Επεισόδιο του Πετριτσίου

Το Επεισόδιο του Πετριτσίου (βουλγάρικα: "Петрички инцидент") , γνωστό και ως Επεισόδιο Δεμίρ Καπού, ήταν μεθοριακό επεισόδιο στα ελληνοβουλγαρικά σύνορα, βόρεια των Άνω Ποροΐων, που έλαβε χώρα εν καιρώ ειρήνης κατά τον Μεσοπόλεμο, στις 19 Οκτωβρίου του 1925. Παρότι ξεκίνησε από μια ένοπλη συμπλοκή κατόπιν φιλονικίας μεταξύ των εκατέρωθεν στρατιωτών συνοριακών φυλακίων, κοντά στη διάβαση Δεμίρ-Καπού (= Σιδηρές πύλες), κατέληξε από αδέξιους χειρισμούς διαχείρισης του συμβάντος προσωπικά από τον ίδιο τον τότε δικτάτορα Θεόδωρο Πάγκαλο, σε εισβολή ελληνικών στρατιωτικών μονάδων στο βουλγαρικό έδαφος, περί την βουλγαρική κωμόπολη Πετρίτσι, εξ ου και η ονομασία του επεισοδίου. Συνέπεια αυτού ήταν η καταδίκη της Ελλάδος από την Κοινωνία των Εθνών, όπου είχε προσφύγει η Βουλγαρία, σε καταβολή μεγάλης σχετικά αποζημίωσης. Το γεγονός αυτό υπήρξε ένα από τα τρία βασικά λάθη της εξωτερικής πολιτικής του Πάγκαλου, που του καταλόγισαν όλοι οι τότε πολιτικοί του αντίπαλοι. Κατά τον Γ. Θ. Μαυρογορδάτο, σημαντικό ρόλο στην απόφαση του Πάγκαλου για την εισβολή διαδραμάτισαν οι προηγηθείσες επιδρομές ένοπλων κομιτατζήδων σε παραμεθόριες περιοχές της Ελλάδας με ορμητήριο τη Βουλγαρία.


Петрички инцидент

Петричкият инцидент () е граничен конфликт между България и Гърция от 1925 година. След убийство на гръцки войник гръцки части нахлуват на българска територия и окупират 10 български села. Конфликтът е успешно разрешен от Обществото на народите.


L'incidente di Petrich, noto anche come la "Guerra del cane randagio", fu una breve crisi greco-bulgara nel 1925, in cui vi fu una breve invasione della Bulgaria da parte della Grecia vicino alla città di confine di Petrič, dopo l'uccisione di un capitano e di una sentinella greci da parti di soldati bulgari. L'incidente si concluse per la mediazione della Società delle Nazioni.


Петрицький інцидент

Петрицький інцидент або «Війна Бродячої собаки» — коротке вторгнення грецьких військ на територію Болгарії поблизу міста Петрич 1925 року. Причиною інциденту стали суперечності між болгарською та грецькою владою після завершення Першої світової війни.


L'incident de Petrich és un conflicte greco-bulgar que es va desenvolupar a la frontera dels dos països l'octubre de 1925.


L’incident de Pétritch est un différend gréco-bulgare qui se déroule à la frontière des deux pays en . L’intervention de la Société des Nations (SDN) mit fin à l’affaire de manière pacifique.


The Incident at Petrich, or War of the Stray Dog, was a Greek–Bulgarian crisis in 1925, which resulted in a brief invasion of Bulgaria by Greece near the border town of Petrich after the killing of a Greek captain and a sentry by Bulgarian soldiers.


حادثة بيتريتش

حادثة بيتريتش أو حرب الكلب الضال هي غزو يوناني قصير لبلغاريا بالقرب من بلدة بيتريتش الحدودية عام 1925، نتيجة لمشاكل أقليات، وسببت الكثير من الخلافات بين اليونان وبلغاريا في فترة ما بعد الحرب العالمية الأولى.


Προεδρικές εκλογές στη Ζάμπια 2015

Προεδρικές εκλογές διεξήχθησαν στη Ζάμπια στις 20 Ιανουαρίου 2015 (και σε ορισμένα σημεία της χώρας στις 21 Ιανουαρίου), έπειτα από το θάνατο του προέδρου Μάικλ Σάτα. Η θητεία του εκλεγέντος Προέδρου θα είναι για μερικά χρόνια, κάτι που σημαίνει ότι ο νέος πρόεδρος θα υπηρετήσει το υπόλοιπο της πενταετούς θητείας του Σάτα, μέχρι να διεξαχθούν οι επόμενες προεδρικές εκλογές (προγραμματισμένες) το έτος 2016. Ανάμεσα στους 11 υποψηφίους στις προεδρικές εκλογές κατήλθε και ο πρώτος γιος του πρώτου προέδρου της χώρας, Κένεθ Καούντα, Τιλιέντζι Καούντα. Αναφορικά με τη συμμετοχή στις εκλογές, η προσέλευση των ψηφοφόρων κυμάνθηκε στα χαμηλότερα επίπεδα στην πολιτική ιστορία της χώρας, που μεταφράζεται σε ποσοστό γύρω στο 32%. Νικητής των εκλογών αναδείχθηκε ο Έντγκαρ Λούνγκου, υποψήφιος του κυβερνώντος κόμματος, ο οποίος ορκίστηκε και ανέλαβε καθήκοντα στις 25 Ιανουαρίου 2015.


Президентские выборы в Замбии (2015)

Президентские выборы в Замбии состоялись 20 января 2015 года. Выборы стали досрочными, так как дата их проведения была назначена после смерти действующего президента Замбии Майкла Саты исполняющим обязанности президента Гаем Скоттом.


Elezioni presidenziali in Zambia del 2015

Le elezioni presidenziali in Zambia del 2015 si sono tenute il 20 e il 21 gennaio, a seguito della morte del Presidente Michael Sata.


2015年贊比亞總統選舉

2015年贊比亞總統選舉於2015年1月20日舉行，选举2014年10月逝世的前总统迈克尔·萨塔的继任者。获胜者将在萨塔总统任期剩余的一年半担任总统。若干受惡劣天氣影響而延遲開放的票站在原定投票時間結束後延長開放。


2015 Zambiya devlet başkanlığı seçimi, Zambiya'da 20 Ocak 2015 tarihinde gerçekleştirilen seçimlerdir.


Élection présidentielle zambienne de 2015

L'élection présidentielle zambienne de 2015 s'est déroulée le .


Presidential elections were held in Zambia on 20 January 2015 to elect a president to serve the remainder of the term of President Michael Sata, following his death on 28 October 2014.


انتخابات الرئاسة الزامبية 2015

انتخابات الرئاسة الزامبية 2015 هي الانتخابات الرئاسية التي جرت في 26 يناير 2015، لانتخاب ، فاز بالانتخابات إدغار لونغو.


Μάχη της Αλαμάνας

Η μάχη της Αλαμάνας ήταν μια από τις πολεμικές εμπλοκές της Επανάστασης του '21, με νικηφόρα έκβαση για τους Τούρκους και ήττα των Ελλήνων. Στη μάχη αυτή που έγινε στις 23 Απριλίου 1821 (ή στις 22, κατά μερικούς απομνημονευματογράφους) πληγώθηκε ο Αθανάσιος Διάκος και τελικά βρήκε ηρωικό θάνατο, αφού εκτελέστηκε βάναυσα από τον Οθωμανό διοικητή Ομέρ Βρυώνη.


Битва при Аламане

Битва при Аламане () — эпизод греческой войны за независимость.


Битка при Аламана

Битката при Аламана се води между гърците и турците по време на Гръцката война за независимост през април 1821 г.


La battaglia delle Termopili o battaglia di Alamana fu una delle prime battaglie della Guerra d'indipendenza greca. Consumatasi nei pressi del fiume Alamana, vicino alle Termopili, si risolse con una schiacciante vittoria delle forze ottomane ai danni dei ribelli greci.


La bataille d’Alamána est livrée le pendant la guerre d'indépendance grecque. Elle oppose, autour du pont, sur le fleuve Alamána (aujourd'hui Sperchiós), les indépendantistes grecs aux forces ottomanes. Les Grecs, en grande infériorité numérique, subissent une dure défaite et l'un de leurs chefs, Athanásios Diákos, blessé lors des combats, est capturé puis empalé par les vainqueurs.


The Battle of Alamana was fought between the Greeks and the Ottoman Empire during the Greek War of Independence on April 22, 1821.


Μάχη της Αράχωβας

Η μάχη της Αράχωβας ήταν πολεμική εμπλοκή της επανάστασης του '21 κατά την οποία οι Έλληνες επαναστάτες, με αρχηγό τον Γεώργιο Καραϊσκάκη πέτυχαν μεγάλη νίκη επί των Τούρκων του Μουσταφάμπεη. Έλαβε χώρα μεταξύ 18 και 24 Νοεμβρίου του 1826, στην Αράχωβα της Βοιωτίας.


Битва при Арахове

Битва при Арахове () — сражение между греческими повстанцами под командованием Георгиоса Караискакиса и силами Османской империи в ходе Освободительной войны Греции 1821—1829 годов, произошла — а и закончилась почти полным уничтожением турецко-албанских войск.


Arahova Muharebesi ( "Mahi tis Arahovas"), 18-24 Kasım 1826 tarihleri arasında Arahova'da Yunan isyancılar ile Osmanlı ordusu arasında meydana gelen bir muharebedir. Yunan isyancılarının lideri Yeoryos Karaiskakis, Osmanlı ordusunun manevralarından istihbarat aldıktan sonra Orta Yunanistan'ın Arachova köyü yakınlarında sürpriz bir saldırı düzenledi. 18 Kasım'da Mustafa Bey komutasındaki 2.000 Osmanlı askeri Arahova'da ablukaya alındı. Üç gün sonra Osmanlı ordusunu kuşatan çalışan 800 kişilik bir kuvvet başarısız oldu.


La bataille d’Arachova fut livrée du 18 au pendant la guerre d'indépendance grecque.


The Battle of Arachova (), took place between 18 and 24 November 1826 (N.S.). It was fought between an Ottoman Empire force under the command of Mustafa Bey and Greek rebels under Georgios Karaiskakis. After receiving intelligence of the Ottoman army's maneuvers, Karaiskakis prepared a surprise attack in vicinity of the village of Arachova, in central Greece. On 18 November, Mustafa Bey's 2,000 Ottoman troops were blockaded in Arachova. An 800-man force that attempted to relieve the defenders three days later failed.


Μάχη του Μπιζανίου

Η Μάχη του Μπιζανίου (4-6 Μαρτίου, παλ. ημ. 19-21 Φεβρουαρίου 1913), υπήρξε η σημαντικότερη σύγκρουση κατά τον Α' Βαλκανικό Πόλεμο μεταξύ του ελληνικού και του τουρκικού στρατού στο μέτωπο της Ηπείρου. Η τοποθεσία Μπιζάνι με τις γειτονικές τοποθεσίες νότια των Ιωαννίνων, αποτέλεσε σημαντικό φυσικό σημείο άμυνας και το επέλεξαν οι Τούρκοι για να καθηλώσουν τον ελληνικό στρατό. Με τον κυκλωτικό ελιγμό όμως, που τελικά κατάφεραν οι Έλληνες, ανάγκασαν τον αντίπαλο σε άμεση παράδοση. Η νίκη στο Μπιζάνι αποτέλεσε το κλειδί για την απελευθέρωση των Ιωαννίνων, καθώς και ολόκληρης της ευρύτερης περιοχής της Ηπείρου.


Bătălia de la Bizani (în , în ) a avut loc în regiunea Epir (Epirus) la . Lupta a avut loc între forțele grecești și otomane în ultimele etape ale primului război balcanic și a avut loc în jurul fortului din Bizani, la marginea capitalei provinciei Epir, orașul Ioannina, cel mai mare oraș din regiune.


Битва при Бизани

Битва при Бизани — сражение между греческой и османской армиями, состоявшееся 4-6 марта 1913 года на подступах к столице провинции Эпир городу Янина. Крупнейшее сражение заключительного этапа Первой Балканской войны.


Битка при Бизани

Битката при Бизани е решително сражение от Балканската война, в резултат на което османската крепост Янина, а с нея и цял Епир, падат под гръцка власт. Битката се състои на 18 – 19 февруари (3 – 4 март по нов стил) 1913 г., а предаването на крепостта от османския гарнизон се извършва ден по-късно.


La battaglia di Bizani fu combattuta nell'Epiro dal 4 al 6 marzo 1913 tra l'Impero Ottomano e il Regno di Grecia, nelle fasi finali della prima guerra balcanica. I combattimenti si svilupparono attorno Bizani, città chiave per il possesso di Giannina, la città più grande della regione.


The Battle of Bizani (, "Máchi tou Bizaníou"; ) took place in Epirus on . The battle was fought between Greek and Ottoman forces during the last stages of the First Balkan War, and revolved around the forts of Bizani, which covered the approaches to Ioannina, the largest city in the region.


Μάχη του Δραγατσανίου

Η Μάχη του Δραγατσανίου ήταν στρατιωτική σύγκρουση ανάμεσα στις δυνάμεις της Φιλικής Εταιρίας και στρατευμάτων της Οθωμανικής Αυτοκρατορίας, στo ευρύτερo πλαίσιo της Ελληνικής επανάστασης του 1821. Έλαβε χώρα στις 19 Ιουνίου του 1821 στο Δραγατσάνι της Βλαχίας.


Bătălia de la Drăgășani a avut loc pe lângă Drăgășani, Țara Românească, între forțele otomane ale lui și Eteria greacă condusă de Alexandru Ipsilanti. Bătălia s-a încheiat în favoarea turcilor din cauza dezorganizarii generale și trădărilor combatanților eteriști. Zece zile mai târziu pe , a avut loc o nouă victorie turcă în bătălia de la Sculeni.


Сражение при Драгашани

Сражение при Драгашанах — бой между отрядами «Филики Этерия» и войсками Османской империи, происшедший а в начале Греческой революции на территории Валахии (сегодняшней Румынии) у местечка Дрэгэшани (Драгашани).


La bataille de Drăgășani, connue dans la littérature grecque sous le nom de "bataille de Dragatsani", est livrée le (le dans le calendrier julien alors en vigueur dans l'église orthodoxe) pendant la guerre d'indépendance grecque et la Révolution de 1821 en Moldavie et Valachie.


The Battle of Dragashani (or Battle of Drăgășani) was fought on 19 June 1821 in Drăgășani, Wallachia, between the Ottoman forces of Sultan Mahmud II and the Greek Filiki Etaireia insurgents as a part of the Greek War of Independence.


