Az portugál nagydíj volt az 1984-es Formula–1 világbajnokság tizenhatodik futama.


1984年ポルトガルグランプリ

1984年ポルトガルグランプリは、1984年F1世界選手権の第16戦として、1984年10月21日にエストリル・サーキットで開催された。


Portugals Grand Prix 1984 var det sista av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1984. Detta var det första grand prix-loppet i Portugal sedan säsongen och det första som kördes i Estoril.


Der Große Preis von Portugal 1984 fand am 21. Oktober auf dem Autódromo Fernanda Pires da Silvaist in der Nähe von Estoril als 16. und letztes Rennen der Formel-1-Weltmeisterschaft 1984 statt.


Гран-при Португалии 1984 года

Гран-при Португалии 1984 года — шестнадцатый и заключительный этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1984 года. Впервые прошёл на трассе Эшторил в Португалии. Соревнования состоялись 21 октября 1984 года. Для завоевания титула чемпиона Мира Ники Лауда должен был финишировать вторым. Тогда он, при любом итоге гонки, обходил своего ближайшего и единственного соперника Ален Проста на пол-очка.


Portugalin Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. lokakuuta 1984 Estorilin radalla Portugalissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden seitsemäs.


Velika nagrada Portugalske 1984 je bila šestnajsta in zadnja dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1984. Odvijala se je 21. oktobra 1984.


1984 Голяма награда на Португалия

1984 Голяма награда на Португалия е 4-то за Голямата награда на Португалия и шестнадесети последен кръг от сезон 1984 във Формула 1, провежда се на 21 октомври 1984 година на пистата Ещорил, Ещорил в Португалия.


Il Gran Premio del Portogallo 1984 è stata la sedicesima, e ultima, gara del Campionato mondiale di Formula 1 1984. Si è corsa domenica 21 ottobre sul Circuito di Estoril. La gara è stata vinta dal francese Alain Prost su McLaren-TAG Porsche; per il vincitore si trattò del sedicesimo successo nel mondiale. Ha preceduto sul traguardo il compagno di scuderia, l'austriaco Niki Lauda e il brasiliano Ayrton Senna su Toleman-Hart.


Resultats del Gran Premi de Portugal de Fórmula 1 de la temporada 1984, disputat al circuit d'Estoril el 21 d'octubre del 1984.


Le Grand Prix automobile du Portugal 1984 est une course de Formule 1 qui s'est déroulée le sur le circuit d'Estoril près de Lisbonne.


Grand Prix Portugalii 1984 (oryg. Grande Premio de Portugal) – ostatnia runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1984, która odbyła się 21 października 1984, po raz pierwszy na torze Autódromo do Estoril.


The 1984 Portuguese Grand Prix was a Formula One motor race held at Estoril on 21 October 1984. It was the sixteenth and final race of the 1984 FIA Formula One World Championship. It was the first World Championship Portuguese Grand Prix since 1960, when it was held at the Boavista street circuit in Oporto.


جائزة البرتغال الكبرى 1984

جائزة البرتغال الكبرى 1984 هو سباق فورمولا 1 أقيم بتاريخ 21 أكتوبر 1984 في إستوريل، البرتغال. كان السادس عشر من أصل 16 في بطولة العالم لسباقات الفورمولا واحد موسم 1984. حلّ الفرنسي ألن بروست أولا بينما جاء النمساوي نيكي لاودا في المركز الثاني وحصل على المركز الثالث البرازيلي آيرتون سينا.


Grand Prix Portugal 1984 merupakan balapan F1 yang diselenggarakan di Autódromo do Estoril pada tanggal 21 Oktober dan dimenangi oleh Alain Prost dari McLaren.


1983-as Formula–1 nyugat-amerikai nagydíj

Az 1983-as Formula–1 világbajnokság második futamát Long Beachen március 27-én rendezték.


De Grand Prix Formule 1 van de Verenigde Staten West 1983 werd gehouden op 27 maart 1983 in Long Beach.


Der Große Preis der USA West 1983 fand am 27. März in Long Beach statt und war das zweite Rennen der Formel-1-Weltmeisterschaft 1983.


Гран-при США-Запад 1983 года

Гран-при США-Запад 1983 года — второй этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1983 года. Прошёл на городской трассе в Лонг-Бич, Калифорния, США. Соревнования состоялись 27 марта 1983 года.


Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. maaliskuuta 1983 Long Beachissa. Kilpailun voitti John Watson.


Velika nagrada zahodnih ZDA 1983 je bila druga dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1983. Odvijala se je 27. marca 1983.


1983 Голяма награда на САЩ-запад

1983 Голяма награда на САЩ-запад е 8-о за Голямата награда на САЩ-запад и втори кръг от сезон 1983 във Формула 1, провежда се на 27 март 1983 година на пистата Лонг Бийч в Калифорния, САЩ.


Il Gran Premio degli Stati Uniti d'America-Ovest 1983 è stata la seconda prova della stagione 1983 del Campionato mondiale di Formula 1. Si è corsa domenica 27 marzo 1983 sul Circuito di Long Beach. La gara è stata vinta dal britannico John Watson su McLaren-Ford Cosworth; per il vincitore si trattò del quinto, e ultimo, successo nel mondiale. Ha preceduto sul traguardo l'austriaco Niki Lauda, anch'egli su McLaren-Ford Cosworth, e il francese René Arnoux su Ferrari.


Grande Prêmio do Oeste dos Estados Unidos de 1983

Resultados do Grande Prêmio do Oeste dos Estados Unidos de Fórmula 1 realizado em Long Beach em 27 de março de 1983. Segunda etapa da temporada, teve como vencedor o britânico John Watson, que subiu ao pódio junto a Niki Lauda numa dobradinha da McLaren-Ford, com René Arnoux em terceiro pela Ferrari.


Grand Prix automobile des États-Unis Ouest 1983

Résultats du Grand Prix des États-Unis Ouest de Formule 1 1983 qui a eu lieu sur le circuit urbain de Long Beach le .


Grand Prix Stanów Zjednoczonych – Zachód 1983

Grand Prix Stanów Zjednoczonych - Zachód 1983 – druga runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1983, która odbyła się 27 marca 1983, po raz ósmy na torze Long Beach Street Circuit.


The 1983 United States Grand Prix West (officially the Toyota Grand Prix of Long Beach) was a Formula One motor race held on March 27, 1983 at Long Beach, California. It was the second race of the 1983 Formula One World Championship.


Grand Prix USA Západ 1983 (oficiálně Toyota Grand Prix of Long Beach) se jela na okruhu Grand Prix of Long Beach v Long Beach v Kalifornii ve Spojených státech amerických dne 27. března 1983. Závod byl druhým v pořadí v sezóně 1983 šampionátu Formule 1.


1929–1930-as olasz labdarúgó-bajnokság (első osztály)

A Serie A 1929–30-as szezonja volt a 30. elsőosztályú labdarúgó-bajnokság Olaszországban. A "Scudettót" az Inter nyerte, akkor még S.S. Ambrosiana néven. Ez volt a harmadik bajnoki címük.


Die Serie A 1929/30 war die erste Spielzeit in der höchsten italienischen Fußball-Spielklasse der Herren. Begonnen hatte die Saison am 6. Oktober 1929. Der letzte Spieltag war der 6. Juli 1930. Ambrosiana-Inter beendete die Saison als Meister und wurde damit erster Titelträger der Serie A. In die Serie B mussten Padova Calcio und US Cremonese absteigen.


La Serie A 1929-1930 (denominazione completa: Divisione Nazionale Serie A 1929-1930) è stata la 30ª edizione della massima serie del campionato italiano di calcio (il 1º a girone unico), disputato tra il 6 ottobre 1929 e il 13 luglio 1930 e concluso con la vittoria dell', al suo terzo titolo.


Італійська Серія A 1929–1930

Сезон 1929–30 в Серії A — 30-й сезон чемпіонату Італії з футболу. Перше в історії італійського футболу змагання, що відбулося під егідою новоствореної Серії A, елітного дивізіону національної першості. Участь у турнірі брали 18 команд, 2 найгірші з яких за результатами сезону вибули до Серії B.


Championnat d'Italie de football 1929-1930

La du championnat d'Italie de football est remportée par l'Ambrosiana Inter. C'est la première saison du championnat organisé en une poule unique.


Serie A 1929/1930 bol premiérový ročník talianskej najvyššej futbalovej súťaže pod menom Serie A. Pred touto sezónou bola vykonaná reforma talianskeho futbalu a najvyššia súťaž bola rozdelená. Najvyššia liga sa pomenovala Serie A, druhá liga Serie B. Táto sezóna sa odohrávala od októbra 1929 do júla 1930. Víťazom tohto ročníka sa stala Ambrosiana (predchodca Interu Miláno), ktorá tak získala svoj tretí taliansky titul.


The 1929–30 Serie A was the 30th football tournament in Italy. Internazionale won its third "Scudetto" as Ambrosiana. This was the first edition of the Serie A using a round-robin format.


La temporada 1929-30, primera bajo el nombre Serie A, fue la 30.ª edición del campeonato de fútbol de más alto nivel en Italia y la primera bajo el formato de grupo único. Inter de Milán ganó su tercer "scudetto", todavía se llamaba Ambrosiana.


الدوري الإيطالي 1929–30

الدوري الإيطالي الدرجة الأولى 1929–30 هو موسم من الدوري الإيطالي الدرجة الأولى. أقيم خلال الفترة 6 أكتوبر 1929 وحتى 13 يوليو 1930، وفاز فيه نادي إنتر ميلانو.


1930–1931-es olasz labdarúgó-bajnokság (első osztály)

A Serie A 1930–31-es szezonja volt a 31. elsőosztályú labdarúgó-bajnokság Olaszországban. A "Scudettót" a Juventus nyerte. Ez volt a harmadik bajnoki címük.


Serie A i fotboll 1930/1931 vanns av Juventus FC.


Die Serie A 1930/31 war die zweite Spielzeit in der höchsten italienischen Fußball-Spielklasse der Herren. Begonnen hatte die Saison am 28. September 1930. Der letzte Spieltag war der 28. Juni 1931. Als Aufsteiger kamen AS Casale und AC Legnano aus der Serie B dazu. Juventus Turin beendete die Saison als Meister und wurde damit Nachfolger von Ambrosiana-Inter. In die Serie B mussten US Livorno und Legnano absteigen.


La Serie A 1930-1931 è stata la 31ª edizione della massima serie del campionato italiano di calcio (il 2º a girone unico), disputato tra il 28 settembre 1930 e il 28 giugno 1931 e concluso con la vittoria della , al suo terzo titolo.


Італійська Серія A 1930–1931

Сезон 1930-31 Серії A — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 2-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 18 команд, 2 найгірші з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.


Championnat d'Italie de football 1930-1931

La du championnat d'Italie de football est remportée par le Foot-Ball Club Juventus. C'est la deuxième saison du championnat organisé en une poule unique.


Serie A 1930/1931 – 31. edycja najwyższej w hierarchii klasy mistrzostw Włoch w piłce nożnej, organizowanych przez Direttorio Divisioni Superiori, które odbyły się od 28 września 1930 do 28 czerwca 1931. Mistrzem został , zdobywając swój trzeci tytuł.


The 1930–31 Serie A season was won by Juventus.


La Serie A 1930–1931 fue la 31.ª edición del campeonato de fútbol de más alto nivel en Italia y la 2.ª bajo el formato de grupo único. Juventus ganó su tercer "scudetto".


الدوري الإيطالي 1930–31

الدوري الإيطالي الدرجة الأولى 1930–31 هو موسم من الدوري الإيطالي الدرجة الأولى. أقيم خلال الفترة 28 سبتمبر 1930 وحتى 28 يونيو 1931، وفاز فيه يوفنتوس.


A 34. alkalommal megrendezett indianapolisi 500 mérföldes verseny volt az 1950-es AAA National Championship első futama. A verseny a tengerentúli bajnokság mellett a FIA Versenyzők Bajnokságába is beleszámított.


De Indianapolis 500 1950 werd gehouden op 30 mei 1950 op Indianapolis. Het was ook een race die deel uitmaakte van het wereldkampioenschap Formule 1 1950.


Das 34. Indianapolis 500 fand am 30. Mai 1950 am Indianapolis Motor Speedway statt und war der dritte Wertungslauf der Automobil-Weltmeisterschaft 1950.


500 миль Индианаполиса 1950

Индианаполис 500 1950 года — гонка, прошедшая по традиции 30 мая, в четверг, на автодроме Индианаполис Мотор Спидвей. Несмотря на полное несоответствие регламентов, она стала также третьим этапом сезона 1950 года чемпионата мира Формулы-1. Гонка никак не повлияла на борьбу в общем зачёте чемпионата мира, так как в ней не принимали участие европейские пилоты, хотя в заявочном листе на гонку присутствовала заводская команда Maserati в составе трёх пилотов: Франко Роль, Нино Фарина и Пьеро Таруффи.


Indianapolis 500 1950 oli Formula 1-historian kolmas kilpailu. Kilpailu ajettiin Yhdysvalloissa Indianapolisin radalla 30. toukokuuta 1950. Se sisältyi myös Formula 1:n MM-sarjaan, vaikkei yksikään itse F1-sarjan kuljettajista ajanut tässä kilpailussa eikä tämän kilpailun kuljettajat ajaneet muissa kilpailuissa.


Indianapolis 500 je bila tretja dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1950. Odvijala se je 30. maja 1950.


La 500 Miglia di Indianapolis del 1950, alla sua 34ª edizione venne inserita come terza gara valida per il Campionato mondiale della stagione 1950 di Formula 1, anche se si gareggiò con il Regolamento della AAA e della USAC. Venne disputata il martedì 30 maggio 1950 sull'ovale dell'Indianapolis Motor Speedway.


Resultados da trigésima quarta edição das 500 Milhas de Indianápolis realizadas no Indianapolis Motor Speedway à 30 de maio de 1950, valendo também como terceira etapa do mundial de Fórmula 1. O vencedor foi o norte-americano Johnnie Parsons.


Les 500 miles d'Indianapolis 1950 (), disputés le sur l'Indianapolis Motor Speedway sont la troisième épreuve du championnat du monde de Formule 1 courue depuis 1950. Il s'agit de la première édition des 500 miles d'Indianapolis comptant pour le championnat du monde de Formule 1, et


Indianapolis 500 1950 (oryg. XXXIV Indianapolis International Motor Sweepstakes) – trzecia runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1950.


The 34th International 500-Mile Sweepstakes was held at the Indianapolis Motor Speedway on Tuesday, May 30, 1950. The event was part of the 1950 AAA National Championship Trail. It was also race 3 of 7 in the 1950 World Championship of Drivers and paid points towards the World Championship. The event, however, did not attract any European Formula One drivers for 1950. Giuseppe Farina originally planned to enter, but his car never arrived. The Indianapolis 500 would be included on the World Championship calendar through 1960.


La Edición 34° de las 500 millas de Indianapolis se celebró en el Indianapolis Motor Speedway el martes 30 de mayo de 1950. El evento fue puntuable para el Campeonato Nacional de la AAA de la Temporada, así como del Mundial de Fórmula 1.


