно името на града идва от турската дума „balçıк“, което се произнася „балчък“, и в превод означава глина. Такава се намира в околностите на града, особено в западната, ерозийна част. Глина се е добивала по някои от баирите, дори в рамките на самия град. Религии В Балчик има 5 православни храма, 4 от които са действащи. Най-стара е църквата „Св. Николай Мирликийски“, която е построена към средата на XIX век и е първата българска църква в Балчик. В града има и една джамия, която е действаща. Преобладаващото вероизповедание в Балчик е православното християнство. Има и няколко протестантски църкви (баптистка, адвентистка и петдесятна). Политика През февруари 2006 г. на посещение в Балчик идва премиерът, за да се запознае с възможностите и перспективите за развитие на черноморските градове. Официалното откриване на новата административна сграда в Балчик се извършва от президента на Република България по това време – Георги Първанов, на 24 май– празникът на града. През септември на посещение в Белия град е председателят на парламента Георги Пирински. За пръв път в историята на града се случва в една година той да бъде посетен от премиер, президент и председател на Народното събрание. През септември 2007 г. руската президентша Людмила Путина посещава града. Икономика Градът развива основно туристическа дейност през летния сезон. Традиционните посетители са главно от Румъния, Русия, България, по-малко – от Чехия, Полша и скандинавските страни. Хотелиерството и ресторантьорството са основният източник на доходи за местното население. Сериозна пречка пред развитието на този отрасъл е липсата на достатъчна по площ пясъчна ивица. Риболовът е типичен отрасъл. Яхтеното пристанище дава възможност за акостиране на 60 яхти. Развит е яхтеният туризъм, който предлага разнообразни пътешествия по северното Черноморие. Организират се пикници, риболов и къпане в морето, бой с пиратски кораби, романтични нощни круизи и пр. В околностите на гр. Балчик са изградени и две игрища за голф, едното от които е проектирано от световноизвестния играч на голф Иън Уснам. Инфраструктура През 2006 г. политиката на кметския екип в Белия град е насочена към развитие и изграждане на инфраструктурата на града. В края на 2006 г. се започва изграждането на пречиствателна станция, за която са осигурени 22 млн. евро по програма ИСПА. Пречиствателната станция е пусната в експлоатация през 2009 година. На 1 юли 2009 е прерязана лентата и на брегоукрепителното съоръжение „Дамбата“, посредством което в морската си част Балчик се свързва с курорта Албена. Стойността на строителномонтажните работи е 4 200 000 евро. Освен брегоукрепително съоръжение, „Дамбата“ е и пешеходна алея, по която туристите могат да се разходят от Балчик до Албена по самия бряг или да карат велосипеди. Планира се изграждане на парк „Ехо“. Забележителности и култура Балчик е богат на исторически, архитектурни и културни забележителности: Архитектурно-парковият ансамбъл, включващ два от Стоте национални туристически обекта на БТС: No 24 – Дворцовият комплекс, построен за лятна резиденция на румънската кралица Мария по време на румънската окупация на Южна Добруджа (1919 – 1940 г.) и No 24а – Ботаническата градина, създадената тук от академик Даки Йорданов след освобождението на Южна Добруджа. Тези два обекта днес се управляват от две институции: Ботаническата градина – от Софийския университет, а сградите на Двореца – от Министерството на културата. Днес Ботнаническата градина разполага с най-богатата колекция кактуси и сукуленти на Балканите и в Източна Европа. Тя се простира на площ от 194 м2 и е със статут на Защитена местност по ЗЗТ. През 2005 г. Университетската ботаническа градина отваря своята новоизградена част, предназначена специално за посещение от хора с увреждания. Тя е официално открита на 50-годишния юбилей. В парниците ѝ зреят лимони с големина на хандбална топка, както и много други екзотични плодове като банани, папая и др. В Дворцовия комплекс, с изключение на кралския апартамент, където е отворена изложбена експозиция, всеки срещу съответното заплащане има привилегията да отседне в апартаментите на принцовете и придворните и да вечеря в кралската трапезария. От тази възможност са се възползвали нееднократно Франсис Форд Копола и актьорският му екип, министри, българският президент, хора на изкуството. На 27 юли 2015 г. Ботаническата градина отбелязва 60-годишнината от своето създаване. Възрожденската църква „Св. Николай Мирликийски“, построена през 1848 г. и килийното училище в двора ѝ, както и старата фурна отсреща са ансамблов паметник на културата от национално значение. Храмът на Кибела, открит близо до пл. „Рибарски“ е археологически паметник на културата с наднационално значение. Средновековните крепостни стени на града, запазени в кв. „Васил Левски“, са археологически паметник от национално значение. Възрожденските каменни чешми, големите търговски каменни сгради и оцелелите тук-там традиционни възрожденски къщи също са забележителни произведения на българската архитектура. Паметник на падналите в битките за обединението на България във войните от 1912 – 1913, 1915 – 1918, 1941 – 1944 г. 61 балчиклии. Паметник на кап. Георги Радков и командваната от него лека брегова батарея, която в морския бой при Балчик на 13 декември 1916 г. побеждава и отблъсква тежката руска ескадра, бомбардираща и опитваща се да разруши напълно красивия български град по време на Първата световна война. Паметни плочи на родените или живели в Балчик македонски войводи Андон Калчев и Михаил Даев, на опълченците: Георги Попов, Никола Иванов, Никола Минков, на дома на опълченеца Георги Попов и на летеца изтребител Симеон Михайлов. Паметник на убитите от румънските окупатори по време на репресиите 1913 – 1940 г. 73-ма жители на града и над 900 от околните села. Паметник на Любен Каравелов, подарък на родния град от скулптора Борис Караджов (обучаван в Румъния от меценати и известен там с името Борис Караджа) Мемориалните чешми за възпоменание на моряците от Българския Беломорски флот и Черноморския флот, на отвоювалите от гръцките фанариоти църковните и просветни права на българите в града, на възрожденеца Кою Райчев и одесоския митрополит Йосиф българин от Сяр, издигната в градината на възрожденскшя храм „Св. Николай Мирликийски“. Мелницата на Анонимното индустриално дружество, символ на Балчик и сериозен брегови ориентир. Построена е през 1910 г., впоследствие разрушена при корабна бомбардировка по време на Първата световна война. Понастоящем в сградата се правят преустройства за превръщането ѝ в средище за културни мероприятия. Градът има сформирани непрофесионални театрална и танцова групи към читалище „Паисий Хилендарски“, женски и смесени хорове и групи на творците, архитектурен клуб и др. Негови гости са филмови звезди като Франсис Форд Копола (който дори снима свой филм тук), Оливър Стоун, София Лорен, Бен Крос, Сергей Астахов, експрезидента на 20th Century Fox и на Метро-Голдуин-Майер продуцент Санфорд (Санди) Либерсън, режисьорите Роман Полански, Кшищоф Зануси (който прави свой майсторски клас тук), Дейвид Флорес, селекционера на Американската филмова академия присъждаща наградата „Оскар“ Линда Олшевски и пр. Градът е домакин на международни филмови и концертни фестивали, художествени и архитектурни пленери и най-разнообразни културни събития. Музеи Историческият музей на Балчик разполага с интересни находки, датиращи от преди няколко века, археологически разкопки. В Балчик има: етнографски и възрожденски комплекс, художествена галерия, взаимно училище, три църкви и една джамия, които също са обект на интерес от страна на туристи. Художествената галерия в Балчик е с над 40-годишна история, нейна основателка е Клара Петкова. Във фонда на галерията има произведения на Владимир Димитров - Майстора, излагани са творби на Салвадор Дали и други световни майстори. Най-значимото събитие за град Балчик е откритият храм на богинята майка Кибела в центъра на града. Археолозите са открили осем уникални статуи от бял мрамор на богинята майка и над 18 мраморни плочи с напълно запазени надписи на старогръцки. Културни мероприятия и фестивали Град Балчик е център за много културни мероприятия. Ежегодно се провеждат множество фестивали. С традиции е детският фестивал „Усмивките на морето“. С тенденция да се превърнат в ежегодни фестивали са „Балфест“ – международен филмов фестивал за документални филми, и международният Филм форум. Фестивал, който е затвърдил името си и се свързва с Балчик, е международният фестивал „Процес-пространство“. В зависимост от определената тема много от произведенията на фестивала се правят на място. Дългогодишен председател (1991-2019) е Димитър Грозданов, който е направил много дарения за Градската художествена галерия в Балчик. Градът е известен с културните празници през месец септември, свързвани обикновено с имената на Иван Гранитски, Стефан Цанев и други. По същото време се провеждат и фестивалите на научната фантастика „Булгакон“ и „Златен Кан“. През месец септември се провежда Международният студентски филмов фестивал. В 2005 година Балчик е домакин на нов детски фестивал „Хоро от перли“. През 2007 г. в началото на месец май е поставено началото на първия фотопленер „Балчик – древен и модерен“. 