グローブタバンの戦い（グローブタバンのたたかい、）は、南北戦争中の1864年8月18日から21日、バージニア州ピーターズバーグの南で起きた戦闘である。6月に始まったピーターズバーグ包囲戦の中で、北軍はウェルドン鉄道を分断しようという動きの2回目を試みた。ガバヌーア・ウォーレン少将指揮下の北軍が数マイルの鉄道軌道を破壊し、南軍P・G・T・ボーリガード将軍とA・P・ヒル中将の指揮する南軍からの激しい攻撃にも耐え忍んだ。この方面作戦の中では北軍にとって最初の勝利だった。北軍の前線が南と西に伸び、南軍はこれを迂回するために30マイル (48 km) も荷車で物資を運ぶことを強いられるようになった。


La bataille de Globe Tavern, aussi connue comme la deuxième bataille de Weldon Railroad, livrée du au , au sud de Petersburg, en Virginie, est la deuxième tentative de l'armée de l'Union pour rompre le chemin de fer de Weldon pendant le siège de Petersburg pendant la guerre de Sécession. Une force de l'Union sous les ordres du major général Gouverneur K. Warren détruit des kilomètres de rails et résiste à des attaques des troupes confédérées commandées par le général P. G. T. Beauregard et le lieutenant général. A. P. Hill. C'est la première victoire unioniste de la campagne de Richmond-Petersburg. Elle oblige les confédérés à transporter leur ravitaillement à par wagon pour contourner les nouvelles lignes de l'Union qui s'étendent plus loin vers le sud et l'ouest.


The Battle of Globe Tavern, also known as the Second Battle of the Weldon Railroad, fought August 18–21, 1864, south of Petersburg, Virginia, was the second attempt of the Union Army to sever the Weldon Railroad during the siege of Petersburg of the American Civil War. A Union force under Maj. Gen. Gouverneur K. Warren destroyed miles of track and withstood strong attacks from Confederate troops under Gen. P.G.T. Beauregard and Lt. Gen. A.P. Hill. It was the first Union victory in the Richmond–Petersburg Campaign. It forced the Confederates to carry their supplies by wagon to bypass the new Union lines that were extended farther to the south and west.


De wereldkampioenschappen tafeltennis 2013 werden van 13 tot en met 20 mei gehouden in het Palais Omnisports de Paris-Bercy in de Franse hoofdstad Parijs.


第52回世界卓球選手権個人戦

第52回世界卓球選手権個人戦（だい52かいせかいたっきゅうせんしゅけんこじんせん、（））は、2013年5月13日から5月20日までフランスのパリで開催された卓球大会。第1〜16コートはベルシー・アリーナ、第17〜38コートはINSEPに設置され、それぞれで試合が行われた。


Die 58.Tischtennisweltmeisterschaft fand vom 13. bis 20. Mai 2013 im Palais Omnisports de Paris-Bercy in Paris statt. Es wurden nur die Individualwettbewerbe ausgetragen. Titelverteidiger waren dabei Zhang Jike (Herreneinzel), Ding Ning (Dameneinzel), Li Xiaoxia & Guo Yue (Damendoppel), Ma Long & Xu Xin (Herrendoppel) und Zhang Chao & Cao Zhen (Mixed).


Чемпионат мира по настольному теннису 2013 года проходил с 13 по 20 мая 2013 года в Дворце спорта Берси в Париже (Франция). В чемпионате участвовало 463 спортсмена и 360 спортсменок из 130 стран. В ходе чемпионата было разыграно пять комплектов медалей: в мужском и женском одиночных разрядах, в мужском и женском парных разрядах, а также в миксте.


Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2013 kilpailtiin Pariisissa, Ranskassa 13. toukokuuta – 20. toukokuuta. Lajeina olivat miesten kaksinpeli, naisten kaksinpeli, miesten nelinpeli, naisten nelinpeli ja sekanelinpeli. Pariisi valittiin kisaisännäksi toukokuussa 2010. Suomea kisoissa edustivat Benedek Oláh, Otto Tennilä, Samuli Soine, Anna Kirichenko ja Jannika Oksanen.


مسابقات جهانی تنیس روی میز ۲۰۱۳

مسابقات جهانی تنیس روی میز ۲۰۱۳ از ۱۳ تا ۲۰ مه ۲۰۱۳ در پاریس برگزار شد. این مسابقات، پنجاه و دومین دورهٔ مسابقات انفرادی بود.


2013年世界乒乓球錦標賽

2013年世界乒乓球锦标赛是第52届世界乒乓球锦标赛单项赛，于2013年5月13日至5月20日在法国巴黎举行。2003年，第47届世界乒乓球锦标赛单项赛曾在巴黎举行。本届赛事是巴黎时隔十年后再次承办的世乒赛。


Championnats du monde de tennis de table 2013

Les championnats du monde de tennis de table 2013 ont eu lieu à Paris en France du 13 au . Cinq épreuves de tennis de table figurent au programme, deux masculines, deux féminines et une mixte. La compétition se déroule au Palais omnisports de Paris-Bercy.


Mistrzostwa Świata w Tenisie Stołowym 2013

52. Mistrzostwa świata w tenisie stołowym 2013 odbyły się w dniach 13 - 20 maja 2013 w hali Bercy w Paryżu (Francja).


The 2013 World Table Tennis Championships were held at the Palais Omnisports de Paris-Bercy in Paris, France from May 13 to May 20, 2013. The Championships were the 52nd edition of the World Table Tennis Championships.


De Duitse inval in Luxemburg was een veldslag aan het Westfront tijdens de Tweede Wereldoorlog. De invasie maakte deel uit van het Duitse Fall Gelb en leidde tot de bezetting van Luxemburg door nazi-Duitsland. De operatie startte op 10 mei 1940 en werd diezelfde dag afgerond.


הפלישה הגרמנית ללוקסמבורג

הפלישה הגרמנית ללוקסמבורג התרחשה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה. הקרב החל ב-10 במאי 1940, נמשך יום אחד, ובסופו נכבשה לוקסמבורג לאחר התנגדות לוקסמבורגית סמלית. הממשלה והדוכסית הגדולה הצליחו להימלט ללונדון ולהקים שם ממשלה גולה.


Invazia germană a Luxemburgului a fost parte a „Planului Galben” (în germană: "Fall Gelb"), invazia germană a Țărilor de Jos (Belgia, Luxemburg și Olanda) și a Franței în timpul celui de-al doilea război mondial. Luptele au început pe 10 mai 1940 și au durat doar o singură zi. Germanii au întâmpinat o rezistență sporadică și au ocupat Luxemburgul rapid. Guvernul și Marii ducese Charlotte au reușit să fugă din țară. La Londra s-a format guvernul în exil luxemburghez.


Luxemburgin valtaus oli toisessa maailmansodassa Saksan suorittama operaatio Keltaiseen kuuluva sotilasoperaatio, jossa Heinz Guderianin johtama Saksan XIX armeijakunta valtasi Luxemburgin 10. toukokuuta 1940. Saksalaisjoukot kohtasivat ainoastaan lievää vastarintaa ja maa tuli vallattua vuorokaudessa. Suurherttuatar Charlotte ja hallitus onnistuivat pakenemaan ja he perustuvat Lontoossa pakolaishallituksen.


Германско нападение срещу Люксембург

Германското нападение срещу Люксембург на 10 май 1940 година е военна операция в Люксембург в началото на Битката за Франция на Западния фронт на Втората световна война.


독일의 룩셈부르크 침공은 제2차 세계 대전의 프랑스 공방전 중 벨기에, 룩셈부르크, 네덜란드 저지대 국가를 침공하는 황색 작전의 일부이다. 전투는 1940년 5월 10일 시작했으며 하루 내에 전투가 끝났다. 가벼운 저항이 끝난 이후, 룩셈부르크는 빠르게 점령당했다. 룩셈부르크 정부와 룩셈부르크 대공비 샤를로트는 룩셈부르크에서 탈출하여 런던에서 룩셈부르크 임시정부를 창설했다.


Окупація Люксембургу (1940)

Окупація Люксембургу (1940) — військова операція Збройних сил Третього Рейху із захоплення території Люксембургу; складова частина Французької кампанії в 1940 році.


德国入侵卢森堡是1940年代法国战役的一部分。卢森堡原属于神圣罗马帝国、荷蘭聯合王國、以及后来的德意志邦联。出于各种原因，德意志帝國国曾两次入侵过卢森堡。第一次是世界大战时，因施里芬計劃也可以说是顺带占领，德国将卢、比全部占领，然後入侵法國。第二次世界大战，納粹德国军队在法國戰役時因要穿越阿登森林再次入侵卢森堡，之后再次横扫比利时荷兰，乃至法国北部。这时，卢森堡大公流亡英国，卢森堡人民加入反法西斯的队伍抗击德军。


A invasão alemã de Luxemburgo começou em 10 de Maio de 1940, quando a Wehrmacht cruzou Luxemburgo para invadir a França. No mesmo dia, a Bélgica e os Países Baixos também foram invadidos, permitindo assim que a Alemanha não sofresse pesadas baixas para atravessar a Linha Maginot.


La invasió de Luxemburg per part d'Alemanya forma part de l'operació Caixa Groga ("Fall Gerb" en alemany) que comprenia la invasió dels Països Baixos i de França durant la Segona Guerra Mundial. La batalla va començar el 10 de maig de 1940 i va durar només un dia; els alemanys pràcticament no van trobar resistència i van ocupar ràpidament el país. El govern luxemburguès i la gran duquessa Carlota I de Luxemburg van escapar del país i van formar un govern a l'exili a Londres.


Cuộc xâm lược Luxembourg là một phần của "Kế hoạch Vàng" (tiếng Đức gọi là "Fall Gelb") trong cuộc xâm chiếm Vùng đất thấp (Bỉ, Luxembourg và Hà Lan) và Pháp của Đức trong Thế chiến II. Trận chiến bắt đầu vào ngày 10 tháng 5 năm 1940 và kéo dài chỉ trong một ngày. Đối mặt với sự kháng cự yếu ớt, Luxembourg đã nhanh chóng bị quân đội phát xít chiếm đóng. Chính phủ Luxembourg, và Nữ Đại Công tước Charlotte đã kịp thời trốn ra nước ngoài và thành lập một chính phủ lưu vong ở London.


Pendant la Seconde Guerre mondiale, le Luxembourg est envahi par l'armée allemande le dans le cadre de l'opération "Fall Gelb".


Niemiecka inwazja na Luksemburg – obok kampanii belgijskiej i holenderskiej część składowa operacji "Fall Gelb", niemieckiego planu podbicia Europy Północno-Zachodniej podczas II wojny światowej. Inwazja rozpoczęła się 10 maja 1940 roku i trwała tylko jeden dzień. W obliczu niewielkiego oporu wojska niemieckie szybko zajęły obszar Luksemburga. Rządowi luksemburskiemu i wielkiej księżnej Szarlotcie udało się uciec z kraju i utworzyć rząd na uchodźstwie w Londynie.


The German invasion of Luxembourg was part of Case Yellow (), the German invasion of the Low Countries—Belgium, Luxembourg and the Netherlands—and France during World War II. The battle began on 10 May 1940 and lasted just one day. Facing only light resistance, German troops quickly occupied Luxembourg. The Luxembourgish government, and Grand Duchess Charlotte, managed to escape the country and a government-in-exile was created in London.


الغزو الألماني للوكسمبورغ

كان الغزو الألماني للوكسمبورغ جزءاً من العملية الصفراء (بالألمانية: "Fall Gelb") وهي خطة الغزو الألماني للأراضي المنخفضة (بلجيكا و لوكسمبورغ وهولندا) بالإضافة إلى فرنسا أثناء الحرب العالمية الثانية. بدأت المعركة في 10 مايو 1940 ودامت ليوم واحد فقط. فسرعان ما سقطت لوكسمبورغ نظراً للمقاومة الضعيفة. في حين تمكنت حكومة لوكسمبورغ والدوقة تشارلوت الكبرى من الفرار خارج البلاد وإقامة حكومة منفى بلندن.


Invasi Jerman di Luksemburg adalah bagian dari Pertempuran Prancis (), invasi jerman ke Negara-negara Dataran Rendah (Belgia, Luksemburg, dan Belanda) dan Prancis selama Perang Dunia II. Pertempuran dimulai pada 10 Mei 1940 dan berlangsung hanya satu hari. Menghadapi perlawanan yang ringan, Luksemburg dapat dikuasai dengan cepat. Pemerintahan Luksemburg dan Grand Duchess Charlotte, berhasil melarikan diri negara dan pemerintah di pengasingan yang dibentuk di London.


Het Bloedbad op Corpus Christi, of El Halconazo (De Valkenaanval), was een incident op 10 juni 1971 in Mexico-Stad, waarbij enkele tientallen mensen om het leven kwamen. Het gebeurde is genoemd naar Corpus Christi, de dag waarop het plaatsvond.


Расстрел студенческой демонстрации в Мехико

«Резня Тела Христова» (), также известная как «Эль Альконасо» (; "Ястребиная забастовка", названная так из-за участия группы солдат элитной мексиканской армии, известной как "Los Halcones") — массовое убийство студентов-демонстрантов в Мехико 10 июня 1971 года в день фестиваля Праздник Тела и Крови Христовых, в разгар грязной войны в Мексике. Во время инцидента было убито до 120 протестующих.


Le massacre de Corpus Christi - appelé « El Halconazo » du fait de la participation du groupe paramilitaire des « "Halcones" » (« Faucons » en français) - est le nom porté par les évènements du (jour de la fête de Corpus Christi) à Mexico lors d'une manifestation étudiante en soutien aux étudiants de Monterrey. Cette manifestation fut violemment réprimée par les « Faucons », un groupe paramilitaire au service de l'Etat et formé par la CIA.


The Corpus Christi Massacre or El Halconazo (, "The Hawk Strike", so called because of the participation of a government-trained paramilitary group known as "Los Halcones") was a massacre of student demonstrators during the Mexican Dirty War in Mexico City on 10 June 1971, the day of the Corpus Christi festival. Nearly 120 protesters were killed, among them a fourteen-year-old boy.


La Matanza del Jueves de Corpus o Masacre de Corpus Christi —llamada también El Halconazo por la participación de un grupo paramilitar identificado con el nombre "Halcones"— es como se conoce a los hechos ocurridos en la Ciudad de México, el 10 de junio de 1971 (día de la festividad de Corpus Christi, de donde tiene origen el nombre coloquial de la matanza), cuando una manifestación estudiantil en apoyo a los estudiantes de Monterrey, fue reprimida violentamente por un grupo paramilitar al servicio del Estado llamado Los Halcones.


De Revolutie van de 28ste Mei of Nationale Revolutie (Portugees: "Revolução de 28 de Maio de 1926" of "Revolução Nacional") was de revolutie die in mei 1926 in Portugal plaatsvond waarmee militairen in Portugal de macht overnamen. De leiders van de revolutie schaften de Eerste Portugese Republiek af en installeerden de "Ditadura Nacional" (Nationale Dictatuur).