معركة دراغاشاني

معركة دراغاشاني هي معركة بين قوات الدولة العثمانية والمتمردين اليونانيين وذلك في 19 يونيو 1821 وكانت الانتفاضة الأولى لحرب الاستقلال اليونانية وقعت هذه المعركة قرب قرية دراغاشاني، والاشيا وانتهت المعركة بانتصار قوات الدولة العثمانية.


Εξέγερση και σφαγή της Δράμας

Ως εξέγερση και σφαγή της Δράμας ή γεγονότα της Δράμας αναφέρονται η εξέγερση των Ελλήνων ενάντια στην βουλγαρική κατοχή και τον επιχειρούμενο εκβουλγαρισμό και η σφαγή που ακολούθησε από τις δυνάμεις κατοχής. Η εξέγερση ξέσπασε στις 28 Σεπτεμβρίου και διήρκεσε μέχρι τις 2 Οκτωβρίου του 1941, ενώ μέχρι τις 5 του ίδιου μήνα, οι βουλγαρικές δυνάμεις εκτόπισαν τους Έλληνες αντάρτες και πρόσφυγες από τους γειτονικούς ορεινούς όγκους.


Драмское восстание

Драмское восстание (,) — восстание греческих антифашистов против болгарской оккупации, произошедшее 28-29 сентября 1941 года.


Драмско въстание

Драмското въстание () е въоръжено въстание на гърци, македонци и гъркомани в Драмско, което избухва на 28-29 септември 1941 г., срещу българският окупационен режим, отчасти е организирано под ръководството на Гръцката Комунистическа Партия.


The Drama uprising (, , "Dramsko vastanie," ) was an uprising of the population of the northern Greek city of Drama and the surrounding villages on 28–29 September 1941 against the Bulgarian occupation regime. The revolt lacked organization or military resources and was swiftly suppressed by the Bulgarian Army with massive reprisals. The revolt had guidance from the Communist Party of Greece (KKE).


Μάχη της Πίνδου

Η Μάχη της Πίνδου (28 Οκτωβρίου-13 Νοεμβρίου 1940) υπήρξε, μαζί με την Μάχη Ελαίας - Καλαμά, από τις αποφασιστικές ένοπλες συμπλοκές των πρώτων ημερών του Ελληνοίταλικού πολέμου (1940-1941) που απέκοψαν την ιταλική εισβολή στο ελληνικό έδαφος.


Сражение на Пинде

Сражение на Пинде () — битва первого этапа итало-греческой войны, которая произошло в греческих горах Пинда (регионы Эпир и Западная Македония) с 28 октября по 13 ноября 1940 года. Итальянская альпийская дивизия «Джулия», вошедшая в Грецию через сектор Пинда, после первоначального наступления была окружена и разгромлена греческой армией. Итальянцы были отброшены назад, а греки устремились вглубь Албании.


The Battle of Pindus () took place in the Pindus Mountains in Epirus and West Macedonia, Greece, from 28 October–13 November 1940. The battle was fought between the Greek and the Italian armies during the first stages of the Greco-Italian War. The Italian 3rd Alpine Division "Julia" ("Julia" Division) invaded Greece from the Pindus sector. After its initial advance, the division was surrounded by the Greek army and forced to retreat after suffering heavy losses. In the aftermath, the Greeks were able to push back the Italians, advancing deep into Albanian territory.


Μάχη του Λέμπεργκ (1918)

Η Μάχη του Λέμπεργκ (Lemberg, Lviv, Lwów) (στη πολωνική ιστοριογραφία αναφέρεται ως ' , ως η υπεράσπιση του Lwów"' ) έλαβε χώρα από το Νοέμβριο του 1918 έως το Μάιο του 1919, και ήταν μια εξάμηνη μακρά σύγκρουση στην σύγχρονη Ουκρανία. Η μάχη διεξήχθη μεταξύ επιθετικών δυνάμεων της "Λαϊκής Δημοκρατίας της Δυτικής Ουκρανίας" και του τοπικού πολωνικού πολιτικού πληθυσμού, με τη βοήθεια των τακτικών δυνάμεων του Πολωνικού Στρατού για τον έλεγχο της πόλης Λβιβ (Lviv) (Lwów, Lemberg), που ήταν τότε στο ανατολικό τμήμα της Γαλικίας και τώρα είναι στο δυτικό τμήμα της Ουκρανίας . Η μάχη πυροδότησε τον Πολωνικό-Ουκρανικό πόλεμο, που τελικά κέρδισε η Πολωνία .


Bătălia de la Liov (în istoriografia ucraineană Бої за Львів, „Lupta pentru Lviv”, în istoriografia poloneză Obrona Lwowa, „Apărarea Liovului”) din 1918 - 1919 a fost un conflict lung de șase luni dintre forțele militare ale Republicii Populare a Ucrainei Occidentale pe de-o parte și milițiile poloneze, sprijinite de armata poloneză regulată, pe de altă parte, pentru preluarea controlului asupra orașului Lwów / Lviv, aflat în ceea ce era cunoscut drept partea răsăriteană a Galiției, regiune care este acum parte a Ucrainei apusene. Luptele de la Liov au fost scânteia care a declanșat războiul polono-ucrainean, care a fost câștigat în cele din urmă de A doua Republică Poloneză.


Битва за Львов (1918)

Би́тва за Льво́в — боевые действия между Украинской Галицкой армией (УГА) и Польской Организацией Войсковой (ПОВ) за город Львов в ходе Польско-украинской войны, длившееся со 2 по 22 ноября 1918 года. Непосредственной ареной боевых действий стал сам город.


Битва за Львів (1918)

Битва за Львів (1918) — битва між Українською Галицькою армією та Польською Організацією Військовою (ПОВ) за місто Львів в ході Українсько-польської війни, що тривала з 1 по 22 листопада 1918 року. Безпосередньою ареною бойових дій стало саме місто.


Bitwa o Lwów, inaczej obrona Lwowa – polsko-ukraiński konflikt zbrojny o Lwów, trwający od 1 listopada 1918 do 22 maja 1919 roku, zakończony zniesieniem ukraińskiego okrążenia. Obrona Lwowa w 1918 była częścią wojny polsko-ukraińskiej (1918–1919).


The Battle of Lemberg (Lviv, Lwów) (in Polish historiography called ', the Defense of Lwów) took place from November 1918 to May 1919 and was a six-month long conflict in what is modern-day Ukraine. The battle was fought between attacking forces of the West Ukrainian People's Republic and the local Polish civilian population, assisted later by regular Polish Army forces for the control over the city of Lviv (Lwów, Lemberg), in what was then eastern part of Galicia and now is western part of Ukraine. The battle sparked the Polish-Ukrainian War, ultimately won by Poland.


La batalla de Leópolis es parte del conflicto de seis meses de duración, entre las fuerzas de la República Nacional de Ucrania Occidental y la población civil y el ejército regular polaco, entre 1918 y 1919. El objetivo de la batalla es el control de la ciudad de Leópolis (ucraniano: Lviv; polaco: Lwow), en el marco de la formación nacional de la República Nacional de Ucrania Occidental y Polonia, resultando la victoria polaca, y su incorporación entre 1919 y el Tratado de Brest-Litovsk a Polonia. Esta victoria significa la destrucción de la República Nacional de Ucrania Occidental, y su renuncia fue la moneda de cambio para la invasión polaca de Kiev dentro de la Guerra Polaco Soviética para imponer en el gobierno de Ucrania a Symon Petlura y restituir la República Popular de Ucrania.


Υπόθεση Λιτβινένκο

Με τον όρο υπόθεση Λιτβινένκο αναφερόμαστε σε υπόθεση σύγχρονης κατασκοπείας, η οποία κατέληξε στη δολοφονία του Αλεξάντερ Λιτβινένκο και προκάλεσε σοβαρή κρίση στις διπλωματικές σχέσεις Ρωσίας - Βρετανίας. Ο Αλεξάντερ Λιτβινένκο ήταν πρώην κατάσκοπος της Ομοσπονδιακής Υπηρεσίας Ασφαλείας (FSB), ο οποίος επέκρινε την πολιτική του Βλαντιμίρ Πούτιν και ο οποίος δηλητηριάστηκε με πολώνιο 210, ισχυρό ραδιενεργό ισότοπο, κατά τη διάρκεια συνάντησής του με πρώην πράκτορα της KGB, όπως φημολογείται. Η δηλητηρίαση προκάλεσε τον θάνατό του, ο οποίος από τη Δύση, αποδίδεται σε ενέργειες της ρωσικής κατασκοπείας, δημιουργώντας παράλληλα παγκόσμια αίσθηση κυρίως λόγω της φωτογραφίας που δημοσιεύθηκε και η οποία απεικόνιζε παραμορφωμένο τον Λιτβινένκο λίγο πριν το τέλος της ζωής του.


Отравление Александра Литвиненко

Александр Вальтерович Литвиненко — подполковник советской и российской госбезопасности, в 1988—1999 годах — сотрудник КГБ, а затем - ФСБ.


مسمومیت الکساندر لیتویننکو

الکساندر لیتویننکو (Alexander Litvinenko) یک افسر سابق سرویس امنیت فدرال روسیه (FSB) و کا گ ب بود که در روسیه از تعقیب دادگاه فراری و با دریافتِ پناهندگی سیاسی به انگلستان رفته بود. وی پس از ورود به لندن به حمایتِ از اولیگارشِ روسیه در تبعید (بوریس برزوفسکی) پرداخت. و به تهدیدِ قدرتِ ولادیمیر پوتین دست زد.


Alexander Litvinenko was a former officer of the Russian Federal Security Service (FSB) and KGB. After speaking critically about what he saw as corruption within the Russian government, he fled retribution to the UK, where he remained a vocal critic of the Russian state. Six years after fleeing, he was poisoned by two Russians in a suspected assassination.


El envenenamiento de Aleksander Litvinenko consistió en el asesinato de Aleksandr Litvinenko, quien se convirtió en la primera víctima confirmada de síndrome de radiación aguda causado por una exposición letal al polonio-210. Según varios médicos, "el asesinato de Litvinenko representa un hito ominoso: el comienzo de una era de terrorismo nuclear.


Alexandr Litviněnko byl bývalý důstojník ruských tajných služeb FSB a KGB, který před soudním stíháním utekl z Ruska a získal politický azyl ve Velké Británii. Podle jeho ženy a otce po získání azylu pracoval pro britské tajné služby MI6 a MI5.


تسميم ألكساندر ليتفينينكو

تسميم ألكساندر ليتفينينكو كان الاغتيال السياسي في نوفمبر 2006. سابقًا ليتفينينكو كان وكيل الأمن السوفيتي لجنة أمن الدولة وثم عميل جهاز الأمن الاتحادي الروسي. هرب وسعى للحصول على لجوء سياسي في بريطانيا. اغتياله معروف كالاغتيال الأول بالبولونيوم-210. اللوم الإتهامي الذي ألقى به على بوتين عندما على فراش الموت هو جعله شهيرًا.


Pada 1 November 2006, Alexander Litvinenko mendadak jatuh sakit dan dirawat di rumah sakit. Ia meninggal tiga minggu kemudian dan menjadi korban kedua yang diketahui meninggal karena keracunan radiasi polonium-210 yang mematikan, dan yang pertama dalam kondisi yang sangat mencurigakan. Kenyataan bahwa penyingkapan rahasia oleh Litvinenko tentang kejahatan-kejahatan FSB yang kemudian diikuti oleh peracunannya — dan tuduhan-tuduhan terbukanya bahwa pemerintah Rusia berada di balik penderitaannya — menyebabkan kasus ini diberitakan di media di seluruh dunia.


Σύνοδος κορυφής του ΝΑΤΟ 2008 (Βουκουρέστι)

Η Σύνοδος κορυφής του ΝΑΤΟ για το 2008 έλαβε χώρα το διάστημα μεταξύ 2 - 4 Απριλίου στο Βουκουρέστι της Ρουμανίας. Κύρια θέματα συζήτησης ήταν η πρόοδος των συμμαχικών επιχειρήσεων στο Αφγανιστάν και το Κόσοβο, η περαιτέρω διεύρυνση της Συμμαχίας, οι σχέσεις ΝΑΤΟ - Ρωσίας, καθώς και διάφορα άλλα ζητήματα ήσσονος σημασίας (ενδυνάμωση συμμαχίας, αντιπυραυλική άμυνα κ.α). Η σύνοδος αυτή ήταν η μεγαλύτερη στην ιστορία της Βορειοατλαντικής Συμμαχίας ως προς τον αριθμό των χωρών και των διεθνών οργανισμών που μετείχαν. Ο γ.γ. του ΝΑΤΟ Γιάπ ντε χοπ Σέφερ είχε χαρακτηρίσει την σύνοδο κορυφής στο Βουκουρέστι "απρόβλεπτη".


Summitul NATO 2008 a fost organizat în București, România între 2 și 4 aprilie 2008. Evenimentul s-a desfășurat la Palatul Parlamentului și a reunit aproape 3.000 de oficiali din 49 de țări: 26 state membre NATO și alte 23 semnatare ale Parteneriatului pentru Pace.


Саммит НАТО в Бухаресте (2008)

Саммит НАТО в Бухаресте или 20-й саммит стран-членов НАТО состоялся 2-4 апреля 2008 года в Бухаресте (Румыния). На повестке дня стояли вопросы о признании Косова, военные действия в Афганистане, расширение Альянса, присоединение к нему Хорватии, Албании и Македонии, а также присоединения к ПДЧ Украины и Грузии. В прессе это собрание окрестили саммитом «больших надежд» и «больших скандалов».


Бухарестський саміт НАТО 2008

Бухарестський саміт НАТО 2008 або 20-й саміт країн-членів НАТО відбувся 2-4 квітня 2008 року в Бухаресті (Румунія). На порядку денному стояли питання про визнання Косова, військові дії в Афганістані, розширення Альянсу, шляхом приєднання до нього Хорватії, Албанії та Македонії, а також приєднання до ПДЧ України та Грузії. У пресі це зібрання охрестили "самітом великих надій" і "великих скандалів".


Cimeira de Bucareste 2008 ou a 20.ª Cimeira da NATO é uma cimeira da NATO, que foi organizada em Bucareste, na Roménia, entre os dias 2 e 4 de Abril de 2008. Entre outras decisões, a Croácia e a Albânia foram convidados a aderir à Aliança. A Macedónia não foi convidada devido a um diferendo com a Grécia. Geórgia e Ucrânia tinham esperado aderir à NATO, mas os membros da mesma decidiram rever o seu pedido, em Dezembro de 2008.