24 май е определен като празник на Балчик. На този ден в града има богата културно-развлекателна програма, както и богата търговска алея. Транспорт В Балчик се използва автомобилен, воден и въздушен транспорт. Автотранспорт Бившата автогара на Балчик е на главната улица „Черно Море“ No 41 и сега работи като офис през деня. Обслужва 4 градски автобусни линии: No 1 и 3: Площад Рибарски – Ново гробище и обратно по различни маршрути, целогодишно. No 2: Балчик – Тузла – Балчик от 15.6 до 15.9. Балчик – Двореца – Албена и обратно с лятно разписание 15.6 – 15.9 и зимно разписание 16.9 – 14.6. Автогарата осигурява извънселищни превози до Варна, Добрич, Каварна, Шабла и обратно от преминаващи микробуси. Воден транспорт Пристанището е реконструирано и механизирано в сегашния си вид през 1968 – 1969 г. То обслужва Добруджа и част от област Варна. Използва се за крайбрежно пътническо корабоплаване и за товари – главно зърнени храни и животни. Изграден е вълнолом и яхтено пристанище. Неговата дейност е свързана с развитието на града и региона като курортен център на северното черноморие и обслужва яхти и малки туристически кораби. Въздушен транспорт Непосредствено до града се намира летище (1935 г.). През Втората световна война летището се използва за военни цели и от германската авиация срещу съветски цели, преди всичко подводници. Местоположението на летището (200 метра надморска височина и 400 метра от брега на морето) има своето особено военно-стратегическо значение. Не се използва активно, но съществуват планове за превръщането му в локално летище за туристи, предвид близостта му на само до града, но и до голф игрищата, Албена и другите околни курорти. Литературно творчество Съвременни автори на Балчик: Петрушка Костова – автор на три прозаични книги, Диана Трифонова – поетеса-носител на национална награда за поезия. В Балчик е живял и работил поетът Йордан Кръчмаров. Днес на негово име съществува литературен клуб „Йордан Кръчмаров“. Стефан Цанев също твори тук. Побратимени градове Град Балчик е подписал договор за побратимяване със словашкия град Стара Любовна, шведския Хагсфорс, а през май 2006 г. се очаква да се побратими и с полския град Чешин. Договорите, които се сключват, са за сътрудничество в областта на туризма. На 9 октомври 2006 кметовете на Балчик и румънския град Бран подписват споразумение за побратимяване на двата града. В Бран се намира замъкът Бран (известен като „Двореца на Дракула“), зимен дворец на румънската кралица Мария, чиято лятната резиденция е в Балчик по време на румънската окупация 1913 – 1940 г. Армуталан, Турция Бран, Румъния Мангалия, Румъния Стара Любовна, Словакия Хагсфорс, Швеция Чешин, Полша Известни личности С Балчик са тясно свързани имената на драмския войвода на ВМОРО Михаил Даев, на опълченеца Георги Попов, на водача на Охрана Андон Калчев и други. При обявяването на Балканската война през 1912 година Иван Д. Саракинов, Никола Иванов и Никола Минков от Балчик се записват доброволци в Македоно-одринското опълчение и се сражават за освобождението на останалите под османска власт след 1878 г. българи. Във войните за национално обединение на България дават живота си 61 балчиклии, имената на които са записани на войнишкия паметник в центъра на града. Родени в Балчик Михал Атанасов, македоно-одрински опълченец, 22-годишен, четата на Коста Христов Попето, четата на Никола Лефтеров, 2 и 4 рота на 10 прилепска дружина, носител на орден „За храброст“ IV степен и „За военна заслуга“ Наум Атанасов (Анастасов) (1882 – 1913), македоно-одрински опълченец, четата на Никола Лефтеров, 4 рота на 10 прилепска дружина, загинал в Междусъюзническата война на 29 юни 1913 г. Наум Щерьов, български революционер от ВМОРО, четник на Михаил Чаков Георги Попов (1853 – 1935), български опълченец Никола Иванов, български опълченец Никола Минков, български опълченец Михаил Даев (1881 – 1907), български революционер Симеон Михайлов, български летец изтребител, загинал в защитата на София от англо-американските бомбардировки Борис Караджов/ Boris Caragea/ (1906 – 1982), румънски скулптор Веселин Ранков, български актьор, доцент Красимир Ранков, български артист Орлин Мандов, почетен консул на Израел в България. Живели в Балчик Андон Калчев, български военен и македонски революционер Дянко Марков, български офицер, народен представител Еранос Ераносян, началник на телеграфната станция в Балчик, загинал, спасявайки от клане и опожаряване българите в Каварна, 1877 г. Ивайло Петров, български писател, живял в Балчик от 1978 г. до 2005 година. Иван Д. Саракинов, македоно-одрински опълченец, родом от Саракиново, Воденско, жител на Балчик, Инженерно-техническа част на МОО, 1 рота на 1 дебърска дружина, носител на кръст „За храброст“ IV степен Константин Велчев, български икономист и финансист, предподавател в Икономическия университет – Варна Николай Урумов, български актьор Стефан Цанев, български писател и драматург Починали в Балчик Константин Кисимов (1897 – 1965), български актьор Вижте също Балчишка солница Пристанище Балчик Анонимно индустриално дружество Морски бой при Балчик (1916) Морски десант в Балчик през 1916 година Военно летище Балчик Тургут Реис джамия Татарска махала Галерия Външни препратки Балчик онлайн Гр. Балчик – град Круни / Dionysopolis / Дионисополис. История, bulgariancastles.com. . Подробно за крепостта. Всичко за община Балчик Община Балчик Литература и изследвания Стателова Елена – Балчик в епохата на капитализма – В: Балчик, С., 1986. Димитров М. – Балчик – древност и съвремие – С., 1990. Георгиев П. – Името Карвуна и прабългарите – Старобългаристика, 2002, No 2, 70 – 82. Извори за история на град Балчик (1878 – 1941 г.). Съст. Петър Тодоров и Косьо Пенчиков. Варна, 2003 (Библиотека Корени). Димитров Б. – Балчик. Перлата на Черно море – Варна, 2004. Damyanov M – Dionysopolis, its territory and neighbours in the pre-Roman times – In: Ancient Greek Colonies in the Black Sea. Vol. 1. Eds. D. V. Grammenos and E. K. Petropoulos. Oxford, 2001 (BAR International Series; 1675 (1 – 2)), 1 – 36. Златкова Росица – ...Балчик. 2011 – Художествено исторически разказ съчетан с фотоалбум с архивни и съвременни фотографии. Канавров Дарин – Морският бой при Балчик, декември 1916 – София, Военно издателство, 2009, ISBN 978-954-509-413-2. Източници


source: wikipedia

text: Ба̀нкя (остаряло: Банки) е известен национален и международен балнеоложки курорт, град и същевременно район на София, София-град, Западна България. Разположен е в полите на Люлин планина в близост до международния път Белград – Истанбул, известен в древността като Via Militaris (или Via Diagonalis). Курортът е национален център за рехабилитация на болни от сърдечно-съдови заболявания и за профилактика на застрашените от тях. Славата му се дължи на факта, че и въздухът, и водата му притежават изключителни лечебни свойства. Той съчетава в себе си климато- и балнеолечение. През 1969 г. село Банкя е обявено за град, а през 1979 г. е обособен, заедно с прилежащите села, като район на София. Днес Банкя се разраства с кварталите си Градоман, Вердикал, Михайлово и Изгрев и двете прилежащи села – Иваняне и Клисура. География, климатични особености и минерална вода Банкя се намира на около 15 km западно от столицата София. Разположен е в подножието на Люлин планина, на брега на река Банкя. Средната надморска височина е между 630 и 800 m. Със столицата го свързват две шосета – отклонението на Милево ханче по пътя за Сърбия и пътят покрай кв. Филиповци. Градът е част от националната железопътна мрежа с електрифицирана линия. Град Банкя е съставен от централна част и кварталите Вердикал, Михайлово и Градоман и кв. Изгрев. Разположен в подножието на Люлин планина, градът е характерен с многото зеленина и слънчеви дни, умереноконтинентален климат, лек планински бриз богат на отрицателни йони и фитонциди, както и многото лековити минерални извори – това са природни дадености, които определят развитието на Банкя като престижен национален и международен курорт, и в същото време екологичен резерват на София. Климатът, лечебните свойства на минералните води, богатата санаториално-курортна база с високо квалифициран медицински персонал, стотиците излекувани от сърдечно-съдови и инсултни заболявания представляват най-добрата визия на града. Средната годишна температура е 9,6 °C. Градът е известен с богатата зеленина и по-голям брой слънчеви дни, умереноконтинентален климат, лек планински бриз – горски вятър, който духа от Люлин планина и долинен вятър към Люлин, очистващ курорта от прахови частици. Въздухът е особено богат на озон, наситен е и с отрицателни йони, фитонциди и ароматни вещества, отделящи се от боровите гори наоколо. Всичко това образува една невидима защита над града. Ветровете са предимно западни, северозападни и югозападни. Минерална вода Водата на Банкя извира от около 850 m дълбочина и има дебит 24 l/s. Тя е слабоминерализирана, хомотермална, хидрокарбонатно-сулфатно-натриева. Температурата ѝ е 36,5 °C. Водата е бистра, безцветна, без миризма, мека, силициева, флуорна, хидрокарбонатна, натриева и със съдържание на радон. Препоръчва са за пиене при ендокринни заболявания, като диабет, нарушена мастна обмяна, затлъстяване, подагра, проблеми с пикочно-отделителната система, като гастрити, колити, язва, възпалителни и алергични заболявания на дихателната система. Подходяща е за бутилиране. Шест са лечебните заведения, в които се възстановяват хора, прекарали инсулти, със сърдечно-съдови и неврологични заболявания, под грижите на висококвалифицирани специалисти, на които и до днес се крепи славата на Банкя като „здравницата“ на България и национален център по кардиорехабилитация. В нея се повлияват добре и заболявания, свързани с обмяната на веществата, стомашно-чревния тракт, опорно-двигателния апарат, ендокринологични заболявания, обща физическа и умствена умора. Въздухът, водата