Biatlon na Zimných olympijských hrách 2010 – Stíhacie preteky žien na 10 km

Stíhacie preteky žien na 10 kilometrov bola jedna z 5 ženských biatlonových disciplín na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. Súťažílo sa v stredisku Whistler Olympic Park nachádzajúcom sa vo Whistleri dňa 16. februára. S náskokom 12,3 sekundy vyhrala Nemka Magdalena Neunerová pred Slovenkou Anastasia Kuzminová . Tretia skončila Francúzka Marie Laure Brunetová so stratou 28,3 sekundy na víťazku.


Biathlon na Zimowych Igrzyskach Olimpijskich 2010 – bieg pościgowy kobiet

Biathlonowy bieg pościgowy kobiet na Zimowych Igrzyskach Olimpijskich 2010 odbył się 16 lutego w Whistler Olympic Park. Była to druga kobieca konkurencja biathlonowa podczas tych igrzysk.


Biathlon at the 2010 Winter Olympics – Women's pursuit

The Women's 10 kilometre pursuit biathlon competition of the Vancouver 2010 Olympics was held at Whistler Olympic Park in Whistler, British Columbia on 16 February 2010.


Битка код Сливнице

Битка код Сливнице је вођена између српске и бугарске војске за време Српско-бугарског рата (1885) у рејону града Сливнице и селу Алдомировци, висовима Три уши и Мека црева, у периоду од 17. до 19. новембра 1885. године.


Die Schlacht bei Sliwniza (auch "Schlacht bei Slivnitza", , serbisch Битка код Сливнице) war die entscheidende Schlacht im Serbisch-Bulgarischen Krieg von 1885 bei der bulgarischen Stadt Sliwniza. Die Schlacht dauerte vom bis zum .


Битва при Сливнице

Битва при Сливнице (, ) — сражение, произошедшее 5—7 (17—19) ноября 1885 года между болгарской и сербской армиями, в котором болгарская армия одержала победу, что в итоге определило исход сербско-болгарской войны в пользу Болгарии.


Сливнишка битка

Битката при Сливница е голямо сражение по време на Сръбско-българска война, водено в района на град Сливница и село Алдомировци, височините Три уши и Мека црев, в периода 5 ноември 1885 – 7 ноември 1885 година (17 – 19 ноември нов стил).


La Bataille de Slivnitsa (en et en serbe Битка на Сливници), également connue sous le nom de Bataille des capitaines et des généraux (en référence à la jeunesse de l’armée bulgare, dans laquelle le plus haut gradé était seulement capitaine), est un épisode de la guerre serbo-bulgare de 1885-1886. Du 17 au , l’armée bulgare, commandée par le prince Alexandre de Battenberg, affronte l’armée serbe dirigée par le roi Milan. La confrontation aboutit à la victoire des Bulgares et consolide largement l’union de la Roumélie orientale à la principauté de Bulgarie.


The Battle of Slivnitsa (, ) was a victory of the Bulgarian army over the Serbians on November 17–19, 1885 in the Serbo-Bulgarian War. It solidified the unification between the Kingdom of Bulgaria and Eastern Rumelia.


Bitva u Slivnice (, ) bylo klíčové střetnutí srbsko-bulharské války mezi 5. a 7.greg. listopadem 1885.


Скијашки скокови на Зимским олимпијским играма 2010 — мала скакаоница појединачно

Такмичење у скијашким скоковима на малој скакаоници у појединачној конкуренцији на Зимским олимпијским играма 2010. у Ванкуверу одржано је у Олимпијском комплексу Вислер Парк у долини Калаган. Квалификације за такмичење у финалу је одржано 12. фебруара а финале следећег дана 13. фебруара 2010.


Прыжки с трамплина на зимних Олимпийских играх 2010 — нормальный трамплин

Соревнования по прыжкам с нормального трамплина среди мужчин на зимних Олимпийских играх 2010 прошли 12 и 13 февраля. Участие принял 61 спортсмен из 18 стран. Медали в этой дисциплине на Олимпийских играх были разыграны в 13-й раз подряд.