1926年5月28日クーデター

1926年5月28日クーデター（）は、ポルトガルで起こった軍事クーデター。1926年5月28日革命、国民革命（Revolução Nacional）とも。不安定だった第一共和政を終わらせ、1974年のカーネーション革命まで続くポルトガルの独裁体制（Ditadura Nacional、後にエスタド・ノヴォと改称）が確立された。


28 maj-kuppen i Portugal 1926, ibland kallad 28 maj-revolutionen eller, under Estado Novo-åren, Nationella revolutionen (), var en militär handling som innebar slutet på den instabila Första portugisiska republiken och början på Ditadura Nacional (nationella diktaturen), senare Estado Novo, en auktoritär diktatur som fanns kvar fram till Nejlikerevolutionen 1974.


Национальная революция 1926 года в Португалии

Военный переворот 1926 года, также называемый Национальная революция () — выступление консервативно настроенной части армии и подпольных организаций оппозиции, приведшее к падению в Португалии Первой Республики и установлению "Национальной диктатуры", которая в течение нескольких лет эволюционировала к Новому государству.


Il colpo di Stato del 1926 in Portogallo, noto anche come Rivoluzione del 28 maggio o, durante il periodo dell'Estado Novo, come Rivoluzione Nazionale, è stato un colpo di stato militare che pose fine alla precaria prima repubblica portoghese instaurando la "Ditadura Nacional" (Dittatura Nazionale) che sarebbe durata fino al 1932 quando si instaurò un regime autoritario con il nome di "Estado Novo", conclusosi con un altro colpo di stato militare, la cosiddetta Rivoluzione dei garofani del 1974.


Португальська революція (1926)

Військовий переворот 1926 року, також званий Національною революцією () — виступ консервативно налаштованої частини армії і підпільних організацій опозиції, що призвели до падіння в Португалії Першої Республіки і встановленню Національної диктатури, яка протягом кількох років еволюціонувала до Нової держави.


1926年5月28日政變，也被稱為5月28日革命，是一個以結束不穩定的葡萄牙第一共和國為目標的軍事行動。在新國家體制時期稱作國民革命()）。


O golpe de Estado de 28 de Maio de 1926, Revolução de 28 de Maio de 1926, ou Movimento de 28 de Maio de 1926, também conhecido pelos seus herdeiros do Estado Novo por Revolução Nacional, foi um golpe de Estado protagonizado por militares e civis antiliberais que resultou na queda da Primeira República Portuguesa e na instauração da Ditadura Militar, e por fim transformada, após a aprovação da Constituição de 1933, em Estado Novo, regime que se manteve no poder em Portugal até à Revolução dos Cravos de 25 de Abril de 1974. A "revolução" começou em Braga, comandada pelo general Gomes da Costa, sendo seguida de imediato em outras cidades como Porto, Lisboa, Évora, Coimbra e Santarém. Consumado o triunfo do movimento, a 6 de Junho de 1926, na Avenida da Liberdade, em Lisboa, Gomes da Costa desfila à frente de 13 mil homens, sendo aclamado pelo povo da capital.


La révolution du de 1926 ou coup d'État du ou mouvement du désignée aussi par les partisans de l'Estado Novo (Portugal) par l'expression révolution nationale est un mouvement militaire nationaliste et antiparlementaire qui met fin à la Première République portugaise, instaurant la Dictature nationale, bientôt transformée en Estado Novo (Portugal) avec l'approbation de la Constitution de 1933. Le régime se maintiendra au pouvoir jusqu'à la révolution des Œillets en 1974.


The 28 May 1926 "coup d'état", sometimes called 28 May Revolution or, during the period of the authoritarian Estado Novo (), the National Revolution (), was a military coup of a nationalist origin, that put an end to the unstable Portuguese First Republic and initiated 48 years of authoritarian rule in Portugal. The regime that immediately resulted from the coup, the "Ditadura Nacional" (National Dictatorship), would be later refashioned into the "Estado Novo" (New State), which in turn would last until the Carnation Revolution in 1974.


La Revolución portuguesa de 1926 fue el nombre dado al golpe de estado ocurrido en Portugal el 28 de mayo de 1926, protagonizado por un grupo de jefes militares, con el fin de derrocar al gobierno de la Primera República Portuguesa e instalar un nuevo régimen de carácter autoritario, llamado precisamente "Ditadura Nacional", y precursor del Estado Novo impulsado por el dictador António de Oliveira Salazar en 1932.


De Landing bij Anzio op 22 januari 1944 tijdens de Italiaanse Veldtocht van de Tweede Wereldoorlog, was een geallieerde amfibische landing tegen de as-strijdkrachten bij Anzio en Nettuno in Italië. De operatie werd geleid door majoor-generaal John P. Lucas en was bedoeld om de Gustav-linie te omtrekken en een aanval op Rome te forceren.


Битка за Анцио

Битка за Анцио је започела 22. јануара 1944. савезничким амфибијским десантом познатим као операција Шингл на Италијанском фронту против немачких снага у области Анција и Нетуна у Италији. Операцијом је командовао амерички генерал-мајор Џон П. Лукас, а њоме је планирано да се заобиђу немачке снаге на Густавовој линији и да се омогући напад на Рим. Немци су били затечени почетком акције, па је искрцавање изведено успешно. Но, упркос успеху инвазије, операција ће се претворити у тактичку катастрофу. Заповедник америчког 6. корпуса генерал Лукас је оклевао је с продором у унутрашњост пуних десет дана, фокусирајући се на утврђивање мостобрана. Тако није искоришћена почетна иницијатива, а Немцима је остављено време за довлачење појачања и за противнапад.


アンツィオの戦い（アンツィオのたたかい、、1944年1月22日 - 6月5日）は、第二次世界大戦においてイタリアのアンツィオおよびネットゥーノで行われた戦い。ここでは連合軍のアンツィオおよびネットゥーノ上陸（シングル作戦、、屋根板作戦）から包囲網突破およびローマ解放（ダイアデム作戦、、王冠作戦）までを述べる。アメリカ陸軍少将ジョン・ポーター・ルーカスに指揮されたシングル作戦は、イタリア戦線におけるローマ攻撃のためにグスタフ・ラインのドイツ軍を包囲することを目的として企画された。


Operation Shingle ("shingle" ist das englische Wort für Dachschindel, "shingle beach" die Bezeichnung für eine aus flachen Steinen gebildete Strandform) war eine am 22. Januar 1944 von alliierter Seite durchgeführte amphibische Landungsoperation auf dem italienischen Kriegsschauplatz in der Umgebung von Anzio und Nettuno am Tyrrhenischen Meer in Mittelitalien. Sie fand zu Beginn der Schlacht um Monte Cassino statt. An der Operation war hauptsächlich das US-amerikanische VI Corps unter Major General John P. Lucas beteiligt. Das Ziel der Alliierten war es, die deutsche Hauptverteidigungslinie in Mittelitalien (Gustav-Linie) zu umgehen, um somit den Vormarsch auf Rom zu beschleunigen. Die Operation und ihre nachfolgenden Gefechte werden auch als Schlacht von Anzio bezeichnet.


קרב אנציו הוא סדרה של קרבות שהתנהלו באיטליה באזור אנציו שמדרום לרומא, מ-22 בינואר עד 5 ביוני 1944, כחלק מהזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.


Анцио-Неттунская операция

Анцио-Неттунская операция — стратегическая военная операция вооружённых сил США и Великобритании против немецких войск в ходе Второй мировой войны, часть Итальянской кампании.


Anzion maihinnousu (myös koodinimellä operaatio Shingle) oli liittoutuneiden ja Saksan välillä käyty taistelu toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin Etelä-Italiassa.


Битка при Анцио

Битката при Анцио от 22 януари до 5 юни 1944 година е военна операция при селището Анцио по време на Италианската кампания на Втората световна война.


Lo sbarco di Anzio (nome in codice operazione Shingle) fu un'operazione militare di sbarco anfibio, condotta dagli Alleati sulla costa tirrenica antistante gli abitati di Anzio e Nettuno, durante la campagna d'Italia nella seconda guerra mondiale. L'obiettivo di tale manovra era la creazione di una testa di ponte ad Anzio oltre lo schieramento tedesco sulla linea Gustav, in modo tale da aggirarla e costringere gli avversari a distogliere ingenti forze dal fronte di Cassino, permettendo così lo sfondamento della 5ª Armata del generale Mark Clark lungo il settore tirrenico della Gustav. In contemporanea, le truppe sbarcate ad Anzio avrebbero occupato i colli Albani, impedendo la ritirata delle divisioni tedesche: la loro distruzione avrebbe consentito di conquistare Roma e abbreviare la campagna.


ஷிங்கிள் நடவடிக்கை

ஷிங்கிள் நடவடிக்கை ("Operation Shingle") என்பது இரண்டாம் உலகப் போரின் போது நடைபெற்ற ஒரு நீர்நிலத் தாக்குதல். இத்தாலியப் போர்த்தொடரின் ஒரு பகுதியான இதில் நேச நாட்டுப் படைகள் ஜெர்மானியர்களின் குளிர்காலக் கோட்டினைத் தவிர்த்து, அன்சியோ மற்றும் நெட்டூனோ பகுதிகளில் கடல்வழியாகத் தரையிறங்கி ரோம் நகரைக் கைப்பற்ற முயன்றன. தரையிறக்கம் முடிந்த பின்னர் கடற்கரை முகப்பிலிருந்து உடைத்து வெளியேற நடந்த அன்சியோ சண்டை ("Battle of Anzio") இந்த நடவடிக்கையின் ஒரு பகுதியாகக் கருதப்படுகிறது.


안치오 전투는 1944년 1월 22일부터 1944년 6월 5일까지 이어진 이탈리아 전역 중 벌어진 전투이다. 안치오와 네투노에서 연합군은 독일군의 격렬한 저항에 맞닥뜨렸다. 초기에 미국 제6군단을 지휘하던 미국 육군 중장 존 P. 루카스가 작전을 지휘했다. 이 전투는 로마를 공격하고 겨울 방어선의 독일 국방군을 포위하려는 목적이 있었다. 초기 상륙 작전에서 성공했음에도 불구하고 미군은 5달 간 상륙 지역을 벗어날 수 없었다.


Операція «Шінгл»

Операція «Шінгл» () — морська десантна операція, що була проведена американськими та британськими військами з висадки морського десанту в районі італійських міст Анціо та Неттуно за часів Другої світової війни. Десантна операція під командуванням генерал-майора Джона П. Лукаса мала за мету висадки військ союзників в тиловій смузі німецьких військ за Зимовою лінією поблизу Риму.


پیاده شدن در آنزیو یا نبرد آنزیو نبرد و عملیاتی در جنگ جهانی دوم و در خلال پیشروی ارتش پنجم مشترک آمریکا-انگلیس در کرانه باختری شبه جزیره ایتالیا بود.


鵝卵石行動（）開始於1944年1月22日，是第二次世界大戰義大利戰役時，盟軍在義大利中部的安濟奧與聶圖諾地區對軸心國軍進行的兩棲登陸行動；行動由少將統領及意圖包抄冬季防線以切斷德軍退路和進攻羅馬；這場戰鬥亦被稱為安濟奧戰役（Battle of Anzio）。


A Operação "Shingle" foi uma operação anfíbia conduzida pelos Aliados durante a Campanha da Itália contra forças alemãs e italianas nas cidades de Anzio e Nettuno, na costa oeste da Itália. A ofensiva foi comandada pelo general americano John P. Lucas que pretendia flanquear as tropas alemãs na Linha de inverno e atacar Roma. A batalha na região de Anzio duraria meses.


Operasjon Shingle var den allierte landsettingen ved Anzio i Italia under andre verdenskrig. Hensikten var å gå rundt tyske styrker og muliggjøre et angrep mot Roma. Operasjonen startet 22. januar 1944.


Shingle Harekâtı, Müttefikler'in Monte Cassino Muharebesi'ndeki birliklerini desteklemek için yaptığı çıkartmadır. Müttefikler Almanlara karşı Monte Cassino için çatışmaya girdiler. Fakat şehir, kurulan Gustav Hattı'nın gerisindeydi ve bu hattı yaramamışlardır. Bu yüzden Wehrmacht askeri gücünü ikiye bölmek ve Roma'ya daha hızlı ulaşabilmek için bu çıkartmayı yapmışlardır.


L'opération Shingle était un assaut amphibie allié de la Seconde Guerre mondiale durant la campagne d'Italie. Commandé par le Major General américain et lancé le dans les environs d'Anzio et de Nettuno, sur la côte du Latium, en Italie centrale. Il avait pour but de déborder les forces allemandes de la ligne Gustave, ce qui aurait ainsi permis une attaque sur Rome. Le combat qui s'ensuivit est généralement appelé la bataille d'Anzio.


Operácia Shingle alebo aj vylodenie pri Anziu bola spojenecká obojživelná operácia, ktorá bola súčasťou talianskeho ťaženia, začatá 22. januára 1944 v priestore Anzia a Nettuna na pobreží Tyrrhenského mora. Operácii velil americký generálmajor John P. Lucas so zámerom vpadnúť do tyla nemeckým jednotkám bojujúcim na tzv. Zimnej (resp. Gustavovej línii) a otvoriť cestu na Rím, ktorý leží iba okolo na sever od Anzia. Následné boje sa zvyknú označovať ako bitka pri Anziu.


Operacja Shingle (ang.: żwir) – nazwa rozpoczętego 22 stycznia 1944 roku lądowania aliantów w okolicach miasta Anzio w czasie kampanii włoskiej. Dowódcą wojsk alianckich był generał John Lucas, zamierzeniem operacji było obejście umocnień linii Gustawa i otwarcie drogi do Rzymu. Operacje wojskowe przeprowadzone po lądowaniu określane są zazwyczaj jako bitwa pod Anzio.


The Battle of Anzio was a battle of the Italian Campaign of World War II that took place from January 22, 1944 (beginning with the Allied amphibious landing known as Operation Shingle) to June 5, 1944 (ending with the capture of Rome). The operation was opposed by German forces in the area of Anzio and Nettuno.


La batalla de Anzio fue parte de las operaciones militares de la Segunda Guerra Mundial y duró desde el 22 de enero de 1944 hasta el 24 de mayo del mismo año.


Vylodění u Anzia neboli operace Shingle byl pokus spojenců obejít a záhy obklíčit německé pozice na Gustavově linii v Itálii, necelých 150 km na jih od Říma. Samotné vylodění Němce překvapilo a vrchního velitele německých sil v Itálii Alberta Kesselringa velmi znepokojilo, neboť v oblasti se nenacházely téměř žádné síly schopné vylodění čelit. Generál Lucas, se souhlasem generála Clarka však nevyužil moment překvapení a rozhodl se nejdřív posílit předmostí. Tato přestávka poskytla Kesselringovi čas a prostor reagovat. Pokus o průlom Gustavovy linie nakonec skončil zoufalým bojem o předmostí.