и природата на курорта оказват и подмладяващ ефект. История Първите заселници на територията на Банкя са тракийски племена от преди 2500 г. При археологически разкопки са разкрити останки от римски сгради, стени, канализация, бронзови гривни от 4 – 5 век от новата ера. Писмени документи за съществуването на Банкя като селище черпим от турски данъчен регистър от 15 век. По време на турското робство по наследство Рашид бей получава правото да владее тези земите и в чифлика му работят местните селяни-изполичари. В средата на чифлика има калище с бликаща лековита минерална вода. Само веднъж в годината на празниците Горешляци, когато се считало, че водата е най-лековита, селяните имали право да се потопят в калището. От цялата околия с коне и волски каруци населението се е стичало в Банкя за тези празници. След Освобождението, което заварило Банкя със седемнайсет семейства, селяните изкупили земята на бея. Първият, който закупил земя в Банкя и построил хотел, а до него малка вила, бил майор Коста Паница. Опълченецът Рашко Нешев получил правото да експлоатира минералните води в Банкя. Той разширил старата бейска баня. Изградил примитивни басейни и направил мъжко и женско отделение. Скоро се разнесла славата на минералната вода на Банкя. Доходът от банята на Рашко Нешев бил толкова голям, че когато предавал дневния приход в банката, той не броил гологаните, а ги мерел с кантар на тегло. В началото на миналия век Банкя привлича вниманието на висши държавни среди. Извършва се каптиране на минералните извори, а през 1907 година отваря врати Малката баня. Същата година започва и строежа на великолепната за времето си и сега Голяма балнеолечебница по планове на проф. Карл Хохедер от Мюнхен. Банята, в която е имало и царски вани, се е посещавала от царското семейство и това е дало и едно друго название на Голямата балнеолечебница – Царска баня. Малко са били в Европа бани като тази. Тя е изиграла ролята и на градообразуващ фактор. След като България изгубва Македония, хора от Югозападна Македония се преселват в Банкя. Повечето стари банчани са потомци на български македонци и живеят предимно в центъра. При избухването на Балканската война в 1912 г. един човек от Банкя е доброволец в Македоно-одринското опълчение. Население Численост на населението според преброяванията през годините: Банкя днес В последните години са реализирани големи инфраструктурни проекти. Завършен е първият етап на водния цикъл на града. Изградени са главните канализационни колектори и са изработени проектите за изграждане на канализацията и на вътрешнокварталните улици. Градът видимо се променя след реконструкцията на парк „Ротонда“ и изграждането на първия и втория етап на пешеходната зона. Водни ефекти впечатляват в центъра на града и часовникова кула, под която блика минерална вода от 12 чешмички. Изградени са много детски площадки за най-малките, комбинирана спортна площадка при 78 СУ „Христо Смирненски“, стрийт фитнес в парк „Кестените“. Местният художник Стоян Мирчев дарява скулптури на приказни герои в парк „Кестените“, както и голяма пластика „Полетът на сърцето“ в парк „Ротонда“. През топлите месеци стотици цветя в парковите алеи и по пешеходната зона радват очите на жителите и гостите на курорта. Ренесансът на курорта довежда до необходимостта от изграждането на Туристически информационен център в града с две конферентни зали и уютно кафене за срещи и общуване. Голямата балнеолечебница Извършва се ремонтът на Голямата балнеолечебница – консервация, реставрация и социализация на емблемата на Банкя. Отвън сграда ще бъде съхранена напълно. Вътре ще бъдат запазени двата басейна, като единият ще бъде за хидромасаж. Ще се запазят царските вани. Ще бъдат изградени три нови басейна с термална вода. Ще има богат набор козметични, балнеоложки и спа процедури, солна стая, сауна и др., които ще превърнат балнеолечебницата на Банкя в най-големия и модерен балнеоложки център в България – 5200 m2 разгърната застроена площ. Предвидена е и зона за релакс в богато озеленен вътрешен двор. Ще има изискана сладкарница за отдих и социални контакти, а в обновеното фоайе ще се редят изложби, ще има концерти и дори ще могат да се сключват граждански бракове. Ще има кът за деца, в който малчуганите ще се забавляват, докато родителите им ползват балнеоложките услуги. Успоредно с ремонта на Голямата балнеолечебница на мястото на бившата лятна естрада ще се изгради хотел. Той ще разполага с лятна сцена с минимум 200 седящи места за културни и обществени събития в града. Този хотел след 35 години ще бъде притежание на общината. Политика Банкя е място, в което през последните десетилетия живеят и работят редица от политиците на България. Сред тях са Цар Фердинанд, който решава да създаде централната царска баня, Тодор Живков, който построява в Банкя президентска резиденция и живее в нея през последните 10-на години от управлението си. Икономика Градът разчита предимно на туризма и на балнеолечението. В покрайнините му се намират завод за бутилиране на „Кока Кола ХБК“, в който се бутилира и минерална вода „Банкя“. Има фабриката за разтворими напитки и хранителни продукти „Кенди“. Тук се извършва производството на наложени марки като Step, Frutti, Picantina. Лечебните заведения са СБР „Здраве“, СБР „Ясен“, БДПЛР към ВМА, БДПЛР на МВР, Национален комплекс ЕАД, Отделение по кардиология и кардиологична рехабилитация към Национална кардиологична болница, и няколко хотела: „Дружба“, „Банкя Палас“, „Жеравна“, „Емали“, „Дарлинг“ и др. От 2018 г. работи и плажът в центъра на града „Аквабанкя“ с басейн с олимпийски размери, детски басейн и джакузи. Транспорт Градът се обслужва от 4 автобусни линии на Центъра за градска мобилност: 42 - който свързва квартал Михайлово и централната част на града с метростанция "Люлин", 44 - свързващ с. Иваняне и град Банкя, 47 и 49 - свързващи съответно кв. Градоман и с. Клисура с централната част на град Банкя и метростанция "Сливница". До 1.06.2022 г. през града се движеше и автобус 48, който свързваше кв. Михайлово с централната част на града и метростанция "Сливница", но той беше заменен от автобус 42, който беше удължен от автостанция "Банкя" до края на кв. Михайлово. Обществени институции Районна администрация на район Банкя Районно управление на полицията ЧСОУ „Цар Симеон“ 78 СОУ „Христо Смирненски“ Професионална гимназия по туризъм „Алеко Константинов“ Частно начално училище и детска градина „Дъга“ Частно начално училище с РЧО „Фоти“ 25 ДГ „Изворче“ Районна пожарна Банкя Забележителности Сградата на минералната баня – построена през 1907 г. „Вазов дъб“ – любимото място за почивка на писателя Иван Вазов. Църква „Св. мчци Кирик и Юлита“ – построена през 1932 г. Осветена от софийския митрополит Стефан. Храм „Вси Светии“ – квартал Вердикал, счита се, че е изградена непосредствено след Боянската църква /X-XІ в./ Читалище „Отец Паисий“ – основано през 1928 г. с пръв дарител учителят Владимир Марков. Днес читалището разполага с над 20 000 тома художествена и научно-техническа литература. Най-старият културен институт в града. Активна дейност развиват младежки танцов ансамбъл, детско-юношески танцов състав, хор за стари градски и народни песни, школа за спортни танци, рок група, младежки спортен клуб. Читалище „Светлина – 1927“, Вердикал Къща музей „Димитър Благоев“ Дивотински манастир „Света Троица“ Клисурски манастир „Света Петка“ Пътека на здравето – известното място за разходки сред природата и лечение на дихателни проблеми. Традиционни културни събития Горешляци – Празникът на града е на 15 юли, когато се чества храмовият празник на храм „Свети Кирик и Юлита“ – небесни покровители на Банкя. Това е първият ден на т. нар. празници Горешляци – трите най-горещи дни в годината, свързани с вярването, че именно тогава минералните извори са най-лековити. В Банкя обаче празничната програма продължава близо десет дни, тъй като е наситена с концерти на фолклорни, поп, джаз и класически изпълнители. В последните години активно участие взимат дует Ритон, братя Аргирови, както и актьорът и бивш депутат Евгени Будинов – всички те живеят в Банкя. Майски дни на културата – от 2016 г. в началото на пролетта районната администрация организира Майски дни на културата, които привличат много гости в курорта. Характерно за програмата е, че е интердисциплинарна и се стреми да привлече колкото се може по-широка и разнообразна публика. Коледни празници в Коледния град – По модел на немските коледни базари Район „Банкя“ заедно с „Ротари клуб Банкя“ от зимата на 2015 г. организират Коледен град в центъра на града, на пешеходната алея на ул. „Коста Паница“. Няколко седмици се случват разнообразни концертни програми, аниматори забавляват децата, а някои от най-изявените търговци и кулинари в града се грижат за гостите с месни вкусотии, гряно вино и коледни сладкиши. Международен детски фестивал на вокални изпълнители „Вярвай, искай, можеш“ се провежда всяка година от 2016 г. Организира се от СО район „Банкя“ и Център за изкуства „Зорница“. Връчва се ежегодната Награда на кмета на град Банкя, която е втората по тежест след най-голямата награда Гранд При. Флоклорен фестивал – Част от Международния фолклорен фестивал „Витоша“, който се провежда на различни сцени в град София и е част от Културния календар на Столична община, ежегодно гостува и в Банкя. Фестивалният ден протича с шествие в централните части на града и по пешеходната зона и кулминира с концерт в парк „Ротонда“. Пленер на художниците – по повод празниците на Банкя Горешляци художници рисуват Банкя и красотите ѝ, като даряват картините си на общината