2008 NATO Bükreş zirvesi, 2-4 Nisan 2008 tarihlerinde Bükreş, Romanya'da düzenlenen bir NATO zirvesi. Zirvede NATO üyelerinin devlet ve hükûmet başkanları bir araya geldi. Diğer konuların yanında Arnavutluk ve Hırvatistan ittifaka davet edildi. Makedonya ise Yunanistan ile yaşadığı Makedonya adlandırma sorunu nedeniyle davet edilmedi. Gürcistan ve Ukrayna Üyelik Eylem Planı'na katılmayı umuyordu; ancak NATO ülkeleri bu talebi Aralık 2008'de görüşmeye karar verdi.


Le sommet de l'OTAN Bucarest 2008 est le sommet de l'Otan, conférence diplomatique réunissant à Bucarest, en Roumanie, du 2 au , les chefs d'État et de gouvernement des pays membres de l'Organisation du traité de l'Atlantique nord.


Szczyt NATO w Bukareszcie w 2008 lub 20. szczyt NATO – szczyt NATO, zorganizowany w Bukareszcie w Rumunii w dniach 2 kwietnia – 4 kwietnia 2008.


The 2008 Bucharest Summit or the 20th NATO Summit was a NATO summit organized in the Palace of the Parliament, Bucharest, Romania on 2 – 4 April 2008. Among other business, Croatia and Albania were invited to join the alliance. Macedonia was not invited due to its ongoing naming dispute with Greece. Georgia and Ukraine had hoped to join the NATO Membership Action Plan, but the NATO members decided to review their request in December 2008.


La Cumbre de Bucarest de 2008 fue la 20.ª Cumbre de la OTAN, una de las cumbres de la Organización del Tratado del Atlántico Norte, siendo organizada en Bucarest, en Rumanía, entre los días 2 y 4 de abril de 2008. Entre otras decisiones, Croacia y Albania fueron invitados a adherirse a la Alianza. La República de Macedonia no fue invitada debido a una serie de diferencias con Grecia. Georgia y Ucrania esperaban adherirse a la OTAN, pero los miembros de la misma decidieron atrasar su petición hasta diciembre de 2008.


Pertemuan Puncak Bukares 2008 atau Pertemuan Puncak NATO ke-20 adalah pertemuan puncak NATO yang dilaksanakan di Bukares, Rumania pada tanggal 2 – 4 April 2008. Selain membahas masalah lain, Kroasia dan Albania diundang untuk bergabung dengan NATO. Republik Makedonia tidak diundang karena adanya sengketa penamaan dengan Yunani. Georgia dan Ukraina berharap untuk bergabung namun anggota NATO memilih menilai permintaan mereka pada Desember 2008.


Σταυροφορία του Μπαρμπάστρο

Η Σταυροφορία του Μπαρμπάστρο (επίσης γνωστή ως η Πολιορκία του Μπαρμπάστρο ή Πόλεμος του Μπαρμπάστρο) ήταν μια διεθνής εκστρατεία, που κήρυξε ο Πάπας Αλέξανδρος Β´, για να καταλάβει την ισπανική πόλη Μπαρμπάστρο, μέρος τότε του Εμιράτου της Λάριδα της δυναστείας των Μπανού Χούντ. Στην πολιορκία πήρε μέρος ένας μεγάλος στρατός αποτελούμενος από στοιχεία από όλη την Δυτική Ευρώπη ο οποίος και άλωσε την πόλη (το 1064). Η φύση της αποστολής που περιγράφεται από τον Ραμόν Μενέντεθ Πιδάλ ως «"μια σταυροφορία πριν από τις σταυροφορίες"», συζητείται στην ιστοριογραφία, και το σταυροφορικό στοιχείο της εκστρατείας αποτελεί ακόμα και σήμερα επίμαχο σημείο.


A Guerra de Barbastro (também conhecida como o Cerco de Barbastro ou a Cruzada de Barbastro) foi uma expedição internacional, sancionada pelo Papa Alexandre II, para retomar a cidade de Barbastro dos mouros. Um grande exército composto de elementos de toda a Europa Ocidental tomou parte no bem-sucedido cerco da cidade em 1063. A guerra foi parte do Reconquista, mas em seu caráter internacional e papal pressagiava as Cruzadas dos próximos dois séculos.


El Setge de Barbastre, coneguda com la "Croada de Barbastre" fou una de les batalles de la Reconquesta.


Barbastro Savaşı (Barbastro Muhasarası adıyla da bilinir), Papa II. Alexander'ın bir İspanyol şehri olan Barbastro'yu Müslümanların egemenliğinden almak için tasdik ettiği uluslararası bir seferdir. Şehir Batı Avrupalı devlet ve devletçiklerden oluşan büyük bir orduyla 1063 senesinde kuşatıldı ve elde edilen başarı sonucu Haçlıların eline geçti. Bu sefer Reconquista'nın (Müslümanları İber Yarımadasından atma hareketi) önemli halkalarından birini oluşturmaktadır. Ayrıca bu sefer gelecekte yapılacak olan Haçlı Seferlerinin bir provası niteliğini taşımaktadır.


La Croisade de Barbastro est une expédition prêchée par le pape Alexandre pour prendre aux Maures la cité espagnole de Barbastro (dans l'actuelle Aragon). Une importante armée, composée de combattants venus de toute la chrétienté occidentale, participa au siège de la cité (1064). Cette guerre est un épisode de la Reconquista, mais le caractère international de son armée, ainsi que le soutien de la papauté, en font un prélude aux Croisades.


Oblężenie Barbastro, znane w historiografii także jako Wojna o Barbastro – jeden z epizodów hiszpańskiej rekonkwisty. W wyprawie, cieszącej się oficjalnym błogosławieństwem papieża Aleksandra II, wzięli udział rycerze z wielu krajów chrześcijańskiej Europy. Ekspedycja miała na celu wspomóc iberyjskich chrześcijan w ich walce z Maurami o miasto Barbastro, leżące w północno-wschodniej części współczesnej Hiszpanii. Walki z 1063 roku zakończyły się wprawdzie zdecydowaną klęską muzułmanów, ale już w 1065 roku udało im się odzyskać utraconą twierdzę. Z punktu widzenia strategicznego wyprawa nie zmieniła zbytnio układu sił na półwyspie Iberyjskim, ale wydarzenie to, zdaniem wielu historyków, jest interesujące jako zapowiadające krucjaty.


The crusade of Barbastro (also known as the siege of Barbastro or battle of Barbastro) was an international expedition, sanctioned by Pope Alexander II, to take the Spanish city of Barbastro, then part of the Hudid Emirate of Lārida. A large army composed of elements from all over Western Europe took part in the siege and conquest of the city (1064). The nature of the expedition, famously described by Ramón Menéndez Pidal as "a crusade before the crusades", is discussed in historiography, and the crusading element of the campaign is still a moot point.


La cruzada de Barbastro (también conocida como «sitio de Barbastro») fue una expedición internacional, sancionada por el papa Alejandro II, para tomar la ciudad de Barbastro a los musulmanes. Un gran ejército compuesto por elementos de todas partes de Europa Occidental tomó parte en el asedio exitoso de la ciudad (1063). La batalla era parte de la Reconquista, pero en su carácter internacional presagiaba las cruzadas de los dos siglos siguientes.


Ναυμαχία της Λήμνου

Η ναυμαχία της Λήμνου στις 18 Ιανουαρίου 1913, ήταν η δεύτερη από τις δύο μεγάλες ναυμαχίες μεταξύ του Ελληνικού Βασιλικού Ναυτικού και του Οθωμανικού Στόλου κατά τον Α' Βαλκανικό Πόλεμο που πραγματοποιήθηκε στην περιοχή της νήσου Λήμνου, εξ ου και η ονομασία της. Η ναυμαχία έληξε με νίκη του ελληνικού στόλου και τον εγκλεισμό του οθωμανικού εντός των Δαρδανελίων στη δεκαετία που ακολούθησε.


Сражение при Лемносе (1913)

Сражение у Лемноса или Лемносское сражение — морское сражение во время Первой Балканской войны 1912—1913 годов. Произошло а в северной части Эгейского моря близ острова Лемнос между турецкой и греческой броненосными эскадрами.


Битка при Лемнос

Морската битка при Лемнос е битка през Балканската война и се провежда на 5 януари 1913. Гръцката флота възпира опита на Османската империя да си възвърне господството над Егейско море.


La battaglia di Lemno venne combattuta il 18 gennaio 1913 nelle acque antistanti l'isola di Lemno, tra la flotta greca del contrammiraglio Pavlos Kountouriotis ed una squadra navale ottomana guidata dal capitano di vascello Ramiz Bey; lo scontro, il secondo maggior confronto navale della più ampia prima guerra balcanica dopo la battaglia di Elli del 16 dicembre 1912, si concluse con la ritirata delle navi ottomane.


Битва при Лемносі (1913)

Битва при Лемносі — морська битва часів Першої Балканської війни 1912–1913 років. Відбулась 18 (5) січня 1913 року в північній частині Егейського моря, поблизу острова Лемнос, між османською та грецькою броненосними ескадрами.


A Batalha de Lemnos (em grego: "Ναυμαχία της Λήμνου"; em turco: "Mondros Deniz Muharebesi") foi uma batalha naval ocorrida perto da ilha de Lemnos no Mar Egeu entre as forças navais do Reino da Grécia e do Império Otomano durante a Primeira Guerra Balcânica. Foi a segunda e última tentativa otomana de romper o bloqueio naval grego de Dardanelos.


Mondros Deniz Muharebesi () 18 Ocak (eski tarihle 5 Ocak) 1913 tarihinde Osmanlı İmparatorluğu ile Yunanistan donanmaları arasında meydana gelen çatışma. Birinci Balkan Savaşı sırasında yaşanan muharebe, Osmanlıların Çanakkale Boğazı'nda konuşlu Yunan donanmasını dağıtmak ve Ege Denizi'nde egemenliği yeniden ele geçirmek için yaptıkları ikinci ve son denemedir.


La bataille de Lemnos est livrée le (le 5 janvier dans le calendrier julien, employé par la Grèce jusqu'en 1923) entre une escadre de la marine hellénique commandée par le contre-amiral Koundouriótis et une flotte ottomane, pendant la première guerre balkanique (1912-1913).


Bitwa koło Lemnos – bitwa morska, stoczona roku na Morzu Egejskim pomiędzy flotami grecką i osmańską, podczas I wojny bałkańskiej.


The Battle of Lemnos (, ), fought on , was a naval battle during the First Balkan War, in which the Greeks defeated the second and last attempt of the Ottoman Empire to break the Greek naval blockade of the Dardanelles and reclaim supremacy over the Aegean Sea. This, the final naval battle of the First Balkan War, forced the Ottoman Navy to retreat to its base within the Dardanelles, from which it did not venture for the rest of the war, thus ensuring the dominion of the Aegean Sea and the Aegean islands by Greece.


La Batalla de Lemnos fue un combate naval librado el 18 de enero de 1913 (5 de enero de 1913 según el calendario juliano), frente a las costas de Lemnos, Grecia entre las flotas del Reino de Grecia y el Imperio otomano, durante el transcurso de la Primera Guerra Balcánica. Fue el segundo y último intento otomano por romper el bloqueo griego de los Dardanelos, con el fin de recuperar la supremacía en el Mar Egeo.


Μάχη των Γιαννιτσών

Η μάχη των Γιαννιτσών ήταν μια από τις σημαντικότερες του Α' Βαλκανικού Πολέμου. Ξεκίνησε στις 19 Οκτωβρίου 1912 με τον Ελληνικό Στρατό να επιτίθεται από τα δυτικά κατά των Τουρκικών δυνάμεων στα Γιαννιτσά και μετά από διήμερο σκληρό αγώνα να αναδεικνύεται νικητής. Η νίκη στα Γιαννιτσά άνοιξε το δρόμο για την απελευθέρωση της Θεσσαλονίκης.


Битва при Яннице

Битва при Яннице () — сражение между греческой и османской армиями , в силу геополитических последствий ставшая одним из самых важных сражений Первой Балканской войны. Победа греческой армии в этом сражении открыла ей дорогу к столице Македонии — Фессалоникам.


Ениджевардарска битка

Енуджевардарската битка (, "Махи тон Яницон") е битка в хода на Балканската война, състояла се на 1-2 ноември (19 – 20 октомври стар стил) 1912 година край град Енидже Вардар в Македония. В нея гръцките войски нанасят поражение на османските сили в Егейска Македония, което им отваря пътя за завземане на Солун.


La battaglia di Giannitsa (in greco: Μάχη των Γιαννιτσών; in turco: Yenice Muharebesi) fu combattuta, tra il 1° e il 2 novembre 1912, fra l'esercito greco e quello ottomano nell'ambito della prima guerra balcanica. La battaglia si concluse con la vittoria dell'esercito greco che in tal modo si aprì la strada verso Salonicco.


La bataille de Giannitsá est une bataille de la première guerre balkanique qui opposa la Grèce à l'Empire ottoman les 19 et 20 octobre (calendrier julien) ou et 2 novembre (calendrier grégorien) 1912. Elle fut remportée par la Grèce. La route de Thessalonique lui fut alors ouverte.


The Battle of Yenidje, also transliterated as Yenice (, Battle of Giannitsa), was a major battle between Greek forces under Crown Prince Constantine and Ottoman forces under General Hasan Tahsin Pasha and took place between October 19–20 (O.S.), 1912 during the First Balkan War. The battle began when the Greek army attacked the Ottoman fortified position at Yenidje (now Giannitsa, Greece), which was the last line of defense for the city of Thessaloniki, which had a Greek majority population.


Ναυμαχία της Έλλης

Η ναυμαχία της Έλλης στις 3/16 Δεκεμβρίου 1912, ήταν η πρώτη από τις δύο κορυφαίες μάχες μεταξύ του Ελληνικού Πολεμικού Ναυτικού και του Οθωμανικού Στόλου κατά τον Α΄ Βαλκανικό Πόλεμο και πραγματοποιήθηκε στην έξοδο των στενών των Δαρδανελλίων (ή Ελλησπόντου). Η ναυμαχία έληξε με τη νίκη του ελληνικού στόλου και τον εγκλεισμό του οθωμανικού εντός των στενών.


Сражение у Элли

Бой у Элли или Бой у Дарданелл или Бой у Геллеспонта — морское сражение во время Первой Балканской войны 1912—1913 годов. Произошло а у северного побережья Эгейского моря у южного входа в пролив Дарданеллы близ мыса Геллес (Хеллес) между турецкой и греческой броненосными эскадрами.