Operation Shingle (22. januar 1944), under Felttoget i Italien under 2. verdenskrig, var en allieret amfibielandgang mod aksemagternes styrker i området omkring Anzio og Nettuno i Italien. Operationen blev ledet af generalmajor John P. Lucas og havde til formål at falde de tyske styrker ved Gustav-linjen i ryggen og muliggøre et angreb på Rom. Det efterfølgende slag kaldes i reglen for slaget ved Anzio.


معركة أنسيو، هي إحدى معارك الحملة الإيطالية في الحرب العالمية الثانية التي وقعت بين 22 يناير 1944 (بدءًا من الإنزال البرمائي للحلفاء المعروف باسم عملية شينغل) و5 يونيو 1944 (انتهت بالاستيلاء على روما)؛ وسط معارضة القوات الألمانية للعمليات الإيطالية في منطقتي أنسيو ونيتونو.


Pertempuran Anzio adalah sebuah pertempuran berpengaruh dari Kampanye Italia pada Perang Dunia II yang dimulai pada 22 Januari 1944, dengan pendaratan amfibi Sekutu yang dikenal sebagai Operasi "Shingle" melawan pasukan Jerman di wilayah Anzio dan Nettuno. Operasi tersebut dikomandani oleh Mayor Jenderal Angkatan Darat AS John P. Lucas yang mengkomandani Korps VI AS, yang awalnya meliputi divisi Infanteri ke-1 Britania dan ke-3 AS


Wereldkampioenschappen schaatsen sprint 2006

De wereldkampioenschappen schaatsen sprint 2006 werden op 21 en 22 januari 2006 gereden in Thialf in Heerenveen. Titelverdediger bij de mannen Erben Wennemars was niet aanwezig, aangezien hij zich niet wist te kwalificeren. Bij de vrouwen deed Jennifer Rodriguez wel een poging haar titel te verdedigen.


Die 37. Eisschnelllauf-Sprintweltmeisterschaft wurde vom 21. bis 22. Januar im niederländischen Heerenveen (Thialf) ausgetragen.


Sprint-VM på skøyter 2006, det 35. offisielle sprint-VM på skøyter siden det første i 1972, ble avholdt på IJsstadion Thialf i Heerenveen, Nederland, 21. og 22. januar 2006. Arrangementet ble endelig tildelt Heerenveen på ISU-møtet i Dubrovnik 3–5. juni 2005.


Mistrzostwa Świata w Łyżwiarstwie Szybkim w Wieloboju Sprinterskim 2006

37. Mistrzostwa świata w łyżwiarstwie szybkim w wieloboju sprinterskim odbyły się w Heerenveen, w Holandii, w dniach 21–22 stycznia 2006. Zawody rozegrano w hali Thialf. Zawodnicy dwukrotnie startowali na dystansach 500 i 1000 metrów. Złote medale przypadły Rosjance Swietłanie Żurowej oraz Amerykaninowi Josephowi Cheek.


The 2006 World Sprint Speed Skating Championships is a long track speed skating event that was held on January 21–22, 2006, in the Thialf, in Heerenveen, Netherlands.


Mistrovství světa v rychlobruslení ve sprintu 2006 se uskutečnilo ve dnech 21. a 22. ledna 2006 v rychlobruslařské hale Thialf v nizozemském Heerenveenu. Celkově se jednalo o 37. světový sprinterský šampionát. Z předchozího mistrovství světa obhajovala titul pouze Američanka Jennifer Rodriguezová, Nizozemec Erben Wennemars nestartoval. V Heerenveenu zvítězili Američan Joey Cheek a Ruska Světlana Žurovová.


De Galvestonorkaan was een orkaan van de vierde categorie op de schaal van Saffir-Simpson. De orkaan trof in september 1900 Amerika. De orkaan was waarschijnlijk van het Kaapverdische type. De orkaan eiste tussen de 6.000 en 12.000 levens en is daarmee de dodelijkste natuurramp uit de geschiedenis van de Verenigde Staten.


1900年のガルベストン・ハリケーン

1900年のガルベストン・ハリケーン（1900 Galveston hurricane）は、1900年にテキサス州ガルベストンを高潮により壊滅させたハリケーンである。


Orkanen Galveston, lokalt känd som Great Storm of 1900, var en tropisk orkan i september år 1900 och den hittills värsta naturkatastrofen i USA:s historia vad gäller antalet dödsoffer.


Als Galveston-Hurrikan wird der Hurrikan bezeichnet, der am Samstag, dem 8. September 1900 die texanische Stadt Galveston zerstörte. Mit durchschnittlichen Windgeschwindigkeiten von über 200 Kilometern pro Stunde und Böen, die bis zu 300 Kilometer pro Stunde erreichten, war der Galveston-Hurrikan ein Sturm der Kategorie 4 auf der heutigen Saffir-Simpson-Hurrikan-Windskala.


Галвестонский ураган (1900)

Галвестонский ураган — ураган, обрушившийся на город Галвестон, Техас 8 сентября 1900 года. Скорость ветра, по оценке, составляла 214 км/ч, что соответствует 4 категории по шкале ураганов Саффира — Симпсона.


Vuoden 1900 Galvestonin hurrikaani saapui Meksikonlahdelta ja iski maihin Galvestonin kaupungissa Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa 8. syyskuuta 1900. Se oli Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla kategorian 4 hurrikaani iskiessään maihin tuulten puhaltaessa 60 m/s (216 km/h). Merkittävän osan tuhoista aiheutti pyörremyrskyn nostattama merenpinta tulvavesineen.


சூறாவளி கால்வெஸ்டன், 1900

சூறாவளி கால்வெஸ்டன், 1900, ("The Galveston Hurricane of 1900") அமெரிக்காவின் டெக்சாஸ் மாநிலத்தின் கால்வெஸ்டன் நகரில் செப்டம்பர் 8, 1900 இல் பலத்த நிலச்சரிவை ஏற்படுத்தியது. காற்றின் வேகம் மணிக்கு 135 மைல்கள் (215 கிமீ/மணி) என மதிப்பிடப்பட்டது..


Ґалвестонський ураган 1900 року

Ґалвестонський ураган 1900 року () — руйнівний ураган, що вийшов на сушу біля міста Ґалвестон, Техас, 8 вересня 1900 року. Швидкість вітру на момент виходу на сушу оцінюється у 60 м/с, що робить його тропічним циклоном 4 категорії за шкалою Саффіра-Сімпсона. Цей ураган привів до численних жертв, що оцінюються від 6000 до 12000 осіб; число ж, що найчастіше цитується — 8000 — ставить ураган на третє місце серед усіх атлантичних ураганів (після Великого урагану 1780 року і урагану Мітч 1998 року). Ураган є першим серед всіх природних катастроф за числом жертв на території США, тоді як друге займає Окічобський ураган 1928 року з 2500 жертв, а третє — ураган Катріна з 1800 жертв.


O Grande furacão de Galveston, conhecida regionalmente como a Grande Tempestade de 1900, foi o mais terrível desastre natural da história dos Estados Unidos e a quarta-mortal de furacões do Atlântico geral. O furacão deixou entre 6.000 e 12.000 mortes nos Estados Unidos; o número mais citado em relatórios oficiais é de 8.000. A maioria das mortes ocorreu em e perto de Galveston, Texas, após a tempestade inundou o litoral com 8 a 12 pés (2.4 3,7 m) de água. Além disso, o número de mortos, a tempestade destruiu cerca de 7.000 edifícios de todos os usos em Galveston, que incluiu 3,636 casas destruídas; todos os que habitam na cidade sofreu algum grau de dano. O furacão deixou cerca de 10 000 pessoas na cidade de desabrigados, de uma população total de cerca de 38.000. O desastre terminou a Era de Ouro de Galveston, como o furacão alarmado potenciais investidores, que virou-se para Houston em vez disso. Em resposta à tempestade, três engenheiros projetou e supervisionou planos para levantar o Golfo do México, litoral da ilha de Galveston por e erguer um paredão.


Galveston-orkanen 1900 gjorde landfall 8. september 1900 på øya med byen Galveston, og denne naturkatastrofen er fortsatt den mest ødeleggende og dødelige USA har vært utsatt for, selv etter Katrina.


Le , l’ouragan de Galveston atteint le continent américain à la hauteur de la ville côtière de Galveston dans l’État du Texas. Ses vents atteignent une vitesse de 233 kilomètres par heure. Mesuré avec l’échelle de Saffir-Simpson, ce cyclone tropical est rangé dans la catégorie 4. Il a causé des dégâts massifs et fait entre et victimes, le nombre le plus souvent cité étant de personnes. Il s'agit du troisième ouragan atlantique le plus meurtrier après le Grand ouragan de 1780 et l'ouragan Mitch de 1998. Comme ces derniers n'ont pas affecté les États-Unis, l'ouragan de Galveston est toujours le cyclone tropical le plus meurtrier (au moins morts) de l'histoire de ce pays, et c'était le troisième plus coûteux jusqu'en 2010.


Huragan w Galveston – huragan, który dokonał największych zniszczeń w historii miasta Galveston. Przeszedł nad miastem 8 września 1900 roku.


The Great Galveston hurricane, known regionally as the 1900 Storm, was the deadliest natural disaster in United States history and the fifth-deadliest Atlantic hurricane overall. The hurricane left between 6,000 and 12,000 fatalities in the United States; the number most cited in official reports is 8,000. Most of these deaths occurred in and near Galveston, Texas, after storm surge inundated the coastline with 8 to 12 ft (2.4 to 3.7 m) of water. In addition to the number killed, the storm destroyed about 7,000 buildings of all uses in Galveston, which included 3,636 demolished homes; every dwelling in the city suffered some degree of damage. The hurricane left approximately 10,000 people in the city homeless, out of a total population of fewer than 38,000. The disaster ended the Golden Era of Galveston, as the hurricane alarmed potential investors, who turned to Houston instead. In response to the storm, three engineers designed and oversaw plans to raise the Gulf of Mexico shoreline of Galveston island by and erect a seawall.


El Huracán de 1900 tocó tierra el 8 de septiembre de 1900 en la ciudad de Galveston, Texas, EE. UU.. Se estima que sus vientos alcanzaron los 215 km/h en el momento de tocar tierra, o sea, de categoría 4 en la Escala de Huracanes de Saffir-Simpson.


Galvestonský hurikán byl hurikán, který v síle 4. stupně Saffirovy-Simpsonovy stupnice zasáhl 8. září 1900 texaské pobřeží v oblasti města Galveston. Zabil asi osm tisíc lidí, což ho dodnes (12. září 2008) činí nejsmrtonosnějším hurikánem a vůbec přírodní katastrofou v historii USA. V širším měřítku je obvykle považován za třetí nejsmrtonosnější hurikán v historii, po Velkém hurikánu z roku 1780 (nad 20 tisíc mrtvých) a hurikánu Mitch z roku 1998 (asi 18 tisíc mrtvých), ovšem jelikož přesné odhady neexistují ani u něj (rozptyl uvěřitelných údajů je 6–12 tisíc mrtvých), ani u řady ostatních hurikánů, může být v některých tabulkách až čtvrtý (po hurikánu Fifi z roku 1974).


Galveston-orkanen 1900 ramte den 8. september 1900 øen med byen Galveston, og denne naturkatastrofe er fortsat den mest ødelæggende og dødelige, som USA har været udsat for, selv efter Katrina.


Angin Ribut Galveston Besar, yang juga dikenal sebagai Angin Ribut Besar 1900, adalah bencana alam paling mematikan dalam sejarah Amerika Serikat, dan salah satu angin ribut paling mematikan yang menerjang Kanada. Angin ribut tersebut memakan antara 6,000 dan 12,000 korban tewas di Amerika Serikat; jumlah paling banyak yang dikutip dalam laporan-lapoan resmi adalah 8,000.


De Europese kampioenschappen schaatsen 2006 werden op 14 en 15 januari 2006 gereden in het Vikingskipet van Hamar. In de schaatshal van de Olympische Winterspelen van 1994 verdedigde Jochem Uytdehaage zijn titel. Anni Friesinger kon haar titel niet verdedigen door een snijwond in haar rechterbeen opgelopen tijdens een training.


Die 102. Mehrkampfeuropameisterschaft (31. Der Frauen) wurde vom 14.–15. Januar 2006 im norwegischen Hamar ausgetragen.


Чемпионат Европы по конькобежному спорту 2006 года прошёл с 14 по 15 января в Хамаре (Норвегия).


EM på skøyter 2006 ble avholdt den 14. og 15. januar 2006 i Vikingskipet i Hamar.


Mistrzostwa Europy w Łyżwiarstwie Szybkim w Wieloboju 2006

103. mistrzostwa Europy w łyżwiarstwie szybkim w wieloboju odbyły się w dniach 14–15 stycznia 2006 roku w Hamar, w Norwegii. Kobiety startowały po raz 31. Łyżwiarki startowały na dystansach: 500 m, 1500 m, 3000 m, 5000 m. Po ośmiu latach znowu najlepsza była Niemka Claudia Pechstein. Zawodnicy startowali na czterech dystansach: 500 m, 1500 m, 5000 m i 10000 m. Enrico Fabris wywalczył pierwsze w historii złoto dla Włoch. Do biegu na 5000 m/10000 m awansowała tylko najlepsza 16 po trzech dystansach.


The 2006 European Speed Skating Championships were held at the Vikingskipet in Hamar, Norway, on 14 and 15 January 2006.


Campeonato Europeo de Patinaje de Velocidad sobre Hielo de 2006

El C Campeonato Europeo de Patinaje de Velocidad sobre Hielo se celebró en Hamar (Noruega) del 14 al 15 de enero de 2006 bajo la organización de la Unión Internacional de Patinaje sobre Hielo (ISU) y la Federación Noruega de Patinaje sobre Hielo.


Mistrovství Evropy v rychlobruslení 2006 se konalo ve dnech 14. a 15. ledna 2006 v rychlobruslařské hale Vikingskipet v norském Hamaru. Jednalo se o 17. společné mistrovství Evropy a celkově o 31. evropský ženský šampionát a 100. mistrovství Evropy pro muže. Z předchozího šampionátu obhajovali tituly Nizozemec Jochem Uytdehaage a Němka Anni Friesingerová.


De Panamakanaalzone (Spaans: "Zona del Canal de Panamá", Engels: "Panama Canal Zone") was een grondgebied van zo'n 1.432 km² binnen Panama, bestaande uit het Panamakanaal en een aangrenzend stuk land, zo'n 8,1 km breed aan weerszijden van het kanaal. Het gebied grensde aan twee provincies van Panama, en werd in 1903 gecreëerd, door een verdrag tussen de Verenigde Staten en Panama, een republiek die nog maar twee weken daarvoor was ontstaan nadat het door een militaire opstand van Colombia was afgescheiden.


パナマ運河地帯（パナマうんがちたい、、）は、パナマのパナマ運河を取り囲んだアメリカ合衆国のかつての租借地、海外領土（Territory）。


Panamakanalzonen (engelska "Panama Canal Zone", spanska "Zona del Canal de Panamá") var en åtta kilometer bred landremsa på var sida Panamakanalen på Panamanäset som USA hade som kontrollområde mellan 1903 och 1979. USA drev och skötte om kanalen innan Panamakanalen i sin helhet överfördes till Panama 31 december 1999.