за бъдеща картинна галерия. От 2014 г. изложбата се представя и в централната зала на Столична община. На откриването традиционно присъства и кметът на София Йорданка Фандъкова. БГ кино под звездите в Банкя – Едно от най-успешните премиерни за Банкя събития е инициативата „БГ кино под звездите в Банкя“, която е реализирана за първи път през август 2018 г., но се оформя като едно от потенциално традиционните събития. С над 3000 зрители, с пет прожекции на съвременни български кинопродукции и с редица партньори като Национален филмов център, Международен София Филм Фест, Продуцентска къща „Dynamic arts“, както и благодарение на звездните гостувания преди прожекциите на Николай Илиев (актьор), Любомир Ковачев, Станислав Дончев и др., инициативата добива изключително широка популярност. Авто ретро парад, организиран от Ретро клуб „Банки“ и Български автомобилен клуб „Ретро“. От Банкя тръгва и първият международен ретро парад до Димитровград и град Пирот, Сърбия. Конкурс за Българско овчарско куче за наградата на кмета на Банкя. Държавно отборно първенство по тенис за жени на тенис кортовете на Банкя. Планински бягания в околностите на Банкя: Люлин рън, Баба Марта рън, коледно бягане. Международен фестивал на детската песен „Милион чудеса“ – провеждан всяка година от 2001 г. до 2007 г. Личности Родени в Банкя Бойко Борисов, основател и лидер на ПП ГЕРБ, бивш министър-председател на Република България Милор Михайлов (р. 1967), кмет на Банкя, впоследствие заместник-кмет на София Петър Радев-Пашата (1875 – 25 май 1907), български офицер и революционер, войвода на ВМОРО. Поли Паскова (р. 1966), българска фолклорна певица и бивша професионална баскетболистка Рангел Марков, настоящ кмет на Банкя Станислав Славов – председател на Гражданско сдружение „Банкя“ Цветан Михалков Илиев, р. 1905 г., съосновател на БЗНС в Банкя Ценко Гигов, македоно-одрински опълченец, 2 рота на 4 битолска дружина Известни личности, живели в Банкя преди 1944 г. д-р Александър Георгиев, автор на книга за Банкя д-р Асен Шишманов, лекар, политик, филантроп, основател на Български червен кръст ген. Данаил Николаев, пехотен генерал Дора Метева, преводач майор Коста Паница, офицер Лалю Метев, индустриалец д-р Михаил Михалев, лекар Михаил Тенев, финансист Осман паша, османски офицер (преди 1878) Рашид бей бимбаши, индустриалец (преди 1878) Рашко Нешев, опълченец Цветан Стоянов, свещеник Иван Ив. Беев - деец на ВМРО Евгения (Генче) Уршева от вила „Вардар“ - близка на Иван Михайлов Известни личности, живели в Банкя между 1944 и 1989 г. акад. Венко Марковски, писател Георги Атанасов, държавник акад. Георги Джагаров, поет, драматург и държавник ген. Здравко Георгиев, офицер, член на БОК акад. Пантелей Зарев, литературен критик, председател на СБП майор Петър Будинов, български комунист Петър Дюлгеров, политик от БКП акад. Сава Гановски, философ, политик на БКП Тодор Живков, държавен глава на България Филимена Марковска, съпруга на Венко Марковски Известни личности, живели/живеещи в Банкя след 1989 г. Александър Пиндиков, литератор и политик, народен представител в XXXVIII народно събрание. чл.-кор. проф. Венелин Живков, бивш ректор на Техническия университет в София Бобан Здравкович, певец Братя Аргирови, певци Венелин Митев – журналист, поет, писател, есперантист Георги Калоянчев, актьор Георги Първанов, президент на Република България между 2002 г. и 2012 г. Дует Ритон, певци Едвин Сугарев, поет, общественик и политик, народен представител в VII велико народно събрание, XXXVI и XXXVII народно събрание Нико Яхиел, социолог, академик и политик от БКП Никола Анастасов, актьор Пламен Симеонов, настоящ заместник-кмет на район „Банкя“ Тошо Тошев, журналист Цветелина Бориславова, банкер Други В близост до центъра е разположен богатият на растителност парк „Кестени“. Връх Банкя в Антарктика е наречен в чест на града. Галерия Външни препратки Уеб камера от автоматична метеорологична станция Банкя Официален сайт Бележки


text: Ба̀нско е град в Югозападна България, административен център на община Банско, област Благоевград. В XIX век е център на българщината в Разлога на територия, граничеща с гръцко и турско население. Градът е известен зимен курорт. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 9022 души по настоящ адрес и 9624 души по постоянен адрес. География Банско се намира в подножието на Северен Пирин на 927 m надморска височина. Отдалечен е на 56 km от Благоевград, 145 km от Пловдив и 150 km от София. Близо до града започва националният парк Пирин. През Банско протича река Глазне. Климатът е планински и позволява задържане на снежната покривка от декември до април, а алпийският характер на Пирин планина обезпечава отличните условия за професионален и любителски ски спорт. Има гара на железопътната теснолинейка Септември - Добринище. Югозападно от града има минерални води. Климат {{Климатична таблица |Заглавие=Климатични данни за град Банско |Източник= | Ян_ср=-1.9 | Ян_ср_валежи=71 | Фев_ср=0.0 | Фев_ср_валежи=59 | Мар_ср=3.4 | Мар_ср_валежи=52 | Апр_ср=8.7 | Апр_ср_валежи=56 | Май_ср=13.3 | Май_ср_валежи=65 | Юни_ср=16.8 | Юни_ср_валежи=57 | Юли_ср=18.9 | Юли_ср_валежи=42 | Авг_ср=18.7 | Авг_ср_валежи=31 | Сеп_ср=14.7 | Сеп_ср_валежи=37 | Окт_ср=9.9 | Окт_ср_валежи=65 | Ное_ср=5.2 | Ное_ср_валежи=79 | Дек_ср=0.3 | Дек_ср_валежи=80 | Годишно_ср=9.00 | Годишно_ср_валежи= 694 | Ян_ср_мин=-6.1 | Ян_ср_макс=2.2 | Фев_ср_мин=-4.4 | Фев_ср_макс=4.7 | Мар_ср_мин=-1.4 | Мар_ср_макс=8.7 | Апр_ср_мин=2.9 | Апр_ср_макс=14.8 | Май_ср_мин=7.6 | Май_ср_макс=19.7 | Юни_ср_мин=7.5 | Юни_ср_макс=23.1 | Юли_ср_мин=12.0 | Юли_ср_макс=25.5 | Авг_ср_мин=8.7 | Авг_ср_макс=22.5 | Сеп_ср_мин=9.0 | Сеп_ср_макс=22.6 | Окт_ср_мин=4.6 | Окт_ср_макс=16.5 | Ное_ср_мин=1.2 | Ное_ср_макс=10.0 | Дек_ср_мин=-3.9 | Дек_ср_макс=4.7 | Годишно_ср_мин=3.6 | Годишно_ср_макс=14.9 |- | colspan="14" style="text-align:center;font-size:90%;"|Климатична таблица на станция Банско (НИМХ) по Климатичен справочник НРБ}} История На 2 километра югозападно от града, в местността „Шипотско“, са открити останки от антична и средновековна църква. Тя е построена в края на IV или началото на V век, вероятно върху по-ранен тракийски строеж, като около нея е развит некропол с над 150 гроба. Античната църква е разрушена през VI век, възстановена е след XII век и отново е разрушена от османците. През XVIII-XIX век Банско поддържа оживени връзки с Рилския манастир. В селището функционира метох, където известно време е духовник Йосиф Строителя. Поклоннически групи от Банско даряват щедро манастира. През 1840 година от тях се получават 4310 гроша. Банските зографи Молерови се прославят със своите фрески в църквата и параклисите на манастира и иконите, които изработват за него. От Банско се доставят храни за братството – фасул, сапун, зехтин и други. През 1852 година банскалията Тодор монтира железен дарак за манастира в село Рила. Около 1850 година е основана Банската българска православна община – организация на местното българско самоуправление, като продължение на сформирания през 1833 година общоселски обществен съвет начело с Лазар Герман за осигуряване на средства, материали и работна сила за строежа и изписването на църквата „Света Троица“, осветена през 1835 година. В ръководството на общината влизат влиятелни представители на търговско-занаятчийското съсловие. През 60-те и 70-те години на XIX век общината оглавява борбата срещу гръцките църковни власти за независимост на българската църква и за развитие на просветното дело в селото. По нейна инициатива през 1857 година се изгражда нова училищна сграда, взаимното училище се преустройва в класно, разпространяват се възрожденски вестници и книжнина. Общината организира строежа на камбанарията на църквата „Света Троица“ през 1850 година и монтирането на часовников механизъм през 1865 година. Според свидетелства на посетили Банско през 1867 година американски мисионери, той има 4 – 5 хиляди жители българи, които ги посрещат благосклонно. През 70-те г. заедно с други общини от Разложко дава отпор на протестантската пропаганда. Банската българска община подпомага материално семействата, пострадали при потушаването на Кресненско-Разложкото въстание от 1878 – 1879 и Илинденско-Преображенското въстание от 1903 година. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол през 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Бранско (Bransko) е посочено като село със 798 домакинства и 2700 жители българи. Георги Стрезов за Банско (1891): Съгласно известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Банско е най-голямото селище в Разложката каза. В него живеят 6500 българи християни. При избухването на Балканската война в 1912 година 131 души от Банско са доброволци в Македоно-одринското опълчение. По време на войната общината организира събирането на храна и облекло за българската войска и за доброволческите чети на ВМОРО. Банско е освободено на 5 октомври 1912 година с помощта на чети, водени от Йонко Вапцаров, Христо Чернопеев, Георги Занков, Михаил Чаков, Пейо Яворов, Стефан Чавдаров, Лазар Колчагов и др. Два дена по-късно войводата Пейо Яворов поздравява банскалии като свободни жители на България с думите „Братя, хвърляйте фесовете, от днес сте вече свободни българи“.Празнуване na 99-годишнината Фразата е изписана на паметна плоча в двора на църквата. За първи кмет (председател на общинската комисия) е избран Асен Ив. Тодев, а членове на комисията са Лазар Гълъбов и Марко Ковачев. През 1914 г. село Банско официално е обявено за град.