إنديانابوليس 500 سنة 1950

سباق إنديانا بوليس -500 ميل 1950 أقيم في حلبة إنديانابوليس موتور سبيدواي في 30 مايو 1950 وفاز في السباق جوني بارسون من فريق كورتيس كرافت بمتوسط سرعة .


Az 1970-es Formula–1 világbajnokság tizenegyedik futama a kanadai nagydíj volt.


1970年カナダグランプリ

1970年カナダグランプリ () は、1970年のF1世界選手権第11戦として、1970年9月20日にモントランブラン・サーキットで開催された。


Der Große Preis von Kanada 1970 fand am 20. September auf dem Circuit Mont-Tremblant statt und war das elfte Rennen der Automobil-Weltmeisterschaft 1970.


Гран-при Канады 1970 года

Гран-при Канады 1970 года — одиннадцатый этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1970 года. Автогонки прошли 20 сентября 1970 года на трассе Мон-Тремблан.


Kanadan Grand Prix 1970 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. syyskuuta 1970 Mont-Tremblant -radalla. Kilpailun voitti Jacky Ickx, jolle voitto oli kauden toinen.


Velika nagrada Kanade 1970 je bila enajsta dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1970. Odvijala se je 20. septembra 1970.


Il Gran Premio del Canada 1970, "X Canadian Grand Prix" e undicesima gara del campionato di Formula 1 del 1970, si è svolto il 20 settembre sul Circuito di Mont-Tremblant ed è stato vinto da Jacky Ickx su Ferrari.


Résultats du Grand Prix du Canada de Formule 1 1970 qui a eu lieu sur le circuit Mont-Tremblant le .


Grand Prix Kanady 1970 (oryg. Player's Canadian Grand Prix) – 11. runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1970, która odbyła się 20 września 1970, po raz 2. na torze Circuit Mont-Tremblant.


The 1970 Canadian Grand Prix was a Formula One motor race held at Circuit Mont-Tremblant on September 20, 1970. It was race 11 of 13 in both the 1970 World Championship of Drivers and the 1970 International Cup for Formula One Manufacturers. The 90-lap race was won by Ferrari driver Jacky Ickx after he started from second position. His teammate Clay Regazzoni finished second and March driver Chris Amon came in third. This race marked the debut of the Tyrrell Racing as a constructor. Stewart took pole position for the race in the first outing for the team. Tim Schenken finishing the race only 11 laps behind is the best a De Tomaso built car ever achieved.


Grand Prix Kanada 1970 merupakan balapan Formula 1 yang digelar di Circuit Mont-Tremblant pada 20 September 1970 dan dimenangkan oleh pembalap Scuderia Ferrari, Jacky Ickx.


Az 1964-es Formula–1-es világbajnokság hetedik futama az osztrák nagydíj volt.


De Grand Prix Formule 1 van Oostenrijk 1964 werd gehouden op 23 augustus 1964 op de Zeltweg.


1964年オーストリアグランプリ

1964年オーストリアグランプリ (II Großer Preis von Österreich) は、1964年F1世界選手権の第7戦として、1964年8月23日にツェルトベク飛行場で開催された。


Österrikes Grand Prix 1964 var det sjunde av tio lopp ingående i formel 1-VM 1964. Detta var det första VM-loppet i Österrike.


Der Große Preis von Österreich 1964 fand am 23. August 1964 auf dem Fliegerhorst Hinterstoisser bei Zeltweg statt und war das siebte Rennen der Automobil-Weltmeisterschaft 1964.


Гран-при Австрии 1964 года

Гран-при Австрии 1964 года (офиц. "II Großer Preis von Österreich") — седьмой этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1964 года, и первый Гран-при Австрии в рамках чемпионата. Гонка прошла 23 августа 1964 года на трассе «Цельтвег».


Itävallan Grand Prix 1964 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. elokuuta 1964 Zeltwegin radalla. Kilpailun voitti Lorenzo Bandini, jolle voitto oli kauden ja uran ensimmäinen.


Velika nagrada Avstrije 1964 je bila sedma dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1964. Odvijala se je 23. avgusta 1964.


Il Gran Premio d'Austria 1964 fu la settima gara della stagione 1964 del Campionato mondiale di Formula 1, disputata il 23 agosto all'Aerodromo Hinterstoisser-Zeltweg, in Stiria.


Формула-1 — Гран-прі Австрії 1964

Гран-прі А́встрії 1964 року — сьомий етап чемпіонату світу 1964 року з автоперегонів у класі Формула-1, що відбувся 23 серпня на автодромі Цельтвег. Першу та єдину перемогу в кар'єрі здобув Лоренцо Бандіні. Дебютну гонку провів Йохен Ріндт.


جایزه بزرگ اتریش ۱۹۶۴

جایزه بزرگ اتریش ۱۹۶۴ () یک مسابقهٔ موتوری در رشتهٔ اتومبیل‌رانی فرمول یک بود که در تاریخ ۲۳ اوت ۱۹۶۴ در فرودگاه زلتوگ واقع در زلتوگ، اتریش برگزار شد. این گراند پری در میان ۱۰ گراند پری در فصل ، مسابقهٔ شمارهٔ ۷ بود.


Resultados do Grande Prêmio da Áustria de Fórmula 1 realizado em Zeltweg em 23 de agosto de 1964. Sétima etapa da temporada, nela o italiano Lorenzo Bandini obteve a única vitória de sua carreira num dia marcado pela estreia do futuro campeão mundial, Jochen Rindt.


Resultats del Gran Premi d'Àustria de Fórmula 1 de la temporada 1964, disputat al circuit de Zeltweg el 23 d'agost del 1964.


Résultats du Grand Prix automobile d'Autriche 1964 de Formule 1 qui a eu lieu sur le circuit de Zeltweg le .


Grand Prix Austrii 1964 (oryg. Grosser Preis von Österreich) – 7. runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1964, która odbyła się 23 sierpnia 1964, po raz 1. na torze Zeltweg.


The 1964 Austrian Grand Prix was a Formula One World Championship motor race held at Zeltweg Airfield on August 23, 1964. It was race 7 of 10 in both the 1964 World Championship of Drivers and the 1964 International Cup for Formula One Manufacturers. The 105-lap race was won by Ferrari driver Lorenzo Bandini after he started from seventh position. Richie Ginther finished second for the BRM team and Brabham driver Bob Anderson came in third. This was the debut World Championship race of the future world champion Jochen Rindt.


جائزة النمسا الكبرى 1964

جائزة النمسا الكبرى 1964 هو سباق فورمولا 1 أقيم بتاريخ 23 أغسطس 1964 في قاعدة زيلتويج الجوية في النمسا والتي استخدمت كحلبة سباق في تلك الفترة. كان السابع من أصل 10 في بطولة العالم لسباقات الفورمولا واحد موسم 1964. حلّ الإيطالي لورينزو بانديني أولا بينما حلّ ريتشي جينثر في المركز الثاني وحصل على المركز الثالث بوب أندرسون.


Az 1964-es Formula–1-es világbajnokság nyolcadik futama az olasz nagydíj volt.


De Grand Prix Formule 1 van Italië 1964 werd gehouden op 6 september 1964 op Monza.


1964年イタリアグランプリ

1964年イタリアグランプリ (XXXV Gran Premio d'Italia) は、1964年F1世界選手権の第8戦として、1964年9月6日にモンツァ・サーキットで開催された。


Der Große Preis von Italien 1964 fand am 6. September 1964 auf dem Autodromo Nazionale Monza bei Monza statt und war das achte Rennen der Automobil-Weltmeisterschaft 1964.


Гран-при Италии 1964 года

Гран-при Италии года — восьмой этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1964 года. Гонка прошла 6 сентября 1964 года на трассе Монца.


Velika nagrada Italije 1964 je bila osma dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1964. Odvijala se je 6. septembra 1964.


Il Gran Premio d'Italia 1964 fu l'ottava gara della stagione 1964 del Campionato mondiale di Formula 1, disputata il 6 settembre all'Autodromo nazionale di Monza. Divenne l'ultima per Maurice Trintignant, dopo la sua carriera di 14 anni nella Formula 1.


Формула-1 — Гран-прі Італії 1964

Гран-прі Італії 1964 року — восьмий етап чемпіонату світу 1964 року з автоперегонів у класі Формула-1, що відбувся 6 вересня на автодромі «Монца».


Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1964 disputat al circuit de Monza el 6 de setembre del 1964.


Résultats du Grand Prix d'Italie de Formule 1 1964 qui a eu lieu sur le circuit de Monza le .


Grand Prix Włoch 1964 (oryg. Gran Premio d'Italia) – 8. runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1964, która odbyła się 6 września 1964, po raz 15. na torze Monza.


The 1964 Italian Grand Prix was a Formula One motor race held at the Autodromo Nazionale di Monza on September 6, 1964. It was race 8 of 10 in both the 1964 World Championship of Drivers and the 1964 International Cup for Formula One Manufacturers. The 78-lap race was won by Ferrari driver John Surtees after he started from pole position. Bruce McLaren finished second for the Cooper team and Ferrari driver Lorenzo Bandini came in third.


جائزة إيطاليا الكبرى 1964

جائزة إيطاليا الكبرى 1964 هو سباق فورمولا 1 أقيم بتاريخ 6 سبتمبر 1964 في حلبة مونزا، إيطاليا. كان الثامن من أصل 10 في بطولة العالم لسباقات الفورمولا واحد موسم 1964. حلّ البريطاني جون سورتيس أولا بينما جاء بروس ماكلارين في المركز الثاني وحصل على المركز الثالث الإيطالي لورينزو بانديني.


De Grand Prix Formule 1 van Zuid-Afrika 1984 werd gehouden op 7 april 1984 op Kyalami.


1984年南アフリカグランプリ

1984年南アフリカグランプリは、1984年F1世界選手権の第2戦として、1984年4月7日にキャラミ・サーキットで開催された。


Der Große Preis von Südafrika 1984 fand am 7. April auf dem Kyalami Grand Prix Circuit statt und war das zweite Rennen der Formel-1-Weltmeisterschaft 1984.


Гран-при Южной Африки 1984 года

Гран-при Южной Африки 1984 года — второй этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1984 года. Прошёл на трассе Кьялами в Претории (ЮАР). Соревнования состоялись 7 апреля.


Etelä-Afrikan Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. huhtikuuta 1984 Kyalamin radalla Etelä-Afrikassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli hänen uransa 20:s ja kauden ensimmäinen.


1984 Голяма награда на ЮАР

1984 Голяма награда на ЮАР е 20-о за Голямата награда на Южна Африка и втори кръг от сезон 1984 във Формула 1, провежда се на 7 април 1984 година на пистата Киалами, ЮАР.


Il Gran Premio del Sudafrica 1984 è stata la seconda prova della stagione 1984 del Campionato mondiale di Formula 1. Si è corsa sabato 7 aprile 1984 sul Circuito di Kyalami. La gara è stata vinta dall'austriaco Niki Lauda su McLaren-TAG Porsche; per il vincitore si trattò del ventesimo successo nel mondiale. Ha preceduto sul traguardo il compagno di scuderia, il francese Alain Prost, e il britannico Derek Warwick su Renault. Per quest'ultimo si trattò del primo podio in una gara valida per il mondiale di F1.


Resultados do Grande Prêmio da África do Sul de Fórmula 1 realizado em Kyalami em 7 de abril de 1984. Segunda etapa da temporada, teve como vencedor o austríaco Niki Lauda, que subiu ao pódio junto a Alain Prost numa dobradinha da McLaren-TAG/Porsche, com Derek Warwick em terceiro pela Renault.


Grand Prix automobile d'Afrique du Sud 1984

Résultats du Grand Prix automobile d'Afrique du Sud de Formule 1 1984 qui a eu lieu sur le circuit de Kyalami près de Johannesburg le .


Grand Prix Południowej Afryki 1984 (oryg. National Panasonic South African Grand Prix) – druga runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1984, która odbyła się 7 kwietnia 1984, po raz 17. na torze Kyalami.


The 1984 South African Grand Prix was a Formula One motor race held at Kyalami on 7 April 1984. It was race 2 of 16 in the 1984 Formula One World Championship. The 75-lap race was won by Niki Lauda, driving a McLaren-TAG, with teammate Alain Prost second and Derek Warwick third in a Renault.


A cambrai-i liga háborúja Franciaország, a Német-római Birodalom, a pápai állam és Spanyolország (pontosabban Aragónia–Kasztília) harca a Velencei Köztársaság ellen az itáliai háborúk részeként, melyek már 1494 óta tartottak. Velence Itáliában elvesztette meghatározó szerepének jó részét és a törökökkel szemben is alulmaradt.


De Oorlog van de Liga van Kamerijk (1508–1516), ook bekend als de Oorlog van de Heilige Liga en verschillende andere namen, was een belangrijk conflict in de Italiaanse Oorlogen. De belangrijkste deelnemers waren Frankrijk, de Kerkelijke Staat en de republiek Venetië. Vrijwel elke mogendheid in West-Europa nam op enig moment deel aan het conflict, zoals Spanje, het Heilige Roomse Rijk, het koninkrijk Engeland, het koninkrijk Schotland, het hertogdom Milaan, Florence, het hertogdom Ferrara en de Zwitsers.


Италијански рат (1508—1515)

Италијански рат (1508—1515) () био је трећи део италијанских ратова (1494-1559).


カンブレー同盟戦争は、イタリア半島における権益を巡ってフランス、教皇国、ヴェネツィア共和国が争った戦争である。1508年から1516年まで続いたこの戦争はスペイン、神聖ローマ帝国、イングランド、スコットランド、イタリア諸邦といった当時の西欧諸国のほぼ全てを巻き込み、イタリア戦争における最も大規模な戦争の一つとなった。


Katolska ligan, "Heliga ligan" var en koalition mellan olika europeiska makter mellan 1508 och 1516 i syfte att försvara Italien mot Ludvig XII av Frankrike och stärka påvens makt.


מלחמת ליגת קמברה

מלחמת ליגת קַמְבְּרֶה, הידועה לעיתים גם בשם מלחמת הליגה הקדושה ובשמות אחדים נוספים, הייתה אחד העימותים המהווים יחד את המלחמות האיטלקיות. הצדדים הנצים העיקריים במלחמה, שניטשה מ-1508 עד 1516, היו צרפת, מדינת האפיפיור והרפובליקה של ונציה; הצטרפו אליהם בשלבים שונים של העימות כמעט כל המעצמות והמדינות החשובות במערב אירופה, ובהן ספרד, האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה, סקוטלנד, דוכסות מילאנו, פירנצה, דוכסות פרארה ושכירי חרב שווייצריים.


Πόλεμος της Συμμαχίας του Καμπραί

Ο Πόλεμος της Συμμαχίας του Καμπραί (1508-1516), επίσης γνωστός ως Πόλεμος της Λίγκας του Καμπραί, ήταν μια μεγάλη σειρά συγκρούσεων των Ιταλικών πολέμων του 1494-1559.