Die Panamakanalzone (spanisch "Zona del Canal de Panamá"; englisch "Panama Canal Zone") war ein 1432 km² großes Territorium innerhalb Panamas. Sie bestand aus dem Panamakanal und einem Streifen von je 5 Meilen (8,1 km) auf jeder Seite der Kanaltrasse (außer Panama-Stadt und Colón, die ansonsten teilweise in dem Gebiet gelegen hätten), sowie der Gesamtfläche des Gatúnsees. Sie wurde am 18. November 1903 mit der Unterzeichnung des Hay-Bunau-Varilla-Vertrages gegründet und stellte die Zone unter die Kontrolle der Vereinigten Staaten (siehe die Beziehungen der Länder). Als später der Alajuelasee angelegt wurde, um die Wasserversorgung der Schleusen zu gewährleisten, wurde dieser in die Zone integriert. Ende 1999 kam die Zone wieder an Panama.


Зона Панамскага канала

Зона Панамскага канала (, ) — былая неінкарпараваная неарганізаваная тэрыторыя ЗША, якая ўключала Панамскі канал і зону (5 міль) вакол яго, акрамя гарадоў Панама і Калон. Адміністрацыйным цэнтрам тэрыторыі быў горад Бальбоа, а яе кіраўніком – губернатар.


אזור תעלת פנמה

אזור תעלת פנמה (באנגלית: Panama Canal Zone, בספרדית: Zona del Canal de Panamá) היה אזור ששטחו 1,432 קמ"ר במרכז פנמה, משתי גדותיה של תעלת פנמה. רוחבו של האזור היה כ-8.1 ק"מ מכל אחד מצידי התעלה, ולמעט הערים פנמה סיטי וקולון (הנמצאים בתחום ה-8 ק"מ).


Зона Панамского канала

Зо́на Пана́мского кана́ла (, ) — часть территории Панамы вокруг Панамского канала, площадью 1432 км², которая находилась под управлением США в 1903—1979 годах и под совместным управлением США и Панамы в 1979—1999 годах.


Panaman kanavavyöhyke (, ) oli Panaman alueella sijainnut pinta-alaltaan 1 430 km² laajuinen Yhdysvaltain territorio, joka käsitti Panaman kanavan ja sitä ympäröivän viiden mailin (noin 8 km) levyisen alueen, pois lukien Panamán ja Colónin kaupungit, jotka muuten olisivat päätyneet osaksi kanavavyöhykettä. Kanavavyöhyke perustettiin 1903 ja se lakkasi olemasta 1979, jolloin alue siirtyi Panaman hallintaan.


Зона на Панамския канал

Зоната на Панамския канал () е част от територията на Панама. Тя е с площ от 1432 км2, в която се включва Панамския канал и територията отдалечена на 8,1 км (5 мили) по неговото протежение (без градовете Панама и Колон). Зоната е създадена от две провинции на Панама на 18 ноември 1903 година.


La Zona del Canale di Panama (in inglese "Panama Canal Zone" e in spagnolo "Zona del Canal de Panamá") è una parte della repubblica di Panama che dal 1903 (in seguito al Trattato Hay-Bunau Varilla) fino al 1979 (in seguito ai Trattati Torrijos-Carter del 1977) è stata sotto la sovranità statunitense e contiene il Canale di Panamá. Dal 1979 al 1999 è stata sotto la sovranità congiunta statunitense-panamense. Dal 2000 è rientrata sotto la piena sovranità panamense. La zona era vasta 1.432 km², aveva propri francobolli e come moneta il dollaro statunitense. La zona era sorvegliata dalle forze armate statunitensi con unità terrestri, aeree e navali.


파나마 운하 지대(Panama Canal Zone)는 파나마 영토 안에 있던 파나마 운하와 그 주변 8km 지역에 있던 미국의 조차지이다. 그러나 파나마시티와 콜론 시는 제외되었다. 헤이-뷔노 바리야 조약으로 1903년 생겨났고 1979년 공식적으로 소멸하였다. 이후 파나마 운하는 미국과 파나마가 공동으로 관리하다가 현재는 파나마가 운영, 관리하고 있다.


Зона Панамського каналу

Зона Панамського каналу (, ) — смуга землі вздовж Панамського каналу завширшки приблизно 16 км, орендована в 1903, США у новоствореної держави Панама. Залишалася під американською адміністрацією до 1999. Зона мала статус неінкорпоровоної території . На чолі Зони був губернатор.


巴拿馬運河區（，），是1903年至1979年期間，美國位於巴拿馬運河的租借地。運河區包括巴拿馬運河本身，以及除巴拿馬城與科隆外（均由巴拿馬共和國管轄），自中心線向兩岸拓展約5英里（約8公里）的一段地帶，面積1678平方公里，跨越三個巴拿馬共和國的省份；而後來為船閘供水而興修的水庫也包含在內。


A Zona do Canal do Panamá (em espanhol "Zona del Canal de Panamá") era um território de km² (553 milhas²) dentro do Panamá, consistindo do Canal do Panamá e de uma área de 8,1 km (5 milhas) de largura de cada lado. Essa zona foi criada em 8 de novembro de 1903 com a assinatura do Tratado Hay-Bunau-Varilla.


La Zona del Canal de Panamà fou un "territori no organitzat" dels Estats Units enclavat a Panamà, que consistia en el Canal de Panamà i les terres i aigües adjacents. Tenia una superfície de 1.432 km² i el constituïa una franja de 8,1 km d'ample a cada costat del canal, amb l'exclusió de la Ciutat de Panamà i de Colón (que constituïa un enclavament), però incloent la totalitat de les aigües territorials dels llacs artificials Gatún i Madden, que sobrepassaven l'amplada de la franja. El territori, que dividia el país en dues parts, va estar controlat pels Estats Units entre 1903 i 1979.


Panamakanalsonen, engelsk: Panama Canal Zone, spansk: Zona del Canal de Panamá, er en åtte kilometer bred landstripe på begge sidene av Panamakanalen. USA og Panama inngikk en avtale i 1903 som bestemte at USA skulle stå for byggingen og styre Panamakanalen, samt den åtte kilometer brede kontrollsonen.


Panama Kanal Bölgesi (, ), Panama Kanalı da içine alan kanalın etrafındaki coğrafi ve idari bölge. 1903-1979 arasında ABD, 1979-1999 arası hem ABD hem Panama, 1999'dan sonra Panama kontrolüne girmiştir.


Vùng kênh đào Panama(Tiếng Tây Ban Nha: Zona del Canal de Panamá), là vùng lãnh thổ rộng 553 dặm vuông thuộc Cộng hòa Panama, bao gồm con kênh đào và vùng đất 5 dặm sâu hai bên bờ. Khu vực này có chiều dài 64 km, rộng 55 m.


La zone du canal de Panama, en , en , est un territoire de de superficie du Panama, constitué du canal de Panama et d'une aire s'étendant en général sur huit kilomètres de part et d'autre de la ligne médiane de celui-ci, mais en excluant les villes de Panama et de Colón. Sa frontière jouxte deux provinces de la République de Panama (Colón et Panama) et a été créée le avec la signature du Traité Hay-Bunau-Varilla.


Strefa Kanału Panamskiego (, ) – pas terenu wzdłuż Kanału Panamskiego o szerokości ok. 16 km wydzierżawiony w 1903 roku Stanom Zjednoczonym przez nowo utworzone państwo Panamę. Pozostawał pod amerykańską administracją do 1999.


The Panama Canal Zone () was a territory inside of Panama, consisting of the Panama Canal and an area generally extending on each side of the centerline, but excluding Panama City and Colón, which would have otherwise fallen in part within the limits of the Canal Zone. Its border spanned two of Panama's provinces and was created on November 18, 1903, with the signing of the Hay–Bunau-Varilla Treaty. When artificial lakes were created to assure a steady supply of water for the locks, those lakes were included within the zone.


La Zona del Canal de Panamá fue un territorio no incorporado de los Estados Unidos enclavado en Panamá que consistía en el canal de Panamá y las tierras, aguas y espacio aéreo circundantes. Tenía un área de 1.432 km² y se extendía a 8,1 km a cada lado del canal, excluyendo las ciudades de Panamá y Colón, que se encontraban parcialmente dentro de ese rango. Las fronteras de este territorio dividían Panamá en dos partes, y fueron creadas el 18 de noviembre de 1903 con la firma del tratado Hay-Bunau Varilla.


Panamské průplavové pásmo ( "Panama Canal Zone", "Zona del Canal de Panamá") bylo území v Panamě, které bylo pod správou Spojených států amerických mezi roky 1904 a 1979. Sestávalo z Panamského průplavu a pásu země v šířce 5 mil na obě strany od osy této vodní cesty. Celková rozloha průplavového pásma byla 1 432 km², zahrnovala i vodní nádrže Gatún a Alajuela. Města Ciudad de Panamá a Colón však do průplavového pásma nepatřila.


Panamakanalzonen (engelsk: "Panama Canal Zone", spansk: "Zona del Canal de Panamá") var et 1.432km² stort amerikansk uorganiseret territorium i Panama. Territoriet strakte sig over en cirka otte kilometer bred landstribe på begge sider af Panamakanalen. Territoriet blev en realitet, da USA og Panama i 1903 indgik en aftale, som bestemte, at USA skulle stå for konstruktionen og styringen af Panamakanalen samt den otte kilometer brede kontrolzone.


منطقة قناة بنما

منطقة قناة بنما Panama Canal Zone تبلغ مساحتها 1.432 كم مربع، هي منطقة خاضعة وتابعة للولايات المتحدة تقع داخل حدود جمهورية بنما، وتحتوي على قناة بنما وبقية المنطقة باستثناء مدينة بنما وكولون، والتي يقع جزء منها داخل حدود منطقة القناة.


Zona Terusan Panama () adalah sebuah teritorial tak terinkorporasi di Amerika Serikat dari 1903 sampai 1979, yang berpusat di Terusan Panama dan berbatasan dengan Republik Panama. Zona tersebut terdiri dari terusan tersebut dan wilayahnya umumnya sepanjang 5 mil (8.0 km) di setiap sisi dari pusat jalur, kecuali Kota Panama dan Colón, sementara wilayah-wilayah lainnya sebagian berada pada batas-batas Zona tersebut. Perbatasannya bersebelahan dengan dua provinsi Panama.


Op 1 oktober 2005 werd het Indonesische eiland Bali opgeschrikt door een reeks van minimaal drie bomaanslagen. De aanslagen werden gepleegd in de twee voor het toerisme belangrijke plaatsen Kuta en Jimbaran.


バリ島爆弾テロ事件 (2005年)

2005年バリ島爆弾テロ事件（2005ねんバリとうばくだんテロじけん）は、2005年10月1日、インドネシアのバリ島南部、デンパサール国際空港に近い国際的な観光地クタとジンバラン・ビーチにある3軒の飲食店で爆発があった事件。死者は容疑者3人を含む23人。


Beim Anschlag von Bali 2005 ereigneten sich am 1. Oktober auf der indonesischen Insel Bali eine Serie von Bombenanschlägen. Im Abstand weniger Minuten explodierten gegen 19 Uhr Ortszeit drei Bomben in Jimbaran und Kuta. Bei den Explosionen kamen 23 Menschen ums Leben, einschließlich dreier Selbstmordattentäter. Laut Polizei soll die Terrororganisation Jemaah Islamiyah für den Anschlag verantwortlich sein.


פיגועי באלי (2005)

פיגועי הטרור שאירעו בבאלי ב-1 באוקטובר 2005 כללו סדרה של פיצוצים באתרי נופש בבאלי שבאינדונזיה, בהם נהרגו 20 אנשים.


Balin pommi-iskut 2005 olivat itsemurhapommittajien tekemä isku 1. lokakuuta 2005 Balilla Indonesiassa. Pommit räjähtivät kahdessa eteläbalilaisessa kaupungissa Jimbaranssa ja Kutassa klo 6.50–7.00 paikallista aikaa. Iskussa kuoli 20 ihmistä ja 129 ihmistä haavoittui tekijöiden kuollessa iskussa. Suurin osa kuolleista oli indonesialaisia. Terrori-iskun todennäköisimpänä suorittajana pidetään Jemaah Islamiyah -nimistä järjestöä. Isku tapahtui vain kaksi päivää ennen muslimien pyhän kuukauden Ramadanin alkua.


2005年巴厘島爆炸案，是發生在2005年10月1日印尼巴厘島的一連串爆炸案。在金巴兰和库塔廣場有三個地點同時爆炸，造成22人死亡，包括三个自杀式攻击手。印尼總統苏西洛·班邦·尤多约诺嚴厲譴責這起爆炸案。


Zamach na Bali (2005) – wybuchy bombowe, które miały miejsce 1 października 2005 roku na jednej z indonezyjskich wysp – Bali. W wyniku eksplozji śmierć poniosło co najmniej 26 osób, a 102 zostało rannych. Ambasador RP w Indonezji, Tomasz Łukaszuk poinformował, że wśród ofiar nie ma Polaków. Trzy bomby, które wstrząsnęły wyspą, wybuchły na Placu Kuta i plaży Jimbaran, gdzie zazwyczaj znajduje się wielu turystów. Prezydent Indonezji Susilo Bambang Yudhoyono skomentował to wydarzenie jako "akt kryminalny". Eksplozje miały miejsce na jedenaście dni przed trzecią rocznicą krwawych eksplozji na Bali z 2002 roku.


The 2005 Bali bombings were a series of terrorist suicide bomb and a series of car bombs and attacks that occurred on 1 October 2005, in Bali, Indonesia. Bombs exploded at two sites in Jimbaran Beach Resort and in Kuta away, both in south Bali. The terrorist attack claimed the lives of 20 people and injured more than 100 others. The three bombers also died in the attacks.


Pengeboman Bali 2005 adalah serangkaian pengeboman yang terjadi di Bali pada 1 Oktober 2005. Terjadi tiga pengeboman, satu di Kuta dan dua di Jimbaran dengan sedikitnya 23 orang tewas dan 196 lainnya luka-luka. Bom bunuh diri ini memberikan dampak yang cukup signifikan terhadap pariwisata di Bali mengingat pada 12 Oktober 2002 lalu terjadi serangan bom serupa dan menewaskan 202 orang.


De Slag bij Munda vond op 17 maart 45 v.Chr. plaats bij Munda in Hispania, en betekende de definitieve nederlaag van de partij van Pompeius tegen die van Julius Caesar, de Populares.


Битка код Мунде

Битка код Мунде представља последњу битку Цезаровога грађанскога рата, а одиграла се 17. марта 45. п. н. е. између војске под заповедништвом Гаја Јулија Цезара и републиканске војске под заповедништвом Гнеја Помпеја „Млађега”. Цезар се након победе у тој бици и погибије Тита Лабијена и Помпеја „Млађега” вратио у Рим, где је узео титулу диктатора.