Р. Иванова: Фолклорът на малкия град – традиция и съвременно състояние – БФ, 1991, кн. 2, стр. 31 – 34. Население Численост на населението според преброяванията през годините: Етнически състав Преброяване на населението през 2011 г. Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.: Население по възраст Население по възраст според преброяванията на населението през годините (в %): Туризъм Най-високата точка на ски-центъра е 2560 m, а най-ниската – 1000 m. В Банско има 75 km ски трасета, от които за начинаещи са 35%, 40% за напреднали и 25% за опитни скиори и сноубордисти. Оборудвани с машини за изкуствен сняг са 80% от трасетата. Ски центърът предлага и 16 km ски път, оборудван с машини за изкуствен сняг и осветление, свързващ високите части на курорта с града. Функционират още кабинкова въжена линия с капацитет на кабинка до 8 души, един 6-седалков лифт, шест 4-седалкови лифта, един 3-седалков лифт, шест ски-влека и десет детски ски-влека. Религии Основната изповядвана религия в Банско е християнството. Освен православни, съществува голяма конгрешанска общност от протестанти, част от Съюза на евангелските съборни църкви, която е създадена през 1868 г. Циганите в Банско отбелязват както християнски, така и мюсюлмански празници. Църквата „Света Троица“ в града е осветена в 1835 година. Югоизточно от Банско се намират късносредновековите църкви „Свети Георги“ и „Свети Илия“. Образование Училища Начално училище „Св. Паисий Хилендарски“ Средно училище „Неофит Рилски“ Професионална гимназия по електроника и енергетика (Банско) Професионална гимназия по стопанство и туризъм „Алеко Константинов“ Професионална лесотехническа гимназия „Никола Вапцаров“ Спорт В Банско се провежда кръг от Световната купа по ски алпийски дисциплини през 2009 г. и ежегодно от 2011 г. Организират се състезания по биатлон и канадска борба. Футболният отбор ФК Банско участва във „В“ група на българското футболно първенство. Побратимени градове Банско е побратимен град или партньор с: Амфиполис, Гърция Димотика, Гърция Доксат (Доксато), Гърция Забележителности Специфична характеристика в архитектурата на града е Банската укрепена къща. В града се намират следните забележителности от Стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз: Велянова къща, 9:00 – 12:00 и 14:00 – 17:00 ч.; почивни дни събота и неделя. Печатът се намира в къща музей „Никола Вапцаров“. Къща музей „Неофит Рилски“, работно време: 9:00 – 12:00 и 14:00 – 17:00 ч. без почивен ден. Печатът се намира в музей „Никола Вапцаров“. Къща музей „Никола Вапцаров“, 8:00 – 12:00 и 14:00 – 18:00 ч. без почивен ден. Има печат. Постоянна иконна изложба „Банска художествена школа“, работно време: 9:00 – 12:00 и 14:00 – 17:00 ч.; почивни дни събота и неделя. Печатът се намира в музей „Никола Вапцаров“; църква „Св. Троица“, 7:30 – 18:00 ч.; зимно време до 17:00 ч. Има печат. Безименният град и ранно-християнска базилика – в местността Свети Никола, на 4 км източно от Банско се намира най-високата част на открит град-крепост – Безименния град. След направени археологически разкопки е открит некропол и скелети с внушителни размери – близо 2 м височина. За времето си, когато средният ръст на човек е бил доста по-нисък, това е било нещо невиждано – буквално хора гиганти. Предполага се, че там е живяло войнственото тракийското племе Даи, споменато от Омир в „Илиада“. Открити са още много артефакти: богат глинен и керамичен материал, монети, стъклени предмети /свидетелстващи, че селището е било населявано от богати хора, тъй като тогава все още стъклото е било рядък и скъп материал/, украшения, оръжия и сечива. От града са разкрити много помещения на сгради – предимно складове. При проучването на земни пластове на дълбочина 3 м са открити следи от човешка дейност, датирани до 5000 година пр. Хр., когато местността е била обитавана от предците на траките. Селището, което се е намирало тук, е било голямо за онова време, заможно, а местоположението му не е било случайно избрано. В случай на вражеско нападение, заселниците му са разчитали на добрата видимост към съседните местности /цялата днешна Разложка котловина се вижда като на длан/, а на изток и север – на защитата, осигурена от непристъпните скали. От южната му страна, която е била по-уязвима, е имало изградена крепостна стена. Наличието на ранно-християнски храм доказва, че градът е съществувал и през късната античност. Там е разположена базилика, която представлява едноапсидна и еднокорабна ранно-християнска църква. Върху стария храм днес е издигнат параклисът Свети Никола. Тъй като не са открити никакви данни за името на това селище, то е известно като Безименния град. Коюви къщи, ансамбъл от възрожденски постройки Музеи Неповторимото историческо, архитектурно и художествено наследство, както и бележитите личности са представени с най-съвременни средства. Комплексът включва: Къща музей „Никола Вапцаров“ Дом на изкуствата Етнографска изложба-базар Постоянна иконна изложба Къща музей „Неофит Рилски“ Градски исторически музей Исторически музей, с. Елешница, с богати находки от неолита (VI – IV хил. г. пр. Хр.) Редовни събития 1 януари: „Честита Нова година“ – празничен фолклорен концерт, традиционен кукерски карнавал януари: сноуборд за купа „Банско“ – всички възрастови групи, валидно за купа „България“ и купа „Надежди“, дисциплина Big Air февруари: Ски алпийски дисциплини – национална купа „Капи“, купа „Пирин“ за момчета и момичета 10 – 14 г. Дисциплина 2 SL, 2 GS. Категория КН февруари: Национален конкурс за ледени скулптури „Огън от лед“ февруари: Държавно първенство по сноуборд. Вид дисциплина HALFPIPE февруари: BALKAN OPEN CUP – ски алпийски дисциплини. Мъже и жени. Дисциплина 2 SL, 2 GS. Категория FIS март: Купа „Пирин“ – ски бягане. Всички възрастови групи. Категория КБ, КН март: Държавно първенство по сноуборд. Вид дисциплина 2 SBX. Всички възрастови групи. Категория FIS, NC, КБ, КН април: Държавно първенство по ски алпийски дисциплини. Мъже, жени, юноши, девойки. Дисциплина SL, GS, 2 GS. Категория КБ април: Републиканско първенство по биатлон април: Национална купа „Пирин“. Ски алпийски дисциплини. Мъже и жени. Дисциплина SL, GS. Категория КБ 18 – 24 април: прояви, посветени на Седмицата на гората май: BANSKO OPEN 2005 – европейски турнир по канадска борба 17 – 24 май: Празници на банската традиция – ежегодно в Банско дните от 17 до 24 май се посвещават на местния бит и култура. Тогава се провежда традиционната празнична банска седмица за откриване на летния сезон. Организират се етнографски, културни и изобразителни изложби, тематични вечери и изложения (напр. „Произведено в Банско“) като по оригинален начин се представят бита, традициите, хумора и фолклора в Банско. май: Фолклорен фестивал „Между три планини“ – едновременно с празниците на банската традиция се провежда фестивалът за автентичен фолклор „Между три планини“, където се надпяват и надиграват над 300 танцови и певчески групи. През годините фестивалът набира популярност в други страни и става международен. 01 – 4 юни: Кампания „Зелена седмица“, посветена на Световния ден на околната среда 5 юни. Провежда се в Банско, с. Добринище и в района на термалните извори юли: футболен турнир 1 – 7 юли: Летен театрален фестивал август: Златна Армрестлинг лига – състезание по канадска борба 8 – 13 август: Международен джаз фестивал, съществува от 1997 г., на открита сцена в центъра на града, безплатен за публиката. През годините в Банско са гостували Скот Хамилтън, Игор Бутман, Шарл Папазов, Аксел Цвингербергер, Милчо Левиев, Марио Станчев, Йълдъз Ибрахимова, Теодосий Спасов, Антони Дончев и още мн. др. големи имена от световната и българска джаз-сцена. септември: Детски фестивал – празник за децата на града, подарен от Манфред Дийл, собственик на хотел „Танне“ септември: Пирин фолк България – Банско. Международен фестивал на българската авторска песен. Традиционно в конкурса участват изпълнители от Балканите 5 октомври – Ден на град Банско ноември: Международен Фестивал на Изкуствата „Утринна Звезда“ 25 – 29 ноември 2009: Девети международен фестивал на планинарския филм 7 декември: „Поети с китара“ – концерт-рецитал, посветен на Никола Вапцаров декември – коледни и новогодишни тържества Пешеходни маршрути и еко пътеки Маршрути Маршрут No I, червена маркировка /част от международен маршрут Е-4 Пиренеи – Алпи – Рила – Пирин – Пелопонес/: х. „Предел“ – х. „Яворов“ /6 часа/ – х. „Вихрен“ /9 часа/ – заслон Тевно езеро /6,5 часа/ – х. „Пирин“ /4 часа/ – м. Попови ливади /7 часа/; Маршрут No II, жълта маркировка: разклон за х. „Яворов“ /главния път от гр. Благоевград за гр. Разлог/ – гр. Кресна /10,5 часа/; Маршрут No III, жълта маркировка: гр. Банско – м. Пещерите – х. „Бъндерица“ – х. „Вихрен“ – х. „Яне Сандански“ /9 часа/; Маршрут No IV, синя маркировка: гр. Банско – х. „Демяница“ – х. „Беговица“ – х. „Яне Сандански“ /11 часа/; Маршрут No V, зелена маркировка: гр. Добринище – х. „Гоце Делчев“ – х. „Безбог“ – х. „Пирин“ – гр. Мелник /17 часа/; Маршрут No VI, кафява маркировка: м. Пещерата – заслон „Синаница“ – м. Мозговица – х. „Беговица“ – м. Азмаците – х. „Пирин“ /11 часа/; Маршрут No VII – зелена маркировка: х. „Бъндерица“ – м. Премката /2,5 часа/; Маршрут No VIII, синя маркировка: х. „Вихрен“ – х. „Синаница“ /4 часа/; Маршрут No IX, зелена маркировка: х. „Вихрен“ – х. „Демяница“ /4 часа/; Маршрут No X, зелена маркировка: Превалски езера – м. Попина лъка /2 часа/; Маршрут No XI, жълта маркировка: х. „Демяница“ – х. „Безбог“ /4,5 часа/; Маршрут No XII, жълта маркировка: х. „Беговица“ – х. „Пирин“ /4,5 часа/; Маршрут No XIII, синя маркировка: х. „Пирин“ – х. „Малина“ – м. Водопоя – м. Попови ливади /6 часа/; Маршрут No XIV, синя маркировка: м. Брезнишки чал – Попово езеро – заслон Тевно езеро /9,5 часа/; Маршрут No XV, синя маркировка: с. Сенокос – м. Ширината – връх Пирин /3 часа/; Маршрут No XVI, зелена маркировка: х. „Яворов“ – м. Яворова поляна /50 минути/; Маршрут No XVII, кафява маркировка: м. Харами бунар – Попово езеро /3 часа/; Маршрут No XVIII, жълта маркировка: м. Изворите /Кременски езера/ – връх Джано /2,5 часа/; Маршрут No XIX, зелена маркировка: заслон Тевно езеро – м. Беговишка порта /1 час/; Маршрут No XX, синя маркировка: м. Бетеловото – м. Калята /1 час/. Еко пътеки Еко пътека „Демянишка река разказва...