Битка при Ели

Морската битка при Ели (известна още като Морска битка при Дарданелите) е част от Балканската война и се провежда на 3 декември 1912.


La battaglia di Elli fu una battaglia navale della prima guerra balcanica combattuta nel Mar Mediterraneo al largo di Elli il 16 dicembre 1912 tra unità della Regia Marina Ellenica contro unità della Marina ottomana ("Osmanlı Donanması").


Битва при Еллі

Битва при Еллі () — одна з, так званих, Дарданелльських битв; відбулася 3 грудня 1912) — одна із найзначніших морських битв Першої Балканської війни. Грецький флот розгромив османський в Егейському морі біля входу в стратегічно важливу протоку Дарданелли, змусивши османів піти в Мармурове море. Після цієї поразки Османська імперія фактично втратила контроль на акваторією Егейського моря і змушена була змиритися з подальшою (до грецької поразки 1922 року) грецькою експансією в Айдин (Іонія) і Малу Азію. Після перемоги грецький флот звільнив від багатовікового османського гніту великі й дрібні острови в північній і східній частинах моря, серед яких Лесбос, Хіос, Лемнос та Самос. Ці острови, таким чином, завершили процес Енозісу з континентальною Грецією. Після довгого перепочинку, османи спробували переламати ситуацію на свою користь, і 18 січня 1913 року між грецьким і османським флотами сталася нова битва при Лемносі (1913). Бій було знову виграно грецької стороною, а османські кораблі відійшли до Дарданелли, де їм ніщо не загрожувало.


A Batalha de Elli (em grego: "Ναυμαχία της Έλλης"; em turco: "İmroz Deniz Muharebesi"), também chamada de Batalha de Dardanelos, foi uma batalha naval ocorrida em perto do estreito de Dardanelos no Mar Egeu entre as frotas navais do Reino da Grécia e do Império Otomano durante a Primeira Guerra Balcânica.


İmroz Deniz Muharebesi ya da Elli (Seddülbahir) Deniz Muharebesi (), Birinci Balkan Savaşı sırasında 16 Aralık 1912 tarihinde Seddülbahir Burnu (Elli Burnu) ve İmroz adası açıklarında Osmanlı ve Yunan deniz güçleri arasında meydana gelmiştir. Osmanlı donanması bu harekât ile Çanakkale Boğazı çıkışındaki Yunan ablukasını kırmayı amaçlamaktaydı. Yunanların Pavlos Kunduriotis komutasındaki bir zırhlı kruvazör, üç ön dretnot ve dört muhribinin; Osmanlıların Ramiz Numan Bey komutasındaki iki ön dretnot, iki zırhlı korvet, bir kruvazör ve dört muhribi ile karşı karşıya geldiği deniz muharebesi, Balkan Savaşları boyunca gerçekleşen en büyük deniz çatışmasıdır.


La bataille d'Elli ou bataille navale des Dardanelles est livrée le , durant la première guerre balkanique (1912-1913), au large du cap Hellé (en grec moderne Έλλη, "Élli"), à l'entrée des Dardanelles. Elle oppose la marine royale hellénique, commandée par le contre-amiral Pavlos Koundouriotis, à la flotte ottomane, qui est battue. Elle est la plus grande (en termes de forces engagées) bataille navale de cette guerre.


Bitwa koło przylądka Elli – bitwa morska stoczona roku, podczas I wojny bałkańskiej, między flotami grecką i turecką na Morzu Egejskim, przy wejściu do cieśniny Dardanele.


The Battle of Elli (, ) or the Battle of the Dardanelles took place near the mouth of the Dardanelles on as part of the First Balkan War between the fleets of the Kingdom of Greece and the Ottoman Empire. It was the largest sea battle of the Balkan Wars.


La batalla de Elli (también conocida como "Batalla naval de los Dardanelos"; en griego: "Ναυμαχία της 'Ελλης") fue un combate naval librado el 16 de diciembre de 1912 (3 de diciembre de 1912 según el calendario juliano) entre las flotas del Reino de Grecia y el Imperio otomano, durante el transcurso de la Primera Guerra Balcánica. El combate tuvo lugar en las cercanías de la entrada al estrecho de los Dardanelos.


معركة الدردنيل البحرية

معركة الدردنيل البحرية تعرف أيضا باسم معركة إللي البحرية (باليونانية:Ναυμαχία της Έλλης) أو معركة إمروز البحرية (بالتركية:İmroz Deniz Muharebesi) هي معركة بحرية وقعت خارج مضيق الدردنيل بين الأسطول اليوناني والأسطول العثماني في 16 ديسمبر 1912 خلال حرب البلقان الأولى.


Μάχη του Σαρανταπόρου

Η Μάχη του Σαρανταπόρου ή μάχη των στενών της Πόρτας αποτελεί την πρώτη πολεμική επιχείριση της Ελλάδας στον Α΄ Βαλκανικό Πόλεμο. Έλαβε χώρα στις 9 Οκτωβρίου του 1912 στα Στενά του Σαραντάπορου. Μετά τη σύγκρουση της πρώτης μέρας, οι τουρκικές δυνάμεις συμπτύχθηκαν προς τα Σέρβια, αφήνοντας στα χέρια του ελληνικού στρατού αρκετό υλικό και λίγους αιχμαλώτους. Οι ελληνικές δυνάμεις έπειτα από ισχυρή αντίσταση των τουρκικών δυνάμεων, πέτυχαν μια σημαντική νίκη η οποία άνοιξε το δρόμο για την απελευθέρωση της Μακεδονίας.


Битва при Сарантапоро

Битва при Сарантапоро () — первое большое сражение между греческой и турецкой армиями во время Первой Балканской войны. Завершилось победой греческой армии и положило начало освобождению провинции Македония.


Сражение при Сарандапоро

Сражението при Сарандапоро (; ) на 22-23 октомври (9 – 10 октомври стар стил) 1912 година е битка между войските на Гърция и Османската империя в началото на Балканската война.


La battaglia di Sarantaporo venne combattuta il 22 ottobre 1912 nei pressi dell'omonimo villaggio della Tessaglia, oggi parte della Grecia, nell'ambito della più ampia prima guerra balcanica: un'armata greca al comando del principe ereditario Costantino si scontrò con una forza ottomana sotto il generale Hasan Tahsin Pascià, attestata a difesa del passo di Sarantaporo; dopo un duro scontro i reparti greci riuscirono a forzare le difese del passo e a mettere in fuga le forze ottomane, aprendosi la strada per la conquista dell'intera Tessaglia.


Sarantaporon Muharebesi veya Sarantaporos Muharebesi veya Sarandaporon Muharebesi veya Sarantaporo Muharebesi (Yunanca: Μάχη του Σαρανταπόρου), I. Balkan Savaşı'nın ilk muharebesi.


La bataille de Sarantáporo est une bataille de la première guerre balkanique qui opposa la Grèce à l'Empire ottoman les 9 et 10 octobre 1912. Elle fut remportée par la Grèce.


The Battle of Sarantaporo, also variously transliterated as Sarantaporon or Sarandaporon (, ), took place on 9–10 October, 1912. It was the first major battle fought between Greek forces under Crown Prince Constantine and Ottoman forces under General Hasan Tahsin Pasha during the First Balkan War. The battle began when the Greek army attacked the Ottoman defensive line at the Sarantaporo pass, which connected Thessaly with central Macedonia.


معركة سارانتابورو

معركة سارانتابورو وتترجم أيضا سارانتابورن أو ساراندابورو هي معركة وقعت في 9-10 أكتوبر 1912 و كانت المعركة أول معركة كبرى بين القوات اليونانية والعثمانية خلال المراحل الأولى من حرب البلقان الأولى ، وكانت أحداث المعركة تدور حول ممر ساراندابورو، الذي يربط ثيساليا بوسط مقدونيا .


Μάχη του Ρίμινι

Με την ονομασία Μάχη του Ρίμινι είναι γνωστή η κύρια επίθεση των Συμμάχων στη Γοτθική Γραμμή των Γερμανών (συνολικού αναπτύγματος 350 χλμ., από την Πίζα έως το Ρίμινι) τους μήνες Αύγουστο και Σεπτέμβριο του 1944, κατά την Ιταλική Εκστρατεία του Β΄ Παγκόσμιου Πολέμου, η κωδική ονομασία της οποίας ήταν Operation Olive. Η Μάχη του Ρίμινι έχει χαρακτηρισθεί ως η μεγαλύτερη μάχη από υλικής πλευράς που έγινε ποτέ σε ιταλικό έδαφος. Πάνω από 1.200.000 άνδρες έλαβαν μέρος στη μάχη, που έληξε με νίκη των Συμμάχων, παρότι δεν επιτεύχθηκε η αποφασιστική διάσπαση του μετώπου στην οποία έλπιζαν. Επικεφαλής των συμμαχικών δυνάμεων (συνολικά 20 Μεραρχίες) ήταν ο Βρετανός στρατηγός Χάρολντ Αλεξάντερ και των Γερμανικών (28 Μεραρχίες σε δύο Σ.Σ.) ο στρατάρχης Άλμπερτ Κέσσελρινγκ.


Сражение при Римини

Сражение при Римини произошло с 13 по 21 сентября 1944 года, в ходе операции "Олива", наступления союзников, с целью прорыва оборонительной «Зелёной линии» Вермахта (Готская линия) и явилось одним из основных эпизодов военных действий августа-сентября 1944 года в ходе Итальянской кампании союзников во Второй мировой войне.


Риминско сражение

Риминското сражение се провежда между 13 и 21 септември 1944 г. като част от операция „Олив“ – главното съюзническо настъпление срещу Готската линия между август и септември 1944 г., част от италианската кампания на Втората световна война. Римини, град на Адриатическото крайбрежие на Италия, е ключов за защитната линията Римини. Една от трите защитни линии на Готската линия.


Operazione Olive ("Operation Olive", it. "Oliva") è il nome in codice del piano di attacco a tenaglia alla Linea Gotica ideato dallo stato maggiore del generale Harold Alexander, comandante in capo delle forze armate alleate durante la campagna d'Italia nel corso della seconda guerra mondiale. L'offensiva, nota in Italia come battaglia della Linea Gotica o battaglia degli Appennini, fu caratterizzata da una lunga serie di aspri e sanguinosi combattimenti durati quasi due mesi ed è stata indicata come la "più grande battaglia di mezzi mai combattuta in Italia".


Bataille de Rimini, désigne la phase offensive pendant la campagne d'Italie lancée par les armées alliées afin de percer la ligne Gothique sur l'Adriatique en vue de libérer la ville de Rimini.


The Battle of Rimini took place between 13 and 21 September 1944 during Operation Olive, the main Allied offensive on the Gothic Line in August and September 1944, part of the Italian Campaign in the Second World War. Rimini, a town on the Adriatic coast of Italy, anchored the Rimini Line, a German defensive line which was the third such line forming the Gothic Line defences.


Γ΄ Εθνοσυνέλευση Τροιζήνας

Η Εν Τροιζήνι κατ΄ επανάληψιν Γ΄ Εθνική των Ελλήνων Συνέλευσις ή πιο απλά Γ΄ Εθνοσυνέλευση Τροιζήνας (19 Μαρτίου - 5 Μαΐου 1827), συνήρθε στην Τροιζήνα του Πόρου με σκοπό την ολοκλήρωση των εργασιών της Εθνοσυνέλευσης της Επιδαύρου - που είχε διακοπεί λόγω των πολεμικών γεγονότων.


Треті Національні збори в Тройзені

Треті Національні збори в Тройзені () — грецька національна асамблея, що існувала під час останніх етапів Грецької революції.


La Troisième Assemblée nationale grecque ( / "") se tint, au cours de différentes sessions, entre et .


The Third Greek National Assembly at Troezen () was convened during the latter stages of the Greek Revolution.


Διάσκεψη της Μόσχας (1944)

Η Τέταρτη Διάσκεψη της Μόσχας, γνωστή και ως Διάσκεψη του Τολστόι λόγω του κωδικού ονόματος της "Τολστόι", μεταξύ των Συμμάχων του Β΄ Παγκοσμίου Πολέμου έλαβε χώρα στη Μόσχα από τις 9 Οκτωβρίου έως τις 19 Οκτωβρίου του 1944.


Московская конференция (1944)

Четвёртая Московская конференция, в англоязычной историографии (по кодовому названию «Толстой»), также известная как второй визит Черчилля в Москву, проходила с 9 по 19 октября 1944 года между основными союзниками во Второй мировой войне.


Московська конференція (1944)

Четверта Московська конференція або Толстовська конференція (за її кодовим ім'ям «Толстой») відбувалася з 9 жовтня по 19 жовтня 1944 між основними союзниками у Другій світовій війні.


کنفرانس مسکو

کنفرانس مسکو () یا کنفرانس چهارم موسکو یا کنفرانس تولستوی کنفرانسی بود که در اواخر جنگ جهانی دوم با حضور نخست وزیر بریتانیا وینستون چرچیل و رهبر شوروی جوزف استالین از ۹ تا ۱۸ اکتبر ۱۹۴۴ در مسکو برگزار شد. هدف از کنفرانس بررسی تقسیم کشورهای بالکان بود.


La conferència de Moscou va ser una petita conferència bilateral, que va tenir lloc el 9 d'octubre de 1944, durant la Segona Guerra Mundial, entre Churchill i Stalin. L'estadista britànic va proposar al dictador soviètic el repartiment de l'Europa Oriental en zones d'influència, amb la fita d'arrencar-li algun tipus de concessió política sobre els països de l'Est.


Moskova Konferansı (1944): 9-20 Ekim 1944. Normandiya çıkarmasının başarılı olması üzerine Sovyetler Birliği de 23 Haziran 1944'te Doğu cephesinde genel bir karşı taarruza başladılar. Bu taarruz, Rus ordularının Balkanlar ve Orta Avrupa'yı işgali ile sonuçlandı. Bu durum Birleşik Krallık Başbakanı Churcill'i endişelendirdi. Churcill, Sovyet yayılmasını önlemek için Stalin'le anlaşmak üzere Moskova'ya gitmesine sebep oldu. 9-20 Ekim 1944'te Moskova'da Stalin ile yapılan görüşmeler sonucunda:


La conférence interalliée de la Seconde Guerre mondiale qui s'est déroulée du 9 au est la quatrième à s'être tenue à Moscou. Comme toutes ces conférences, elle porte un nom de code, en l'occurrence « Tolstoï ». Certaines sources britanniques l'identifient comme la "deuxième conférence de Moscou" puisque c'est la deuxième fois que Churchill et Staline se rencontrèrent à Moscou après leur conférence de 1942.