ムンダの戦い（ムンダのたたかい、）は、紀元前45年3月17日にヒスパニアのムンダ（現：オスナ）で行われたガイウス・ユリウス・カエサル派と元老院派（ポンペイウス派）との戦いである。


Slaget vid Munda utspelade sig 17 mars 45 f.Kr. i provinsen Hispania. Det var det sista, och avgörande, slaget under Caesars inbördeskrig. Pompejus den yngre (Pompejus den stores son) och Titus Labienus (Caesars förre legat) besegrades i detta slag och det innebar att Caesar kunde återvända till Rom som diktator.


Die Schlacht von Munda fand am 17. März 45 v. Chr. auf der Ebene von Munda in Südspanien statt. Es war die letzte Schlacht im Bürgerkrieg zwischen Gaius Iulius Caesar und den konservativen Republikanern. Nach diesem Sieg und dem Tod von Titus Labienus und dem jüngeren Gnaeus Pompeius, dem ältesten Sohn von Gnaeus Pompeius Magnus, konnte Caesar nach Rom zurückkehren und ungestört als Diktator regieren. Die Schlacht markierte somit das Ende der Römischen Republik, auch wenn Caesar bereits ein Jahr später ermordet wurde.


קרב מונדה הוא קרב שנערך ב-17 במרץ 45 לפנה"ס בסביבת מישורי מונדה (כיום בדרום ספרד) בין יוליוס קיסר לשרידי הכוחות הפומפייניאנים. קרב מונדה היה האחרון במלחמת האזרחים.


Bătălia de la Munda a avut loc la 17 martie 45 î.Hr. pe câmpiile de la Munda, din sudul Spaniei de astăzi. Aceasta a fost ultima bătălie din războiul civil al lui Cezar împotriva armatelor liderilor republicani Optimates. În urma acestei victorii și a morții lui Titus Labienus și Gnaeus Pompeius (cel mai mare fiu al lui Pompeius), Cezar a putut să se întoarcă la Roma și să conducă țara ca "dictator".


Битва при Мунде

Би́тва при Му́нде состоялась 17 марта 45 года до н. э. в долине Мунда, на юге Испании. Это была последняя битва Гая Юлия Цезаря в гражданской войне против республиканцев. После этой победы, гибели Тита Лабиена и Гнея Помпея (старшего сына Помпея Великого), Цезарь мог свободно вернуться в Рим и править как диктатор. Его последующее убийство привело к возобновлению гражданских войн, закату Римской республики и зарождению Империи, которую возглавил усыновлённый им Октавиан Август.


Mundan Taistelu käytiin maaliskuun 17. päivä vuonna 45 eaa. Julius Caesarin joukkoja vastaan asettuivat Sextus Pompeiuksen, Gnaeus Pompeiuksen ja Titus Labienuksen komentamat joukot. Mundan taistelu oli viimeinen Julius Caesarin aloittaman kansalaissodan taisteluista. Optimaatien ratsuväkeä komentanut Titus Labienus menehtyi taistelussa. Sextus Pompeius ja Gnaeus Pompeius onnistuivat pakenemaan, mutta Gnaeus jäi kiinni huhtikuun 12. päivä.


Битка при Мунда

Битката при Мунда се провежда на 17 март, 45 пр.н.е. в равнините на Мунда, днешна южна Испания. Това е последната битка от гражданските войни, водени от Юлий Цезар срещу консервативните републиканци. След тази победа и смъртта на Тит Лабиен и Гней Помпей Младши, Цезар е свободен да се върне в Рим и да управлява като диктатор. С неговата последваща смърт, започва процеса, който в крайна сметка води до края на Римската република и до управлението на неговия пра-племенник, Октавиан като първия Римски император.


La battaglia di Munda si svolse il 17 marzo 45 a.C. nelle pianure di Munda, nel sud della Spagna. Fu l'ultima battaglia della guerra civile tra Giulio Cesare ed i repubblicani conservatori. Dopo questa vittoria, e la morte di Tito Labieno e di Gneo Pompeo il Giovane (il figlio maggiore di Pompeo), Cesare fu libero di tornarsene a Roma ed assumere il titolo di dittatore. Il suo successivo assassinio diede il via a quel processo che finì per condurre alla fine della Roma repubblicana, e all'inizio del principato con il nipote Ottaviano.


문다 전투는 기원전 45년 3월 17일 히스파니아 남부의 문다에서 평원에서 벌어진 카이사르 민중파와 원로원파 간의 전투이다. 로마 공화정 말기 카이사르의 내전의 마지막 전투로 율리우스 카이사르는 이 전투에서 완벽하게 승리함으로써 약 5년간의 내전을 끝내고 로마의 유일한 권력자가 되었다.


Битва при Мунді

Битва при Мунді відбулася 17 березня 45 року до н. е. в долині Мунда, на сучасному півдні Іспанії. Це була остання битва Гая Юлія Цезаря в громадянській війні проти республіканців. Після цієї перемоги та загибелі Тита Лабієна і Гнея Помпея (старшого сина Помпея Великого), Цезар міг вільно повернутися в Рим і правити як диктатор. Його подальше вбивство привело до відновлення громадянських воєн, занепаду Римської республіки і зародження Імперії, яку очолив усиновлений ним Октавіан Август.


蒙達戰役（）發生於前45年3月17日的遠西班牙南部，是尤利烏斯·凱撒在內戰中面對貴族派的最後一戰。隨著凱撒派在蒙達取勝、提圖斯·拉比埃努斯戰死以及龐培之子遭處決後，凱撒得以凱旋歸羅馬，隨後更被選為「羅馬獨裁官」執政。但不久後尤利烏斯·凱撒，導致共和體制開始衰落，最終奧古斯都登基為首位羅馬皇帝，開始統治整個羅馬帝國。


A Batalha de Munda foi travada em 17 de março de 45 a.C. entre os exércitos cesarianos, comandados pelo próprio Júlio César, e os pompeianos, sob o comando de Tito Labieno e dos filhos do finado Pompeu, Cneu e Sexto Pompeu, numa planície perto da colônia romana de Munda, na Bética. César derrotou definitivamente as forças pompeianas e praticamente encerrou a Segunda Guerra Civil da República Romana.


Slaget ved Munda (17. mars 45 f.Kr.) i det sørlige Hispania Ulterior var den siste kampen i Cæsars borgerkrig mot lederne av optimatene. Med den militære seieren i Munda og dødsfallene til Titus Labienus og Gnaeus Pompeius (eldste sønn av Pompeius), var Cæsar politisk i stand til å returnere i triumf til Roma, og deretter regjere som den valgte romerske diktatoren.


La bataille de Munda se déroula le dans les plaines de Munda en Bétique, dans le Sud de l'Espagne. Ce fut la dernière bataille entre Jules César et les partisans de la république, les Optimates. Après cette victoire et la mort de Titus Labienus et de Pompée "le Jeune" (le fils de Pompée "le Grand"), César put revenir triomphal à Rome et gouverner avec le titre de "dictateur".


Bitwa pod Mundą – starcie zbrojne, które miało miejsce 17 marca 45 p.n.e. na równinach Mundy w południowej Hiszpanii podczas wojny domowej Gajusza Juliusza Cezara (49–45 p.n.e.).


The Battle of Munda (17 March 45 B.C.), in southern Hispania Ulterior, was the final battle of Caesar's civil war against the leaders of the Optimates. With the military victory at Munda, and the deaths of Titus Labienus and Gnaeus Pompeius (eldest son of Pompey), Caesar was politically able to return in triumph to Rome, and then govern as the elected "Roman dictator". Subsequently, the assassination of Julius Caesar began the Republican decline that led to the Roman Empire, initiated with the reign of the Roman Emperor Augustus.


La batalla de Munda (17 de marzo del 45 a. C.) fue un enfrentamiento militar librado durante la segunda guerra civil de la República romana, entre las legiones cesarianas del dictador y cónsul Cayo Julio César y el pompeyano Cneo Pompeyo el Joven. La batalla terminó en una decisiva victoria del primero, cuya consecuencia más directa fue que Julio César consiguió el poder absoluto en Roma.


De Sergeantencoup is de staatsgreep in Suriname die Desi Bouterse en Roy Horb met 14 collega-sergeanten, de "Groep van 16" genoemd, pleegden op 25 februari 1980.


Государственный переворот в Суринаме (1980)

Государственный переворот в Суринаме 1980 года — вооружённое выступление, группы из 16 сержантов, во главе с Дези Баутерсе с целью свержения правительства Аррона Хенка. Эти действия привели к появлению военной диктатуры в Суринаме с 1980 по 1991 год, которая характеризовалась введением комендантского часа, отсутствием свободы прессы, запретом на политические партии (с 1985 года), ограничением на свободу собраний, высоким уровнем коррупции в правительстве и массовыми казнями политических оппонентов.


O Golpe de Estado no Suriname em 1980, normalmente referido como o Golpe dos Sargentos, ocorreu em 25 de fevereiro de 1980, quando um grupo de 16 sargentos ("groep van zestien"), liderados por Desi Bouterse derrubaram o governo do Suriname com um violento golpe de Estado. Isto marcou o início da ditadura militar que reinou no Suriname de 1980 até 1991. A ditadura contou com a presença de um toque de recolher à noite, a falta de liberdade de imprensa, a proibição de partidos políticos (desde 1985), uma restrição à liberdade de reunião, um alto nível de corrupção no governo e as execuções sumárias de adversários políticos.


Le coup d’État de 1980 au Suriname , également appelé le coup d'État des sergents , est un coup d'État survenu au Suriname le 25 février 1980, et mené par un groupe de 16 sergents et un peu moins de des Forces armées surinamiennes (SKM), dirigés par Dési Bouterse, qui renversent violemment le gouvernement du Premier ministre Henck Arron.


Surinamski zamach stanu z 1980 roku, zwykle nazywany zamachem sierżantów () – wojskowy zamach stanu w Surinamie został przeprowadzony 25 lutego 1980, kiedy grupa 16 sierżantów () Surinamskich Sił Zbrojnych (SKM) kierowanych przez Dési Boutersego przemocą obaliła rząd premiera Hencka Arrona.


The 1980 Surinamese coup d'état, usually referred to as the Sergeants' Coup (), was a military coup in Suriname which occurred on 25 February 1980, when a group of 16 sergeants () of the Surinamese Armed Forces (SKM) led by Dési Bouterse overthrew the government of Prime Minister Henck Arron with a violent coup d'état. This marked the beginning of the military dictatorship that dominated the country from 1980 until 1991. The dictatorship featured the presence of an evening curfew, the lack of freedom of press, a ban on political parties (from 1985), a restriction on the freedom of assembly, a high level of government corruption and the summary executions of political opponents.


El golpe de los sargentos es un golpe de estado que tuvo lugar en Surinam, el 25 de febrero de 1980. El golpe fue liderado por Desi Bouterse y Roy Horb, acompañados por otros catorce sargentos, en lo que se denominó el "Grupo de los 16".


De Biafraoorlog was een burgeroorlog tussen het centrale gezag in Nigeria en de opstandige regio Biafra in de periode 1967-1970. Dit conflict was het resultaat van economische, etnische, culturele en religieuze spanningen tussen de christelijke Igbo en de islamitische Haussa-Fulani. Deze oorlog kwam vooral in het nieuws doordat de burgerbevolking in Biafra werd uitgehongerd. Dit leverde voor het eerst tv-beelden op van een hongerende Afrikaanse bevolking.


Нигеријски грађански рат

Нигеријски грађански рат (6. јул 1967 – 15. јануар 1970) био је рат између владе Нигерије и сепаратистичког покрета Бијафре. Бијафра је представљака националистичке тежње народа Игбо, чије је руководство сматрало да више не могу да коегзистирају са северно доминираном савезном владом. Сукоб је проистекао из политичких, економских, етничких, културних и верских тензија које су претходиле британској формалној деколонизацији Нигерије од 1960. до 1963. Непосредни узроци рата 1966. године укључују етно-верско насиље и анти-игбо погроме у Северној Нигерији, војни пуч, противудар и прогон Игба који су живели у Северној Нигерији. Контрола над уносном производњом нафте у делти Нигера такође је имала виталну стратешку улогу.


ビアフラ戦争（ビアフラせんそう、1967年7月6日 - 1970年1月12日）は、ナイジェリアのイボ人を主体とした東部州がビアフラ共和国として分離・独立を宣言したことにより起こった戦争である。ナイジェリア内戦とも呼ぶ。ビアフラが包囲され食料・物資の供給が遮断されたため、飢餓が国際的な問題となった。


Inbördeskriget i Nigeria, även känt som Biafrakriget, varade från 6 juli 1967 till 15 januari 1970 och utkämpades mellan staten Nigeria och den självutnämnda republiken Biafra. Krigets följder blev en global sinnebild för svältkatastrofer, och företrädare för igbofolket har fortlöpande hävdat att Biafra utsattes för ett folkmord.


Der Biafra-Krieg war ein nigerianischer Bürgerkrieg von 1967 bis 1970 mit dem Ziel einer Sezession des nigerianischen Gebietes Biafra mit der Hauptstadt Enugu im Süd-Osten des Staates der Bundesrepublik Nigeria.


Грамадзянская вайна ў Нігерыі

Грамадзянская вайна ў Нігерыі (1967—1970), вайна ў Б'яфры, грамадзянская вайна, якая вялася ў ліпені 1967—студзені 1970 паміж узброенымі сіламі федэральнага ўраду Нігерыі, з аднаго боку, і Усходняй вобласці (рэспубліка Б'яфры, пераважна населеная народам Ібо), якая спрабавала выйсці са складу Нігерыі, з другога боку.


מלחמת ביאפרה

מלחמת ביאפרה, שהתחוללה בין 6 ביולי 1967 ל-15 בינואר 1970, הייתה מלחמת אזרחים שבה ניסו מורדים בני איגבו מחבל ביאפרה לפרוש מניגריה ולהקים מדינה עצמאית. את המלחמה הזינו מתחים כלכליים, תרבותיים, אתניים ודתיים בין העמים הרבים החיים בניגריה, וגם גילוי מרבצים ענקיים של נפט במחוז ביאפרה. לצד המורדים התייצבה צרפת, בעוד מדינות אפריקה התנגדו נחרצות לכל פרישה של חבל ממדינה אפריקאית. המלחמה הסתיימה בניצחונה של ניגריה ובדיכוי המרד, כאשר יותר ממיליון איש איבדו את חייהם במלחמה, חלקם הגדול מרעב.


Гражданская война в Нигерии

Гражданская война в Ниге́рии (); также иногда встречаются варианты Война за независимость Би́афры () и Биа́фро-нигери́йская война () — вооружённый конфликт, вызванный межэтническими противоречиями и попыткой отделения Восточных провинций страны, провозгласивших создание Республики Биафра. В результате боевых действий, продолжавшихся с июля 1967 года по январь 1970 года, федеральному нигерийскому правительству удалось восстановить контроль над мятежными территориями. Гражданская война в Нигерии наряду с Вьетнамской войной считается самым кровопролитным конфликтом 1960-х годов. Разные источники говорят о том, что в этой гражданской войне погибло от 700 000 до 3 000 000 человек, в основном жителей территорий Биафры, ставших жертвами военных преступлений, голода и болезней.