“ – тя започва на 3 км по пътя Банско към х. „Вихрен“ и следва коритото на р. Демянишка, като към края си достига почти до изворите ѝ (Валявишките езера, на 2400 м надм. височ.). Това е една класическа пълноводна река, с обща дължина 14 км. На малко повече от километър преди крайната точка – х. „Демяница“ – се намират два красиви водопада, обявени през 1965 г. за природни забележителности. Първият е Юленски скок, с височина 9 м. Вторият е Демянишки скок, с височина 11 м. Малко след тях е х. „Демяница“. Оттук може да се продължи към х. „Яне Сандански“ или да се нощува. Разстоянието от Банско до х. Демяница се изминава средно за 4 – 5 ч. Маршрутът е сравнително труден и продължителен, но преминава през изключително красив район – това е една от най-атрактивните еко пътеки в Пирин планина; Еко пътека „Към Башлийца“ – една сравнително нова и не достатъчно позната сред туристите еко пътека. От Сандански по асфалтов път се тръгва към м. Попина лъка. След 3 – 4 км вървене – първоначално по асфалтов и бетониран участък, а впоследствие и по черен калдаръмен път – се достига до началната ѝ точка – х. „Яне Сандански“. Еко пътеката се вие покрай коритото на река Башлийца, в изключително живописна долина. Преминава край Попинолъшкия водопад, а навсякъде има поставени информационни табели за геоложките особености на Пирин, растителните и животински видове, които се срещат в района. На края се достига до заслон „Спано поле“. Продължителността на прехода е 2,5 ч.; Еко пътека „Драгостинов чарк“ – тя е специално създадена и оборудвана с всичко необходимо за хора с увреждания – има специална настилка, походи към кътовете за отдих, тоалетни, паркинг, детска площадка и информационни табели, изработени съобразно изискванията за достъп до околната среда. Еко пътеката преминава през м. Драгостинов чарк, на 4 км над град Банско, в непосредствена близост до асфалтовия път за х. „Вихрен“; Еко пътека „Към Царството на еделвайса''“ – пътеката тръгва от местността „Бетолово“ над град Разлог. Тя е маркирана и пеш може да се мине за 3 – 4 часа. До хижа „Яворов“ може да се стигне с кола, също и с велосипед. Един ден е достатъчен за отиване и връщане, но при желание може да се нощува в х. „Яворов“, която предлага отлични условия. По тази пътека разкрива красотата не само на Рила и Пирин, а и на цялата Разложка котловина, през която минава и р. Места. Еко пътеката е образователна, обозначена със следи от мечи лапи, които указват посоката. По тях се достига до едно мечо леговище и гнездо на скален орел. Преминава се и покрай водопад. Навсякъде има информационни табели за растителните и животински видове в района. Само в тази част на Пирин планина – от връх Вихрен до Предела – върху варовиковите скали се среща еделвайс. Абсолютно забранено е късането, скубането и брането на всички цветя и билки. Други Кухня Банска капама, чобански шиш, чомлек, агнешки специалитети – чеверме, дреболии, домашни питки и погачи, катино мезе, бански кустурета – с кажель и чекане, дропка, сменка, бански старец (бабичка), кървавица и шужук, шупла, целуварчи, црекульчи, кукурини, суловра, катък, собствени овчи млека – най-често гарнирани с мед и боровинки, баници, бурек. Личности Банско е традиционно второто икономическо и културно средище в Разлога, дало много от големите имена на българската нация като църковния деец Неофит Рилски, първобудителя Паисий Хилендарски и комунистическия поет Никола Вапцаров. Литература Банско. Научни изследвания и фолклорни приложения. Съст. М. Сантова и Е. Мицева. С., МНИ, 1996 (Македонска библиотека, 20). Бояджиева, Екатерина. Банско и Атон. Мисията на х. Вълчо, брата на Паисий Хилендарски, на прага на Българското възраждане. С., Ars milleniums MMM, 2002. Стефан Стамов. Църквата „Св. Троица“ в Банско. С., СамИздат, 2008; Stefan Stamov. St. Trinity Church of Bansko. Sofia, 2010. Мария Радонова. Подножието на Перун. С., Славина, 2010. Светлана Дяконова. Стари търговски родове от Банско – Сирлещов (Хаджиниколов) род. – Родознание. Genealogia, 2011, No 3 – 4, Външни препратки Официален сайт на община Банско Официален сайт на курорт Банско Информационен портал в Банско Информационен блог за град Банско Бележки


text: Вѝдин е град в Северозападна България, разположен на десния бряг на река Дунав. Той е административен и стопански център на едноименните община Видин и област Видин. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 44 297 души по настоящ адрес и 55 056 души по постоянен адрес. География Местоположение Градът е разположен на десния бряг на река Дунав, в която се намират румънските острови Малък Калафат и Голям Калафат и българските Кутово (или Голия остров), Голям близнак и Малък близнак. Срещу Видин е разположен град Калафат, Румъния. Видин се намира на 58 km от Лом, на 87 km от Монтана, на 125 km от Враца, на 197 km от столицата София, на 346 km от Пловдив, на 501 km от Варна и на 581 km от Бургас. В землището на град Видин се намира и село Новоселци, което няма собствено землище. Квартали История Видин е град с многовековна история. Създаден е още през древността. През годините е носил последователно имената: Дунония (ІІІ век пр.н.е.); Донавия (трак.); Дий; Бонония (рим.); Бъдин (VII в. – началото на X в.); Бдин (Х-XV в.); Бънин; Будим; Будин; Бодин (1569); Видини (гръцки); Видин; Пидин; Бидин; Бодин; Кираденум; Бишитери; Ведин (1669); Видин (тур.). Възникнал е на мястото на древното келтско селище Дунония, където римляните по-късно построяват крепостен град с името Бонония, който българите наричат Бдин (свързвайки го и с глагола бдя/и). По време на Римската империя е сред главните градове на провинция Горна Мизия, обхващаща земи от днешна Северозападна България и Източна Сърбия. По време на Втората българска държава цар Иван Александър поверява управлението на Видинското деспотство на сина си от първата съпруга влахинята Теодора Басараб Иван Срацимир, като го коронясва за цар, който се отделя от Търновското царство и създава Бдинското (Видинското) царство, което по-късно е покорено от османските турци през 1396 г. През 1444 г. Видин е обсаждан от Владислав Варненчик, а през 17 и 18 век е превземан от австрийците, нападан от унгарците и румънците. Цар Иван Срацимир има сестра Доротея Българска, женена за Твърдко I; негова съпруга е Анна Басараб, чиято сестра Анка Басараб е женена за неговия първи братовчед и цар на Душановото царство Стефан Урош V. Като част от Османската империя Видин е важен административен и икономически център (пашалък). От 1400 до 1700 г. Видин е в буферна зона между Османската държава и Свещената Римска империя (Австрия) и многократно е превземан от австрийски войски. Според късносредновековни регистри (средата на 18 век) от Видинско са били изнасяни в значителни количества дивечови кожи (от дива котка, кафява мечка, язовец, видра, лисица, благороден елен, вълк, див заек и дори рис). Удивително е, че от рис били изнесени 66 кожи. Има запазени данни и за изнесени 452 варела с рибен хайвер. През 1738 г. във Видин населението е преобладаващо турско. За известно време е управляван фактически самостоятелно, когато Осман Пазвантоглу е бил владетел на Видинско – от 1798 до 1807 г. През 1806 г. бившият еничар Осман Пазвантоглу затваря няколкостотин миряни и свещеници от Видин и околността, воглаве с владиката Калиник в църквата „Св. Петка“ и ги изколва пред олтара. Градът е център на въстания през 1773 и 1850 г. Обсадата на Видин по време на Сръбско-българската война от 1885 г. завършва с успех за българите, които отбиват всички пристъпи на сръбската армия. В първите години на XX век градът е известен с трайната си подкрепа за Демократическата партия. При избухването на Балканската война през 1912 г. 19 души от Видин са доброволци в Македоно-одринското опълчение. През 1950 – 1952 година, по време на колективизацията, 57 семейства (173 души) от града са принудително изселени от комунистическия режим. Видин, като център на селскостопански район, традиционно развива свързано промишлено производство – известна е местната винарска изба „Новоселска гъмза“ (по името на Ново село, където обаче с производство на вино се занимава ЛВК „Ново село“), създават се млекоцентрала, консервно, мебелно и шивашко предприятия, цигарена и порцеланова фабрики, развива се бурно през 1950-те години заводът за водни помпи след усвояване на съветски модели и насочване на 95% от продукцията към големия пазар на СССР. През 70-те и 80-те години на XX век градът бързо се разраства благодарение на новия Химически комбинат „Видахим“ (със завода за полиамидни влакна „Видлон“, завода за автомобилни гуми „Вида“, ремонтно-механичния завод, ТЕЦ „Видин“), станал основата на Държавното стопанско обединение „Видахим“ (с Научноизследователския институт по полиамидни влакна). Заводът за помпи „Георги Димитров“ прераства в комбинат и после в ДСО „Випом“ (включвайки и новия Научноизследователски институт за помпи), превръщайки