The Fourth Moscow Conference, also known as the Tolstoy Conference for its code name "Tolstoy", was a meeting in Moscow between Winston Churchill and Joseph Stalin from 9 October to 19 October 1944.


La Cuarta Conferencia de Moscú, también Conferencia Tolstoi por su nombre en clave "Tolstoi", fue una reunión en Moscú entre Iósif Stalin y Winston Churchill del 9 al 19 de octubre de 1944.


مؤتمر موسكو (1944)

مؤتمر موسكو الرابع (بالروسية: ، ) والمعروف كذلك بالاسم الحركي مؤتمر تولستوي، وهو مؤتمر عسكري عُقد في العاصمة السوفيتية موسكو، إثناء الحرب العالمية الثانية، واستمر لمُدّة عشرة أيام ابتداءاً من التاسع من أكتوبر وحتى التاسع عشر من الشهر نفسه عام 1944، وهو رابع مؤتمر تستضيفه موسكو خلال السنوات الأربعة الأولى للحرب.


Με τον όρο Οκτωβριανά αναφέρεται η εξέγερση που έγινε τον Οκτώβριο του 1931 στην Κύπρο κατά του αποικιακού καθεστώτος. Από το 1925 η Κύπρος ήταν επίσημα αποικία του Βρετανικού στέμματος, έως τότε τελούσε υπό καθεστώς ενοικίασης της νήσου από τους Τούρκους η οποία αδυνατούσε να πληρώσει δάνειο από την εποχή του Κριμαϊκού πολέμου. Τη εξουσία είχε ο κυβερνήτης και το νομοθετικό συμβούλιο οι αποφάσεις του οποίου μπορούσαν να ανατραπούν με βασιλικό διάταγμα, ταυτόχρονα ο Κυπριακός Ελληνισμός ζητούσε την ένωση με την Ελλάδα.


Октябрьское восстание (1931)

Октябрьское восстание () — восстание на Кипре, в то время колонии Великобритании, начавшееся 21 октября 1931 года и подавленное британскими войсками 23 октября того же года. Основной причиной восстания стало введение крупных налогов на и так уже живущее в нищете население и мнение о том, что в результате подписания кипрской конвенции жители острова неправомерно оплачивают долги Турции перед Англией. Начиная с 1855 году Оттоманская Порта получила несколько значительных кредитов, которые были потрачены на Крымскую войну с Российской Империей. В октябре 1875 г. в результате невозможности рассчитаться по обязательствам Порта объявила банкротство и в 1878 подписала Кипрскую конвенцию по которой управление Кипром переходило Англии и она была обязана выплачивать Османской империи немногим более чем 92799 фунтов стерлингов в год. В июле 1931 года канцлер британского казначейства Филип Сноуден на заседании парламента заявил что суммы собранные с жителей Кипра в виде непосильных налогов и пошлин никогда не были выплачены Турции и использовались для погашения её долга Англии.


Kyproksen kapina tai lokakuun tapahtumat () oli siirtomaavallan vastainen kapina Kyproksella, silloisessa Iso-Britannian siirtomaassa vuonna 1931. Se sai alkunsa 21. lokakuuta ja kesti marraskuun alkupuolelle. Kapina oli kyproksenkreikkalaisten nationalistien johtama. Nämä nationalistit kannattivat Kyproksen liittämistä Kreikkaan eli énosista. Kapinan kukistuminen johti Iso-Britannian sortoaikaan Kyproksella, joka kesti toisen maailmansodan alkuun asti.


Кіпрське повстання 1931

Повстання 1931 року або Жовтневі події ( , "Oktovriana" ) - антиколоніальне антибританське повстання, що відбулося на Кіпрі в кінці жовтня - початку листопада 1931 року.


A Oktovriana refere-se à revolta dos cipriotas contra o governo britânico em outubro de 1931. A ilha era uma colônia do Império Britânico desde a sua anexação na Primeira Guerra Mundial diante do Império Otomano.


1931 Kıbrıs isyanı veya Ekim Olayları 21 Ekim ile Kasım 1931 arasında, İngiliz kraliyet kolonisi olan Kıbrıs'ta gerçekleşen sömürge karşıtı bir ayaklanmadır. Ayaklanmaya adanın Yunanistan ile Enosis'i (Birliğini) savunan Kıbrıslı Rum milliyetçiler öncülük etti. İsyancıların yenilgisi, İkinci Dünya Savaşı'nın başlangıcına kadar sürecek olan baskıcı bir İngiliz yönetimi dönemine yol açtı.


L'Oktovriana () fait référence à la révolte des Chypriotes contre le gouvernement britannique en octobre 1931. L'île était alors une colonie de l'Empire britannique, et ce, depuis son annexion lors de la Première Guerre mondiale transformant en droit le précédent statut de protectorat.


Powstanie na Cyprze w 1931, zamieszki na Cyprze – wystąpienie Greków cypryjskich przeciwko kolonialnej brytyjskiej administracji wyspy pod hasłami zmniejszenia podatków i unii cypryjsko-greckiej ("enosis").


The 1931 Cyprus revolt or October Events (, "Oktovriana") was a revolt against British colonial rule that took place in Cyprus, then a British crown colony, between 21 October and early November 1931. The revolt was spearheaded by Greek Cypriot nationalists who advocated the Enosis (Union) of the island with Greece. The defeat of the rebels led to a period of autocratic British rule known as "Palmerocracy" (Παλμεροκρατία), that would last until the beginning of World War II.


Μάχη της Λέρου

Η Μάχη της Λέρου είναι ένα από τα σημαντικότερα πολεμικά γεγονότα που έλαβαν χώρα,κατά τη διάρκεια του Δευτέρου Παγκοσμίου πολέμου, στην ανατολική Μεσόγειο. Ξεκίνησε με το βομβαρδισμό της Λέρου, από τη γερμανική αεροπορία, στις 26 Σεπτεμβρίου του 1943 και κορυφώθηκε με την αποβίβαση χερσαίων γερμανικών δυνάμεων στο νησί στις 12 Νοεμβρίου του 1943. Μετά από μάχες τεσσάρων ημερών, η Λέρος καταλήφθηκε από τις γερμανικές δυνάμεις στις 16 Νοεμβρίου. Ήταν η τελευταία νίκη των δυνάμεων του Άξονα.


La battaglia di Lero ("Battle of Leros" in inglese) fu l'evento centrale della campagna del Dodecaneso verificatosi nell'ambito della seconda guerra mondiale. Dopo un lungo bombardamento aereo iniziato il 26 settembre 1943, gli uomini della Wehrmacht sbarcarono sull'isola di Lero il 12 novembre ed iniziarono i combattimenti per prenderne possesso, contrastati dal Regio Esercito e da un contingente di soldati inglesi. La battaglia finì il 16 novembre 1943 con la vittoria delle truppe tedesche.


La bataille de Leros, également appelée opération Léopard (en - Màchi tis lérou), est l'affrontement principal de la campagne du Dodécanèse durant la Seconde Guerre mondiale opposant principalement les forces italo-britanniques aux forces allemandes. La garnison italienne de Leros est renforcée par des troupes britanniques le . La bataille débute par l'attaque aérienne allemande le 26 septembre et finit par la capitulation des forces alliées le 16 novembre.


Bitwa o Leros (niemiecki kryptonim operacji: Unternehmen Leopard) – krótkotrwałe działania wojenne pomiędzy siłami brytyjsko-włoskimi, a niemieckimi na przełomie października i listopada 1943 roku, w ramach kampanii o Dodekanez.


The Battle of Leros was the central event of the Dodecanese campaign of the Second World War, and is widely used as an alternate name for the whole campaign. After the Armistice of Cassibile the Italian garrison on the Greek island Leros was strengthened by British forces on 15 September 1943. The battle began with German air attacks on 26 September, continued with the landings on 12 November, and ended with the capitulation of the Allied forces four days later.


معركة ليروس هي هجوم جوي وعملية انزال على جزيرة ليروس ببحر ايجة من قبل ألمانيا النازية ضد قوات الحلفاء المتمركزه بها وكانت الحدث الرئيسي لحملة دوديكانيسيا في الحرب العالمية الثانية وايضا يستخدم اسم المعركة كاسم بديل للحملة باكملها على نطاق واسع، كانت قد عززت القوات البريطانية الحامية الايطالية في ليروس (ايطاليا كانت في وقت سابق وقعت اتفاقية الهدنة مع الحلفاء وانضمت للقتال ضد ألمانيا النازية) وبدات المعركة بالهجمات الجوية الألمانية في 26 سبتمبر 1943 واستمرت عمليات الانزال حتى 12 نوفمبر 1943 وانتهت المعركة باستلام قوات الحلفاء بعد 4 ايام .


Πολιορκία της Τραπεζούντας (1461)

Το τελευταίο προπύργιο του βυζαντινού ελληνισμού, που δεν είχε πέσει ακόμα στα χέρια των Οθωμανών μετά την κατάκτηση και της Πελοποννήσου από το Μωάμεθ Β΄ τον Πορθητή το 1458, ήταν η Τραπεζούντα. Ο κίνδυνος για την απώλειά της ήταν άμεσος, γι’ αυτό και ο αυτοκράτορας της Δαβίδ αποφάσισε να έρθει σε συνεννοήσεις με Δυτικούς και Ανατολικούς ηγεμόνες, οι οποίες όμως δεν απέδωσαν καρπούς. Η Τραπεζούντα πολιορκήθηκε από τους Οθωμανούς επί 32 ημέρες και παραδόθηκε στις 15 Αυγούστου 1461.


Asediul Trapezuntului a fost un asediu otoman, din august 1461, al orașului Trapezunt, capitala Imperiului din Trapezunt, de către sultanul Mahomed al II-lea. După o lună de asediu și lupte, orașul a fost predat de împăratul David de Trapezunt, iar imperiu pontic devine parte a Imperiului Otoman.


La caduta di Trebisonda fu l'assedio che decretò la caduta della città di Trebisonda - capitale dell'Impero di Trebisonda - dagli ottomani sotto il sultano Mehmet II, che si concluse il 15 agosto 1461. L'assedio è stato il culmine di una lunga campagna militare dal lato ottomano, che ha coinvolto le manovre coordinate - ma indipendenti - di un grande esercito e la marina. I difensori di Trebisonda avevano fatto affidamento su una rete di alleanze che li avrebbero fornito supporto militare e manodopera quando gli ottomani iniziarono l'assedio, ma la mancanza di una rete diplomatica dell'imperatore Davide II di Trebisonda non permise a Trebisonda di ricevere adeguati aiuti militari.


Trabzon'un Fethi veya Trabzon Kuşatması, Osmanlı İmparatorluğu'nun, Trabzon İmparatorluğu başkenti Trabzon'u 15 Ağustos 1461 günü başarı ile sonuçlanan kuşatmasıdır. Kuşatma, Osmanlının eş güdümlü ama bağımsız manevralar yapan büyük bir ordu ve donanmanın uzun bir seferinin doruk noktasıydı. Trabzonlu savunucular, Osmanlılar kuşatmaya başladıklarında onlara destek ve insan gücü sağlayacak bir ittifaklar ağına bel bağlamışlardı, ancak İmparator David Megas Komnenos'un en çok ihtiyaç duyduğu anda başarısız oldular.


Le siège de Trébizonde fut le siège victorieux de la ville de Trébizonde, capitale de l'Empire de Trébizonde, par les Ottomans sous le sultan Mehmed II, qui se termina le . Le siège fut l'aboutissement d'une longue campagne du côté ottoman, qui impliqua des manœuvres coordonnées mais indépendantes par une grande armée et une grande marine. Les défenseurs de la ville s'étaient appuyés sur un réseau d'alliances qui leur fournirait du soutien et de la main-d'œuvre quand les Ottomans commencèrent leur siège, mais échouèrent au moment où l'empereur David II Comnène en avait le plus besoin.


Upadek Trapezuntu – nastąpił 15 sierpnia 1461, gdy ostatni cesarz Trapezuntu Dawid II Komnen poddał oblężoną stolicę państwa Turkom Osmańskim. Kapitulacja miasta i abdykacja cesarza zakończyły istnienie ostatniego państwa-spadkobiercy Bizancjum.


The siege of Trebizond was the successful siege of the city of Trebizond, capital of the Empire of Trebizond, by the Ottomans under Sultan Mehmed II, which ended on 15 August 1461. The siege was the culmination of a lengthy campaign on the Ottoman side, which involved co-ordinated but independent manoeuvres by a large army and navy. The Trapezuntine defenders had relied on a network of alliances that would provide them with support and manpower when the Ottomans began their siege, but failed at the moment Emperor David Megas Komnenos most needed it.


La caída de Trebisonda fue el exitoso asedio de la ciudad de Trebisonda, capital del imperio homónimo, por los otomanos bajo el sultán Mehmed II, que terminó el 15 de agosto de 1461. El asedio fue la culminación de una larga campaña en el bando otomano, que implicó maniobras coordinadas pero independientes de un gran ejército y marina. Los defensores treberos habían confiado en una red de alianzas que les proporcionaría apoyo y mano de obra cuando los otomanos comenzaron su asedio, pero fallaron en el momento en que el emperador David Comneno más lo necesitaba.


Πτώση της Μασάντα

Η Μασάντα, το οχυρό-ανάκτορο που είχε χτίσει ο Ηρώδης ο Μέγας, ήταν στην πραγματικότητα μια αετοφωλιά που βρίσκονταν στην Νεκρά θάλασσα. Ο απόκρημνος βράχος κατέχονταν σταθερά από τον Ελεάζαρο, γιο του Ιαείρου, και τους Σικάριους που είχε υπό τις διαταγές του.


Masadan piiritys tapahtui vuosina 72–73 jaa. ja se oli ensimmäisen juutalaissodan viimeinen taistelu. Roomalaiset olivat kolme vuotta aiemmin vallanneet Jerusalemin, jonka jälkeen juutalaisten taistelutahto laski rajusti, olihan Jerusalem yksi juutalaisten pyhimmistä paikoista ja siellä sijaitsi Suuri temppeli. Masadan valtaus päätti ensimmäisen juutalaissodan.


L'assedio di Masada (o Massada, o in ebraico Metzada) è stato l'episodio che concluse la prima guerra giudaica, nel 73. Nel 66, Masada era stata conquistata da un migliaio di Sicarii che vi si insediarono con donne e bambini; quattro anni dopo (nel 70), una volta caduta Gerusalemme, vi trovarono rifugio gli ultimi strenui ribelli zeloti non ancora disposti a darsi per vinti. L'esercito romano, guidato da Lucio Flavio Silva, affrontò in un arduo assedio questo nutrito gruppo di ribelli, che si erano arroccati in questa fortezza, considerata inespugnabile a cagione delle avversità che presentava il luogo nei confronti degli assedianti. Nonostante ciò, i Romani conquistarono la cittadella trovandovi i cadaveri di quasi tutti gli assediati, dovuto a un suicidio di massa.