Liga din Cambrai a fost o alianță anti-venețiană, care îi includea pe Ludovic al XII-lea, Maximilian I al Sfântului Imperiu Roman și pe Ferdinand al II-lea al Aragonului, constituită la inițiativa papei Iulius al II-lea în 1508. Datorită faptului că a fost inițiată de papalitate, a fost considerată în acea epocă o „ligă sfântă” deși era îndreptată împotriva unui stat nominal creștin.


Война Камбрейской лиги

Война Камбрейской лиги — война, продолжавшаяся с 1508 по 1516 год, составная часть Итальянских войн. Состояла из нескольких этапов.


La guerra della Lega di Cambrai fu uno dei maggiori conflitti delle guerre d'Italia del XVI secolo incominciato con l'intento primario di arrestare l'espansione della Repubblica di Venezia nella penisola italiana. A tale scopo, le principali potenze europee avviarono delle trattative che si conclusero il 10 dicembre 1508 a Cambrai, nell'attuale nord-est della Francia, dove fu stipulato un accordo segreto che prese il nome della città e che prevedeva di invadere militarmente la Repubblica per obbligarla a cedere territori e ricchezze.


캉브레 동맹 전쟁(Guerre de la Ligue de Cambrai, Guerra della Lega di Cambrai)은 1494년부터 시작되어 1559년까지 65년간 지속되었던 이탈리아 대전쟁 중에서 제 3차 이탈리아 전쟁으로 분류되며, 신성 동맹 전쟁과 다른 이름으로도 알려져있다. 1508년부터 1516년 사이에 벌어진 이 전쟁의 주요 참전국으로는 교황령, 베네치아 공화국, 프랑스이며, 스페인, 신성 로마 제국, 피렌체 공화국, 페라라 공국, 밀라노 공국, 잉글랜드, 스코틀랜드, 스위스 용병을 포함한 인접 서유럽의 강국들도 자주 참전했다.


Війна Камбрейської ліги

Війна Камбрейської ліги — збройний конфлікт 1508–1516 років на півночі Італії (одна з Італійських війн), основними учасниками якого були Папська держава, Венеція та Франція . У конфлікті взяли участь практично всі європейські держави: Іспанія, Священна Римська імперія, Англія, Шотландія, Міланське герцогство, герцогство Феррара та швейцарські найманці.


جنگ اتحاد کمبره

جنگ اتحاد کمبره () یک درگیری بزرگ در جریان جنگ‌های ایتالیا بود. طرف‌های اصلی جنگ ار سال ۱۵۰۸ تا ۱۵۱۶ میلادی با هم جنگیدند. اتحاد کمبره را پاپ ژولیوس دوم برای مهار کردن نفوذ جمهوری ونیز تشکیل داد و شامل خودش، لوئی دوازدهم فرانسه، ماکسیمیلیان یکم، امپراتور مقدس روم و فردیناند کاتولیک آراگون می‌شد. با اینکه اتحاد در ابتدا موفق بود ولی با افزایش تنش بین پاپ ژولیوس و لوئی اتحاد فروپاشید و ژولیوس با ونیز علیه فرانسه متحد شد. اتحاد ونیز و پاپ در نهایت توانست فرانسه را در ۱۵۱۲ از ایتالیا بیرون کند، ولی اختلاف نظر دربارهٔ چگونگی تقسیم غنائم جنگی باعث شد ونیز علیه پاپ با فرانسه متحد شود. اتحاد فرانسه و ونیز تحت رهبری پادشاه جدید فرانسه فرانسوای اول در نبرد مارینیانو در سال ۱۵۱۵ پیروز شد. در عهدنامه نوایون که به این جنگ پایان داد قرار شد مرزها به وضعیتی که در سال ۱۵۰۸ بود بازگردد.


康布雷同盟戰爭（），又有神圣同盟戰爭（英语：War of the Holy League）及其他名称，是意大利战争當中的一次主要戰爭。从1508年至1516年的意大利战争期间主要参与方有法国、教皇国、威尼斯共和国。几乎每一个在西欧的重要势力，其中有西班牙、神圣罗马帝国、英格兰、苏格兰王国、米兰公国、佛罗伦萨、費拉拉公國和瑞士，他们分别在不同的时期加入了这个同盟。


A Guerra da Liga de Cambrai, também conhecida como Guerra da Santa Liga, foi um grande conflito travado durante as chamadas Guerras Italianas. Os principais protagonistas da luta, travada entre 1508 e 1516, eram a França, os Estados Papais e a República de Veneza; ao longo do tempo, outros países da Europa Ocidental se envolveram, como a Espanha, o Sacro Império Romano, a Inglaterra, a Escócia, o Ducado de Milão, Florença, o Ducado de Ferrara e mercenários suíços.


Perang Liga Cambrai, kadang kala dikenali sebagai Perang Liga Suci dan dengan nama-nama lain, ialah satu konflik besar dalam Peperangan Itali. Peserta-peserta utama Perang Liga, yang berlangsung dari tahun 1508 hingga 1516, adalah Perancis, Negeri-Negeri Paus dan Republik Venice. Pada masa-masa berlainan, negara-negara yang bertelagah ini disertai hampir semua kuasa besar Eropah Barat pada waktu itu termasuk Sepanyol, Empayar Suci Rom, England Scotland, Duci Milan, Florence, Duci Ferrara, dan askar upahan Swiss.


La guerre de la Ligue de Cambrai, également connue entre autres sous les noms de guerre de la Sainte Ligue et quatrième guerre d'Italie, est un conflit majeur des Guerres d'Italie. Les principaux protagonistes de cette guerre, qui dure de 1508 à 1516, sont la France, les États pontificaux, et la République de Venise. Au cours du conflit, ils sont rejoints par pratiquement toutes les puissances d'importance d'Europe occidentale, parmi lesquelles l'Espagne, le Saint-Empire romain germanique, le Royaume d'Angleterre, le Royaume d'Écosse, le Duché de Milan, Florence, le Duché de Ferrare, et les Suisses.


The War of the League of Cambrai, sometimes known as the War of the Holy League and several other names, was a major conflict in the Italian Wars of 1494–1559. The main participants of the war, who fought for its entire duration, were France, the Papal States, and the Republic of Venice, joined at various times by nearly every significant power in Western Europe, including Spain, the Holy Roman Empire, England, the Duchy of Milan, the Republic of Florence, the Duchy of Ferrara, and Swiss mercenaries.


La Guerra de la Liga de Cambrai, a veces conocida como la Guerra de la Liga Santa, fue un importante conflicto en las Guerras Italianas. Los principales participantes de la guerra, que fue librada de 1508 a 1516, fueron Francia, los Estados Pontificios y la República de Venecia; se les unieron, varias veces, casi todas las potencias significativas en la Europa Occidental, incluyendo España, el Sacro Imperio Romano Germánico, Inglaterra, Escocia, el Ducado de Milán, Florencia, el Ducado de Ferrara y Suiza.


Válka ligy z Cambrai byl další z válečných konfliktů (tzv. Italských válek) na Apeninském poloostrově, který probíhal v letech 1508–1516. Účastnila se jí většina italských městských států, největší evropské velmoci a i švýcarští žoldnéři.


حرب عصبة كامبراي

حرب عصبة كامبراي وتعرف أحياناً باسم حرب العصبة المقدسة وبأسماء أخرى عديدة، كانت صراعاً كبيراً في الحروب الإيطالية. شارك في المعارك التي دارت رحاها في الفترة 1508-1516 كل من فرنسا والولايات البابوية وجمهورية البندقية، وانضم لتلك القوى في أوقات مختلفة أغلب القوى الأوروبية الأخرى في أوروبا الغربية، بما في ذلك إسبانيا و الإمبراطورية الرومانية المقدسة وانكلترا واسكتلندا ودوقية ميلانو وفلورنسا ودوقية فيرارا والمرتزقة السويسريون.


Perang Liga Cambrai, kadang-kadang disebut Perang Liga Suci, adalah konflik yang berlangsung selama Peperangan Italia. Perang ini berlangsung dari tahun 1508 hingga 1516 dan melibatkan berbagai negara di Eropa Barat, seperti Prancis, Negara Gereja, Venesia, Spanyol, Kekaisaran Romawi Suci, Inggris, Skotlandia, Kadipaten Milan, Firenze, Kadipaten Ferrara dan Swiss.


Az itáliai háborúk vagy reneszánsz háborúk az 1494 és 1559 között, főként Itália területén lezajlott konfliktus-sorozat volt, amelynek főszereplői egyfelől francia Valois-k, másfelől a Német-római Birodalom és az ekkoriban egyesülő Spanyolország trónját egyaránt birtokló Habsburgok voltak. Rajtuk kívül Nyugat-Európa és Itália szinte minden állama (köztük Anglia, Skócia, a svájci kantonok, a pápai állam, a Milánói Hercegség, a Velencei és a Genovai Köztársaság, Firenze, a Savoyai Hercegség és az Oszmán Birodalom is részt vett a háborúkban.


Onder de Italiaanse Oorlogen wordt een reeks van opeenvolgende conflicten tussen 1494 en 1559 verstaan, waarbij op verschillende tijdstippen alle belangrijke West-Europese staten betrokken waren. Tot de partijen behoorden het koninkrijk Frankrijk, Spanje, het Heilige Roomse Rijk, het koninkrijk Engeland, het koninkrijk Schotland, de republiek Venetië, de Pauselijke Staat, de meeste Italiaanse stadstaten en zelfs het Ottomaanse Rijk.


Италијански ратови

Италијански ратови или Ренесансни ратови је назив за низ конфликата између 1494. и 1559. године који су укључивали током дужег временског периода већину градова-држава Италије, већину великих сила западне Европе (Француска, Шпанија, Свето римско царство, Енглеска и Шкотска), као и Османско царство. Првобитно произашавши из династичких борби над Миланским војводством и Напуљским краљевством, ратови су се претворили велики сукоб за моћ и територије међу зараћеним странама и били су означени са већим бројем савеза, противсавеза и издаја. Италијански ратови су у једном тренутку изашли из оквира европског сукоба, увукавши у себе државе као што су Русија, Османско царство и Персија. Ови ратови су уништили систем италијанских држава у коме се налазе зачеци модерне дипломатије, али тај систем преузимају најмоћнији владари тадашње Европе (Карло V, Франсоа I и Сулејман Величанствени), тако да се на његовим начелима ствара систем модерних европских држава.


イタリア戦争（イタリアせんそう、、）、またはイタリア大戦争（イタリアだいせんそう、）、ハプスブルク・ヴァロワ戦争（）、ルネサンス戦争（）は、16世紀に主にハプスブルク家（神聖ローマ帝国・スペイン）とヴァロワ家（フランス）がイタリアを巡って繰り広げた戦争である。教皇領、、ヴェネツィア共和国、西ヨーロッパのほとんどの国（イングランド、スコットランド、前出のフランス、スペイン、神聖ローマ帝国）も参戦した。戦争の期間は、本項では1494年から1559年としてはいるが、実際には戦争の期間や区分けは諸説あり、必ずしも一定しているわけではない。


Italienska krigen var en följd av krig 1494-1559 om kontrollen över de italienska staterna mellan i första hand Frankrike och Spanien, men som även involverade de flesta europeiska staterna och påven Clemens VII:s fångenskap.


Als Italienische Kriege bzw. Italienkriege oder "Renaissance-Kriege" wird eine Reihe von Kriegen bezeichnet, die zwischen 1494 und 1559 zu einem großen Teil auf dem Gebiet des heutigen Italien ausgetragen wurden. Neben allen größeren europäischen waren auch fast alle italienischen Staaten und das Osmanische Reich daran beteiligt.


Італьянскія войны

Італьянскія войны (1494—1559) — серыя ваенных канфліктаў паміж Францыяй, Іспаніяй і Свяшчэннай Рымскай імперыяй з удзелам іншых дзяржаў Заходняй Еўропы (Англія, Шатландыя, Швейцарыя, Венецыя, Папская вобласць і італьянскія гарады-дзяржавы), а таксама Асманскай імперыі, за ўладанне Італіяй і гегемонію ў Еўропе і Міжземнамор'і.


המלחמות האיטלקיות

המלחמות האיטלקיות (באיטלקית Guerre Italiane del Rinascimento - "מלחמות הרנסאנס האיטלקיות") היו רצף של מלחמות וסכסוכים שהתרחשו באיטליה בין שנת 1494 לשנת 1559. שני הכוחות המרכזיים שפעלו במלחמות הללו היו צרפת תחת שלטונו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת ולאחריו בנו, אנרי השני, אל מול האימפריה הספרדית של המלך פרננדו השני, ולאחר מכן האימפריה הרומית הקדושה של קארל החמישי.


Ιταλικοί Πόλεμοι

Οι Ιταλικοί πόλεμοι, αναφέρονται και ως Μεγάλοι πόλεμοι της Ιταλίας και η δεύτερη περίοδος ως πόλεμοι Αψβούργων-Βαλουά, ήταν μια μακρά σειρά πολέμων που έλαβαν χώρα μεταξύ 1494 και 1559 στην Ιταλία κατά την Αναγέννηση. Διεξήχθησαν από Γάλλους ηγεμόνες για να διεκδικήσουν αυτά που θεωρούσαν ως κληρονομικά τους δικαιώματα στο Βασίλειο της Νεαπόλεως και το Δουκάτο του Μιλάνου και ενεπλάκησαν όλες οι μεγάλες ευρωπαϊκές δυνάμεις της εποχής στην προσπάθεια να ελέγξουν τα μικρά ανεξάρτητα κράτη της Ιταλικής χερσονήσου, η οποία, οικονομικά εύρωστη αλλά πολιτικά διαιρεμένη μεταξύ πολλών κρατών-πόλεων, έγινε το κύριο πεδίο μάχης για την ευρωπαϊκή υπεροχή.


Războaiele Italiene, deseori denumite și Marele războaie italiene sau Marele războaie ale Italiei și uneori Războaiele Habsburgi-Valois au fost o serie de conflicte, din 1494 și până în 1559, între Habsburgi și Franța, ajutate fiecare de diverse state din Europa occidentală, (Regatul Angliei, Regatul Scoției, Statul Papal, Veneția și alte orașe-state italiene), dar și Imperiul Otoman pentru dominație în Italia și, pe plan mai larg, pentru hegemonie în Europa. Provenind inițial din dispute dinastice asupra Regatului Neapolelui și Ducatului Milanului, conflictul s-a transformat rapid într-o luptă generală pentru putere și teritoriu dintre diferiți participanți și a fost marcat de un număr în creștere de alianțe, contra-alianțe și trădări.


Итальянские войны

Италья́нские во́йны (1494—1559) — серия военных конфликтов между Францией, Испанией и Священной Римской империей с участием других государств Западной Европы (Англия, Шотландия, Швейцария, Венеция, Папская область и итальянские города-государства), а также Османской империи, за обладание Италией и гегемонию в Западной Европе и Средиземноморье.