се в най-големия производител на помпи на Балканите. В структурата на млекокомбината също е създаден научно-приложен развоен институт – НИИ по млечна промишленост, първият в отрасъла извън столицата. Създадени са също Тютюневият комбинат (на базата на Цигарената фабрика), Керамичният комбинат, Мебелният завод „Бдин“ (отделно от мебелната кооперация), Заводът за ризи „Вида“ (конкуриращ се с ТПК „Боян Чонос“ в износа), веригата магазини „Финес“ (стоки за бита, парфюмерия и козметика) и други предприятия. Освен с вината си Видин се слави с автомобилните си гуми, водни помпи, мъжки ризи, цигари и редица други продукти, много от тях успешно изнасяни не само в СИВ, но и в развиващите си и в развитите страни. Благодарение на видинската фабрика България става шестата страна в света, усвоила производството на изделия от финия костен порцелан. След 1990 г. и прехода към пазарна икономика в България промишлените предприятия в града бързо западат и се сгромолясват под влиянието на редица фактори. Население Численост на населението според преброяванията през годините: 1880 – 13 704 души 1887 – 14 772 души 1910 – 16 450 души Видин е 22-рият по големина областен град в България. Населението на цяла Северозападна България намалява още от 1946 г., като особено чувствително е намалението на област Видин, която от 1946 г. се е стопила наполовина. В много от общините се наблюдава обезлюдяване (делът на пенсионерите е над 30%). Понастоящем област Видин е най-малката по население в България, докато по територия е на 15 място от всичко 28 области. Дори области с много по-неблагоприятни условия за живот и по-малки територии, като област Смолян, област Кърджали са с по-многобройно население. Към 2009 г. населението на област Видин е 108 067 души. Без спешна политика за незабавно спиране хода на емиграционните процеси във Видинско и цяла Северозападна България в бъдеще областта може да се обезлюди подобно на Странджа, където гъстотата е едва 10 – 12 души/km2 при средна гъстота за България 70,3 души/km2. Долната таблица показва изменението на населението на града в периода от 1887 до 2013 г. Управление Избори за общински кмет 1995 г.: Иван Симеонов (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на първи тур с 60 % срещу Борис Спасов (Обединена демократична опозиция). 1999 г.: Иван Ценов (ОДС) печели на първи тур с 56 % срещу Кръсто Спасов (БСП, БЗС Александър Стамболийски, ПК Екогласност, БКП Георги Димитров, БЕКП). 2003 г.: Иван Ценов („Всички за Видин“) печели на втори тур с 52 % срещу Добромир Тодоров (БСП, ПД Социалдемократи, ОБТ, БЗС Александър Стамболийски). 2007 г.: Румен Видов (ГЕРБ) печели на втори тур с 65 % срещу Иван Ценов (Коалиция „За Видин“). 2011 г.: Герго Гергов (БСП, ЗСАС) печели на втори тур с 53,26 % срещу Владимир Тошев (ГЕРБ). 2015 г.: Огнян Ценков (ГЕРБ) печели на втори тур. 2019 г.: Цветан Ценков кандидат на местната коалиция СДС (НДСВ, Нова алтернатива, ЗНС, БЗНС, БДС), печели изборите във Видин c 57,8 % пред Огнян Ценков. Международни отношения Побратимени градове: Градове партньори: Икономика Днес в града възстановява работа заводът за автомобилни гуми. Работи с около 200 работници също и заводът за помпи „Випом“, както и заводът за ризи „Вида“ (в ликвидация). Бившият Научноизследователски институт по млечна промишленост е производствена база на „ЕлБи булгарикум“ (наследник на ДСО „Млечна промишленост“ и носител на авторските права по българския щам за кисело мляко). Има чувствителен отрицателен ръст на населението поради миграционни процеси, произтичащи от безработицата в града и района. В резултат в града почти не са останали специалисти в повечето области на икономиката. Това създава сериозни трудности пред фирмите, които възнамеряват да инвестират. Туризъм Туризмът във Видин е представен основно чрез фирмите, предлагащи хотелиерски услуги, заведенията за обществено хранене и лицензираните туристически агенции. Природните и културни забележителности на града и неговата богата история, превръщат района в интересно място за различните видове туризъм. Крайградски зони за отдих „Орляка“ – разположена на дунавския бряг на 4 км североизточно от града; обхваща къмпинг „Дунав“ с 30 бунгала и ресторант. Има много добри условия за краткотраен отдих с условия за водни спортове и риболов. В непосредствена близост е фериботът Видин – Калафат (Румъния). Посещава се от транзитни български и чуждестранни туристи. Обслужва се от асфалтиран път. „Божурица“ – обособена в единствената високостеблена дъбова гора в Северозападна България, разположена на 18 км югозападно от града, отвъд гр. Дунавци, между селата Синаговци, Ивановци и Милчина лъка. Има малък язовир. Наличната база за отдих е с общ капацитет около 600 легла. Включва туристическата хижа „Божурица“ и бази за отдих на ведомства, стопански предприятия и обществени организации. Съществуват добри условия за краткотраен и дълготраен отдих в лесопарка среда и водната площ за плуване, гребане и риболов. Големи са възможностите за излети и разходки в околностите. Изобилстват гъби, горски плодове и билки. Наличието на едър и дребен дивеч (елени лопатари, сърни, диви свине, зайци, фазани и др.) разкрива условия за практикуване на ловен спорт. Много добра транспортна достъпност чрез редовни автобусни линии между града и околните селища. От 2014 г. местността е дом на скоростните етапи на рали „Вида“. „Рациария“ – намира се на 17 км южно от Видин на брега на р. Дунав. Обрасла с акации, цер и ясен, тя разкрива панорамни изгледи към реката. В зоната има добри условия за краткотраен отдих край водно течение с риболов, пешеходен и познавателен туризъм, индивидуален вилен отдих. В непосредствена близост е археологическия обект Рациария – останки от времето на римското владичество. Транспорт Видин е първото голямо пристанище в страната по течението на Дунав и начална точка на Републикански път I-1, водещ до границата с Гърция при Кулата. На 2 km от града е разположен фериботният комплекс Видин – Калафат. През 2013 г. той е заменен от втори мост по българското течение на реката, наречен „Нова Европа“ (известен по-рано като „Дунав мост 2“ или „мост Видин – Калафат“). През юли 2022 г. е отворена процедура за възобновяване на ферибота Видин – Калафат. През Видин преминават 2 европейски транспортни коридора – 4-ти и 7-и. Тук е крайната гара на железопътната линия София – Враца – Видин. През 2010 г. с пари по програма ИСПА и заем от ЕИБ са изградени нова товарна ж.п. гара извън града, нова сграда на пътническата ж.п. гара Видин и участъка от товарната гара до Дунав мост 2. Във Видин има 4 градски автобусни линии: Банки В града действат клонове на следните банки: ДСК, Уникредит Булбанк, ОББ, KBC Банк, ПИБ, Пощенска банка, Ти Би Ай Кредит, ЦКБ, Инвестбанк, Тексим Банк, Алианц Банк, БНП Париба. Образование Училища Филиал на Русенския университет „Ангел Кънчев“ Гимназия с преподаване на чужди езици „Йордан Радичков“ Природоматематическа гимназия „Екзарх Антим I“ Средно училище „Цар Симеон Велики“ Средно училище „Св. св. Кирил и Методий“ Средно училище „Петко Рачов Славейков“ Професионална гимназия „Проф. д-р Асен Златаров“ Професионална гимназия по текстил и хранене „Михалаки Георгиев“ Професионална техническа гимназия „Васил Левски“ Основно училище „Иван Вазов“ Основно училище „Любен Каравелов“ Основно училище „Епископ Софроний Врачански“ Основно училище „Отец Паисий“ Основно училище „Свети Климент Охридски“ Помощно училище „Д-р Петър Берон“ Градско ученическо общежитие Ресурсен център за подпомагане на интегрираното обучение и възпитание на деца и ученици със специални образователни потребности Детски градини Детска градина No 1 „Желязко Попниколов“ Обединено детско заведение No 10 „Радост“ Обединено детско заведение No 11 „Славейче“ Обединено детско заведение No 13 „Вида“ Обединено детско заведение No 16 „Русалка“ Обединено детско заведение No 18 „Щастливо детство“ Целодневна детска градина No 3 „Детелина“ Целодневна детска градина No 4 „Васил Левски“ Целодневна детска градина No 8 „Здравец“ Целодневна детска градина No 9 „Арабела“ Целодневна детска градина No 14 „Зорница“ Целодневна детска градина No 15 „Незабравка“ Целодневна детска градина No 17 „Синчец“ Целодневна детска градина No 19 „Звънче“ Паркове и градини Крайдунавска градска градина Има исторически утвърден характер и запазена оригинална планова композиция. Решена е в пейзажен стил, в който хармонично се вписват боскетните форми на чемширите (характерни по форма за австрийските барокови паркове). Тази своеобразна смесица на стилове – пейзажен (носещ характера на английските паркове с редуване на открити и закрити пространства, където се разчита на ефекта от дървесните групи и поляни) и боскетни барокови форми на храстите, създава своя хармония и носи качества на нов стил, който можем да се определи като типично български. Изграждането на крайдунавската градина става в 4 основни етапа: 1878 – 1899 г., 1911 – 1928 г., 1928 – 1939 г. (когато обхваща територията до Телеграф капия) и до 1960 г. (до крепостта Баба Вида). В парка има значими архитектурни паметници (театър „Вида“, джамията и библиотеката на Пазвантоглу, Телеграф капия, Турската поща, крепостта Баба Вида), археологически (трасето на турската крепостна стена), мемориални обекти, панорамни и наблюдателни пунктове, създаващи зрителен контакт с околната архитектурна рамка и река Дунав, много кътове за развлечения и отмора. Други паркове и градини Парк „Рова“ (Градина над рова) – на затрупаната част от рова, опасвал каменните стени на градската крепост, ограждали Стария град (кв. „Калето“). Парк „Владикина бахча“ (северните 3/4 от бившия парк „Толбухин“) – пред стадиона; там е била лятната резиденция на Видинския владика. Парк „Белите брези“ (южната 1/4 от бившия парк „Толбухин“) – до ж.