Biafran sota eli Nigerian sisällissota käytiin vuosina 1967–1970 itsenäiseksi julistautuneen Kaakkois-Nigerian eli Biafran ja Nigerian liittovaltion joukkojen välillä. Sota päättyi liittovaltion joukkojen voittoon ja Nigerian jälleenyhdistämiseen.


Нигерийска гражданска война

Нигерийската гражданска война (6 юли 1967 – 15 януари 1970) е политически конфликт, причинен от опита за отцепване на Югоизточните провинции в Нигерия, като самопровъзгласила се Република Биафра.


La guerra civile nigeriana, nota anche come guerra del Biafra, ebbe luogo fra il 6 luglio 1967 e il 13 gennaio 1970, in seguito al tentativo di secessione delle province sudorientali della Nigeria di etnia Igbo (o Ibo), autoproclamatesi Repubblica del Biafra. L'azione militare del governo centrale nigeriano portò la popolazione di intere regioni a essere decimata dalla fame, e accuse di genocidio furono mosse da esponenti Igbo alla Nigeria.


비아프라 전쟁(Biafran War) 또는 나이지리아 내전(Nigerian Civil War)은 나이지리아의 동남부 지방에 있던 주가 정치적 갈등으로 인해 자칭 '비아프라 공화국'을 세우고 나이지리아로부터 분리 독립을 시도하려다 실패한 전쟁이다. 경제, 인종, 문화 그리고 나이지리아의 수많은 사람들의 종교적 긴장 상태가 갈등의 구체적 원인이 되었으며 1967년 7월 6일부터 1970년 1월 15일까지 벌어졌다.


Громадянська війна в Нігерії

Громадянська війна в Нігерії (також відома як війна у Біафрі, війна за незалежність Біафри, Біафро-нігерійська війна) — збройний конфлікт між Нігерією та самопроголошеною на її території державою Біафра, що тривав з липня 1967 до січня 1970 року. Причиною війни стало проголошення на південному сході Нігерії Республіки Біафра, що стало наслідком переслідувань народу ігбо, який становив більшість населення регіону. Під час війни нігерійські війська мали значну перевагу, оскільки вони узяли під контроль узбережжя бунтівного регіону та відрізали його від державного кордону. Опинившись у блокаді, населення Біафри почало потерпати від голоду та епідемій, що спричинило загибель від 1 до 3 млн осіб. За кількістю жертв ця війна стала однією з найбільш кривавих у сучасній африканській історії.


尼日利亚内战，亦称比亚法拉战争或比夫拉战争，是1967年至1970年间尼日利亚政府和自行宣布独立的比亚法拉共和国之间的一场内战。


A Guerra Civil da Nigéria, também conhecida como Guerra Civil Nigeriana, Guerra Nigéria-Biafra ou ainda Guerra do Biafra que durou de 6 de julho de 1967 a 13 de janeiro de 1970, foi um conflito político causado pela tentativa de separação das províncias ao Sudeste da Nigéria, como a República autoproclamada do Biafra.


La Guerra de Biafra o Guerra Civil de Nigèria (6 de juliol del 1967 al 13 de gener del 1970) fou el conflicte armat causat per l'intent de secessió de les províncies del sud-est de Nigèria sota el nom de República de Biafra. La guerra a arribar als mitjans de comunicació per la fam que va patir la població de les zones afectades i la consegüent acusació de genocidi dels igbos. Bernard Kouchner i altres doctors francesos que van estar a Biafra durant el conflicte van crear l'ONG Metges Sense Fronteres com a conseqüència d'aquesta guerra.


Biafrakrigen, også kjent som den nigerianske borgerkrigen, som utspilte seg mellom 6. juli 1967 og 15. januar 1970 var en politisk konflikt utløst av en utbryterprovins i det sørøstlige hjørnet av Nigeria, som erklærte uavhengighet som Republikken Biafra.


Nijerya İç Savaşı, diğer adıyla Biafra Savaşı, 6 Temmuz 1967-13 Ocak 1970 tarihleri arasında süren savaş. Nijerya'nın güneydoğu illerinin Biafra Cumhuriyeti adı altında ülkede ayrılmak istemesi sebebiyle çıkmıştır.


La guerre du Biafra est une guerre civile au Nigeria qui s'est déroulée du au et a été déclenchée par la sécession de la région orientale du Nigeria, qui s'auto-proclame République du Biafra sous la direction du colonel Ojukwu.


The Nigerian Civil War (6 July 1967 – 15 January 1970; also known as the Nigerian-Biafran War or the Biafran War) was a civil war fought between the government of Nigeria and the Republic of Biafra, a secessionist state which had declared its independence from Nigeria in 1967. Nigeria was led by General Yakubu Gowon, while Biafra was led by Lt. Colonel Odumegwu Ojukwu. Biafra represented the nationalist aspirations of the Igbo ethnic group, whose leadership felt they could no longer coexist with the federal government dominated by the interests of the Muslim Hausa-Fulanis of northern Nigeria. The conflict resulted from political, economic, ethnic, cultural and religious tensions which preceded Britain's formal decolonization of Nigeria from 1960 to 1963. Immediate causes of the war in 1966 included ethno-religious violence and anti-Igbo pogroms in Northern Nigeria, a military coup, a counter-coup and persecution of Igbo living in Northern Nigeria. Control over the lucrative oil production in the Niger Delta also played a vital strategic role.


La Guerra Civil de Nigeria, (en inglés: "Nigerian Civil War" o "Nigerian-Biafran War") comúnmente conocida como la Guerra de Biafra (6 de julio de 1967 a 13 de enero de 1970), fue el conflicto armado político-étnico causado por el intento de secesión de las provincias del sudeste de Nigeria bajo el nombre de República de Biafra. Biafra fue el resultado de las aspiraciones nacionalistas del pueblo igbo, quienes sentían que ya no podían coexistir con el estado nigeriano, influenciado principalmente por los pueblos norteños. El conflicto y la lucha por la secesión de Biafra, liderada por el coronel Odumegwu Ojukwu, fue producto de tensiones políticas, económicas, étnicas, culturales y religiosas que precedieron a la descolonización británica entre 1960 y 1963. Las causas inmediatas de la guerra tuvieron lugar un año antes, incluyendo un golpe de estado, un contragolpe y un pogromo contra los igbos del norte del país. La lucha por el control del petróleo en el delta del Niger juega un papel fundamental para entender esta guerra.


Občanská válka v Nigérii, nebo také Nigerijsko-biaferská válka, byl válečný konflikt mezi Nigérií a republikou Biafra, odehrávající se v letech 1967–1970.


Biafrakrigen, også kendt som den nigerianske borgerkrig, udspillede sig mellem 6. juli 1967 og 31. januar 1970 og var en politisk konflikt udløst af en udbryderprovins i det sydøstlige hjørne af Nigeria, som erklærede sin uafhængighed som Republic of Biafra. Krigen blev berygtet for den hungersnød, der opstod i enkelte af de krigsramte områder og påstande om folkemord begået af Igbo-stammen, som havde tilholdssted i disse områder. Organisationen Læger uden Grænser blev etableret i 1971 i efterspillet efter krigen af Bernard Kouchner og andre franske læger, som havde arbejdet i det belejrede Biafra.


الحرب الأهلية النيجيرية

الحرب الأهلية النيجيرية تعرف أيضًا بحرب بيافرا، هي نزاع مسلح استمر من 16 يوليو 1967 حتى 13 يناير 1970 في محاولة من ولايات الجنوب الشرقي النيجري للاستقلال عن الدولة الاتحادية في نيجريا وإعلان جمهورية بيافرا.


Perang Saudara Nigeria, juga disebut sebagai Perang Biafra, 6 Juli 1967 – 13 Januari 1970, adalah konflik politik yang terjadi antara Nigeria dan Biafra yang diakibatkan oleh usaha pemisahan provinsi Nigeria di tenggara sebagai Republik Biafra yang merdeka. Pemerintah Nigeria dapat memenangkan perang ini. Odumegwu Ojukwu melarikan diri ke Pantai Gading dengan pesawat.


De Slagen van Lexington en Concord werden in de vroege morgen van 19 april 1775 uitgevochten tussen Britse soldaten en Amerikaanse burgermilities, de Minutemen. Met de slagen van Lexington en Concord begon de Amerikaanse Onafhankelijkheidsoorlog. De dichter Ralph Waldo Emerson, noemde de slagen in een van zijn gedichten "the shot heard around the world" (het schot dat rond de wereld gehoord werd).


Битке код Лексингтона и Конкорда

Битке код Лексингтона и Конкорда су били први војни окршаји између Велике Британије и њених тринаест колонија у Америчком рату за независност. Вођене су 19. априла 1775. у округу Милдсекс, провинција Залив Масачусетс, у околини градића Лексингтон, Конкорд, Линколн, Менотоми (данашњи Арлингтон) и Кембриџ.


レキシントン・コンコードの戦い

レキシントン・コンコードの戦い（レキシントン・コンコードのたたかい、Battles of Lexington and Concord）は、1775年の4月19日に起こった、アメリカ独立戦争が始まる契機となった英米間の戦闘である。


Slagen vid Lexington och Concord var skärmytslingar mellan Storbritannien och dess kolonier i Nordamerika som blev startskottet för Amerikanska frihetskriget. Slaget utkämpades den 19 april 1775 vid städerna Lexington och Concord i Massachusetts, USA.


Die Gefechte von Lexington und Concord waren die ersten Kämpfe des Amerikanischen Unabhängigkeitskriegs. Sie wurden am 19. April 1775 in den Orten Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy und Cambridge in Massachusetts ausgetragen. Die Gefechte markieren den Beginn des bewaffneten Konflikts zwischen Großbritannien und den dreizehn Kolonien.


קרבות לקסינגטון וקונקורד

קרבות לקסינגטון וקונקורד היו ההתנגשויות הצבאיות הראשונות במלחמת העצמאות האמריקנית, בין מיליציות מקומיות ממושבת מסצ'וסטס, לכוחות מהצבא הבריטי. הקרבות התרחשו ב-19 באפריל 1775, במחוז מידלסקס, הפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס, בערים לקסינגטון, קונקורד, לינקולן, מנטומי (היום ארלינגטון), קיימברידג', ליד בוסטון. הקרבות מסמנים את פרוץ העימות המזוין בין בריטניה לבין שלוש-עשרה המושבות שלה בצפון אמריקה הבריטית.


Μάχες του Λέξινγκτον και Κόνκορντ

Οι Μάχες του Λέξινγκτον και Κόνκορντ ήταν οι πρώτες στρατιωτικές συγκρούσεις της Αμερικανικής Επανάστασης. Οι μάχες έγιναν στις 19 Απριλίου 1775 στη κομητεία Μίντλσεξ της Επαρχίας της Μασαχουσέτης, εντός των πόλεων Λέξινγκτον, Κόνκορντ, Λίνκολντ, Μενότομι (σημερινό Άρλινγκτον) και Κέιμπριτζ. Η μάχη σηματοδότησε την αρχή της ένοπλης σύγκρουσης μεταξύ του Βασιλείου της Μεγάλης Βρετανίας και των δεκατριών αποικιών στην Αμερική.


Bătăliile de la Lexington și Concord au fost primele ciocniri militare ale Războiului de Independență al SUA. Ele s-au dat la 19 aprilie 1775, în comitatul Middlesex, Provincia Massachusetts Bay, în orașele Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy (astăzi Arlington), și Cambridge, de lângă Boston. Bătăliile au marcat izbucnirea conflictului armat deschis între Regatul Marii Britanii și cele treisprezece colonii ale sale de pe continentul nord-american.


Сражения при Лексингтоне и Конкорде

Сражения при Лексингтоне и Конкорде () — первые вооружённые столкновения в ходе Войны за независимость США. Они произошли 19 апреля 1775 года в округе Мидлсекс Массачусетса, в городах Лексингтон, Конкорд, Линкольн, Менотоми (ныне Арлингтон) и Кембридж, недалеко от Бостона. Этими столкновениями начались военные действия между Великобританией и тринадцатью её колониями в континентальной Британской Северной Америке.


Lexingtonin ja Concordin taistelut olivat Yhdysvaltain vapaussodan ensimmäiset taistelut 19. huhtikuuta 1775. Taistelujen myötä alkoi avoin sota Ison-Britannian ja sen kolmentoista siirtomaan välillä Pohjois-Amerikassa.


Битки при Лексингтън и Конкорд

Битките при Лексингтън и Конкорд са първите военни сражения от Американската война за независимост.


La battaglia di Lexington, nota anche come battaglia di Lexington e Concord, venne combattuta il 19 aprile 1775 nella contea di Middlesex, nella Provincia della Massachusetts Bay, ed in particolare nei pressi dei villaggi di Lexington e Concord. Lo scontro vide impegnati un contingente di truppe britanniche, partito da Boston sotto il comando del tenente colonnello Francis Smith e poi rinforzato da un secondo distaccamento guidato dal tenente generale Hugh Percy, ed un gruppo della milizia coloniale, tra cui i "minutemen", guidati prima dal capitano John Parker e poi dal brigadier generale William Heath.


렉싱턴 콩코드 전투(Battles of Lexington and Concord)는 1775년 4월 19일에 일어난 ‘미국 독립 전쟁’의 포문을 연 영미 간의 전투이다. 영국군이 보스턴 북서쪽에 위치한 콩코드에 있던 미국 식민지 민병대 무기고 접수 작전을 실시했다. 그 조치에 반발하여 움직였던 식민지 민병대와 무력으로 충돌, 렉싱턴과 콩코드에서 영국군과 민병대의 격렬한 전투를 벌여 식민지군이 영국군을 격파했다. 규모는 작지만 미국 독립 전쟁의 서전을 장식한 의미있는 전투가 되었다.


نبردهای لکسینگتون و کنکورد

نبردهای لکسینگتون و کنکورد اولین درگیری‌های نظامی در جنگ استقلال آمریکا بودند که در ۱۹ آوریل ۱۷۷۵ در شهرستان میدلسکس، استان خلیج ماساچوست، در شهرهای لکسینگتون، کنکورد، لینکلن، منوتومی (امروزه آرلینگتون) و کمبریج در نزدیکی بوستون رخ دادند. این نبردها نشانگر بروز جنگ بین پادشاهی بریتانیای کبیر و سیزده مستعمره‌اش در سرزمین اصلی آمریکای شمالی بریتانیا بودند.


列星頓和康科德戰役（）是英國陸軍與北美民兵之間的一場武裝衝突，發生於1775年4月19日。雖然美國參議院在1908年通過決議，將（）的（）定為美國獨立戰爭的第一戰，但美國社會普遍仍視列星頓和康科德之戰為獨立戰爭的首場戰鬥。衝突發生於波士頓西部鄉鎮。


As Batalhas de Lexington e Concord foram os primeiros confrontos da Guerra da Independência dos Estados Unidos da América. As batalhas tiveram lugar a 19 de Abril de 1775, no Condado de Middlesex (Massachusetts), Província da Baía de Massachusetts, nas cidades de Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy e Cambridge, perto de Boston. As batalhas marcaram o início das lutas armadas no Reino da Grã-Bretanha e as suas Treze Colónias no continente norte-americano.