Salto con gli sci ai XXI Giochi olimpici invernali - Trampolino normale

Nel salto con gli sci ai XXI Giochi olimpici invernali la gara dal trampolino normale si disputò nella località di Whistler il 12 e il 13 febbraio 2010 sul trampolino K95 del Whistler Olympic Park Ski Jumps e parteciparono 61 atleti, che effettuarono due salti con valutazione della distanza e dello stile. La prima giornata è stata dedicata alle qualificazioni, mentre la seconda ai salti di finale.


2010년 동계 올림픽 스키 점프 노멀힐 개인전

2010년 동계 올림픽 스키 점프 노멀힐 개인전은 휘슬러 올림픽 공원에서 2010년 2월 12일에 예선을, 2월 13일에 결선을 치렀다.


Salto de esqui nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2010 - Pista normal individual

A competição individual em pista normal do salto de esqui nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2010 foi disputada no Parque Olímpico de Whistler em 12 e 13 de fevereiro de 2010.


Salt amb esquís als Jocs Olímpics d'hivern de 2010 - Salt curt individual

Als Jocs Olímpics d'hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputà una prova de salt amb esquís en categoria masculina sobre un trampolí de 90 metres d'alçada, que unit a la resta de proves conformà el programa oficial dels Jocs.


2010 Kış Olimpiyatları'nda kayakla atlama - Normal tepe bireysel

2010 Kış Olimpiyatlarında Kayakla Atlama - Normal Tepe Bireysel kayakla atlama yarışması Vancouver, Kanada'da bulunan Whistler Olympic Park'ta yapılmıştır. 12 Şubatta elemeler ile başlayan yarışma 13 Şubatta yapılan final ile sonlandırılmıştır. 2010 Kış Olimpiyatlarının madalya dağıtılan ilk kategorisidir.


Ski jumping at the 2010 Winter Olympics – Normal hill individual

The men's normal hill individual ski jumping competition for the 2010 Winter Olympics in Vancouver, Canada was held on 12 and 13 February 2010 at Whistler Olympic Park in Whistler, British Columbia. It was the first medal event of the 2010 Games.


Шпенглеров куп 2012.

Шпенглеров куп 2012. представља 86. по реду издање традиционалног предновогодишњег турнира у хокеју на леду који се сваке године одржава у периоду између 26. и 31. децембра у швајцарском зимовалишту Давосу. Домаћин турнира је ХК Давос, а све утакмице су се играле у Вајлант арени.


Der Spengler Cup 2012 () war die 86. Auflage des gleichnamigen Wettbewerbs und fand vom 26. bis 31. Dezember 2012 im Schweizer Luftkurort Davos statt. Als Spielstätte fungierte die dortige Vaillant Arena. Insgesamt besuchten 71'544 Zuschauer die elf Turnierspiele, die damit allesamt ausverkauft waren.


Кубок Шпенглера 2012

Кубок Шпенглера 2012 — 86-й традиционный турнир Кубок Шпенглера. Проходил с 26 по 31 декабря 2012 года в швейцарском Давосе. Благодаря локауту в НХЛ на Кубок Шпенглера сборная Канады выставила звёздный состав и, разгромив в финале «Давос», в 12-й раз стала победителем престижного турнира.


L'86ª edizione della Coppa Spengler si è svolta dal 26 dicembre al 31 dicembre 2012 alla Vaillant Arena di Davos, in Svizzera. Il torneo ha coinvolto per la terza volta sei formazioni suddivise in due gruppi da tre intitolati a Bibi Torriani ed Hans Cattini. Oltre ai padroni di casa e campioni uscenti dell'Hockey Club Davos era presente un'altra formazione svizzera, l'HC Fribourg-Gottéron. In seguito al lockout della NHL numerosi giocatori canadesi ingaggiati da formazioni della Lega Nazionale A sono stati convocati dal Team Canada e dalle altre squadre invitate al torneo. Al termine della fase preliminare le prime di ciascun gruppo si sono qualificate per le semifinali, mentre le altre squadre si sono affrontate nei quarti di finale.