к. „Христо Ботев“, изцяло с вековни дървета. Парк „Нора Челеби Пизанти“ – до централните гробища. Лесопарк „Майски лес“ – близо до колодрума. Ловен парк – лесопарк край града. Някои от крайградските паркове са с увредени зони, където повечето от дърветата са изсечени, а на места са превърнати на сметища. Около големите обществени сгради – църкви, училища, детски градини, общинска болница и предприятия, са оформени китни цветни градини и озеленени площи, придаващи на града свежест, чистота и уют. Държавни институции Във Видин действат всички териториални административни структури към съответните министерства и агенции, характерни за областен град, както и някои специфични. По-важните от тях са: Многопрофилна болница за активно лечение „Света Петка“ АД Медицински център „Света Петка“ ЕООД Регионална здравна инспекция Районна здравноосигурителна каса Териториално поделение на НОИ „Водоснабдяване и канализация“ ЕООД Военно окръжие Гарнизонен военен клуб с хотел Областно звено „Охрана“ Териториално звено ГРАО Областно пътно управление Областна дирекция „Земеделие“ „Митническо бюро Видин“ Дирекция „Инспекция по труда“ Дирекция „Бюро по труда“ Дирекция „Социално подпомагане“ Регионална дирекция за социално подпомагане Териториално поделение „Български пощи“ ЕАД Регионално управление на образованието Офис на НАП към ТД на НАП – В. Търново Териториална дирекция на Държавния архив Служба по геодезия, картография и кадастър Областен отдел „Автомобилна администрация“ Областна дирекция по безопасност на храните „Пристанище Видин“ ЕООД Поделение към Дирекция „Речен надзор – Лом“ Офис „Рибарство и контрол“ към Сектор – Монтана Регионална дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ Областна Дирекция на МВР Районно управление на МВР Сектор „Пътна полиция“ Гранично полицейско управление Териториална дирекция на ДАНС Окръжна и Районна прокуратура Окръжен съд и Районен съд Административен съд Териториален отдел на Комисията за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество Култура Религии Градът е център на Видинска епархия на БПЦ, оглавявана от митрополит Даниил Видински. Театър и музика Драматичен театър „Владимир Трандафилов“ Държавен куклен театър Филхармония Ансамбъл за народни песни и танци „Дунав“ Медии БТА БНР Радио „Видин“ Радио „Фокус“ Радио „Бъдин“ Музеи и мавзолеи Музей „Конака“ Музей „Кръстата казарма“ Крепост „Баба Вида“ Художествена галерия „Никола Петров“ Мавзолей на екзарх Антим I Тюрбе на Мустафа паша (в двора на болницата) Други културни учреждения Регионална библиотека „Михалаки Георгиев“ Читалище „Цвят“ Ларп клан „Бдин“ Редовни събития Видински панаир Фолклорен фестивал „Танци Край Дунав“ Международен фестивал на влашката песен и танц Ежегоден фестивал на училищата от региона Ежегоден концерт на „Jazz състав Fame“ Бдински национален некланов зимен ларп (ежегодно от 2008 г.) Турнир по уличен баскетбол Streetball Рали „Вида“ Раликрос Видин Мотосъбор на „North-West Motors“ Забележителности Замък „Баба Вида“ Замъкът „Баба Вида“, намиращ се на брега на Дунав и опасан от ров с вода, е главната забележителност на града и единствената изцяло запазена средновековна крепост в България. На мястото е имало бастион по времето на Римската империя като седалище на малък гарнизон с наблюдателна кула, около която постепенно се изгражда крепостта. По-късно местните управители я ползват за феодален замък. Според Евлия Челеби крепостта е завладяна през 1390 г. по времето на султан Баязид I под предводителството на Евренос бей, който я разрушава до основи. Построена е отново през 1475 – 1476 г. по времето на султан Баязид II. Крепостта музей „Баба Вида“ е сред Стоте национални туристически обекта на БТС. Работи в делнични дни от 8:30 до 17:00 ч. и в празнични дни от 9:30 до 17:00 ч. Видинска крепост Като важен военен и административен град и столица на Бдинското царство на Иван Срацимир градът се разраства около замъка Баба Вида, а за защита на населението градът постепенно се укрепва. Изгражда се градската Видинска крепост между 1704 и 1735 г. Тя включва замъка Баба Вида (като цитадела) и 3 концентрични пояса укрепления около града: каменни крепостни стени, опасващи града откъм сушата (подсилени отвън от ров с вода) и реката; ров, пълен с вода от р. Дунав, с 13 порти (6 от тях край реката), наричани капии; земен вал (насип) отвъд днешния град, известен като Редута. При обсадата на града по време на Сръбско-българската война от 1885 г. капитан Атанас Узунов, командващ Северния фронт, заповядва да се пусне вода от река Дунав в каналите на града. Така наводнява околностите му и Видин е обграден от вода като остров. Запазени са повечето капии, северната половина от рова и само малка част от стените. Южната половина от рова е засипана и на негово място е създадена градина, отделяща стария град (наричан Калето) от новите градски части. Най-известна е Стамбо̀л капия, смятана за главната порта на Видинската крепост. Храмове Видинската катедрала „Свети Димитър“ е втората по височина в България след софийската „Александър Невски“. Катедрала „Свети Димитър“ Църква „Свети Пантелеймон“ Църква „Света Петка“ Църква „Св. Николай“ Видинска синагога Джамия с библиотека на Осман Пазвантоглу Мустафа паша джамия Паметници Паметник „Победен щурм“ (Бдинци) Паметник на Скърбящия воин на пл. „Съединение“ до гарата Паметник на загиналите в Сръбско-българската война от 3-ти бдински полк Паметник на Свободата (Монумент на антифашистката борба) Паметник на цар Симеон Велики Паметник на цар Иван Срацимир Паметник на Христо Ботев Паметник на Васил Левски Паметник на Любен Каравелов Сградата на Тома Лозанов (архитектурен паметник) Турска поща (архитектурен паметник) Скулптури на лисичките Паметник на преп. Софроний Врачански Паметник на Димитър Благоев Паметник на Боян Чонос Паметник-костница на Найчо Цанов Паметник на маршал Фьодор Толбухин Паметникът на ген. Кръстьо Маринов Мемориал на жертвите на комунизма Паметник на кап. л-т Кирил Минков Паметник на подпоручик Ангел Тодоров Монумент на загиналите във войните Паметник на Тодор Петров Паметник на Никола Петров Паметник на Крум Беков Паметник на Михалаки Георгиев Паметник на Йордан Радичков Паметник на лорд Байрон Паметник на Вълчо Вълчев Паметник на Коста Йорданов Паметник на Илия Дечев Паметник на първите видински вестникари Паметник на Жул Паскин Паметник на Хаим Пизанти Паметник на благодарността Паметник „8-и март“ Мемориал на спортната слава Скулптура на майка с дете Статуя на Херкулес Статуя на плувеца Статуя на трите сестри Спорт Спортни клубове ФК „Бдин“ БК „Видабаскет“ Кану-каяк клуб „Ванто“ СКК „Стрела“ СК „Самбо джудо борба“, Видин Спортен клуб по бокс „Global Sports Fight Club“ Клуб по спортни танци „Видин 99“ Волейболен клуб „Бдин-Вида“ Кану-каяк клуб „Бдинци 77“ Карате клуб „Видин“ СК по тенис на маса „Бдинци – 2000“ Шахматен клуб „Найден Войнов“ СК по лека атлетика „Атлет“ Клуб по спортни танци „Аксел“ Клуб по спортни танци „Елит“ Клуб по културизъм „Бъдин“ КГСГ „Вида спорт – 2001“ АСК „Вида Моторспорт“ стадион „Георги Бенковски“ колодрум Личности Родени във Видин Младен Павлов (1848 – 1935) – национал-революционер, участник в Ботевата чета Тома Лозанов (1853 – 1952), строителен предприемач и търговец Михалаки Георгиев (1854 – 1916) – писател Димитър Мишев (1856 – 1932) – учен, академик Найчо Цанов (1857 – 1923) – политик Стефан Илиев (1869 – 1917) – полковник, командир на 15-и пехотен ломски полк по време на Първата световна война Петко Тотев – български революционер от ВМОРО, четник на Никола Георгиев Топчията Панайот Байчев или Бойчев – революционер, кумановски войвода на ВМОРО. Димитър Белоречки (03.12.1890 – ?), български революционер, деец и войвода на ВМРО (Иван Михайлов) Стефан Младенов (1880 – 1963) – учен, академик Никола Петров (1881 – 1916) – художник, живописец Жул Паскин (1885 – 1930) – френски художник Кирил Минков (1888 – 1916) – флотски офицер, загинал през Първата световна война Кирил Василев (1908 – 1987) – художник, живописец, автор на официалния портрет на цар Борис III. Александър Сталийски (1893 – 1945) – юрист, министър на правосъдието Пантелей Зарев (1911 – 1997) – литературен критик Боян Чонос (1921 – 1943) – партизанин Димитър Димитров (1932 – 2002) – учен, министър Вълчо Камарашев (1937 – 2020) – актьор Венелин Живков (1940) – учен, член-кореспондент Петър Чернев (1943 – 1992) – певец и композитор Йохан Давидов (1949) – математик, професор Димитър Костов (1957) – банкер, министър Даниел Боримиров (1970) – футболист Йордан Йончев-Гъмзата (1976) – тромпетист Починали във Видин Антим I (1816 – 1888) – български екзарх Ангел Куртелов (1887 – 1933) – революционер, офицер Боян Чонос (1921 – 1943) – партизанин Други личности Велко Петров (1780 – 1813) – български хайдутин (Хайдут Велко) – сръбски революционер Драган Цанков (1828 – 1911) – български политик Атанас Узунов (1857 – 1887) – български майор, комендант на Видин, почетен гражданин на Видин Петър Младенов (1936 – 2000) – председател на Държавния съвет и председател (президент) на България Радослав Гайдарски (1937) – български лекар, министър, почетен гражданин на Видин Андрей Пантев (1937) – български историк, академик и политик Източници Външни препратки Община Видин Видин онлайн Фотогалерия „Снимки от Видин“ Видин – Баба Вида „Видин в пътепис от XVII в.: Красиво население, 4700 къщи, 450 дюкяна, 200 бани“, faktograf.bg, 11 януари 2011 г.