Les batalles de Lexington i Concord van ser uns enfrontaments armats entre el Regne de la Gran Bretanya i les Tretze Colònies de l'Amèrica del Nord britànica que es van produir el 19 d'abril de 1775 al Comtat de Middlesex, Massachusetts, en els pobles de Lexington, Concord, Lincoln, Arlington i Cambridge. Aquests successos van suposar un punt de no retorn i van marcar l'inici de la Guerra d'Independència dels Estats Units.


Slagene ved Lexington og Concord var de første slagene i den amerikanske uavhengighetskrigen. De ble utkjempet 19. april 1775 i Middlesex County i provinsen Massachusetts Bay i byene Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy (Arlington) og Cambridge nær Boston. Slagene markerte utbruddet av væpnet konflikt mellom Storbritannia og hennes tretten kolonier på fastlandet i det britiske Nord-Amerika.


Die Slag van Lexington en Concord het plaasgevind op 19 April 1775 tydens die Amerikaanse Rewolusionêre Oorlog. Dit was die eerste slag van die oorlog.


Les batailles de Lexington et Concord sont les premiers engagements militaires de la guerre d'indépendance des États-Unis. Elles se déroulent le dans le comté de Middlesex de la province de la baie du Massachusetts, plus précisément dans les villes de Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy (devenue Arlington de nos jours) et à Cambridge, près de Boston. Ces batailles ont marqué le déclenchement d'un conflit armé ouvert entre le royaume de Grande-Bretagne et ses Treize colonies dans la partie continentale de l'Amérique du Nord britannique.


Bitwa pod Lexington i Concord – pierwsza bitwa (a w zasadzie potyczka) wojny o niepodległość Stanów Zjednoczonych. Rozegrała się 19 kwietnia 1775 roku.


The battles of Lexington and Concord were the first military engagements of the American Revolutionary War. The battles were fought on April 19, 1775 in Middlesex County, Province of Massachusetts Bay, within the towns of Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy (present-day Arlington), and Cambridge. They marked the outbreak of armed conflict between the Kingdom of Great Britain and its thirteen colonies in America.


"Para la batalla de Lexington de la guerra civil estadounidense, véase Batalla de Lexington (1864)"


Bitva u Lexingtonu a Concordu byla prvním vojenským střetem Americké války za nezávislost. Odehrála se 19. dubna 1775 v okrese Middlesex, provincie Massachusetts Bay, u měst Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy (dnešní Arlington) a Cambridge, blízko Bostonu. Bitva je označována za vypuknutí otevřeného ozbrojeného konfliktu mezi Spojeným královstvím a jeho třinácti koloniemi na půdě Britské Severní Ameriky.


Slaget ved Lexington og Concord var startskudet til Den amerikanske uafhængighedskrig. Slaget startede natten til den 19. april 1775, hvor omkring 900 britiske soldater marcherede mod Lexington og det blev den indledende kamp til belejringen af Boston.


ලෙක්සින්ග්ටන් හා කොන්කෝර්ඩ් සටන්

ලෙක්සින්ග්ටන් හා කොන්කෝර්ඩ් සටන් යනු ඇමෙරිකන් විප්ලවීය යුද්ධයේ පළමු හමුදාමය සටන් වූහ . 1775 අප්‍රේල් 19 වැනිදා බ්‍රිතාන්‍ය ඇමෙරිකාවේ ප්‍රාන්ත 13 විසින් මහා බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාවේ 700 කට පමණ එරෙහිව (නූතන මැසචූසෙට්ස් ප්‍රාන්තයේ දී) සිද්ධ වූවකි. බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාපති තෝමස් ගේජ්ට රහස් ඔත්තුකරුවන් වෙතින් කොන්කෝර්ඩ් නැමති ගමේ මැසචූසෙට්ස් මිලීෂියාවගේ අවි ආයුධ ගබඩාවක් ඇති බව දැනගන්නට ලැබේ. තමනට පහර වැදෙන්නට පෙර රහසින් ගිහින් එය වටලා අවි ආයුධ බ්‍රිතාන්‍ය යටතට ගැනීමට ඔහු අපේක්ෂා කළේය. එහෙත් බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාවේ රතු කෝට් සොල්දාදුවන්ගේ හැසිරීම නිරීක්ෂණය කරන්නට කොන්කෝර්ඩ් වලට නුදුරින් වූ බොස්ටන් නගරයේ දේශප්‍රේමී යටත්විජිත වැසියන් වූහ. රිදී කර්මාන්තයේ නියැළි පෝල් රිවියෙර් නැමැත්තා එවක දේශප්‍රේමී ව්‍යාපාරය සහ නිදහස් පුත්‍රයන් යැයි හැඳින්වූ සංවිධාන වල සාමාජිකයෙකි. රහසින් ගමන් අරඹන්නට සූදානම් වන බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාවේ හැසිරීම දැකි පෝල් රිවියෙර් මැදියම් රැයේ බොස්ටන් සිට ලෙක්සින්ග්ටන් වෙත අසු පිටින් ගොස් අවදානම ගැන අනතුරු ඇඟවූයේය. බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාව පැමිණෙද්දී ඔවුන්ව පරාජයට සූදානම් වී සිටීමට යටත්විජිත අරගලකරුවන්ට හැකිවුණි.


معارك ليكسينغتون وكونكورد

كانت معارك ليكسينغتون وكونكورد أول ارتباطات عسكرية للحرب الثورية الأمريكية. تم خوض المعارك في 19 أبريل، 1775 في مقاطعة ميدلسكس، مقاطعة خليج ماساتشوستس، داخل مدن ليكسينغتون، كونكورد، لينكولن، مينوتومي (أرلينغتون الحالية) ، وكامبريدج. كانت علامة على اندلاع نزاع مسلح بين مملكة بريطانيا العظمى ومستعمراتها الثلاث عشرة في أمريكا.


Pertempuran Lexington dan Concord (Inggris: "Battles of Lexington and Concord") adalah pertempuran pertama dalam sejarah terjadinya Perang Revolusi Amerika. Pertempuran ini pecah pada tanggal 19 April 1775, di County Middlesex, Provinsi Teluk Massachusetts, di kota Lexington, Concord, Lincoln, Menotomy (sekarang Arlington), dan Cambridge. Pertempuran ini menandai dimulainya konflik bersenjata antara Britania Raya melawan tiga belas koloninya di Amerika Utara.


De wereldkampioenschappen skivliegen 2006 werden van 13 januari tot en met 15 januari gehouden in het Oostenrijkse Bad Mitterndorf.


Världsmästerskapen i skidflygning 2006 hoppades 12- 15 januari 2006 i Kulm i Bad Mitterndorf, Steiermark, Österrike för fjärde gången. Bad Mitterndorf anordnade även mästerskapen åren 1975, 1986 och 1996. Norge försvarade lagtiteln medan Roar Ljøkelsøy försvarade sin individuella titel. Rekordmånga (fyra) nationer tog medalj.


Die Skiflug-Weltmeisterschaft 2006 wurde vom Weltskiverband FIS vom 12. bis zum 15. Januar am Kulm in Bad Mitterndorf/Tauplitz veranstaltet. Neben dem Einzelwettbewerb, der aus vier an zwei Tagen abgehaltenen Durchgängen bestand, wurde auch ein Teamwettbewerb veranstaltet.


Svetovno prvenstvo v smučarskih poletih 2006 je bilo devetnajsto Svetovno prvenstvo v smučarskih poletih, ki je potekalo med 12. in 15. januarjem 2006 na letalnici Kulm v Bad Mitterndorfu, Avstrija. Zlato medaljo je osvojil Roar Ljøkelsøy, srebrno Andreas Widhölzl, bronasto pa Thomas Morgenstern. Na ekipni tekmi je zlato medaljo osvojila Norveška, srebrno Finska, bronasto pa Nemčija.


I Campionati mondiali di volo con gli sci 2006, diciannovesima edizione della manifestazione, si svolsero dal 12 al 15 gennaio a Tauplitz, in Austria, e contemplarono esclusivamente gare maschili. Furono assegnati due titoli.


Verdensmesterskapet i skiflyging 2006 ble arrangert i Bad Mitterndorf, Østerrike fra 12. til 15. januar 2006. Mesterskapet ble avviklet med trening og kvalifisering torsdag 12. januar, to individuelle renndager med to omganger hver 13. og 14. januar, og lagkonkurranse søndag 15. januar.


La des championnats du monde de vol à ski s'est déroulée du au à Kulm en Autriche qui organise pour la quatrième fois la compétition. La compétition est marquée par la domination du norvégien Roar Ljoekelsoey qui décroche la médaille en individuel et par équipes.


Mistrzostwa Świata w Lotach Narciarskich 2006 odbyły się w dniach 13-15 stycznia 2006 roku w Tauplitz. Na skoczni narciarskiej Kulm zostały przeprowadzone dwa konkursy, po jednym indywidualnym i drużynowym. Indywidualne mistrzostwo świata zdobył Norweg Roar Ljøkelsøy, natomiast w konkursie drużynowym triumfowała reprezentacja Norwegii w składzie: Bjørn Einar Romøren, Lars Bystøl, Tommy Ingebrigtsen oraz Roar Ljøkelsøy.


The FIS Ski Flying World Ski Championships 2006 took place on 12-15 January 2006 in Bad Mitterndorf, Austria (The International Ski Federation has location listed as Kulm, the ski jumping venue located in Bad Mitterndorf.) for the fourth time. Bad Mitterndorf hosted the championships previously in 1975, 1986, and 1996. Norway repeated as team champion while Roar Ljøkelsøy repeated as individual champion. A record four nations won medals.


Mistrovství světa v letech na lyžích 2006

Mistrovství světa v skocích na lyžích se v roce 2006 konalo od 12. do 15. ledna v rakouském Bad Mitterndorfu na tamním mamutím můstku Chełmnu.


De opmars naar de Siegfriedlinie was een van de slotfasen in de strijd in het westen tijdens de Tweede Wereldoorlog. Deze fase duurde van 25 augustus 1944, toen de Slag om Normandië was beslist, tot de start van de Slag om de Ardennen (16 december 1944). Ze komt overeen met de eerste fase van de Amerikaanse Rijnlandcampagne. De gehele Siegfriedlinie of Westwall was pas in maart 1945 in handen van de geallieerden.


Înaintarea Aliaților de la Paris spre Rin a fost una dintre ultimele faze ale faze ale luptelor de pe Frontul de vest ale celui de-al Doilea Război Mondial.


Прорыв линии Зигфрида

Прорыв Линии Зигфрида (26 августа 1944 — 25 марта 1945) — наступательная операция войск союзников против немецкой армии с целью вторжения в западную Германию.


La campagna della Linea Sigfrido fu una delle fasi più lunghe, aspramente combattute e sanguinose della guerra sul Fronte occidentale durante la seconda guerra mondiale, tra le forze Alleate e l'esercito tedesco schierato sul cosiddetto "Westfront".


지크프리트 방어선 전투

지크프리트 선 전투 또는 연합군의 파리-라인 강 진격전은 1944년 8월 25일부터 1945년 초까지 벌어진 제2차 세계 대전 중 서부 전선의 주요 전투 중 하나이다. 이 전역은 오버로드 작전이 종결된 1944년 8월 25일부터 벌지 전투와 노르윈드 작전을 포함한 독일군의 반격, 그리고 1945년 3월 연합군의 라인 강 도하를 아우르는 전역이다. 이는 미군에서 쓰이는 라인란트 전역과 아르덴-알자스 전역을 합친 용어이기도 하다.


Прорив «Лінії Зігфрида»

Прорив «Лінії Зігфрида» () — серія наступальних операцій західних союзників на останньому етапі Другої світової війни, що тривала більш ніж півроку й мала за мету прорив союзницьких військ на територію Західної Німеччини. Ця фаза тривала від завершення англо-американськими військами операції «Оверлорд» (25 серпня 1944), німецького зимового контрнаступу через Арденни (відомого як Битва в Арденнах), до періоду, коли союзники розпочали спроби форсувати річку Рейн у перші місяці 1945 року.


پیشرفت نیروهای متفقین از پاریس به راین

پیشرفت نیروهای متفقین از پاریس به راین ()، یا عملیات راینلند، یکی از سلسله نبردهای جنگ جهانی دوم در اروپای غربی بود. این عملیات دنبالهٔ عملیات اورلرد در جبهه نرماندی و به عنوان آخرین نبردهای جنگ جهانی دوم بود؛ که با پیروزی متفقین همراه شد.


盟軍由巴黎到萊茵的推進是於第二次世界大戰的西歐法德疆界附近發生的戰事，維持了約半年，其結果是盟軍佔領法國、比利時、盧森堡的大部份領土、荷蘭的南部領土和德國萊茵蘭領土。


Przełamanie linii Zygfryda (znane również jako kampania linii Zygfryda) – jedna z najważniejszych kampanii frontu zachodniego II wojny światowej. Trwała od zakończenia bitwy o Normandię, czyli operacji Overlord (31 sierpnia 1944 r.), do przekroczenia Renu przez siły alianckie, obejmując również niemiecką ofensywę w Ardenach oraz operację Nordwind w Alzacji i Lotaryngii.


The Allied advance from Paris to the Rhine, also known as the Siegfried Line campaign, was a phase in the of World War II.


La batalla de la Línea Sigfrido fue una batalla desarrollada a finales de la Segunda Guerra Mundial, entre el ejército aliado y la Alemania nazi. La batalla fue una de las más largas y terribles de la Segunda Guerra Mundial, muriendo 800 000 soldados entre aliados y alemanes. Cabe destacar que a excepción de las batallas en Aquisgrán y Hürtgen, solo se libraron grandes escaramuzas.


تقدم الحلفاء من باريس إلى نهر الراين

تقدم الحلفاء من باريس إلى نهر الراين، والمعروفة أيضًا باسم حملة خط سيغفريد، التي هي مرحلة من مراحل حملة جبهة أوروبا الغربية في الحرب العالمية الثانية.


การรุกของฝ่ายสัมพันธมิตรจากปารีสถึงแม่น้ำไรน์

การรุกจากปารีสถึงแม่น้ำไรน์ของฝ่ายสัมพันธมิตร เป็นยุทธวีธีหนึ่งในแนวรบตะวันตกของสงครามโลกครั้งที่สอง


Pergerakan Sekutu dari Paris ke Rhine adalah sebuah fase dalam pada Perang Dunia II.


De Ladbrokes World Darts Championship 2006 is een internationaal dartstoernooi dat werd gehouden van 19 december 2005 tot en met 2 januari 2006 in het Engelse Purfleet. De LWDC kunnen worden gezien als het wereldkampioenschap voor de PDC. Hierdoor is dit toernooi het belangrijkste toernooi dat onderdeel uitmaakt van diezelfde PDC.