Cerco de Massada foi um dos últimos eventos da Primeira guerra romano-judaica, ocorrido entre 73 e 74, no alto de uma elevação montanhosa no território moderno de Israel. Seus eventos foram relatados por Flávio Josefo, um líder rebelde judeu capturado pelos romanos e que depois tornou-se um historiador a serviço de seus captores. Segundo ele, o longo cerco pelas tropas da X "Fretensis" e suas tropas auxiliares levaram a um suicídio em massa dos sicários rebeldes e das famílias judaicas que viviam na fortaleza. Massada tornou-se desde então um evento controverso na história judaica, com alguns considerando o local como merecedor de reverência, uma comemoração de ancestrais que deram a vida em uma luta heroica contra a opressão, enquanto outros consideram todo o evento como um trágico alerta contra o extremismo e a incapacidade de ceder.


Oblężenie Masady – oblężenie w roku 73 naszej ery, w końcowym okresie wojny żydowskiej.


The siege of Masada was one of the final events in the First Jewish–Roman War, occurring from 73 to 74 CE on and around a large hilltop in current-day Israel.


حصار متسادا ، مسادا (بالعبرية:מצדה) ، حصار في الثورة اليهودية الكبرى في متسادا خلال عام 73 أو سنة 74 بعد الميلاد، حين كانت القوات الرومانية حاصرت التواجد اليهودي والذي بلغ عدد جيش الروم حوالي 10 آلاف جندي أما اليهود لم يكن سوى 967 محاصرا .. فقتل جيمع اليهود وقبضوا على 7 من اليهود الذين بقوا على قيد الحياة.


Αλγερινές προεδρικές εκλογές (2014)

Στην Αλγερία διεξήχθησαν προεδρικές εκλογές στις 17 Απριλίου 2014. Ο πρόεδρος Αμπντελαζίζ Μπουτεφλίκα επανεξελέγη με ποσοστό 81,5% των ψήφων. Ο ίδιος είχε κάνει ελάχιστες δημόσιες εμφανίσεις εκείνη την περίοδο, ενώ η αντιπολίτευση, η οποία δεν έλαβε μέρος στις εκλογές, μίλησε για νοθεία.


Президентские выборы в Алжире (2014)

Президентские выборы в Алжире прошли 17 апреля 2014 года. Абдель Азиз Бутефлика подавляющим большинством голосов (82 %) был в четвёртый раз переизбран президентом Алжира.


Elezioni presidenziali in Algeria del 2014

Le elezioni presidenziali in Algeria del 2014 si sono tenute il 17 aprile.


Élection présidentielle algérienne de 2014

Lélection présidentielle algérienne de 2014 se tient le en Algérie. Le président sortant, Abdelaziz Bouteflika, affaibli par des problèmes de santé, est réélu pour un quatrième mandat dans un contexte de doutes sur sa capacité à gouverner le pays. Le scrutin est boycotté par la plupart des partis politiques, qui le considèrent comme truqué.


Presidential elections were held in Algeria on 17 April 2014. Incumbent President Abdelaziz Bouteflika was re-elected with 82% of the vote. Issues in the campaign included a desire for domestic stability after the bloody civil war of the 1990s, the state of the economy (30% unemployment), the frail health of the 15 year incumbent and 77-year-old president whose speech was "slurred and inaudible" in his only public outing during the campaign, and the less-than-wholehearted support given the president by the normally united and discrete ruling class.


Elecciones presidenciales de Argelia de 2014

Las elecciones presidenciales se celebraron en Argelia el 17 de abril de 2014. El presidente en ejercicio, Abdelaziz Bouteflika, fue reelegido con el 82% de los votos.


الانتخابات الرئاسية الجزائرية 2014

الانتخابات الرئاسية الجزائرية لعام 2014 أقيمت لاختيار رئيس للجمهورية الجزائرية لعهدة مدتها 5 سنوات تنتهي سنة 2019.


Το Ευρωπαϊκό Πρωτάθλημα Καλαθοσφαίρισης Ανδρών Κ-20 2014 είναι η 17η ευρωπαϊκή διοργάνωση για παίκτες κάτω των 20 ετών.


Чемпионат Европы по баскетболу среди юношей до 20 лет 2014 — 17-й Чемпионат Европы по баскетболу среди юношей до 20 лет проходит с 8 по 20 июля 2014 года на двух аренах города Ираклион (Греция). В чемпионате принимают участие 20 национальных сборных, разделённых на 4 группы.


Campionato europeo maschile di pallacanestro Under-20 2014

Il 17º Campionato Europeo maschile Under-20 di Pallacanestro FIBA (noto anche come FIBA EuroBasket Under-20 2014) si è svolto a Candia e a Retimo, in Grecia, dall'8 al 20 luglio 2014.


2014 FIBA 20 Yaş Altı Avrupa Basketbol Şampiyonası

2014 FIBA Avrupa U-20 Şampiyonası EuroBasket U-20'in 17.si 8 - 20 Temmuz 2014 tarihleri arasında Girit , Yunanistan'da 20 ülkenin katılımıyla gerçekleşti. Turnuvanın şampiyonu ilk şampiyonluğunu kazanan Türkiye oldu.Turnuvanın MVP'si Cedi Osman seçildi.


The 2014 FIBA Europe Under-20 Championship was the 17th edition of the FIBA Europe Under-20 Championship. The competition was played in Crete, Greece, from 8 to 20 July 2014. The winners were Turkey. To win the title they beat Spain with a score of 65–57. It was their first ever title win. The runners-up were Spain and third place were Serbia. Defending champions from 2013, Italy, came in at tenth place, their worst result since 2010.


Τελικός Κυπέλλου Αγγλίας 2012

Ο Τελικός Κυπέλλου Αγγλίας 2012 διεξήχθη στις 6 Μαΐου στο Στάδιο Γουέμπλεϊ στο Λονδίνου μεταξύ της Τσέλσι και της Λίβερπουλ. Ήταν ο 131ος τελικός της αρχαιότερης ποδοσφαιρικής διοργάνωσης στον κόσμο.Ο αγώνας έληξε με σκορ 2:1 υπέρ της Τσέλσι η οποία κατέκτησε το τρόπαιο για έβδομη φορά στην ιστορία της. Διαιτητής του αγώνα ήταν ο Φιλ Ντόουντ.


Финал Кубка Англии по футболу 2012

Финал Кубка Англии по футболу 2012 года стал 131-м финалом старейшего футбольного кубкового турнира в мире, Кубка Англии.


Фінал кубка Англії з футболу 2012

Фінал кубка Англії з футболу 2012 — 131-й фінал найстарішого футбольного кубка у світі. У матчі зіграли «Ліверпуль» і «Челсі». Вперше спонсором став «Budweiser».


فینال جام حذفی فوتبال انگلستان ۲۰۱۲

فینال جام حذفی فوتبال انگلستان ۲۰۱۲ رقابت پایانی جام حذفی فوتبال انگلستان در سال ۲۰۱۲ میلادی است که مابین دو تیم چلسی و لیورپول در ورزشگاه ومبلی لندن برگزار شده است.


2012 FA Cup Finali, 2011-12 FA Cup sezonunun şampiyonunun belirleyen karşılaşma. 25 Mayıs'ta oynanan maç FA Cup tarihindeki 131. finaldir. Chelsea ve Liverpool arasında geçen mücadele 2-1 Chelsea'nin üstünlüğüyle sonlanmıştır. Böylelikle Chelsea, tarihinde 7. kez FA Cup'ı müzesine götürme başarısı gösterdi.


The 2012 FA Cup Final was a football match between Chelsea and Liverpool on 5 May 2012. It was the final match of the 2011–12 FA Cup, the 131st season of the world's oldest football knockout competition, the FA Cup. Chelsea were participating in their eleventh final, they had previously won six and lost four. Liverpool were appearing in their fourteenth final, they had won seven times and lost six. Scheduled to provide a clear four-week period between the end of the English season and the start of UEFA Euro 2012, the date of the final clashed with Premier League fixtures. To avoid having the final played at the same time as league games, the match kicked off at the later time of 5:15 p.m., rather than the usual 3:00 p.m., by which time the other fixtures had ended.


Final Piala FA 2012 adalah final ke-131 dari Piala FA, kejuaraan sepak bola domestik tertua di dunia, yang diikuti oleh Chelsea dan Liverpool. Final ini menjadi final pertama yang disponsori Budweiser. Tanggal pertandingan final 2012, seperti final 2011, diatur bersamaan dengan jadwal Liga Utama Inggris. Sementara tanggal pertandingan final 2011 terpengaruh oleh Final Liga Champions, tanggal pertandingan final 2012 diatur untuk memberi jeda empat minggu di antara akhir musim sepak bola Inggris dan awal Piala Eropa 2012. Untuk menghindari berjalannya bersama pertandingan ini dengan pertandingan Liga Inggris, "kick-off" pertandingan ini diundur menjadi pukul 17.15 waktu setempat dari biasanya pukul 15.00, ketika pertandingan lain telah berakhir.


Πολιορκία του Μεσολογγίου (1825-1826)

Η Τρίτη πολιορκία του Μεσολογγίου (συχνά αναφέρεται και ως δεύτερη πολιορκία) ήταν ένα από τα σημαντικότερα πολεμικά γεγονότα της Ελληνικής Επανάστασης του 1821. Ήταν το γεγονός που έδωσε έμπνευση στο Διονύσιο Σολωμό να γράψει τους "Ελεύθερους Πολιορκημένους". Έλαβε χώρα στο διάστημα από 25 Απριλίου του 1825 έως 10 Απριλίου του 1826 οπότε και τερματίστηκε με την ηρωική έξοδο του Μεσολογγίου. Η πολιορκία διακρίνεται σε δύο φάσεις. Η πρώτη από τον Απρίλιο του 1825 μέχρι τον Οκτώβριο του 1825 όταν η πόλη πολιορκήθηκε από τα στρατεύματα του Κιουταχή και η δεύτερη από τον Δεκέμβριο του 1825 έως τον Απρίλιο του 1826 όταν η πόλη πολιορκήθηκε από τα στρατεύματα του Ιμπραήμ και του Κιουταχή από κοινού.


Третья осада Месолонгиона

Третья осада Мессолонги () — одно из основных событий Освободительной войны Греции 1821—1829 годов и одновременно одна из самых героических её страниц, осада турецкими войсками греческого города Месолонгиона в период с 15 апреля 1825 года по 10 апреля 1826 года.


L'assedio di Missolungi fu un episodio chiave della guerra d'indipendenza greca degli anni 1820, più per il significato politico che per quello militare, dal momento che la capitolazione della città contribuì a far propendere l'opinione pubblica europea in favore della causa d'indipendenza del popolo greco.


Le siège de Missolonghi de 1825-1826 est un épisode déterminant de la guerre d'indépendance grecque (1821-1829), car il a été un facteur essentiel du basculement de l’opinion européenne en faveur de l’indépendance grecque. Son importance est aussi politique que militaire.


Oblężenie Missolungi, znane także jako Oblężenie Mesolongion (gr. "Πολιορκία του Μεσσολογίου") – oblężenie, (zgodnie z tradycją grecką "Drugie", a według innych greckich autorów "Trzecie oblężenie Mesolongion"), które miało miejsce podczas walk o niepodległość Grecji pomiędzy siłami Turków osmańskich a greckimi powstańcami, w okresie od 15 kwietnia 1825 do 10 kwietnia 1826 roku. Siły sułtańskie bezskutecznie próbowały zdobyć miasto w 1822 roku. Powróciły w 1825 z liczniejszą piechotą i artylerią oraz z silną eskadrą okrętów mającą zablokować miasto od strony morza. Obrońcy z powodzeniem odpierali kolejne szturmy, ale głód zmusił ich do próby przebicia się przez linie wroga, co udało się tylko niewielkiej części atakujących. Ponieważ większość powstańców zginęła, miasto zostało zdobyte i zniszczone. Wśród obrońców najważniejszą grupę stanowili Sulioci, chrześcijanie z mieszanego, grecko-albańskiego obszaru kulturowego, od pokoleń będący zawodowymi żołnierzami, którzy broniąc się, walczyli całymi rodzinami.


The third siege of Messolonghi (, often erroneously referred to as the second siege) was fought in the Greek War of Independence, between the Ottoman Empire and the Greek rebels, from 15 April 1825 to 10 April 1826. The Ottomans had already tried and failed to capture the city in 1822 and 1823, but returned in 1825 with a stronger force of infantry and a stronger navy supporting the infantry. The Greeks held out for almost a year before they ran out of food and attempted a mass breakout, which however resulted in a disaster, with the larger part of the Greeks slain. This defeat was a key factor leading to intervention by the Great Powers who, hearing about the atrocities, felt sympathetic to the Greek cause.


El asedio de Mesolongi fue un episodio clave de la guerra de independencia de Grecia de la década de 1820, más por su importancia política que militar, porque contribuyó considerablemente a hacer la opinión europea favorable a la independencia griega.


Batălia de pe linia Tannenberg (germană: Tannenbergstellung, estonă: Sinimägede lahing) a fost faza a doua a Bătăliei de la Narva, (din regiunea orașului Narva – Estonia). Bătălia a fost parte a luptelor de pe frontul de răsărit al celui de-al doilea război mondial dintre forțele Germaniei Naziste (Grupul de Armate Nord – Heeresgruppe Nord) și ale Uniunii Sovietice (Fronturile Volhov și Leningrad).


Рубеж «Танненберг»

Рубеж «Танненберг» — комплекс оборонительных сооружений Третьего рейха в Эстонии на Нарвском перешейке между Финским заливом и Чудским озером во время Великой Отечественной войны. Рубеж обороны Оперативной группы «Нарва», входившей в состав Группы армий «Север». Занята советскими войсками в ходе Таллинской операции 1944 года.


Sinimäkien taistelu () eli Tannenberg-linjan taistelu oli toisessa maailmansodassa vuonna 1944 Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Sinimäkien kukkuloista Itä-Virossa. Sinimäet olivat osa saksalaisten Tannenberg-puolustuslinjaa Narvan länsipuolella ja taistelut alkoivat puolustuslinjaan kuuluneiden Sinimäkien suunnalla 26. heinäkuuta. Puolustajista noin kolmasosa oli virolaisia. Sinimäkien taistelu oli Viron alueen taisteluista verisin ja neuvostojoukkojen viimeinen hyökkäys pysäytettiin 5. elokuuta. Hyökkäyksestä luovuttiin virallisesti 10. elokuuta. Laajemman sotatilanteen takia Saksa päätyi kuitenkin voitosta huolimatta hylkäämään Viron syyskuussa 1944.