Кубок Шпенглера 2012

Кубок Шпенглера 2012 — 86-й традиційний турнір Кубок Шпенглера, що проходив у швейцарському місті Давос в період з 26 по 31 грудня 2012 року.


La Coupe Spengler 2012 est la de la Coupe Spengler. Elle se déroule du 26 au à Davos, en Suisse, et est remportée l'équipe du Canada, composée de Canadiens jouant en Europe.


Spenglerov pohár 2012 bol 86. ročník najstaršieho hokejového turnaja na svete, pravidelne konaného vo švajčiarskom Davose, ktorého oficiálny medzinárodný názov je Spengler cup. Turnaj sa konal v dňoch 26. – 31. decembra 2012 a počet účastníkov ako aj systém turnaja bol rovnaký ako v rokoch 2010 a 2011. O trofej bojovalo šesť tímov, z toho päť európskych klubových celkov a tzv. Team Canada, ktorý v minulých rokoch býval zložený predovšetkým z kanadských hráčov hrajúcich v Európe, v roku 2012 v dôsledku tzv. výluky v NHL za tento celok hrali aj hráči z klubov NHL.


86. edycja Pucharu Spenglera - rozegrana zostanie w dniach 26 - 31 grudnia 2012. Weźmie po raz trzeci w historii turnieju sześć zespołów. Mecze rozgrywane będą w hali Vaillant Arena.


The 2012 Spengler Cup was held in Davos, Switzerland, between 26 and 31 December 2012. All matches were played at HC Davos's home known as Vaillant Arena. Six competing teams were split into two groups of three. The two groups, named Torriani and Cattini, were named after legendary Swiss hockey players Richard "Bibi" Torriani and the Cattini brothers, Hans and Ferdinand.


Други Континентални конгрес

Други Континентални конгрес () је била конвенција делегата из тринаест колонија која је започела заседање 10. маја 1775. у Филаделфији, Пенсилванија, убрзо након што су борбе у Америчком рату за независност отпочеле. Овај конгрес је дошао после Првог континенталног конгреса, који је заседао од 5. септембра 1774. до 26. октобра 1774, у истом граду. Други Конгрес је управљао ратним напорима и вукао потезе према успостављању независности, усвојивши Декларацију независности Сједињених Држава 4. јула 1776. Како се бавио регрутовањем армија, управљањем стратегијом, постављањем дипломата и усвајањем званичних споразума, Други Континентални конгрес је "де факто" деловао као национална влада будућих Сједињених Држава.


Der Zweite Kontinentalkongress war eine Versammlung von Delegierten, die von den regionalen Volksvertretungen der Dreizehn Kolonien in Britisch-Nordamerika im Sommer 1775 ernannt wurden. Der zweite Kontinentalkongress bestand vom 10. Mai 1775 bis zum 1. März 1781. Er tagte an wechselnden Orten. Seit 1775 bereitete der Kongress die amerikanische Revolution gegen England vor. Am 6. Juli 1775 rechtfertigte der Kongress in der "Declaration of the Causes and Necessity of Taking Up Arms – Darlegung der Gründe und Notwendigkeit, zu den Waffen zu greifen" den Ausbruch des amerikanischen Unabhängigkeitskriegs. Man schuf die Kontinentalarmee, zu deren Oberbefehlshaber George Washington ernannt wurde, und eine eigene Währung, den Kontinental-Dollar. Am 4. Juli 1776 wurde die von Thomas Jefferson verfasste Unabhängigkeitserklärung vorgelegt. Erster Unterzeichner war John Hancock, Präsident des Kontinentalkongresses. Der zweite Kontinentalkongress bestand aus 56 Mitgliedern. Stimmberechtigt waren aber nur die 13 Kolonien. Die Voraussetzungen für den Kongress wurden vom Ersten Kontinentalkongress geschaffen, der vom 5. September 1774 bis zum 26. Oktober 1774 getagt hatte. Dieser beschloss einen zweiten Kontinentalkongress im folgenden Jahr einzuberufen. Neben den Kolonien, die bereits am Ersten Kontinentalkongress teilgenommen hatten, wurden auch Québec, Saint John’s Island, Nova Scotia, Georgia, Ostflorida und Westflorida eingeladen, sich zu beteiligen. Keine der angeschriebenen Kolonien entsandte zu Beginn des Zweiten Kontinentalkongresses Delegierte, Georgia nahm aber ab dem folgenden Juli teil. Der Zweite Kontinentalkongress wurde vom Konföderationskongress "(Congress of the Confederation)" abgelöst, der sich am 1. März 1781 instituierte.