Die Ladbrokes.com World Darts Championship 2006 wurden vom 19. Dezember 2005 bis 2. Januar 2006 in Purfleet ausgetragen. Diese Weltmeisterschaft wurde von der PDC zum 13. Mal organisiert und fand wie in den vorherigen Jahren wieder in der Circus Tavern statt.


The 2006 Ladbrokes.com World Darts Championship was the 13th World Championship organised by the Professional Darts Corporation (PDC) since it separated from the British Darts Organisation (BDO). It was held from 19 December 2005 to 2 January 2006 at the Circus Tavern, Purfleet, Essex.


De Slag om Aken was een veldslag die plaatsvond in oktober 1944 tijdens de Tweede Wereldoorlog in en rond de Duitse stad Aken. In 1939, bij de aanvang van de oorlog, telde de stad 160.000 inwoners. Veel burgers waren de naderende strijd ontvlucht en bij de aankomst van de Amerikanen woonden er nog slechts 20.000 burgers. De stad werd verdedigd door ongeveer 5000 Duitse troepen geleid door kolonel Gerhard Wilck. Deze troepen waren elementen van de 3e Pantserdivisie en een aantal Waffen-SS Kampfgruppen.


アーヘンの戦い（アーヘンのたたかい、, ）は、1944年10月にドイツの都市アーヘンをめぐって行われた戦いである。この戦いが行われたとき、アーヘンには20,000名の住民しかいなかった。1939年の調査では160,000人いた住人の残りは、ドイツ軍の指揮官によって、連合軍の攻撃を避けるために疎開していたのである。さらにフォン・シュヴェリーンは、街の建物を連合軍の空襲から守ろうと、連合軍への降伏を考えていたので、ヒトラーによって更迭された。ヒトラーはを指揮官に任じ、加えてアーヘン防衛のため5,000名の国民突撃隊を派遣した。


Slaget vid Aachen var ett slag under andra världskriget som utkämpades runt staden Aachen i Tyskland 2-21 oktober 1944 mellan amerikanska och tyska trupper. I september 1944 retirerade Wehrmacht till Tyskland efter att man hade besegrats av de allierade i Frankrike. Redan den 14 september 1944 hade de amerikanska enheterna tagit sig i södra distriktet Kornelimünster, utan att det kom till stor förstörelse.


Die Schlacht um Aachen fand im Oktober 1944 in der Stadt Aachen im Verlauf des Zweiten Weltkriegs statt. Während der Kämpfe lebten dort noch 20.000 von ursprünglich 160.000 Einwohnern (1939). Die Stadt wurde von Soldaten der Wehrmacht verteidigt. Ab dem 12. Oktober war Oberst Gerhard Wilck ihr Kommandant.


Bătălia de la Aachen a fost o acțiune ofensivă de mare amploare din timpul celei de-a doua conflagrații mondiale a trupelor americane împotriva defensivei germane din zona orașului Aachen din Germania în perioada 2–21 octombrie 1944. Orașul Aachen făcea parte din Linia Siegfried, principala rețea defensivă de la frontiera de vest a Germaniei Naziste. Aliații au sperat că cucerească orașul și să înainteze rapid în regiunea industrială Ruhr. Deși cea mai mare parte a populației civile fusese evacuată din Aachen mai înainte de începerea luptelor, orașul a fost distrus în cea mai mare parte, iar ambele tabere au suferit pierderi foarte mari. Bătălia de la Aachen a fost una dintre cele mai mari la care forțele terestre americane au participat în timpul acestui război, iar orașul a fost prima localitate de mari dimensiuni cucerită de aliați pe teritoriul Germaniei. Apărătorii germani ai orașului au capitulat în cele din urmă, dar rezistența lor dârză a dat peste cap planurile aliate pentru o înaintare rapidă în interiorul țării.


Битва за Ахен

Битва за Ахен () — битва между американскими и немецкими войсками в районе Ахена и за сам город в период со 2 по 21 октября 1944 года в ходе Второй мировой войны. Город был частью линии Зигфрида, главной оборонительной линии Германии на западном фронте. Союзники надеялись захватить его быстро и продвинуться в промышленные рурские земли. Большинство гражданского населения Ахена было эвакуировано до начала битвы. В ходе боёв большая часть города была разрушена, и обе стороны понесли тяжелые потери. Это было одно из крупнейших городских сражений сил США во время Второй мировой войны, и первый город на немецкой земле, захваченный союзниками. Битва закончилась поражением Германии.


Aachenin taistelu oli toisen maailmansodan aikana lokakuussa 1944 käyty taistelu Aachenin kaupungin hallinnasta Saksassa saksalaisten ja yhdysvaltalaisten joukkojen välillä. Amerikkalaiset saartoivat kaupungin, jossa käydyt taistelut kestivät itse kaupungissa 14. lokakuuta alkaen puolustajien antautumiseen saakka 21. lokakuuta.


La battaglia di Aquisgrana venne combattuta tra il 2 e il 21 ottobre 1944 nell'ambito della campagna della Linea Sigfrido, durante la seconda guerra mondiale, e vide le forze armate degli Stati Uniti d'America impossessarsi della prima grande città della Germania nazista, Aquisgrana, protetta da una guarnigione tedesca e primo grande centro abitato conquistato dagli Alleati in territorio nazionale tedesco.


Битва за Аахен

Битва за Аахен (, ) — битва американських військ з військами Вермахту в районі Аахена, Німеччина, що тривала протягом майже 3-х тижнів у період з 2 по 21 жовтня 1944 року. Місто Аахен входило до єдиної системи фортифікаційних споруд, так званої лінії Зігфрида, на західному кордоні Німеччини, яке союзники сподівалися захопити з ходу й прорватися в промислово розвинений басейн Рура. Хоча більшість цивільного населення Аахена була евакуйована до початку битви, велика частина міста була зруйнована, і обидві сторони зазнали великих втрат. Це була одна з найзапекліших битв армії США в Другій світовій війні, і перше місто на німецькій землі, що захопили союзники. Битва закінчилася капітуляцією військ Вермахту, але затята оборона міста німецькими військами значно завадила планам союзників щодо просування в Німеччині.


نبرد آخن نبردی است در جنگ جهانی دوم که در تاریخ ۲ اکتبر تا ۲۱ اکتبر سال ۱۹۴۴ میان ارتش آلمان نازی و ارتش ایالات متحده آمریکا اتفاق افتاد. در این نبرد که یکی از بزرگترین نبردهای شهری ارتش ایالات متحده آمریکا در طول جنگ جهانی دوم بود شهر آخن به تصرف ارتش آمریکا درآمد. این اولین بار در جنگ جهانی دوم بود که یک شهر بزرگ آلمانی به دست نیروهای متفقین می‌افتاد. پس از تعقیب نیروهای آلمانی از طریق فرانسه، سپاه هفتم سپتامبر ۷ در ۱۲ سپتامبر ۱۹۴۴ از مرز آلمان عبور کرد و تا ۱۵ سپتامبر به سمت جنوب آخن حرکت کرد تا زمین‌های دشوار و مقاومت فزاینده ارتش نازی در منطقه استولبرگ به حالت تعلیق درآمد.


亞琛戰役是指從1944年10月2日至21日發生在德國亞琛的一場戰役。德国方面将亚琛并入西部边境上的主要防御网络“齐格菲防线”中，而盟国则希望迅速占领该地并推进到德国的重要工业基地鲁尔区。虽然亚琛的平民在战斗开始前被疏散，但战斗中该城市大部分被摧毁，双方损失惨重并造成大量平民伤亡。亚琛战役是美军在二战中发动的最大的一场城市战役，也是德国本土第一个被盟军占领的城市。战斗以德国的投降结束，但他们猛烈的抵抗大大拖延了西线盟军向德国推进的计划。


A Batalha de Aachen foi uma batalha que aconteceu em Aachen, Alemanha, entre 2 e 21 de outubro de 1944. Em setembro de 1944, a Wehrmacht (o Exército da Alemanha Nazista) recuou até a fronteira alemã depois de ter sido derrotada na França pelos Aliados Ocidentais. Durante a campanha na França, os comandantes alemães estimaram o tamanho de suas forças em apenas 25 divisões completas; neste mesmo período, a Wehrmacht operava com 74 divisões em território francês. Apesar das extensas baixas sofridas, os alemães conseguiram recuar até a linha Siegfried e reconstruir parcialmente suas forças; eles conseguiram elevar o número de soldados na região para 230 mil ao fim de 1944. Apesar de não terem sido bem treinados e não estarem bem armados, esses soldados alemães contavam com boas posições defensivas e fortificações na linha Siegfried. Durante o mês de setembro os primeiros combates chegaram as cercanias de Aachen e o comandante alemão da cidade ofereceu se render aos americanos. Contudo, sua carta de rendição foi descoberta pela SS durante uma batida em Aachen em meio a evacuação dos civis. Adolf Hitler ordenou a prisão do comandante e substituiu ele e seus homens pelos combatentes da 246ª Divisão de Volksgrenadiers sob comando de Gerhard Wilck. O 1º Exército americano teria de tomar a cidade pela força.


Slaget om Aachen var et slag under andre verdenskrig som ble utkjempet i og omkring byen Aachen i Tyskland i perioden 2. – 21. oktober 1944. I september 1944 var Wehrmacht trengt tilbake til det egentlige Tyskland, etter å ha blitt beseiret av de vestallierte i Frankrike. Etter at Wehrmacht var drevet ut av Frankrike, vurderte de tyske lederne sine tap til et antall som svarte til 25 fullt utrustede divisjoner. På daværende tidspunkt hadde tyskerne 74 aktive divisjoner i Frankrike. Men etter tilbaketrekningen til Siegfriedlinjen maktet tyskerne likevel å delvis gjenoppbygge sin styrke. Det lyktes dem i å bringe den totale kampstyrken på Vestfronten opp til ca. 230 000 mann. De var ikke nødvendigvis veltrente eller godt bevæpnet,men ble i stor grad hjulpet av befestningene som utgjorde Siegfriedlinjen. I løpet av september kom det til de første kampene rundt Aachen, og byens kommandant tilbød å overgi byen til de fremrykkende amerikanerne. Hans kapitulasjonsbrev ble imidlertid oppdaget av SS under en ransaking i Aachen mens de sivile var i ferd med å bli evakuert. Adolf Hitler beordret ham straks arrestert og skiftet ut ham og hans divisjon med Gerhard Wilcks 246. "Volksgrenadier"-divisjon. USAs 1. armé ble derfor nødt til å kjempe for å overta byen.


La bataille d'Aix-la-Chapelle fut une bataille de la Seconde Guerre mondiale qui dura six semaines jusqu'au , dans la ville allemande d'Aix-la-Chapelle (allemand : "Aachen)".


Bitka o Aachen bola bitka druhej svetovej vojny na západnom fronte, ktorá sa udiala v októbri 1944 v meste Aachen a jeho okolí. Počas bitky zostalo v meste len 20 000 z jeho 160 000 obyvateľov, ostatní boli evakuovaní do Nemecka. Veliteľ obrany mesta generál Gerhard von Schwerin pôvodne kvôli veľkej historickej hodnote mesta hodlal mesto vydať bez boja. Bol však okamžite zbavený funkcie a nahradený plukovníkom Gerhardom Wilckom, ktorý s dodatočnou podporou asi 5000 mužov Volkssturmu mesto bránil do 21. októbra.


Bitwa o Akwizgran – bitwa stoczona na froncie zachodnim w dniach 2–21 października 1944 roku. Było to pierwsze niemieckie miasto zdobyte przez aliantów podczas II wojny światowej. Ze względu na wyjątkową zaciekłość i natężenie walk, jest to jedno z nielicznych starć na froncie zachodnim, porównywane przez historyków do bitwy stalingradzkiej.


The Battle of Aachen was a major combat action of World War II, fought by American and German forces in and around Aachen, Germany, between 2–21 October 1944. The city had been incorporated into the Siegfried Line, the main defensive network on Germany's western border; the Allies had hoped to capture it quickly and advance into the industrialized Ruhr Basin. Although most of Aachen's civilian population was evacuated before the battle began, much of the city was destroyed and both sides suffered heavy losses. It was one of the largest urban battles fought by U.S. forces in World War II, and the first city on German soil to be captured by the Allies. The battle ended with a German surrender, but their tenacious defense significantly disrupted Allied plans for the advance into Germany.


La batalla de Aquisgrán fue una de las batallas de la Segunda Guerra Mundial, con una duración de seis semanas hasta el 21 de octubre de 1944, en la ciudad alemana de Aquisgrán (en alemán "Aachen", y en francés "Aix-la-Chapelle").


Slaget om Aachen var et slag under 2. verdenskrig, som blev udkæmpet 2. - 21. oktober 1944 i og omkring byen Aachen i Tyskland. I september 1944 var Wehrmacht blevet trængt tilbage til det egentlige Tyskland efter at være besejret i Frankrig af de Vestallierede. I løbet af felttoget i Frankrig vurderede de tyske ledere, at de havde mistet, hvad der var svarede til 25 komplet udrustede divisioner. Nu havde tyskerne 74 divisioner indsat i Frankrig. Trods disse tab kunne tyskerne trække sig tilbage til Siegfried-linjen og delvis genopbygge deres styrke. Det lykkedes dem at bringe den totale kampstyrke på Vestfronten op på omkring 230.000 mand. Selv om de ikke nødvendigvis var veltrænede eller velbevæbnede, blev de tyske forsvarere i høj grad hjulpet af de befæstninger, som udgjorde Siegfried-linjen. I løbet af september kom det til de første kampe omkring Aachen, og byens kommandant tilbød at overgive byen til de fremrykkende amerikanere. Hans kapitulationsbrev blev imidlertid opdaget af SS under en ransagning i Aachen, mens de civile var ved at blive evakueret. Adolf Hitler beordrede ham straks arresteret og udskiftede ham og hans division med Gerhard Wilcks 246. Volksgrenadier Division. USA's 1. armé blev nødt til at kæmpe for at indtage byen.


معركة آخن هي معركة رئيسية من معارك الحرب العالمية الثانية، كان طرفيها القوات الأمريكية والألمانية وحدثت بالقرب من مدينة آخن، ألمانيا في الفترة بين 2-21 أكتوبر 1944. تم دمج مدينة آخن في خط سيغفريد الدفاعي على طول الحدود الغربية لألمانيا، ولكن الحلفاء أرادوا دخول المدينة سريعا والتقدم إلى منطقة حوض روهر الصناعية. على الرغم من أن معظم سكان آخن المدنيين تم إخلاؤهم قبل المعركة، تم تدمير معظم المدينة وتعرض الطرفين لخسائر كبيرة. تعتبر معركة آخن أحد أكبر المعارك المدنية مع القوات الأمريكية أثناء الحرب العالمية الثانية، وأول معركة ينتصر فيها الحلفاء على التراب الألماني. انتهت المعركة باستسلام القوات الألمانية، إلا أن خطتهم الدفاعية أخرت تقدم قوات الحلفاء بشكل كبير إلى ألمانيا.