Битва за лінію «Танненберг»

Битва за лінію «Танненберг» (, ) — бойові дії між військами Ленінградського фронту та армійською групою «Нарва» за оволодіння стратегічно важливим Нарвським перешийком на північному фланзі Східного фронту Другої світової війни. Друга фаза багатомісячної битви за Нарву.


坦能堡防線戰役（；；）是納粹德國的「"納爾瓦"」分隊與蘇聯的之間的一場戰鬥。


"This is a sub-article to Battle of Narva (1944)."


معركة خط تاننبرغ

معركة خط تاننبرغ . أو معركة التلال الزرقاء كانت مشاركة عسكرية بين مفرزة الجيش الألماني ناروا وجبهة لينينغراد السوفيتية. قاتلوا من أجل الاستراتيجية Narva Isthmus من 25 يوليو - 10 أغسطس 1944. خاضت المعركة على الجبهة الشرقية خلال الحرب العالمية الثانية. كان الهدف الاستراتيجي للعملية الإستونية السوفيتية هو إعادة احتلال إستونيا كقاعدة مواتية لغزو فنلندا وبروسيا الشرقية. شملت قوات فافن إس إس 24 كتيبة من المشاة المتطوعة من فرقة المتطوعين إس إس بانزرجرينادير نوردلاند، وSS Division Langemarck، والمتطوعون الهولنديون، وفيلق والون. يتألف نصف المشاة تقريباً من أفراد فرقة فافن غرينادير العشرين التابعة لقوات الأمن الخاصة (الاستونية الأولى) بدافع استعادة الاستقلال الإستوني بدلاً من دعم القوة النازية. القوة الألمانية المكونة من 22,250 رجل صدت 136,830 من القوات السوفيتية. بما أن القوات السوفيتية كانت تتعزز باستمرار، فإن الخسائر البشرية كانت 170,000 قتيلاً وجريحًا و157–164 دبابة.


Omagiul Prusac sau Tribut (în ), (în ) era învestirea formală a lui Albert I al Prusiei ca duce al Poloniei, Ducatul Prusiei fiind feudă a Regelui și Coroanei Polone.


L'Omaggio prussiano o Tributo prussiano (tedesco: "Preußische Huldigung"; polacco: "hołd pruski") fu l'investitura formale di Alberto di Prussia come duca del feudo polacco della Prussia ducale.


Прусський омаж

Прусський омаж або присяга (; ) — офіційна церемонія передачі Альбрехту Гогенцоллерну у васальне володіння Герцогства Пруссія Королем Польським Сиґізмундом I Старим, що відбулася 10 квітня 1525 року.


普魯士效忠宣誓為歐洲天主教統治者和新教統治者間的首一份國際性協議，於克拉科夫簽署。1525年普魯士最後一任的十字軍大團長，也就是耶路撒冷德意志弟兄聖母醫院騎士團大團長——來自勃蘭登堡霍亨索倫家族的阿爾布雷希特解散了騎士團，改信路德宗，將條頓騎士團國改為世俗國家（普魯士公國），並成為其統治者（公爵），同時也向其舅父——波蘭國王齊格蒙特一世臣服。同年4月8日阿爾布雷希特與齊格蒙特一世簽署條約，將普魯士騎士團世俗化，成為波蘭的封地——普魯士公國。按條約規定，阿爾布雷希特的子嗣將獲得普魯士公國的王位繼承權；若其身後無子嗣，則由其兄弟耶日、卡齊米日，以及揚與揚的男嗣繼承。布蘭登堡選帝侯則被排除在繼承名單之外。


L'hommage prussien est l'acte formel par lequel le grand maître de l'ordre Teutonique Albert de Brandebourg, de la Maison de Hohenzollern, devint duc de Prusse, par reconnaissance, le , de son rapport de vassalité auprès de son oncle Sigismond le Vieux, roi de Pologne.


Hołd pruski odbył się 10 kwietnia 1525 roku w Krakowie po wcześniejszym zawarciu traktatu między królem Zygmuntem I Starym i Albrechtem Hohenzollernem w dniu 8 kwietnia 1525 roku. W wyniku tego aktu Prusy Zakonne zostały przekształcone, jako lenno Polski, w Księstwo Pruskie.


The Prussian Homage or Prussian Tribute (; ) was the formal investment of Albert of Prussia as duke of the Polish fief of Ducal Prussia.


Participarea României în campania anului 1916

După o serie de victorii tactice rapide în Transilvania asupra unor forțe austro-ungare copleșite din punct de vedere numeric, armata română va suferi în toamna anului 1916 o serie de înfrângeri zdrobitoare, care va forța autoritățile statului să se refugieze în Moldova, permițând inamicului să ocupe două treimi din teritoriul național, inclusiv capitala București.


After a series of quick tactical victories on the numerically overpowered Austro-Hungarian forces in Transylvania, in the autumn of 1916, the Romanian Army suffered a series of devastating defeats, which forced the Romanian military and administration to withdraw to Western Moldavia, allowing the Central Powers to occupy two thirds of the national territory, including the state capital, Bucharest.


Operațiunea/Ofensiva Kiev din 1920 este considerată a fi scânteia care a aprins conflictul cunoscut cu numele de războiul polono-sovietic. A fost o încercare a nou apărutului stat polonez condus de Józef Piłsudski de ocupare a Ucrainei răsăritene și centrale, țară sfâșiată atât de conflictele dintre facțiunile interne, cât și de intervenția străină (Rusia Bolșevică).


Киевская операция Войска польского (1920)

Киевская операция Войска Польского (1920) — наступательная операция вооруженных сил Польши и армии УНР в ходе Советско-польской войны 1919—1921, предпринятая в апреле 1920 года с целью захвата Киева.


Київська операція війська польського (1920)

Ќиївська опер́ація в́ійська п́ольського (1920) (також рідко Українська операція) — наступальна операція війська польського і армії УНР в квітні 1920 року, метою якої було визволити Київ від більшовиків.


تهاجم به کیف

تهاجم به کیف (یا عملیات کیف)، که اکثراً به عنوان نقطه آغازین جنگ لهستان-شوروی در نظر گرفته می‌شود، تلاشی از جانب ارتش جمهوری دوم لهستان به رهبری ژنرال یوزف پیلسودسکی و متحدان اوکراینی‌اش بود جهت به کنترل درآوردن مناطقی از اوکراین که پس از انقلاب بلشویکی به دست کمونیست‌ها افتاده بود.


基輔攻勢發生於1920年4月24日至6月13日，交戰雙方為波烏聯軍與紅軍。攻勢最終使波烏聯軍占领基辅，但不久后便又被紅军占领。


LOperació Kíev o Ofensiva de Kíev, que de vegades es considera el començament de la Guerra poloneso-soviètica, va ser un intent de les forces armades de la recent ressorgida Polònia dirigida per Józef Piłsudski, aliat amb el líder ucraïnès Símon Petliura, per apoderar-se dels territoris del que avui és Ucraïna, que havien caigut sota control soviètic després de la revolució bolxevic. L'operació va donar lloc a una contra soviètica que resulta en la creació de l'efímera República Soviètica Socialista de Galítsia, i va acabar de manera amigable amb l'oficial Pau de Riga de 1921.


L'opération "Kiev" (ou offensive Kiev) est une tentative de la Deuxième République de Pologne, alors dirigée par Józef Piłsudski, pour prendre le contrôle de l'Ukraine centrale et orientale, ou du moins d'une partie significative de ces régions, à la fois contre les troupes irrégulières ukrainiennes et la Russie soviétique. Le but avoué de l'opération était de créer une Ukraine indépendante alliée à la Pologne ; une partie de la population ukrainienne voyait cela comme une nouvelle occupation, et de fait les Ukrainiens combattirent aussi bien du côté polonais que dans les rangs de l'Armée rouge. C'est une des principales opérations militaires de la guerre russo-polonaise de 1920 ; elle dura d'avril à , et fut menée conjointement par l'armée polonaise et les troupes de la République populaire ukrainienne de Simon Petlioura, contre les forces bolcheviques.


Wyprawa kijowska (rzadziej operacja ukraińska) – ofensywa Wojska Polskiego i armii Ukraińskiej Republiki Ludowej przeciwko Armii Czerwonej na Kijów w kwietniu 1920, podczas wojny polsko-bolszewickiej.


The 1920 Kiev Offensive (or Kiev Expedition, Kiev Operation), considered to be the campaign that started the Polish–Soviet War proper, was an attempt by the armed forces of newly re-emerged Poland led by Józef Piłsudski, in alliance with Ukrainian exiled leader Symon Petliura, to seize the territories of modern-day Ukraine which fell under Soviet control after the October Revolution as the Ukrainian Soviet Socialist Republic. The operation led to a Soviet counter-offensive resulting in the creation of the short-lived Galician Soviet Socialist Republic. The Polish-Soviet War ended with the Peace of Riga of 1921, which settled the border between Poland and the Ukrainian Soviet Republic.


La Ofensiva de Kiev de 1920 (u Operación Kiev), que a veces es considerada el comienzo de la guerra polaco-soviética, fue un intento de la renacida Segunda República Polaca, acaudillada por Józef Piłsudski, para hacerse con el control de Ucrania central y oriental, región por entonces dividida entre varias facciones, una de las cuales había proclamado la República Soviética de Ucrania.


În primăvara anului 1855, șefii militari ai coaliției anglo-franceze au decis să ocupe strâmtoarea Kerci și portrile de la Marea Azov. Scopul acestei acțiuni era subminarea comunicațiilor și întreruperea aprovizionării trupelor rusești din Crimeea. O importanță specială a avut ocuparea portului Taganrog. În antrepozitele din acest port se aflau cantități semnificative de alimente depozitate aici după sistarea exporturilor rusești datorată izbucnirii războiului Crimeii. În plus, cucerirea acestui port ar fi deschis drumul către Rostov pe Don, principalul nod de transport al trupelor către teatrul de război din caucaz. În februarie 1854, a fost declarată starea de război în Taganrog. În martie 1854, guvernatorul local, contele Nicolai Adlerberg a lăsat conducerea în mâinile noului guvernator-general, Egor Tolstoi.


Осада Таганрога

Оборона Таганрога во время Крымской войны — серия обстрелов Таганрога британцами и французами, во время Крымской войны в рамках Азовской кампании по установлению контроля над самым удобным путём снабжения осаждённого Севастополя.


Облога Таганрога

Облога Таганрога — серія облог Таганрога британцями і французами, під час Кримської війни, з метою отримати доступ до Ростова-на- Дону.


Le siège de Taganrog, lors de la guerre de Crimée, désigne une série de tentatives des Britanniques et Français pour accéder à Rostov-sur-le-Don, ville importante pour les opérations militaires russes dans le Caucase.


The Siege of Taganrog is a name given in some Russian histories to Anglo-French naval operations in the Sea of Azov between June and November 1855 during the Crimean War. British and French forces were implementing a strategy of destroying the supply lines for the main Russian army which ran through the Sea of Azov. Taganrog was one of the major logistical hubs of the Russian army and was attacked and its military depot destroyed on 3 June 1855 as part of a series of attacks on all major Russian supply bases in the area, except Rostov-on-Don, which could not be reached due to the large shoals not admitting any available warship.


Primul Război Daco-Roman a avut loc între anii 101 și 102. , și învinsese câteva armate romane în timpul domniei lui Domițian (81-96). Împăratul Traian a hotărât să elimine această amenințare, și în 101 a pornit împotriva Daciei. După un an de lupte, regele Decebal a cerut pace. Când a încălcat termenii tratatului, în 105, a izbucnit al Doilea Război Daco-Roman.


Первый дакийский поход Траяна

Пе́рвый даки́йский похо́д Трая́на — военный поход императора Траяна против даков, состоявшийся в 101—102 годах. Дакия стала очень могущественной в правление царя Децебала, несмотря на победы Домициана. Она представляла собой угрозу Римской державе.


Перший дакійський похід Траяна

Перший дакійський похід Траяна — похід римського імператора Траяна проти даків, який проходив з 101 по 102 рік. Дакія стала дуже могутньою в правління царя Децебала, незважаючи на перемоги Доміціана. Вона представляла собою загрозу Римській державі.


The First Roman–Dacian War took place from 101 to 102 AD. The Kingdom of Dacia, under King Decebalus, had become a threat to the Roman Empire, and defeated several of Rome's armies during Domitian's reign (81–96). The Emperor Trajan was set on ridding this threat to Rome's power and in 101 set out determined to defeat Dacia. After a year of heavy fighting, King Decebalus came to terms and accepted an unfavourable peace. When he broke these terms in 105, the Second Dacian War began.


Floyd Mayweather, Jr. vs Conor McGregor (cunoscut și ca „The Money Fight” – lupta banilor) a fost un meci de box care a avut loc la 26 august 2017 pe T-Mobile Arena, în Las Vegas, Nevada, Statele Unite ale Americii, și în care campionul mondial Floyd Mayweather, Jr. a luptat împotriva campionului la categoria ușoară din UFC Conor McGregor.


Флойд Мейвезер — Конор Макгрегор

Флойд Мейвезер против Конора Макгрегора — боксёрский PPV поединок в полусреднем весе, за специальный пояс WBC Money Belt.


플로이드 메이웨더 주니어 대 코너 맥그레거

〈플로이드 메이웨더 주니어 대 코너 맥그레거〉, 또는 별칭 〈머니 파이트〉(The Money Fight)는 2017년 8월 26일 미국 네바다주 패러다이스 시 T-모바일 아레나에서 열린 프로 권투 경기로, 5체급을 석권한 무패의 복서 플로이드 메이웨더 주니어와 종합격투기 2체급을 석권한 현 라이트급 UFC 챔피언인 코너 맥그레거가 복싱 룰로 맞붙었다. 경기 결과 메이웨더가 맥그리거에게 10라운드 TKO승을 거뒀다.


Флойд Мейвезер — Конор Макгрегор

Флойд Мейвезер — Конор Макгрегор (), також відомий як «Грошовий бій» () — професійний боксерський поєдинок між непереможним одинадцятиразовим чемпіоном світу з боксу у п'яти вагових категоріях Флойдом Мейвезером, та бійцем змішаного стилю, поточним Чемпіоном UFC у легкій вазі Конором Макгрегором. Мейвезер здобув перемогу технічним нокаутом (TKO) у 10-му раунді.