Italialaissodat eli suuri Italian sota oli sarja pääasiassa Italiassa käytyjä sotia vuosina 1494–1559, joihin osallistui pääosa Euroopan silloisista suurvalloista. Sodat saivat alkunsa ranskalaisten laajentumispyrkimyksistä Italiaan (muun muassa Milanon herttuakunta ja Napolin kuningaskunta), mutta laajenivat lopuksi koskemaan muitakin alueita. Sotia leimasi jatkuva voimasuhteiden muutos, kun taistelevien osapuolten liittokunnat muuttivat muotoaan.


Italijanske vojne je skupno ime za osem vojn, ki so se med letoma 1494 in 1559 odigrale pretežno na italijanskih tleh in ki so imele za cilj nadoblast nad evropskimi državami, oziroma dosego ravnotežja med tedanjimi velesilami.


Войни между Хабсбурги и Валоа

Войните между австро-испанската династия Хабсбурги и френската династия Валоа продължават от 1515 до 1559 г., като се водят в Италия, Нидерландия и край Пиренеите. Те са пряко продължение на т. нар. Италиански войни, но акцентът вече е изнесен от Италия. Причините за тях са в борбата за европейско надмощие и в конкретни териториални спорове на Франция с противниците ѝ за Милано, Бургундия, части от Нидерландия и за Русийон.


Le guerre d'Italia del XVI secolo (spesso indicate anche come grandi guerre d'Italia) furono una serie di conflitti, combattuti prevalentemente sul suolo italiano nella prima metà del secolo (per la precisione durarono dal 1494 al 1559), aventi come obiettivo finale la supremazia in Europa.


이탈리아 전쟁은 흔히 대이탈리아 전쟁(Great Italian Wars) 혹은 이탈리아 대전쟁(Great Wars of Italy)으로 역사상 알려져 있는데, 주로 1494년부터 1559년까지를 포함한 일련의 투쟁을 가리킨다. 이 전쟁에는 대부분의 이탈리아의 도시국가, 교황령, 서유럽의 주요 국가인 프랑스, 스페인, 신성로마제국, 잉글랜드, 스코틀랜드 그리고 오스만 제국이 참가하였다. 원래는 나폴리 왕국과 밀라노 공국의 계승권에 관련된 갈등으로 시작되었지만, 전쟁은 순식간에 힘과 영토를 둘러싼 각국의 이익을 위한 권력투쟁으로 번졌다. 그 때문에 시작의 단계에서부터 각국의 이해관계에 따라 동맹을 체결하거나 배신하는 역동맹이 일어났다.


Італійські війни

Італійські війни (1494—1559) — ряд військових конфліктів між Францією, Іспанією і Священною Римською імперією за участю інших держав Європи (Англія, Шотландія, Швейцарія, Османська імперія, Венеція, Папська область і італійські міста-держави) за володіння Італією і гегемонію в Європі. Виникнувши як династична суперечка за престол Неаполітанського королівства, Італійські війни швидко перетворилися на загальноєвропейський конфлікт. З 1520-х років головною складовою цього конфлікту стала боротьба між Францією і Габсбургами за домінування в Західній Європі.


جنگ‌های ایتالیا

جنگ‌های ایتالیا که به عنوان جنگ‌های بزرگ ایتالیا، جنگ‌های هابسبورگ-والوا یا جنگ‌های رنسانس نیز شناخته می‌شود، مجموعه‌ای از کشمکش‌ها میان سالهای ۱۴۹۴ تا ۱۵۵۹ میلادی بود که بیش تر دولت-شهرهای ایتالیا، ایالات پاپی و همچنین قدرت‌های اروپای غربی (فرانسه، اسپانیا، امپراتوری مقدس روم، انگلستان و اسکاتلند) به علاوهٔ امپراتوری عثمانی درگرفت. اگرچه این جنگ در اصل از تنش‌های قدرت‌های منطقه بر سر دوک نشین میلان و پادشاهی ناپل روی داد اما پس از مدتی به جدال میان سرزمین‌های مختلف بر سر قلمرو بیشتر انجامید. همچنین، این جنگ آمیزه‌ای از پیمان‌ها، اتحادها و خیانت‌ها بود.


義大利戰爭（）又稱哈布斯堡-瓦洛戰爭，是1494年至1559年間一系列戰爭的總稱，戰事地包括多數義大利城邦、教宗國、西歐各主要國家（法國、西班牙、神聖羅馬帝國、英格兰與蘇格蘭）以及鄂圖曼土耳其帝國。戰爭起源於米蘭公國與那不勒斯王國間的糾紛，隨後迅速轉變為各參與國間爭奪權力與版圖的軍事衝突，伴隨聯盟、反聯盟，及頻繁的斷交與背叛。


As Guerras Italianas, frequentemente referidas como as Grandes Guerras da Itália e às vezes como as Guerras Habsburgo-Valois, foram uma longa série de guerras travadas entre 1494 e 1559 na Itália durante a Renascença. A península italiana, economicamente avançada mas politicamente dividida entre vários estados, tornou-se o principal campo de batalha para a supremacia europeia. Os conflitos envolveram as grandes potências da Itália e da Europa, numa série de eventos que se seguiram ao fim dos 40 anos da Paz de Lodi, acordada em 1454 com a formação da Liga Itálica.


Les Guerres d'Itàlia van ser un seguit de conflictes entre 1494 i 1559 que van involucrar, en diverses etapes, tots els grans estats d'Europa occidental (França, la Monarquia Hispànica, el Sacre Imperi Romanogermànic, Anglaterra, Escòcia, la República de Venècia, els Estats Pontificis i la major part de les ciutats estat italianes) a més de l'Imperi Otomà. Inicialment originades per les disputes dinàstiques sobre el Ducat de Milà i el Regne de Nàpols, les guerres van desembocar en un conflicte generalitzat pel poder i el territori entre diversos participants, i van estar marcades per un creixent grau d'aliances, contra-aliances i habituals traïcions.


De italienske kriger var en serie kriger utkjempet mellom 1494 og 1559 om kontroll over de italienske statene. De viktigste partene var Frankrike og Spania, men de fleste andre vesteuropeiske stater inkludert Pavestatene var involvert.


İtalya Savaşları (1494-1559), Orta Çağ'dan Yeni Çağ'a geçiş döneminde Avrupa ve Akdeniz coğrafyasının büyük güçlerini karşı karşıya getiren savaşlar dizisidir.


Các cuộc chiến tranh Ý, thường được gọi là Các cuộc chiến tranh Ý vĩ đại hay Các cuộc chiến tranh vĩ đại của Ý và đôi khi là Chiến tranh Habsburg-Valois hay Chiến tranh Phục Hưng, là một loạt các mâu thuẫn từ năm 1494 đến năm 1559 có liên quan, vào những thời điểm khác nhau, phần lớn Các thành bang của Ý, các Lãnh địa Giáo hoàng, Cộng hòa Venice, hầu hết các bang lớn của Tây Âu (Pháp, Tây Ban Nha, Đế chế La Mã, Anh Quốc và Scotland) cũng như Đế quốc Ottoman. Ban đầu nó phát sinh từ các tranh chấp dai dẳng đối với Công quốc Milano và Vương quốc Napoli, cuộc chiến tranh nhanh chóng trở thành một cuộc đấu tranh giành quyền lực và lãnh thổ giữa các thành viên khác nhau của họ, và được đánh dấu bằng một số liên minh gia tăng, liên minh và phản bội.


Les guerres d'Italie sont une suite de conflits () menés par les souverains français en Italie à partir de la fin du et au cours du pour faire valoir ce qu'ils estimaient être leurs droits héréditaires sur le royaume de Naples, puis sur le duché de Milan.


Wojny włoskie – seria konfliktów zbrojnych toczonych w latach 1494–1559, z udziałem Francji, Hiszpanii, niemieckiego rodu Habsburgów, Państwa Kościelnego, Wenecji, Florencji, Neapolu, Mediolanu i licznych drobnych państewek włoskich; czasem w wojny te angażowały się również inne państwa – Anglia, Szkocja, Szwajcaria czy nawet Imperium Osmańskie.


The Italian Wars, often referred to as the Great Wars of Italy and sometimes as the Habsburg–Valois Wars, were a long series of wars fought between 1494 and 1559 in Italy during the Renaissance. The Italian peninsula, economically advanced but politically divided among several states, became the main battleground for European supremacy. The conflicts involved the major powers of Italy and Europe, in a series of events that followed the end of the 40-year long Peace of Lodi agreed in 1454 with the formation of the Italic League.


Las guerras italianas, también conocidas como las Grandes Guerras Italianas y las Guerras de Italia, fueron una serie de conflictos sucedidos entre 1494 y 1559 que implicaron, en distintas ocasiones, a los principales Estados de la Europa Occidental: Francia, Corona de Castilla, Corona de Aragón, Sacro Imperio Romano Germánico, Inglaterra, la República de Venecia, los Estados Pontificios y la mayoría de las ciudades-estado italianas, así como también el Imperio otomano.


Italské války nebo renesanční války byl sled ozbrojených konfliktů v letech 1494 až 1559 na většině Apeninského poloostrova. Zapojily se do nich skoro všechny italské státy, evropské velmoci a Osmanská říše. Vznikly jako dynastický konflikt o obsazení neapolského trůnu (první italská válka) a přerostly v celoevropský boj mezi dvěma nejmocnějšími dynastiemi Západu, Habsburky a francouzským královským domem Valois. Konflikt skončil mírem z Cateau-Cambrésis ve prospěch Habsburků. Za obecný výsledek série italských válek bývá považováno ovládnutí italského severu rakouskou habsburskou monarchií a jihu španělskými Habsburky (střed Itálie zůstal Papežskému státu). Francie se pokusila tyto dvě mocnosti z poloostrova vytlačit posléze ještě za Ludvíka XIV. v 17. století a za Napoleona Bonaparta, avšak teprve Risorgimento (sjednocení Itálie) ve století devatenáctém Španěly a Rakušany opravdu vytlačilo.


الحروب الإيطالية

الحروب الإيطالية تشير غالباً إلى الحروب الإيطالية الكبرى أو الحروب الكبرى في إيطاليا وأحياناً حروب هابسبورغ فالوا. كانت سلسلة من الصراعات بين عامي 1494-1559 وشملت في أوقات مختلفة معظم الدول المدن الإيطالية والولايات البابوية ومعظم الدول الرئيسية في أوروبا الغربية (فرنسا وإسبانيا والإمبراطورية الرومانية المقدسة وانكلترا واسكتلندا) فضلاً عن الدولة العثمانية. نشأت أصلاً حول نزاع خلافة دوقية ميلانو ومملكة نابولي. أصبحت الحروب بعد ذلك صراعاً على السلطة والأرض بين المتنازعين، واتسمت بدرجة متزايدة من التحالفات والتحالفات المضادة والخيانات.


สงครามอิตาลี

สงครามอิตาลี หรือ มหาสงครามอิตาลี () เป็นสงครามที่เกิดขึ้นต่อเนื่องกันระหว่างปี ค.ศ. 1494 จนถึงปี ค.ศ. 1559 ผู้เข้าร่วมสงครามในช่วงต่าง ๆ ก็ได้แก่นครรัฐอิตาลี (Italian city-states) ต่าง ๆ ส่วนใหญ่, อาณาจักรพระสันตะปาปา รัฐสำคัญต่าง ๆ ในยุโรปตะวันตกที่รวมทั้งฝรั่งเศส, สเปน, จักรวรรดิโรมันอันศักดิ์สิทธิ์, ราชอาณาจักรอังกฤษ และ ราชอาณาจักรสกอตแลนด์ นอกจากนั้นก็ยังรวมจักรวรรดิออตโตมัน


Peperangan Italia, yang sering disebut sebagai Peperangan Italia Besar dan terkadang disebut sebagai Peperangan Habsburg–Valois atau Peperangan Renaissance, adalah serangkaian konflik dari 1494 sampai 1559. Perang tersebut melibatkan kebanyakan negara kota Italia, Negara Gereja, kebanyakan negara-negara besar di Eropa Barat (Prancis, Spanyol, Kekaisaran Romawi Suci, Inggris) serta Kekaisaran Ottoman.


A 67. Le Mans-i 24 órás versenyt 1999. június 12. és június 13. között rendezték meg.


1999年のル・マン24時間レース

1999年のル・マン24時間レースは、ル・マン24時間レースの67回目であり、1999年6月12日・13日に開催された。レースには、アウディ、BMW、フェラーリ、ローラ、メルセデス・ベンツ、日産、パノス、ライリー&スコット、トヨタなど、最高峰のルマンプロトタイプクラスに多数のエントリーがあった。ヤニック・ダルマス、ピエルルイジ・マルティニ、ヨアヒム・ヴィンケルホックのBMW・V12 LMRは、車の信頼性と燃費により、ライバルに勝ち、総合優勝した。


Le Mans 24-timmars 1999 kördes 12 till 13 juni och vanns av BMW, med de tre förarna Joachim Winkelhock, Pierluigi Martini och Yannick Dalmas.


Das 67. 24-Stunden-Rennen von Le Mans, der 67e Grand Prix d’Endurance les 24 Heures du Mans, auch 24 Heures du Mans, Circuit de la Sarthe, Le Mans, fand vom 12. bis 13. Juni 1999 auf dem Circuit des 24 Heures statt.


Le Mansin 24 tunnin ajo 1999 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 12.–13. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat BMW:llä ajaneet Joachim Winkelhock, Pierluigi Martini ja Yannick Dalmas


24 ur Le Mansa 1999 je bila sedeminšestdeseta vzdržljivostna dirka 24 ur Le Mansa. Potekala je 12. in 13. junija 1999.


La 24 Ore di Le Mans 1999 è stata la 67ª maratona automobilistica svoltasi sul Circuit de la Sarthe di Le Mans, in Francia, il 12 e il 13 giugno 1999. Hanno gareggiato assieme quattro classi di automobili da competizione, ognuna delle quali ha avuto il suo vincitore. Le vetture più veloci, appartenenti alle classi LMP e LM-GTP, erano sportprototipi di categoria Le Mans Prototype appositamente progettati e costruiti per le gare, mentre le più lente (classi GTS e GT) comprendevano vetture derivate da automobili GT stradali.


As 24 Horas de Le Mans de 1999 foi o 67º grande prêmio automobilístico das 24 Horas de Le Mans, tendo acontecido nos dias 12 e 13 de junho 1999 em Le Mans, França no autódromo francês, Circuit de la Sarthe.


1999 Le Mans 24 Saat yarışı, 67. Dayanıklılık Grand Prix'i olarak yapıldı ve 12-13 Haziran 1999'da koşuldu.


Les 24 Heures du Mans 1999 sont la de l'épreuve et se déroulent les 12 et 13 juin 1999 sur le circuit de la Sarthe.


24h Le Mans 1999 – 24–godzinny wyścig rozegrany na torze Circuit de la Sarthe w dniach 12-13 czerwca 1999 roku.


The 1999 24 Hours of Le Mans was the 67th 24 Hours of Le Mans, and took place on 12 and 13 June 1999. The race had a large number of entries in the fastest Le Mans Prototype classes, with Audi, BMW, Ferrari, Lola Cars, Mercedes-Benz, Nissan, Panoz, Riley & Scott, and Toyota all represented. The BMW V12 LMR of Yannick Dalmas, Pierluigi Martini, and Joachim Winkelhock won overall, with their car's reliability and fuel economy allowing them to beat their faster rivals.