Другі Кантынентальны Кангрэс

Другі Кантынентальны Кангрэс (; 10 мая 1775 — 1 сакавіка 1781) — з'езд дэпутатаў ад 13 амерыканскіх калоній Вялікабрытаніі. Рашэнне аб скліканні другога Кантынентальнага Кангрэса было прынятае падчас першага Кантынентальнага Кангрэса ў 1774. Падчас работы другога Кантынентальнага Кангрэса прынімалі ўдзел 65 дэпутатаў ад усіх амерыканскіх калоній, хоць прадстаўнікі ад Джорджыі далучыліся да Кангрэсу толькі 20 ліпеня. Фактычна другі Кантынентальны Кангрэс узяў на сябе ролю нацыянальнага ўраду ў хадзе Вайны за незалежнасць ЗША.


הקונגרס הקונטיננטלי השני

הקונגרס הקונטיננטלי השני היה כינוס של נציגים משלוש-עשרה המושבות של בריטניה בצפון אמריקה שהחל להתאסף באביב של 1775, בפילדלפיה, פנסילבניה. הקונגרס הקונטיננטלי השני ניהל את המאמץ המלחמתי של המושבות, והפך לקונגרס עצמאי המייצג מדינות עצמאיות, כשאימץ את הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-4 ביולי 1776. הקונגרס גייס צבאות, תכנן אסטרטגיה, ומינה דיפלומטים וכך פעל כממשלה הלאומית דה-פקטו של מה שנהיה בהמשך, ארצות הברית.


Cel de Al Doilea Congres Continental, conform originalului [The] Second Continental Congress a fost o adunare de delegați ai celor Treisprezece Colonii care s-au întrunit începând cu 10 mai 1775, în Philadelphia, Pennsylvania imediat după ce schimburile de focuri în cadrul American Revolutionary War începuseră.


Второй Континентальный конгресс

Второй Континентальный конгресс (10 мая 1775 — 1 марта 1781 года) — съезд депутатов от 13 американских колоний Великобритании, состоявшийся в Индепенденс-холле в Филадельфии, штат Пенсильвания. Решение о созыве второго Континентального конгресса было принято в ходе первого Континентального конгресса в 1774 году. В работе второго Континентального конгресса принимали участие 65 депутатов от всех американских колоний, хотя представители от Джорджии присоединились к конгрессу только 20 июля. Фактически второй Континентальный конгресс взял на себя роль национального правительства в ходе Войны за независимость США.


Toinen mannermaakongressi () oli Pohjois-Amerikan kolmeatoista siirtokuntaa edustanut kokous, joka kokoontui alkujaan Philadelphiassa vuonna 1775. Se teki Yhdysvaltain syntymisen kannalta ratkaisevat päätökset vapaussodan aloittamisesta kesällä 1775 ja itsenäisyysjulistuksen hyväksymisestä 4. heinäkuuta 1776. Tämän jälkeen mannermaakongressi alkoi käytännössä toimia uuden valtion väliaikaisena hallituksena. Sodan vuoksi se joutui kokoontumaan eri kaupungeissa. Sen työ päättyi vasta vuonna 1781, jolloin perustuslakina toimineet konfederaatioartiklat astuivat voimaan ja konfederaation kongressi aloitti toimintansa Yhdysvaltojen ensimmäisenä varsinaisena lainsäädäntöelimenä.