The Money Fight var en boksekamp mellom den ubeseirede verdensmesteren i fem ulike vektklasser Floyd Mayweather og MMA-mesteren i lettvekt Conor McGregor. Kampen ble avholdt i T-Mobile Arena i Nevada i USA den 26. august 2017. Mayweather vant matchen på teknisk knockout i tiende runde.


La rencontre Mayweather contre McGregor, surnommée « "The Money Fight" », oppose le boxeur professionnel Floyd Mayweather, Jr. (49-0) et le combattant d'arts martiaux mixtes Conor McGregor (21-3) le à la T-Mobile Arena de Paradise, en banlieue de Las Vegas.


Floyd Mayweather Jr. vs. Conor McGregor, also known as "The Money Fight" and "The Biggest Fight in Combat Sports History", was a professional boxing match between undefeated eleven-time five-division boxing world champion Floyd Mayweather Jr. and two-division mixed martial arts (MMA) world champion and, at the time, UFC Lightweight Champion Conor McGregor. The fight took place at T-Mobile Arena in Paradise, Nevada, on August 26, 2017, at the light middleweight limit (154 lbs; 69.9 kg). It was scheduled for twelve rounds and recorded the second highest pay-per-view buy rate in history.


Floyd Mayweather Jr. vs. Conor McGregor (denominada The Money Fight; en español: "El combate del dinero") fue un combate de Boxeo que tuvo lugar el 26 de agosto de 2017 en el T-Mobile Arena de Las Vegas (Nevada, Estados Unidos) y enfrentó al invicto y once veces campeón del mundo Floyd Mayweather, Jr. contra el excampeón multidivisional y entonces campeón de Peso Ligero de UFC Conor McGregor.


فلويد مايويذر ضد كونور ماكغريغور

فلويد مايويذر جونيور ضد كونر ماكغريغور والذي عُرف بـ نزال المليار دولار أو أكبر نزال في تاريخ رياضة الملاكمة هي مباراة ملاكمة جمعت بين الملاكم الأمريكي فلويد مايويذر جونيور والذي حقق 49 انتصار في مسيرته دون أي هزيمة ومحترف الفنون القتالية كونر ماكغريغور الذي حقق 21 انتصار مقابل 3 هزائم.


Exhumarea și înmormântarea lui Richard al III-lea

Operațiunea de exhumare și reînmormântare a lui Richard al III-lea al Angliei a început cu descoperirea trupului său îngropat în interiorul sitului fostei din Leicester, Anglia, în septembrie 2012. După testări genetice și antropologice extinse, rămășițele lui Richard al III-lea, ultimul rege englez ucis în vreo bătălie, au fost în cele din urmă reînhumate în la 26 martie 2015.


Esumazione e sepoltura di Riccardo III d'Inghilterra

L'esumazione e la sepoltura di Riccardo III d'Inghilterra cominciò con la scoperta dei resti del re all'interno del sito della chiesa del convento dei frati grigi (francescani) a Leicester, in Inghilterra, nel settembre del 2012. In seguito a numerosi test antropologici e genetici, i resti del sovrano, l'ultimo re inglese ucciso in battaglia, furono sepolti nella cattedrale di Leicester il 26 marzo 2015.


Exumação e reenterro de Ricardo III da Inglaterra

A exumação e reenterro de Ricardo III da Inglaterra começou em setembro de 2012, quando seu local de enterro foi encontrado dentro da antiga Igreja do Mosteiro de Greyfriars na cidade de Leicester, Inglaterra. Ricardo foi o último rei da dinastia Plantageneta e foi morto em na Batalha de Bosworth Field, na Guerra das Rosas. Seu corpo foi levado ao Mosteiro de Greyfriars onde foi enterrado em uma sepultura simples. Sua tumba foi perdida após a dissolução do mosteiro em 1538 e sua subsequente demolição. Um relato depois surgiu dizendo que os ossos de Ricardo haviam sido jogados no rio Soar a partir da Ponte Bow.


Richard III, dernier roi d'Angleterre de la maison Plantagenêt, trouve la mort au combat le 22 août 1485 à Bosworth. Après la bataille, son corps est inhumé dans l'église de la confrérie franciscaine de Leicester, dans une tombe anonyme. La confrérie disparaît lors de la dissolution des monastères, en 1538, et son église est démolie. La tombe de Richard plonge alors dans l'oubli, et une légende voit le jour selon laquelle ses ossements auraient été jetés dans la Soar, depuis un pont situé non loin de là.


Exhumation and reburial of Richard III of England

The remains of Richard III, the last English king killed in battle, were discovered within the site of the former Grey Friars Priory in Leicester, England, in September 2012. Following extensive anthropological and genetic testing, the remains were ultimately reinterred at Leicester Cathedral on 26 March 2015.


El funeral del rey Ricardo III de Inglaterra (1452 — 1485), y último monarca de la casa de York, se realizó el jueves 26 de marzo de 2015 en la catedral anglicana de la ciudad de Leicester. Su hermano Eduardo IV de Inglaterra le confió al fallecer la tutela de sus hijos, pero Ricardo III no dudó en adueñarse del trono inglés y hacer asesinar a sus dos sobrinos en la Torre de Londres, siendo recordado como unos de los reyes más sombríos y malévolos de la historia de Europa. Sus restos fueron hallados y estudiados, y sus exequias finales se realizaron con honores de Estado en Leicester.


Misiunea Militară Franceză este denumirea sub care a fost cunoscut detașamentul francez trimis în România în timpul Primului Război Mondial, între 15 octombrie 1916 și 10 martie 1918, cu misiunea de a asigura consilierea, sprijinirea și instruirea unităților și autorităților militare române.


La mission Berthelot, du nom du général français Henri Berthelot (1861-1931) qui la commandait, est une mission militaire française dans le royaume de Roumanie entre 1916 et 1919. Elle contribue à la réorganisation et à la modernisation de l'armée roumaine, mais les révolutions de 1917 annulent le soutien russe et la mission doit quitter le territoire roumain pendant les négociations de paix séparée avec les empires centraux début 1918.


French military mission to Romania (1916–1918)

The French military mission to Romania was a mission led by led by General Berthelot, and sent from France to help Romania during World War I. French officers, aviators and medical staff trained and supported the Romanian army. As the Bolshevik took power in Russia and began negotiations for ending hostilities, Romania signed an armistice in December 1917 and sent the military mission back to France.


Spadă feminin pe echipe la Jocurile Olimpice de vară din 2012

Proba de spadă feminin pe echipe la Jocurile Olimpice din 2012 s-a desfășurat pe 4 august la Centrul ExCeL din Londra.


Scherma ai Giochi della XXX Olimpiade - Spada a squadre femminile

La spada a squadre femminile dei giochi olimpici di Londra 2012 si è svolta il 4 agosto 2012 presso l'ExCeL Exhibition Centre.


Esgrima nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012 - Espada por equipes feminino

A prova de espada por equipes feminino da esgrima nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012 foi realizada no dia 4 de agosto no ExCeL.


Fencing at the 2012 Summer Olympics – Women's team épée

The women's team épée competition in fencing at the 2012 Olympic Games in London was held on 4 August at the ExCeL Exhibition Centre.


กีฬาฟันดาบในโอลิมปิกฤดูร้อน 2012 – เอเป้ทีมหญิง

กีฬาฟันดาบในโอลิมปิกฤดูร้อน 2012 ประเภทเอเป้ทีมหญิง


Floretă masculin la Jocurile Olimpice de vară din 2012

Proba de floretă masculin la Jocurile Olimpice din 2012 s-a desfășurat pe 30 iulie la Centrul ExCeL din Londra.


Esgrima nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012 - Florete individual masculino

A prova de florete individual masculino da esgrima nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012 foi realizada no dia 31 de julho no ExCeL.


Fleuret masculin individuel aux Jeux olympiques d'été de 2012

L'épreuve du fleuret individuel masculin des Jeux olympiques d'été 2012 de Londres se déroule à l'ExCeL London, le 31 juillet 2012.


Fencing at the 2012 Summer Olympics – Men's foil

The men's foil competition in fencing at the 2012 Olympic Games in London was held on 31 July at the ExCeL London Exhibition Centre. There were 38 competitors from 20 nations. Lei Sheng of China won the gold medal, beating Alaaeldin Abouelkassem from Egypt in the final. It was the first medal in the individual men's foil for each of those nations. Choi Byung-chul of South Korea took bronze. The 2012 podium was the first time since 1904 that no European fencer won a medal in the event.


กีฬาฟันดาบในโอลิมปิกฤดูร้อน 2012 – ฟอยล์บุคคลชาย

กีฬาฟันดาบในโอลิมปิกฤดูร้อน 2012 ประเภทฟอยล์บุคคลชาย


A două ediție a World Combat Games s-a desfășurat de pe 18 octombrie până pe 26 octombrie 2013 la Sankt Petersburg în Rusia. Sportivi din 97 de țări au participat în cadrul a 15 sporturi.


Всемирные игры боевых искусств 2013

Всемирные игры боевых искусств 2013 — мультиспортивные соревнования по 15 видам боевых искусств и спортивных единоборств, которые прошли в Санкт-Петербурге с 18 по 26 октября.


O World Combat Games de 2013 foi a segunda edição do evento multiesportivo World Combat Games e sua sede ocorreu na cidade de St. Petersburg, na Rússia, realizado entre os dias 18 a 26 de Outubro de 2013.


Les Jeux mondiaux des sports de combat 2013, deuxième édition des Jeux mondiaux des sports de combat, ont eu lieu du 18 au à Saint-Pétersbourg, en Russie.


The 2013 World Combat Games was held in Ekaterinburg, Russia, from October 18 to 26, 2013.


Gimnastică la Jocurile Europene din 2015

Probele de gimnastică la Jocurile Europene din 2015 s-au desfășurat în perioada 14-16 iunie la Arena Națională de Gimnastică din Baku în Azerbaidjan.


Euroopan kisojen 2015 voimistelu pidettiin Bakussa Crystal Hallissa 13. - 14. kesäkuuta 2015. Urheilijoita oli yhteensä 446. Sarjoja oli yhteensä 34. Menestynein maa oli Venäjä, joka voitti yhteensä 30 mitalia, joista 18 oli kultaa.


Le gare di ginnastica ai I Giochi europei sono state disputate a Baku dal 14 al 21 giugno 2015 e comprendevano cinque diverse discipline di cui tre olimpiche: la ginnastica artistica, la ginnastica ritmica e il trampolino elastico e due non olimpiche: la ginnastica acrobatica e la ginnastica aerobica.


2015年歐洲運動會體操比賽

2015年歐洲運動會體操比賽於2015年6月15日至20日在國家體操體育館舉行。本屆賽事總共有5個不同的體操項目。除了奧運項目外，還有韻律體操和彈翻床，另外還有兩個非奧運項目特技體操和有氧體操。


As competições de ginástica nos Jogos Europeus de 2015 foram disputadas na Arena Nacional de Ginástica, em Baku entre 14 e 21 de junho. Foram disputados 34 eventos nas modalidades acrobática, aeróbica, artística, rítmica e trampolim.


La gymnastique aux Jeux européens de 2015 a lieu à la National Gymnastics Arena, à Bakou, en Azerbaïdjan, du 15 au . 34 épreuves sont au programme dans cinq disciplines : .


Gymnastics competitions at the 2015 European Games were held in the National Gymnastics Arena, Baku between 15–21 June 2015.


Protestele din Republica Moldova din 2015–2016 au fost o acțiune de protest continuu față de situația socio-economică din Republica Moldova conturată către anul 2015 și agravată de scandalul financiar-bancar din țară (cunoscut ca „Jaful secolului”). S-a desfășurat prin proteste non-stop cu trai în corturi în centrul Chișinăului și cu mitinguri pașnice periodice de amploare.


Протесты в Молдавии (2015—2016)

Протесты в Молдавии начались 27 марта 2015 года. Тогда был впервые организован массовый митинг против нынешнего правительства, далее было ещё несколько подобных митингов. 6 сентября оказался самым массовым из них. 10 сентября 2015 года один из лидеров протестующих заявил, что они не покинут центральную площадь Кишинёва, пока правительство Молдавии не уйдёт в отставку. 29 октября прошло голосование за отставку правительства. Было принято решение об отставке премьер-министра Молдавии Валерия Стрельца. После этого количество участников акций протеста стало постепенно уменьшаться, а в начале 2016 года они и вовсе прекратились.


Nella primavera del 2015, la Moldavia ha affrontato proteste su larga scala tra un peggioramento della situazione economica e scandali di corruzione. Le proteste sono scoppiate a settembre, quando più di 100.000 persone hanno dimostrato nella protesta più grande dall'Indipendenza della Moldavia dall'Unione Sovietica nell'agosto 1991.


Протести проти корупції в Молдові (2015-2016)

Протести проти корупції в Молдові 2015 року — масові антиурядові протести в Молдові з вимогами відставки президента, проведення дострокових парламентських виборів, повернення в країну «вкраденого мільярда» та притягнення до відповідальності причетних до крадіжки грошей з банківської системи. Організатором протестів виступає Громадянська платформа «Гідність і правда» («»). Протести почались навесні 2015 року після скандалу стосовно «зниклого мільярда».


Mouvement protestataire de 2015 en Moldavie

Le mouvement protestataire de 2015 en Moldavie se réfère à une vague de protestations en Moldavie, principalement à Chișinău, contre toute la classe politique et la corruption endémique. Aggravation de la situation économique, alimentée par une fraude bancaire de 1 milliard de dollars (soit 15 % du PIB), et la dépréciation du niveau de vie sont les principales causes des manifestations. Surnommées dans la presse internationale comme le Maïdan moldave ou le Mouvement anti-oligarchique, les manifestations sont les plus grandes depuis le mouvement pour l'indépendance de la Moldavie dans les années 1990, plus grandes même que les manifestations de masse anti-communistes d'.


Starting in the spring of 2015, Moldova experienced large-scale protests amid a worsening economic situation and corruption scandals. The protests gained momentum in September, when up to 100,000 people demonstrated in the largest protest since Moldova's independence from the Soviet Union in August 1991.


Cupa Intercontinentală 1986 a fost un meci de fotbal jucat pe 14 decembrie 1986 între River Plate, câștigătoarea Copa Libertadores 1986 și Steaua București, câștigătoarea Cupei Campionilor Europeni din sezonul 1985-1986. Meciul s-a jucat pe Stadionul Național din Tokyo în fața a 62.000 de fani. Antonio Alzamendi a fost numit omul meciului.