Las 24 Horas de Le Mans del 1999 fue la edición No. 67 de esta carrera de resistencia, que se disputó entre los días 12 y 13 de junio de 1999. El ganador de esta edición fue el BMW V12 LMR No. 15, conducido por Yannick Dalmas, Joachim Winkelhock y Pierluigi Martini.


A 68. Le Mans-i 24 órás versenyt 2000. június 17. és június 18. között rendezték meg.


2000年のル・マン24時間レース

2000年ルマン24時間レースは、第68回目の耐久レースであり、2000年6月17日と18日に開催された。


Das 68. 24-Stunden-Rennen von Le Mans, der 68e Grand Prix d’Endurance les 24 Heures du Mans, auch 24 Heures du Mans, Circuit de la Sarthe, Le Mans, fand vom 17. bis 18. Juni 2000 auf dem Circuit des 24 Heures statt.


24 ur Le Mansa 2000 je bila oseminšestdeseta vzdržljivostna dirka 24 ur Le Mansa. Potekala je 17. in 18. junija 2000.


La 24 Ore di Le Mans 2000 è stata la 68ª maratona automobilistica svoltasi sul Circuit de la Sarthe di Le Mans, in Francia, e ha avuto luogo il 17 e 18 giugno 2000. Hanno gareggiato assieme quattro classi di automobili da competizione, ognuna delle quali ha avuto il suo vincitore. Le vetture più veloci, appartenenti alle classi LM-P900 e LM-P675, erano sportprototipi di categoria Le Mans Prototype appositamente progettati e costruiti per le gare, mentre le più lente (classi GTS e GT) comprendevano vetture derivate da automobili GT stradali.


As 24 Horas de Le Mans 2000 foi o 68º grande prêmio automobilístico das 24 Horas de Le Mans, tendo acontecido nos dias 17 e 18, 2000 em Le Mans, França no autódromo francês, Circuit de la Sarthe.


Les 24 Heures du Mans 2000 sont la de l'épreuve et se déroulent les et sur le circuit de la Sarthe.


The 2000 24 Hours of Le Mans was the 68th Grand Prix of Endurance, and took place on 17 and 18 June 2000.


A 2000-es FA-kupa-döntőt 2000. május 20-án rendezték a régi Wembley Stadionban. Ez volt az utolsó FA-kupa döntő ebben a stadionban. A döntőt a Chelsea és az Aston Villa játszotta, a csapatok az 5. illetve a 6. helyen végeztek a bajnokságban ebben a szezonban. A Chelsea Roberto Di Matteo góljával nyerte meg három éven belül második FA-kupáját.


De finale van de FA Cup van het seizoen 1999/00 werd gehouden op 20 mei 2000. Chelsea nam het op tegen Aston Villa. De wedstrijd vond plaats in het Wembley Stadium in Londen. Chelsea won met het kleinste verschil na een doelpunt van Roberto Di Matteo. Aanvoerder Dennis Wise werd na afloop verkozen tot man van de wedstrijd.


Τελικός Κυπέλλου Αγγλίας 2000

Ο Τελικός Κυπέλλου Αγγλίας 2000 διεξήχθη στις 20 Μαΐου 2000 στο Στάδιο Γουέμπλεϊ στο Κάρντιφ. Ήταν ο 119ος τελικός της αρχαιότερης ποδοσφαιρικής διοργώνωσης στον κόσμο και αναμετρήθηκαν οι Τσέλσι ΦΚ και η Άστον Βίλα.Η Τσέλσι κατέκτησε το Κύπελλο κερδίζοντας με 1-0 την Άστον Βίλα .Διατητήτης του αγώνα ήταν ο Γκράχαμ Πόλ.


Финал Кубка Англии по футболу 2000

Финал Кубка Англии по футболу 2000 года стал 119-м финалом старейшего футбольного кубкового турнира в мире, Кубка Англии. Матч состоялся 20 мая 20 мая 2000 года на стадионе «Уэмбли» в Лондоне и закончился со счетом 1:0 в пользу «Челси», который выиграл свой третий кубок в истории.


Фінал кубка Англії з футболу 2000

Фінал кубка Англії з футболу 2000 — 119-й фінал найстарішого футбольного кубка у світі. У матчі зіграли «Челсі» і «Астон Віллою».


2000 FA Cup Finali, FA Cup'ın 1999-2000 sezonunun şampiyonunu belirlemek için oynanan maç. 20 Mayıs 2000'de, Londra'daki Wembley Stadyumu'nda oynanan maçta Aston Villa'yı Roberto Di Matteo'nun golüyle 1-0 yenen Chelsea kupanın sahibi oldu.


Chung kết Cúp FA 2000 là trận chung kết lần thứ 119 của Cúp FA, và là 72 (trừ đá lại) và cũng là trận đấu cuối cùng được thi đấu trên Sân vận động Wembley cũ. Nó được diễn ra vào ngày 20 tháng 5 năm 2000 giữa Chelsea và Aston Villa, trận chung Cúp FA đầu tiên của họ sau khi giành cúp năm 1957.


The 2000 FA Cup Final was the 119th final of the FA Cup, and the 72nd (excluding replays) and last to be played at the old Wembley Stadium. It took place on 20 May 2000 and was contested between Chelsea and Aston Villa, the latter making its first FA Cup Final appearance since winning it in 1957.


Final Piala FA 2000 adalah pertandingan sepak bola antara Chelsea dan Aston Villa yang diselenggarakan pada 20 Mei 2000 di Stadion Wembley, London. Pertandingan ini merupakan pertandingan final ke-119 Piala FA sebagai pertandingan penentu pemenang musim 1999–2000. Pertandingan ini dimenangkan oleh Chelsea dengan skor 1–0.


Az 1963-as Formula–1-es világbajnokság hatodik futama a német nagydíj volt.


De Grand Prix Formule 1 van Duitsland 1963 werd gehouden op 4 augustus 1963 op de Nürburgring.


Der Große Preis von Deutschland 1963 fand am 4. August 1963 auf dem Nürburgring bei Nürburg statt und war das sechste Rennen der Automobil-Weltmeisterschaft 1963.


Гран-при Германии 1963 года

Гран-при Германии 1963 года — шестой этап чемпионата мира по автогонкам в классе Формула-1 сезона 1963 года. Автогонки прошли 4 августа 1963 года на трассе Нюрбургринг в ФРГ.


Saksan Grand Prix 1963 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 4. elokuuta 1963 Nürburgringin radalla. Kilpailun voitti John Surtees, jolle voitto oli uran ensimmäinen.


Velika nagrada Nemčije 1963 je bila šesta dirka Svetovnega prvenstva Formule 1 v sezoni 1963. Odvijala se je 4. avgusta 1963.


Il Gran Premio di Germania 1963 è stato un Gran Premio di Formula 1 disputato il 4 agosto 1963 sul Nürburgring. La gara fu vinta da John Surtees, al volante di una Ferrari, prima vittoria in carriera del pilota britannico, mentre la "Rossa" torna a vincere nel mondiale per la prima volta dopo il Gran Premio d'Italia 1961.


Le Grand Prix d'Allemagne 1963 (), disputé sur le Nürburgring le , est la cent-dix-septième épreuve du championnat du monde de Formule 1 courue depuis 1950 et la sixième manche du championnat 1963.


Grand Prix Niemiec 1963 (oryg. Großer Preis von Deutschland) – 6. runda Mistrzostw Świata Formuły 1 w sezonie 1963, która odbyła się 4 sierpnia 1963, po raz 10. na torze Nürburgring.


The 1963 German Grand Prix was a Formula One motor race held at Nürburgring on August 4, 1963. It was race 6 of 10 in both the 1963 World Championship of Drivers and the 1963 International Cup for Formula One Manufacturers. The 15-lap race was won by Ferrari driver John Surtees after he started from second position. Jim Clark finished second for the Lotus team and BRM driver Richie Ginther came in third.


Grand Prix Německa 1963 (oficiálně XXV Grosser Preis von Deutschland) se jela na okruhu Nürburgring v Nürburgu v Německu dne 4. srpna 1963. Závod byl šestým v pořadí v sezóně 1963 šampionátu Formule 1.


merupakan balapan Formula 1 yang digelar di Nürburgring pada 4 Agustus 1963. Lomba ini dimenangkan oleh pembalap Ferrari, John Surtees.


A harmadik koalíció a napóleoni háborúk történetének egyik fejezete; 1805-ben jött létre az Egyesült Királyság, a Habsburg Birodalom, az Orosz Birodalom és Svédország szövetségeként. Ez a koalíció politikailag és katonailag is erősebb volt, mint az előző két koalíció.


De Derde Coalitieoorlog (1805) was een militair conflict tussen Frankrijk en een coalitie van Europese mogendheden. Het was de eerste oorlog tegen het Franse keizerrijk van Napoleon Bonaparte, die zich een jaar eerder tot keizer had gekroond. Twee eerdere oorlogen, de Eerste Coalitieoorlog en Tweede Coalitieoorlog, waren tegen revolutionair Frankrijk.


Трећа коалиција

Трећа коалиција је била коалиција Велике Британије, Аустрије, Русије, Напуљске краљевине и Шведске против Француске за време Наполеонских ратова. Трећа коалиција је била успешна у рату против Наполеона на мору, али у бици код Аустерлица доживели су тежак пораз, па се колаиција распала.


第三次対仏大同盟（だいさんじたいふつだいどうめい、Third Coalition, 1805年4月11日 - 1806年）は、ナポレオン1世が支配するフランス帝国の覇権に挑戦するため、神聖ローマ帝国、ロシア、イギリス、その他ヨーロッパ諸国が結成した同盟。革命後のフランスに対抗するものとしては3度目だが、ナポレオンのフランス帝国に対抗するものとしては最初の同盟である。


Tredje koalitionskriget var en del av Napoleonkrigen och utkämpades under åren 1803 till 1806. Parter var å ena sidan Frankrike och dess allierade, och å andra sidan stater i det Tysk-romerska riket, samt Portugal, Ryssland, Sverige och andra länder.


Der Dritte Koalitionskrieg, auch Zweiter Napoleonischer Krieg, fiel in das Jahr 1805. Er wurde ausgetragen zwischen Frankreich und seinen deutschen Verbündeten, insbesondere Württemberg, Bayern und Baden, und den Alliierten um Großbritannien, Russland, Österreich, Schweden und Neapel. Napoleon siegte in der Schlacht von Ulm. Einen Tag später wurde die französisch-spanische Flotte am 21. Oktober in der Schlacht von Trafalgar geschlagen. Eine vereinigte russisch-österreichische Armee wurde am 2. Dezember in der Schlacht bei Austerlitz von Napoleon besiegt. Daraufhin musste Österreich den Frieden von Pressburg schließen, während Russland und Großbritannien den Krieg fortsetzten. Das Ergebnis der Dritten Koalition war, dass Großbritannien zur See nun mehr die beherrschende Macht war. In Kontinentaleuropa dominierte Napoleon. Dieser gestaltete im Jahr 1806 die Verhältnisse vor allem in Deutschland grundlegend um. Er schuf den Rheinbund, dessen Mitglieder aus dem Heiligen Römischen Reich austraten. Daraufhin legte Kaiser Franz II. am 6. August die Krone des Reiches nieder.


Вайна трэцяй кааліцыі

Вайна трэцяй кааліцыі, руска-аўстра-французская вайна (1805): вайна паміж 3-й кааліцыяй еўрапейскіх дзяржаў (Вялікабрытанія, Расія, Аўстрыя, Швецыя, Каралеўства абодвух Сіцылій) з Францыяй у час напалеонаўскіх войнаў (1799—1815).


הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית

מלחמות צרפת המהפכנית הסתיימו בניצחון צרפתי ותבוסתה של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. הניצחון הצרפתי הביא לחתימתו של חוזה אמיין ב-25 במרץ 1802 והביא את השלום המיוחל לאירופה. אף על פי שהצדדים הלוחמים חתמו על הסכם השלום, הסיבות למעשי האיבה לא נפתרו וכתוצאה מכך שנה אחר כך מצאה עצמה צרפת נלחמת שוב באויביה הישנים.


Πόλεμος του Γ΄ Συνασπισμού

Ο Πόλεμος του Τρίτου Συνασπισμού ήταν στρατιωτική σύγκρουση κατα τη διάρκεια των ετών 1805 και 1806, αν και οι αγγλογαλλικές εχθροπραξίες μαίνονταν από το 1803.


Războiul celei de-a Treia Coaliții a fost un conflict militar din cadrul Războaielor napoleoniene, care a opus Regatul Unit, Imperiul Austriac și Imperiul Rus, pe de o parte, Franței și aliaților săi. Conflagrația s-a derulat între 11 aprilie și 26 decembrie 1805, cuprinzând operațiuni militare pe mai multe teatre de operațiuni (teatrul principal fiind cel din Germania centrală și Austria, la nord de Alpi), dar și bătălii navale, cum au fost cele de la Capul Finisterre și de la Trafalgar.


Война третьей коалиции

Война Третьей коалиции (в советской и российской историографии известная как русско-австро-французская война) — война между Францией, Испанией, Баварией и Италией с одной стороны и Третьей антифранцузской коалицией, в которую входили Австрийская империя, Россия, Великобритания, Швеция и Неаполитанское королевство, — с другой.


Kolmannen liittokunnan sota oli Ranskan sota kolmatta liittokuntaa vastaan vuosina 1803–1806. Kolmas liittokunta oli Britannian, Itävallan, Venäjän ja Ruotsin muodostama liittouma Napoleonin johtamaa Ranskan keisarikuntaa vastaan. Muodollisesti sota alkoi Napoleonin vaatimuksesta, että Britannian olisi luovutettava Ranskalle Malta. Britannia ei suostunut vaan julisti sodan toukokuussa 1803.


Война на Третата коалиция

Войната на Третата коалиция (известна също и като Руско-австрийско-френска война от 1805 г.) е война между Франция, Бавария, Испания и Италия от една страна, и Третата антифренска коалиция, в която влизат Австрия, Русия, Великобритания, Швеция, Неаполитанското кралство и Португалия, от друга.


La terza coalizione fu un'alleanza militare creata nel 1805 da Gran Bretagna, Impero austriaco, Impero russo, Regno di Napoli, Regno di Sicilia e Svezia contro la Francia, allo scopo di sconfiggere Napoleone Bonaparte, divenuto imperatore dei francesi il 2 dicembre 1804, distruggere il sistema di predominio francese sull'Europa centro-meridionale e restaurare le vecchie monarchie dell'Antico regime, deposte durante le guerre rivoluzionarie.


제3차 대프랑스 동맹(Third Coalition, 1805년 4월 11일 - 1806년)은 나폴레옹 1세가 지배하는 프랑스 제국의 패권에 도전하기 위해 유럽 국가들이 결성한 연합이다. 프랑스 혁명 후 프랑스에 대항하는 것으로는 3번째이지만, 나폴레옹의 프랑스 제국 성립 후 대항하는 것은 최초의 동맹이다.


Війна третьої коаліції

Війна Третьої коаліції (також відома як російсько-австро-французька війна 1805) — війна між Францією, Іспанією, Баварією та Італією з одного боку та Третьою антифранцузькою коаліцією, до якої входили Австрія, Росія, Велика Британія, Швеція, Неаполітанське королівство та Португалія — з іншого.


جنگ ائتلاف سوم

جنگ ائتلاف سوم درگیری نظامی میان قدرت‌های اروپایی و فرانسه از سال ۱۸۰۳ تا ۱۸۰۶ میلادی بود. طی این جنگ امپراتوری فرانسه و متحدانش تحت فرماندهی ناپلئون، موفق به نابودی ائتلاف امپراتوری مقدس روم، روسیه، بریتانیا و باقی مخالفان انقلاب فرانسه شدند.


第三次反法同盟（"Third Coalition"），1805年8月9日，奧地利帝國、英國、沙俄、那不勒斯、瑞典結成「第三次反法同盟」，向拿破仑宣戰，最後反法同盟以大敗收場。


Após a dissolução da Segunda Coligação (1802), a negativa do Reino Unido em entregar a ilha de Malta aos Cavaleiros da Ordem de São João de Jerusalém iniciou novo conflito com os franceses. Em 1805, com a adesão da Áustria, de Nápoles, da Rússia e da Suécia ao conflito em apoio aos ingleses, originava-se a Terceira Coligação ou Terceira Coalizão. A Espanha era então aliada da França. A ideia desta coligação era tentar deter as crescentes ambições do governante francês, Napoleão Bonaparte, que em Maio de 1804 recebera o título de imperador.


La Tercera Coalició fou un tractat signat l'abril de 1805 pel Regne Unit i Rússia per expulsar dels Països Baixos i de Suïssa els francesos de la Primera República. L'Arxiducat d'Àustria es va unir a Tercera Coalició després de l'annexió francesa de la república de Gènova i la proclamació de Napoleó com a rei d'Itàlia.


Den tredje koalisjonen under Napoleonskrigene bestod av en allianse mellom det Det forente kongerike Storbritannia og Irland, Østerrike, Russland, Napoli og Sverige mot Napoléon Bonapartes Frankrike. Dette var den første koalisjonen mot det første franske keiserdømmet; de tidligere hadde vært mot den franske revolusjonære staten.


Üçüncü Koalisyon veya Üçüncü Koalisyon Savaşı, 1803-1806 yılları arasında, Büyük Britanya - Kutsal Roma-Cermen İmparatorluğu (Prusya ve Avusturya) - Rus İmparatorluğu Koalisyonu ile Fransa Cumhuriyeti (1804'ten sonra Fransa İmparatorluğu) arasında gerçekleşmiş muharebeler maıdır. Bu koalisyon savaşında, Napolyon'un asıl amacı, Büyük Britanya'nı işgal edip, savaşı kökten bitirmekti. Trafalgar Muharebesi'nde yenilmesi üzerine, bu planı suya düştü. Bunun yerine, Rusya hariç tüm Kıta Avrupası'nı işgal etmeye başladı (Kıta Ablukası).


Liên minh thứ ba là một liên minh quân sự gồm các vương quốc Anh, Nga, Áo, Thụy Điển, Bồ Đào Nha, Napoli và Sicilia chống lại hoàng đế Napoléon Bonaparte và Đệ nhất đế chế Pháp cùng các đồng minh Tây Ban Nha, vương quốc Ý, Bayern, Etruria, Batavia, công quốc Württemberg trong các năm 1805 và 1806.


तिसर्‍या संघाचे युद्ध


Perang Pakatan Ketiga (bahasa Inggeris: "War of the Third Coalition"; Perancis: "la Troisième Coalition"; Jerman: "Dritter Koalitionskrieg") merupakan konflick yang berlaku antara 1803 hingga 1806. Ia melibatkan Austria, Portugal, Rusia dan United Kingdom menentang Perancis serta negeri-negeri sekutunya. Sebelum penubugan pakatan ini, Britain sudah berperang dengan Perancis selepas pelanggaran Perjanjian Amiens. Dari 1803–1805, Britain menghadapi ancaman pencerobohan oleh Perancis. Namun, Tentera Laut Diraja British berjaya menghapuskan ancaman ini dengan menewaskan armada Perancis-Sepanyol di Pertempuran Trafalgar pada Oktober 1805. Pakatan Ketiga pula dimulakan selepas tindakan provokatif Napoleon di Itali dan Jerman mengakibatkan Austria menyertai gabungan British dan Rusia menentang Perancis.


La Troisième Coalition a été conclue en 1805, contre l'empereur Napoléon, entre le Royaume-Uni, l'Empire russe, l'empire d'Autriche et la Suède, afin de lutter contre les progrès de la domination française en Europe.


III koalicja antyfrancuska – związek państw europejskich przeciw I Cesarstwu Francuskiemu. Koalicja została zawiązana 9 sierpnia 1805, a rozwiązana w grudniu tego roku.


The War of the Third Coalition was a European conflict spanning the years 1803 to 1806. During the war, France and its client states under Napoleon I, defeated an alliance, the Third Coalition, made up of the United Kingdom, the Holy Roman Empire, the Russian Empire, Naples, Sicily and Sweden. Prussia remained neutral during the war.


La Tercera Coalición fue una alianza militar creada en 1805 por el Reino Unido, Austria, Rusia, Nápoles y Suecia contra Francia con el fin de derrocar a Napoleón del poder y disolver la influencia militar francesa en el continente europeo.


Válka třetí koalice bylo vojenské střetnutí, v němž se střetly vojska prvního Francouzského císařství se spojenými vojsky Ruského impéria a Habsburské monarchie. Válka se odehrála roku 1805 a skončila vítězstvím Francouzů, které bylo rychle následováno Prešpurským (Bratislavským) mírem, díky němuž Francie získala značné území na úkor Habsburské monarchie. Ruské impérium smlouvu neratifikovalo a pokračovalo v boji s Francií stejně jako Británie, přičemž ruský car Alexandr přesvědčil pruského krále Friedricha Wilhelma III., aby se do války zapojil po jejich boku a vytvořil Čtvrtou koalici. K nastolení míru mezi Francií a Ruskem došlo až o dva roky později, kdy Alexandr s Napoleonem uzavřel mír v Tylži (Tilsitu).


Den tredje koalition under Napoleonskrigene var en alliance mellem Storbritannien, Kejserriget Østrig, Kejserriget Rusland, Kongeriget Napoli og Sverige mod s Frankrig. Det var den første koalition mod Første franske imperium; de havde været mod den Første franske republik.


حرب التحالف الثالث

حرب التحالف الثالث هو صراع امتد بين 1803-1806. شهدت الحرب هزيمة تحالف من النمسا والبرتغال وروسيا وغيرها على يد فرنسا ودولها العميلة تحت حكم نابليون الأول. كانت بريطانيا العظمى بالفعل في حالة حرب مع فرنسا عقب استئناف الأعمال العدائية الناجمة عن انهيار معاهدة أميان، وسوف تكون بريطانيا الدولة الوحيدة التي لا تزال في حرب مع فرنسا بعد صلح برسبورغ.


สงครามสหสัมพันธมิตรครั้งที่สาม

สงครามสหสัมพันธมิตรครั้งที่สาม () เป็นสงครามในทวีปยุโรประหว่างปี ค.ศ. 1803 ถึง 1806 ฝรั่งเศสและพันธมิตรที่นำโดยนโปเลียน โบนาปาร์ต สามารถมีชัยเหนือกองทัพฝ่ายประสานมิตรที่นำโดยจักรวรรดิโรมันอันศักดิ์สิทธิ์และจักรวรรดิรัสเซียได้


Perang Koalisi Ketiga (bahasa Inggris: "War of the Third Coalition"; Prancis: "la Troisième Coalition"; Jerman: "Dritter Koalitionskrieg") adalah konflik yang berlangsung dari tahun 1803 hingga 1806. Konflik ini melibatkan koalisi Austria, Portugal, Rusia dan Britania Raya melawan Prancis dan sekutunya. Sebelum koalisi ini dibentuk, Britania sudah berperang dengan Prancis setelah pelanggaran Perjanjian Amiens. Meskipun Britain menghadapi ancaman invasi Prancis tahun 1803 hingga 1805, Angkatan Laut Kerajaan Britania Raya berhasil menghilangkan ancaman ini dengan menghancurkan armada Prancis-Spanyol dalam Pertempuran Trafalgar pada Oktober 1805.


A második el-alameini csata a második világháború észak-afrikai hadszínterének döntő ütközete volt. 1942. október 23. és november 4. között zajlott, főként a Brit Nemzetközösség erői és a tengelyhatalmak német-olasz csapatai között.


De Tweede Slag bij El Alamein vormde het keerpunt in de Noord-Afrikaanse Veldtocht en geldt samen met de Slag om Stalingrad als een van belangrijke keerpunten tijdens de Tweede Wereldoorlog in het voordeel van de Geallieerden.


Друга битка код Ел Аламејна

Друга битка код Ел Аламејна је значајна прекретница у бици за Африку током Другог светског рата. Одвијала се од 23. октобра до 3. новембра 1942. Након прве битке код Ел Аламејна раније исте године, Бернард Монтгомери је преузео команду над 8. британском армијом од Клода Окинлека. Неки историчари сматрају, да је ова битка, уз битку за Стаљинград донијела прекретницу току рата и значајно допринијела поразу Трећег рајха.


Slaget vid el-Alamein, eller mer korrekt andra slaget vid el-Alamein, utkämpat mellan den 23 oktober och den 3 november 1942, var en viktig vändpunkt i Ökenkriget under andra världskriget. Sedan första slaget vid el-Alamein hade stoppat den tyska framryckningen mot Suezkanalen tog general Bernard Montgomery över befälet från Claude Auchinleck över det brittiska samväldets åttonde armé. Den allierade segern innebar att krigslyckan i det nordafrikanska ökenkriget vände.


Die zweite Schlacht von El Alamein war eine entscheidende Schlacht des Zweiten Weltkrieges auf dem nordafrikanischen Kriegsschauplatz. Sie fand zwischen dem 23. Oktober und dem 4. November 1942 bei El-Alamein in Ägypten zwischen Verbänden der deutsch-italienischen Panzerarmee Afrika unter dem Befehl von Generalfeldmarschall Erwin Rommel und der britischen 8. Armee unter Lieutenant General Bernard Montgomery statt. Rommel hatte zuvor die 8. Armee nach Osten auf ägyptisches Gebiet bis 100 km vor Alexandria zurückgedrängt, die dort aufgebaute britische Verteidigungsstellung trotz mehrerer Versuche jedoch nicht durchbrechen können. Ziel der von Montgomery lange geplanten Großoffensive war die Vernichtung der deutsch-italienischen Kräfte in Nordafrika. Die Alliierten konnten dabei auf ihre Materialüberlegenheit setzen, während es den Achsenmächten hingegen an Nachschubgütern und Benzin fehlte. Die Schlacht endete mit einem alliierten Sieg und dem Rückzug der deutsch-italienischen Truppen.


קרב אל-עלמיין השני

קרב אל-עלמיין השני היה קרב מכריע שהתנהל בין 23 באוקטובר ל-4 בנובמבר 1942 במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. הקרב היה השלישי בסדרה של עימותים צבאיים, שהתנהלו באזור אל-עלמיין שבמצרים, החל מיולי 1942. קדמו לו קרב אל-עלמיין הראשון וקרב עלם חלפה. במהלך הקרב, שארך 12 יום, הביסה הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי בפיקודו של ברנרד מונטגומרי את ארמיית הפאנצר אפריקה, שכללה כוחות גרמניים ואיטלקיים בפיקודו של ארווין רומל, ואילצה את כוחות הציר להתחיל בנסיגה ארוכה מערבה לאורך חופי צפון אפריקה, שהסתיימה בכניעת הכוחות הגרמניים והאיטלקיים בתוניסיה בראשית מאי 1943. ניצחון בעלות הברית בקרב הסיר סופית את האיום הגרמני מעל מצרים ותעלת סואץ, ושם קץ לתוכנית הגרמנית הגרנדיוזית להשתלט על המזרח התיכון באמצעות תנועת מלקחיים גדולה של כוחותיו של רומל מדרום והכוחות הגרמניים בקווקז מצפון.


Δεύτερη μάχη του Ελ Αλαμέιν

Η δεύτερη μάχη του Ελ Αλαμέιν πραγματοποιήθηκε μεταξύ 23 Οκτωβρίου και 5 Νοεμβρίου 1942, στην τοποθεσία Ελ Αλαμέιν, δυτικά της Αλεξάνδρειας της Αιγύπτου. Η μάχη υπήρξε σημείο καμπής των επιχειρήσεων του Άξονα και σήμανε την έναρξη της υποχώρησης των ιταλογερμανικών δυνάμεων στο βορειοαφρικανικό μέτωπο. Η επιτυχία των συμμαχικών δυνάμεων στη μάχη απέτρεψε οριστικά το ενδεχόμενο απώλειας της στρατηγικής σημασίας διώρυγας του Σουέζ και των πετρελαιοπαραγωγικών περιοχών της Μέσης Ανατολής.


A doua bătălie de la El Alamein a marcat punctul de cotitură în cadrul Campania din Deșertul Vestic din timpul celui de-al doilea război mondial. Bătălia s-a desfășurat între 23 octombrie – 5 noiembrie 1942. După prima bătălie de la El Alamein, care a oprit înaintarea spre est a trupelor Axei, generalul locotenent Bernard Montgomery a preluat comanda Armatei a 8-a britanice de la generalul Claude Auchinleck în august 1942.


Второе сражение при Эль-Аламейне

Битва при Эль-Аламейне (Эль-Аламейнская операция) — сражение Североафриканской кампании Второй мировой войны, в ходе которого британские войска под командованием генерала Бернарда Монтгомери нанесли поражение североафриканской итало-немецкой группировке фельдмаршала Эрвина Роммеля в октябре-ноябре 1942 года.


El Alameinin toinen taistelu oli läntisen aavikon taistelu Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa liittoutuneiden ja akselivaltojen välillä 23. lokakuuta – 3. marraskuuta 1942. Erwin Rommelin panssariarmeija oli ollut menestyksekäs ja pyrki Egyptiin. El Alameinin ensimmäisessä taistelussa (1.–27. heinäkuuta) ei saavutettu ratkaisevaa käännettä Pohjois-Afrikan rintamalla. Akselivaltojen eteneminen kohti Aleksandriaa ja Kairoa kuitenkin pysäytettiin. Samoin hyökkäyksen jatkamisyritys elokuussa torjuttiin.


Bitka pri El Alameinu, ali natančneje druga bitka pri El Alameinu, je pomenila pomemben preobrat v drugi svetovni vojni in je bila sploh prva velika zmaga zavezniških sil pod britanskim vodstvom nad nacistično Nemčijo. Trajala je od 23. oktobra do 3. novembra 1942. Po tej bitki si Nemci in Italijani v Severni Afriki niso več opomogli, medtem ko je za zaveznike pomenila začetek izgona sovražnika iz Afrike, do česar je prišlo pol leta kasneje, maja 1943.


Втора битка при Аламейн

Втората битка при Аламейн е повратна точка в Северноафриканската кампания на Втората световна война. Битката продължава от 23 октомври до 5 ноември 1942 година. Тя е продължение на Първата битка при Аламейн, която спира настъплението на силите на Оста. Генерал Бърнард Монтгомъри поема командването над британската 8-а армия от Клод Окинлек през август 1942 година.


La seconda battaglia di El Alamein (o terza battaglia di El Alamein per quegli autori che chiamano la battaglia di Alam Halfa seconda battaglia di El Alamein) venne combattuta tra il 23 ottobre e il 5 novembre 1942 durante la campagna del Nordafrica della seconda guerra mondiale. Lo scontro vide fronteggiarsi le forze dell'Asse dell'Armata corazzata italo-tedesca comandate dal feldmaresciallo Erwin Rommel, e l'8ª Armata britannica del generale Bernard Law Montgomery.


இரண்டாம் அல்-அலமைன் சண்டை

இரண்டாம் அல்-அலமைன் சண்டை ("Second Battle of El Alamein") இரண்டாம் உலகப் போரின் வடக்கு ஆப்பிரிக்கப் போர் முனையில் நிகழ்ந்த ஒரு சண்டை. இது மேற்குப் பாலைவனப் போர்த்தொடரின் ஒரு பகுதியாகும். இதுவே மேற்குப் பாலைவன்ப் போர்த்தொடரின் திருப்புமுனையாக அமைந்தது. இதில் நேச நாட்டுத் தளபதி பெர்னார்ட் மோண்ட்கோமரியின் படைகள் ஜெர்மானிய தளபதி ரோம்மலின் தலைமையிலான அச்சுப் படைகளின் கிழக்கு நோக்கி முன்னேற்றத்தை அடியோடு முறியடித்தன. இச்சண்டையில் ஏற்பட்ட தோல்வியின் பின்னர் சூயசு கால்வாயைக் கைப்பற்றும் அச்சு நாட்டு மேல்நிலை உத்தி வெற்றிபெற வாய்ப்பில்லாமல் போனது. இச்சண்டையே வடக்கு ஆப்பிரிக்க களத்தில் அச்சுப் படைகளின் தோல்வியின் ஆரம்பமாகக் கருதப்படுகிறது.


제2차 엘 알라메인 전투

제2차 엘 알라메인 전투는 제2차 세계 대전 당시 북아프리카 전역의 결정적인 전투라고 할 수 있다.


Друга битва за Ель-Аламейн

Друга битва за Ель-Аламейн () — вирішальна битва кампанії в Лівійській пустелі між британськими військами 8-ї армії генерал-лейтенанта Б. Монтгомері та італійсько-німецькою танковою армією «Африка» генерал-фельдмаршала Е. Роммеля поблизу єгипетського міста Ель-Аламейн. Під час тривалої битви в період з 23 жовтня по 11 листопада 1942 року військам Роммеля вперше за усю Північно-Африканську кампанію Другої світової війни була завдана серйозна поразка, яка ознаменувала крах подальших планів гітлерівського командування з окупації Єгипту та вторгнення до Близького Сходу.


نبرد دوم العلمین

نبرد دوم العلمین نبردی است در جنگ جهانی دوم که در تاریخ ۲۳ اکتبر تا ۱۱ نوامبر سال ۱۹۴۲ و با حمله ارتش متفقین به ارتش آلمان نازی رخ داد. این نبرد سرانجام با پیروزی متفقین و عقب‌نشینی نیروهای آلمان نازی در ۱۱ نوامبر ۱۹۴۲ میلادی پایان یافت.


第二次阿拉曼战役，是第二次世界大战中北非战场的转折点。这次战役从1942年10月23日一直持续到11月3日。伯纳德·劳·蒙哥马利将军于1942年8月取代了克勞德·奧金萊克，成为由英联邦士兵组成的英国第8軍团司令。


A Segunda Batalha de El Alamein marcou o início da derrota das forças do Eixo na África do Norte e foi um dos marcos decisivos na Segunda Guerra Mundial. A vitória britânica em El Alamein levou o primeiro-ministro Sir Winston Churchill a afirmar que "este não é o fim, não é nem o começo do fim, mas é, talvez, o fim do começo". El Alamein foi uma vitória essencialmente do Reino Unido e das tropas da Commonwealth. Após a guerra, ele escreveu: "Antes de Alamein nunca tivemos uma vitória, depois de Alamein, nunca tivemos uma derrota".


La segona batalla d'El Alamein marcà un punt d'inflexió a la Campanya del Desert Occidental de la Segona Guerra Mundial. Els combats s'estengueren entre el 23 d'octubre i el 5 de novembre de 1942. La Primera Batalla d'El Alamein havia aturat l'avanç de les tropes de l'Eix; però poc després, el Tinent General Bernard Montgomery prengué el comandament del Vuitè Exèrcit al General Claude Auchinleck a l'agost de 1942.


Det andre slaget om El Alamein var et avgjørende vendepunkt i Ørkenkrigen under andre verdenskrig. Slaget utspilte seg ved El Alamein i Egypt mellom 23. oktober og 3. november 1942. Det første slaget om El Alamein hadde tidligere bremset aksemaktenes fremrykning i juli 1942. Deretter overtok generalløytnant Bernard Montgomery kommandoen over Den britiske 8. armé fra general Claude Auchinleck i august 1942.


Trận El Alamein thứ hai diễn ra trong vòng 20 ngày từ 23 tháng 10 đến 11 tháng 11 năm 1942 ở gần thành phố duyên hải El Alamein của Ai Cập, và chiến thắng của Đồng Minh tại đây đã đánh dấu một bước ngoặt quan trọng của Chiến dịch Sa mạc Tây trong Chiến tranh thế giới thứ hai. Trận này nối tiếp trận El Alamein thứ nhất trước đó đã chặn đứng đà tiến quân của phe Trục vào lãnh thổ Ai Cập, và đến tháng 8 năm 1942, trung tướng Bernard Montgomery đã tiếp nhận quyền chỉ huy Tập đoàn quân số 8 Anh của tướng Claude Auchinleck.


Pertempuran El Alamein Kedua (23 Oktober–11 November 1942) adalah satu pertempuran Perang Dunia II yang berlangsung dekat perhentian keretapi El Alamein di Mesir. Dengan kemenangan pihak Bersekutu, ia menjadi titik perubahan dalam Kempen Gurun Barat. Pertempuran El Alamein Pertama telah menghalang kuasa Paksi dari mara jauh kedalam Mesir. Pada Ogos 1942, Leftenan Jeneral Sir Bernard Law Montgomery mengambil alih pemerintahan Tentera Darat Kelapan selepas pemecatan Jeneral Claude Auchinleck dan kematian penggantinya Leftenan Jeneral William Gott dalam satu nahas udara.


La seconde bataille d'El-Alamein est un épisode de la guerre du désert durant la Seconde Guerre mondiale. Elle se déroule du au , près d'El-Alamein en Égypte, et oppose la britannique dirigée par Bernard Montgomery au Deutsches Afrika Korps d'Erwin Rommel. Elle se solde par une victoire alliée décisive.


Druhá bitka pri (El) Alamejne (alebo...Alameine, Alamajne) bola bitka na severoafrickom bojisku druhej svetovej vojny, ktorá sa odohrala medzi 23. októbrom – 4. novembrom 1942 pri Al-Alamajne (El-Alamejne). Spolu s prvou bitkou pri Alamejne znamenala obrat priebehu vojny v severnej Afrike.


II bitwa pod El Alamein – bitwa stoczona od 23 października do 4 listopada 1942 roku w pobliżu egipskiego miasta El Alamein, uznawana za punkt zwrotny w kampanii pustynnej w Afryce Północnej w czasie II wojny światowej. Było to pierwsze zwycięstwo brytyjskich sił lądowych nad wojskami niemieckimi w tej wojnie. Większość historyków brytyjskich sądzi, że bitwa ta, wraz z bitwą stalingradzką, były dwoma zwycięstwami, które w największym stopniu przyczyniły się do klęski hitlerowskich Niemiec.


The Second Battle of El Alamein (23 October – 11 November 1942) was a battle of the Second World War that took place near the Egyptian railway halt of El Alamein. The First Battle of El Alamein and the Battle of Alam el Halfa had prevented the Axis from advancing further into Egypt.


La segunda batalla de El Alamein fue el punto de inflexión de la guerra en el norte de África, durante la Segunda Guerra Mundial. La batalla fue la continuación de la primera batalla de El Alamein, que había detenido el avance de las fuerzas del Afrika Korps. El general Bernard Montgomery había tomado el mando del 8.º Ejército británico, desplazando a Claude Auchinleck en agosto de 1942.


Druhá bitva u El Alameinu byla součást druhé světové války, odehrála se v říjnu 1942 v severní Africe. Začala 19. října, kdy Britové zahájili protiofenzívu. 23. října pod vedením britského generála Bernarda Lawa Montgomeryho Spojenci vyhráli. Erwin Rommel byl nucen ustoupit nejprve k Al Agheile a poté do Tunisu. Německo-italské jednotky byly postupně vytlačovány z Afriky.


Andet slag om el-Alamein var et afgørende vendepunkt i Ørkenkrigen under 2. verdenskrig. Slaget foregik ved El-Alamein i Egypten 23. oktober – 3. november 1942. Det Første slag om el-Alamein havde bremset aksemagternes fremrykning i juli 1942. I august 1942 overtog generalløjtnant Bernard Montgomery kommandoen over den britiske 8. arme fra general Claude Auchinleck.


معركة العلمين الثانية

معركة العلمين الثانية (23 أكتوبر - 11 نوفمبر 1942) هي معركة عسكرية وقعت في العلمين على بعد 90 كم غرب مدينة الإسكندرية في مصر وذلك خلال الحرب العالمية الثانية، شهدت المعركة انتصار حاسمًا للحلفاء ومثلت نقطة تحول لحملة الصحراء الغربية.


ยุทธการที่อัลอะละมัยน์ครั้งที่สอง

ยุทธการที่อัลอะละมัยน์ครั้งที่สอง (23 ตุลาคม–11 พฤศจิกายน ค.ศ. 1942) เป็นยุทธการในสงครามโลกครั้งที่สองใกล้กับที่หยุดรถไฟอัลอะละมัยน์ (El Alamein) ในอียิปต์ เมื่อฝ่ายสัมพันธมิตรคว้าชัย ยุทธการนี้เป็นจุดเปลี่ยนในการทัพทะเลทรายตะวันตก ยุทธการที่อัลอะละมัยน์ครั้งที่หนึ่งป้องกันฝ่ายอักษะมิให้รุกคืบเข้าไปในอียิปต์มากขึ้น


Pertempuran El Alamein Kedua (23 Oktober–11 November 1942) adalah sebuah pertempuran yang terjadi di El Alamein, Mesir, yang merupakan bagian dari Perang Dunia II. Pertempuran ini berakhir pada kemenangan sekutu dan menjadi titik balik terpenting dalam Kampanye Gurun Barat. Pertempuran ini merupakan pertempuran lanjutan dari Pertempuran El Alamein Pertama yang berakibat pada tertahannya laju pasukan Poros di Mesir. Dari sisi psikologis, Pertempuran El Alamein Kedua meningkatkan moral pasukan sekutu dan menjadi pertempuran pertama sejak perang dimulai tahun 1939 di mana pasukan sekutu berhasil mendapatkan kemenangan gemilang. Pertempuran ini terjadi bersaman dengan invasi sekutu di Afrika Utara lewat Operasi Torch, yang dimulai pada 8 November.


A 2008-as angol labdarúgó-ligakupa-döntőt 2008. február 24-én játszották. Ez volt az első ligakupa-döntő, amit már az új Wembley Stadionban rendeztek, és az első, amit Angliában játszottak, mióta a régi Wembley-t 2000-ben lerombolták. A két résztvevő a címvédő Chelsea, akik az Everton csapatát győzték le 3–1-es összesítésben, valamint a Tottenham Hotspur, akik az Arsenalt 6–2-es összesítésben legyőzve jutottak a döntőbe. A mérkőzést a Tottenham nyerte 2–1-re 1–0-s hátrányból fordítva a hosszabbításban. A Chelsea gólját Didier Drogba, míg a Spurs góljait Dimitar Berbatov és Jonathan Woodgate szerezte. Ez volt a Tottenham első kupagyőzelme 9 év óta.


De finale van de League Cup van het seizoen 2007/08 werd gehouden op zondag 24 februari 2008. Chelsea nam het op tegen Tottenham Hotspur. Tottenham won na verlengingen met 2-1. Jonathan Woodgate scoorde in de 94e minuut het beslissende doelpunt. De verdediger werd na afloop dan ook verkozen als man van de wedstrijd.


Финал Кубка Футбольной лиги 2008

Финал Кубка Футбольной лиги 2008 () — футбольный матч, который прошёл 24 февраля 2008 года.. Это был первый Финал Кубка Лиги, который должен был пройти на новом стадионе «Уэмбли» после сноса старого «Уэмбли» 2000 году. Матч стал завершением 48-го розыгрыша Кубка Футбольной лиги, кубкового турнира, в котором принимают участие 92 клуба из Премьер-лиги и Футбольной лиги. Финал транслировали в прямом эфире телеканалы "BBC" и "Sky Sports". В финале встретились два лондонских клуба «Тоттенхэм Хотспур» и «Челси». Тоттенхэм Хотспур победил «Челси» со счетом 2-1 в дополнительное время, завоевав свой первый трофей за 9 лет.


2008 Football League Cup Finali organizasyonun başlangıcından bu yana oynanan kırk sekizinci Lig Kupası finalidir. 24 Şubat 2008 tarihinde Londra'daki Wembley Stadyumu'nda, Chelsea ve Arsenal takımları arasında oynanmıştır. Bu maç, 2000 yılında yıkılan eski Wembley'in ardından, yerine inşa edilen yeni Wembley Stadyumu'nda oynanan ilk Lig Kupası finalidir. Chelsea, 2007 Finali'nde Arsenal takımını 2-1 mağlup ederek bir önceki Lig Kupası'nı müzesine götürmüştü.


The 2008 Football League Cup Final was a football match played on 24 February 2008. It was the first League Cup Final to be played at the new Wembley Stadium, and the first to be played in England since the old Wembley was demolished in 2000. The defending champions were Chelsea, who beat Arsenal in the 2007 Final at Cardiff's Millennium Stadium. The final was contested by Tottenham Hotspur, who beat Arsenal 6–2 on aggregate in the semi-final, and Chelsea, who beat Everton 3–1 on aggregate. Tottenham Hotspur defeated Chelsea 2–1, after extra time, winning their first trophy in nine years.


A leutheni csata a hétéves háború 1757. december 5-én megvívott csatája volt, melyben a kétszer nagyobb osztrák sereg súlyos és megalázó vereséget szenvedett a II. Frigyes király vezette porosz csapatoktól. A győzelem kulcsa a poroszok számára a helyismeret, az osztrák tábornok, Lotaringiai Károly naivitása, és a jobban képzett, magasabb harcértékű porosz gyalogság harcereje és szívóssága volt.


De Slag bij Leuthen werd uitgevochten op 5 december 1757 tijdens de Zevenjarige Oorlog. Het resultaat was een belangrijke overwinning voor Frederik de Grote, die daarmee zijn controle over Silezië wist te behouden tegenover de Oostenrijkers. Hij maakte uitgebreid gebruik van het verrassingseffect en deed zijn voordeel met de vijandelijke posities en het omliggende terrein.


Битка код Лојтена

Битка код Лојтена вођена је 5. децембра 1757. године између аустријске и пруске војске. Део је Седмогодишњег рата, а завршена је пруском победом.


ロイテンの戦い（ロイテンのたたかい、Schlacht von Leuthen）は、七年戦争中の会戦。フリードリヒ大王指揮のプロイセン軍がオーストリア（ハプスブルク君主国）軍を撃破した。先のロスバッハの戦いとあわせて軍事史上注目される戦い。


Slaget vid Leuthen var ett fältslag under sjuårskriget. Det utkämpades den 5 december 1757 vid byn Leuthen väster om Breslau i Schlesien mellan en preussisk armé på 35 000 man ledd av Fredrik II av Preussen och en dubbelt så stark österrikisk under befäl av Karl Alexander av Lothringen.


Die Schlacht bei Leuthen fand am 5. Dezember 1757 während des Siebenjährigen Krieges bei Leuthen in Schlesien statt. In ihr schlug der preußische König Friedrich II. das österreichische Heer unter Führung des Prinzen Karl Alexander von Lothringen.


În Bătălia de la Leuthen sau Lissa, dată la 5 decembrie 1757, armata prusacă a lui Frederick cel Mare a profitat de trăsăturile terenului și a manevrat în așa fel încât a obținut o victorie împotriva unei armate austriece mult mai mari condusă de Carol al Lorenei, asigurând astfel controlul prusac asupra Sileziei în timpul Războiului de Șapte Ani.


Сражение при Лейтене

Сражение при Лейтене () — одно из наиболее известных сражений Семилетней войны состоявшееся 5 декабря 1757 года у немецкого селения Лейтен, в окрестностях Бреслау в Силезии, между 32-тысячной прусской армией во главе с королём Пруссии Фридрихом II и 80-тысячной австрийской армией под командованием принца Карла Александра Лотарингского. Сражение закончилось сокрушительным поражением австрийцев.


Битка при Лойтен

Битката при Лойтен е решителна битка в хода на Седемгодишната война, проведена в Силезия, на около 15 км западно от столицата Бреслау (дн. Вроцлав). Значително по-малобройна пруска армия, командвана от Фридрих Велики, побеждава австрийците на Карл Александър Лотарингски. В резултат не само Силезия се връща под контрола на Прусия, но и перспективите за бързото ѝ смазване са осуетени.


La battaglia di Leuthen ebbe luogo il 5 dicembre 1757 nel corso della Guerra dei sette anni presso Leuthen in Prussia. La battaglia vide la sconfitta dell'esercito imperiale austriaco, al comando del principe Carlo Alessandro di Lorena, contro l'esercito prussiano sotto il comando diretto del re di Prussia, Federico II, nonostante la forte inferiorità numerica di quest'ultimo.


로이텐 전투는 1757년 12월 5일 벌어진 전투로 프리드리히 대왕 휘하의 프로이센군은 교묘한 기동과 지형을 이용하여 수적으로 우위에 있던 카를 휘하의 오스트리아군을 결정적으로 패퇴시켰다. 이로 인해 프로이센은 7년 전쟁 중 슐레지엔에 대한 지배권을 확고히 할 수 있었다.


洛伊滕會戰（Battle of Leuthen），也常译成鲁腾会战，是七年戰爭中普魯士與奧地利在1757年12月5日的戰役。以普軍大勝作結。此戰與羅斯巴赫會戰被譽為是腓特烈大帝最輝煌的戰績之一。


Slaget ved Leuthen var et slag som ble utkjempet 5. desember 1757 i og rundt landsbyen Leuthen (dagens polske landsby Lutynia) som da var en del av Schlesien, men i dag ligger i Miękinia i Polen. Slaget var en del av syvårskrigen. Fredrik den store av Preussen slo en tallmessig langt overlegen østerriksk styrke under Karl Aleksander av Lorraine, og sikret fortsatt prøyssisk kontroll over Schlesien. I militærhistorien regnes Fredriks seier som et taktisk mesterstykke. Napoleon beskrev slaget som «en mesterlig bevegelse, manøver og avgjørelse».


Trận Leuthen là một trận đánh tại tỉnh Schlesien (Phổ) trong Chiến tranh Bảy năm, diễn ra vào ngày 5 tháng 12 năm 1757 giữa 39 nghìn quân Phổ dưới sự thống lĩnh của vua Friedrich II với 66 nghìn quân Áo và chư hầu Đức do vương công Karl xứ Lothringen và thống chế Leopold Joseph von Daun thống lĩnh. Trận đánh kết thúc với thất bại nặng nề của người Áo, bẻ gãy hoàn toàn chiến dịch của họ nhằm chiếm lại Schlesien cuối năm 1757. Đây được xem là thắng lợi lớn nhất của quân đội Phổ thời Chiến tranh Bảy năm, và cũng là thắng lợi toàn diện nhất trong sự nghiệp quân sự của Friedrich II.


La bataille de Leuthen, également appelée bataille de Lissa, est une bataille de la guerre de Sept Ans qui eut lieu, le , près de Leuthen, en Silésie. Le royaume de Prusse de Frédéric II y écrase l'armée impériale du Saint-Empire.


Bitwa pod Lutynią (niem. "Schlacht bei Leuthen") – starcie zbrojne, które miało miejsce 5 grudnia 1757 roku w trakcie wojny siedmioletniej (III wojny śląskiej). Było to jedno z decydujących zwycięstw pruskich tej wojny, które zadecydowały, że Śląsk pozostał pod kontrolą Fryderyka II.


The Battle of Leuthen was fought on 5 December 1757 and involved Frederick the Great's Prussian Army using maneuver warfare and terrain to rout a larger Austrian force completely, which was commanded by Prince Charles of Lorraine and Count Leopold Joseph von Daun. The victory ensured Prussian control of Silesia during the Third Silesian War, which was part of the Seven Years' War.


La batalla de Leuthen fue un enfrentamiento armado entre Prusia y Austria, el 5 de diciembre de 1757, en el contexto de la Guerra de los Siete Años.


Bitva u Leuthenu byla součástí sedmileté války a odehrála se 5. prosince 1757 mezi pruskými vojsky krále Fridricha II. a rakouskými vojsky vedeny Karlem Lotrinským a maršálem Leopoldem Josefem Daunem. Bitva skončila pruským vítězstvím s vysokými ztráty na rakouské straně.


A 65. alkalommal megrendezett Indianapolisi 500 mérföldes versenyt 1981. május 24-én rendeztek meg.


De 65e Indianapolis 500 werd gereden op zondag 24 mei 1981 op de Indianapolis Motor Speedway. Penske Racing coureur Bobby Unser, die de race won, kreeg een dag na de race een ronde straftijd waardoor Mario Andretti die op de tweede plaats finishte, als winnaar werd aangeduid. Meer dan vier maanden later werd Unsers straftijd teruggedraaid en werd hij de winnaar van de race. Het was zijn derde en laatste Indy 500 overwinning.


Indianapolis 500 1981 je bila petinšestdeseta dirka Indianapolis 500 na dirkališču Indianapolis. Potekala je 24. maja 1981.


Resultados das 500 Milhas de Indianápolis de 1981, no circuito de Indianapolis no domingo, 24 de Maio de 1981.


Les 500 miles d'Indianapolis 1981, organisés le sur l'Indianapolis Motor Speedway, ont été remportés par le pilote américain Bobby Unser sur une Penske-Cosworth de l'écurie Penske.


The 65th Indianapolis 500 was held at the Indianapolis Motor Speedway in Speedway, Indiana on Sunday, May 24, 1981. The race is widely considered one of the most controversial races in Indy history. Bobby Unser took the checkered flag as the winner, with Mario Andretti finishing second. After the conclusion of the race, USAC officials ruled that Unser had passed cars illegally while exiting the pit area during a caution on lap 149 (of 200). Unser was subsequently issued a one-position penalty. The next morning, the official race results were posted, and Unser was dropped to second place. Mario Andretti was elevated to first place and declared the race winner.


1936–1937-es olasz labdarúgó-bajnokság (első osztály)

A Serie A 1936–37-es szezonja volt a 37. elsőosztályú labdarúgó-bajnokság Olaszországban. A "Scudettót" a Bologna nyerte. Ez volt a negyedik bajnoki címük.


Чемпионат Италии по футболу 1936/1937

Серия А 1936/1937 () — 8-й сезон чемпионата Италии по футболу. Стартовал 13 сентября 1936 года и завершился 16 мая 1937 года. В 4-й раз в своей истории победителем турнира стала «Болонья».


La Serie A 1936-1937 è stata la 37ª edizione della massima serie del campionato italiano di calcio (l'8º a girone unico), disputato tra il 13 settembre 1936 e il 16 maggio 1937 e concluso con la vittoria del , al suo quarto titolo, il secondo consecutivo.


Італійська Серія A 1936–1937

Сезон 1936/1937 Серії A — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 8-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 16 команд, 2 найгірші з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.


Championnat d'Italie de football 1936-1937

La saison 1936-1937 du Championnat d'Italie de football est la trente-septième édition du championnat italien de première division.


The 1936–37 Serie A season was won by Bologna.


La Serie A 1936–1937 fue la 37.ª edición del campeonato de fútbol de más alto nivel en Italia y la 8.ª bajo el formato de grupo único. Bologna ganó su cuarto "scudetto".


1937–1938-as olasz labdarúgó-bajnokság (első osztály)

A Serie A 1937–38-as szezonja volt a 38. elsőosztályú labdarúgó-bajnokság Olaszországban. A "Scudettót" az Ambrosiana-Inter nyerte. Ez volt a negyedik bajnoki címük.


La Serie A 1937-1938 è stata la 38ª edizione della massima serie del campionato italiano di calcio (il 9º a girone unico), disputato tra il 12 settembre 1937 e il 24 aprile 1938 e concluso con la vittoria dell', al suo quarto titolo.


Італійська Серія A 1937–1938

Сезон 1937-38 Серії A — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 9-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 16 команд, 2 гірших з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.


Championnat d'Italie de football 1937-1938

La saison 1937-1938 du Championnat d'Italie de football est la trente-huitième édition du championnat italien de première division.


The 1937–38 Serie A season was won by Ambrosiana-Inter.


La Serie A 1937–1938 fue la 38ª edición del campeonato de fútbol de más alto nivel en Italia y la 9ª bajo el formato de grupo único. Inter de Milán ganó su cuarto "scudetto", todavía se llamaba Ambrosiana-Inter.


الدوري الإيطالي 1937–38

الدوري الإيطالي الدرجة الأولى 1937–38 هو موسم من الدوري الإيطالي الدرجة الأولى. أقيم خلال الفترة 12 سبتمبر 1937 وحتى 24 أبريل 1938، وفاز فيه نادي إنتر ميلانو.


1938–1939-es olasz labdarúgó-bajnokság (első osztály)

A Serie A 1938–39-es szezonja volt a 39. elsőosztályú labdarúgó-bajnokság Olaszországban. A "Scudettót" a Bologna nyerte. Ez volt az ötödik bajnoki címük.


La Serie A 1938-1939 è stata la 39ª edizione della massima serie del campionato italiano di calcio (il 10º a girone unico), disputato tra il 18 settembre 1938 e il 28 maggio 1939 e concluso con la vittoria del , al suo quinto titolo.


Італійська Серія A 1938–1939

Сезон 1938/1939 Серії A — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 10-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 16 команд, 2 гірших з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.


Championnat d'Italie de football 1938-1939

La saison 1938-1939 du Championnat d'Italie de football est la trente-neuvième édition du championnat italien de première division.


Serie A 1938/1939 – 39. edycja najwyższej w hierarchii klasy mistrzostw Włoch w piłce nożnej, organizowanych przez Direttorio Divisioni Superiori, które odbyły się od 18 września 1938 do 28 maja 1939. Mistrzem został , zdobywając swój piąty tytuł.


The 1938–39 Serie A season was won by Bologna.


الدوري الإيطالي 1938–39

الدوري الإيطالي الدرجة الأولى 1938–39 هو موسم من الدوري الإيطالي الدرجة الأولى. أقيم خلال الفترة 18 سبتمبر 1938 وحتى 29 مايو 1939، وفاز فيه نادي بولونيا.


1939–1940-es olasz labdarúgó-bajnokság (első osztály)

A Serie A 1939–40-es szezonja volt a 40. elsőosztályú labdarúgó-bajnokság Olaszországban. A "Scudettót" az Ambrosiana-Inter nyerte. Ez volt az ötödik bajnoki címük.


Чемпионат Италии по футболу 1939/1940

Серия А 1939/1940 () — 11-й сезон чемпионата Италии по футболу. Стартовал 17 сентября 1939 года и завершился 2 июня 1940 года. В 5-й раз в своей истории победителем турнира стала «Амброзиана-Интер».


La Serie A 1939-1940 è stata la 40ª edizione della massima serie del campionato italiano di calcio (l'11º a girone unico), disputato tra il 17 settembre 1939 e il 2 giugno 1940 e concluso con la vittoria dell', al suo quinto titolo.


Італійська Серія A 1939–1940

Сезон 1939/1940 Серії A — футбольне змагання у найвищому дивізіоні чемпіонату Італії, 11-й турнір з моменту започаткування Серії A. Участь у змаганні брали 16 команд, 2 гірших з яких за результатами сезону полишили елітний дивізіон.


Championnat d'Italie de football 1939-1940

La saison 1939-1940 du Championnat d'Italie de football est la quarantième édition du championnat italien de première division.


Serie A 1939/1940 – 40. edycja najwyższej w hierarchii klasy mistrzostw Włoch w piłce nożnej, organizowanych przez Direttorio Divisioni Superiori, które odbyły się od 17 września 1939 do 2 czerwca 1940. Mistrzem został , zdobywając swój piąty tytuł.


The 1939–40 Serie A season was won by Ambrosiana-Inter.


La Serie A 1939–1940 fue la 40.ª edición del campeonato de fútbol de más alto nivel en Italia y la 11.ª bajo el formato de grupo único. Ambrosiana-Inter ganó su quinto "scudetto".


الدوري الإيطالي 1939–40

الدوري الإيطالي الدرجة الأولى 1939–40 هو موسم من الدوري الإيطالي الدرجة الأولى. أقيم خلال الفترة 17 سبتمبر 1939 وحتى 2 يونيو 1939، وفاز فيه نادي إنتر ميلانو.