Il secondo congresso continentale fu una riunione di rappresentanti delle 13 colonie britanniche in nord America che avvenne fra il 10 maggio 1775 ed il 1º marzo 1781. Esso formulò la Dichiarazione d'indipendenza e gli Articoli della Confederazione. Durante la Rivoluzione americana, esso fu di fatto il governo nazionale degli Stati Uniti avendo deciso la guerra, diretto la strategia, nominato i diplomatici e steso formali trattati..


Другий Континентальний конгрес

Другий Континентальний конгрес (10 травня 1775 — 1 березня 1781) — з'їзд депутатів від 13 північноамериканських колоній Великої Британії. Рішення про скликання другого континентального конгресу було прийнято в ході Першого Континентального конгресу в 1774. У роботі другого континентального Конгресу брали участь 65 депутатів від усіх північноамериканських колоній, хоча представники від Джорджії приєдналися до Конгресу тільки 20 липня. Фактично другий Континентальний конгрес взяв на себе роль національного уряду в ході Війни за незалежність США.


دومین کنگره قاره‌ای

دومین کنگرهٔ قاره‌ای مجمعی از نمایندگان مستعمرات سیزده‌گانه بود که در ۱۰ مهٔ ۱۷۷۵ اندکی پس از آغاز جنگ‌های انقلاب آمریکا در فیلادلفیا، پنسیلوانیا آغاز به کار کرد. این کنگره پس از نخستین کنگرهٔ قاره‌ای تشکیل می‌شد که در سال ۱۷۷۴ جلسهٔ کوتاهی در فیلادلفیا داشت. کنگرهٔ دوم جنگ‌های استقلال را رهبری و هدایت می‌کرد و با تصویب اعلامیهٔ استقلال ایالات متحدهٔ آمریکا در ۴ ژوئیهٔ ۱۷۷۶، به طور فزاینده‌ای سیزده مستعمره را به سوی استقلال سوق داد. با افزایش دادن شمار سربازان، تعیین خط مشی و راهبردها، منصوب کردن دیپلمات‌ها، و عقد معاهده‌های رسمی، کنگره عملاً به عنوان دولت ملی آن‌چه بعدها ایالات متحده نامیده شد، رفتار می‌کرد. با تصویب اصول کنفدراسیون، کنگره با نام جدید کنگرهٔ کنفدراسیون شناخته می‌شد.


O Segundo Congresso Continental foi uma convenção de delegados das Treze Colônias que se reuniram a partir de 10 de maio de 1775, em Filadélfia, Pensilvânia, logo após ter começado a luta na Guerra da Independência dos Estados Unidos. Dada a intransigência do governo inglês, os colonos juntos firmaram um documento em grande parte redigido por Thomas Jefferson: a Declaração da Independência dos Estados Unidos. Em tal ocasião, também deu-se a consagração de George Washington como primeiro comandante do Exército Continental, formado pelas milícias das colônias. Até março de 1781, agiu como o principal corpo legislativo representando os Estados Unidos, servindo como seu "de facto" governo provisório até o estabelecimento de uma autoridade federal permanente após a independência ser concretizada e reconhecida.


S'anomena Segon Congrés Continental a la convenció de les Tretze Colònies dels anglesos als futurs Estats Units, que començà l'estiu de 1775 just després de l'esclat de la guerra entre la corona britànica i les colònies. La població estava molt conscienciada sobre el fet independentista com demostra la venda massiva de "Common sense" de Thomas Paine, i aquest aspecte es va discutir durant tot el juny on el màxim defensor era John Adams.


İkinci Kıtasal Kongre, On Üç Koloni'den delegelerin yer aldığı ve Philadelphia'da 1775 yazında Amerika Bağımsızlık Savaşı'nın başlangıcının ardından toplanan kongredir. Philadelphia'da 5 Eylül 1774 ile 26 Ekim 1774 tarihleri arasında toplanan Birinci Kıtasal Kongre'yi takip etmiştir. Kongre sırasında sömürgelerin yürüttüğü savaş idare edilmiş ve 4 Temmuz 1776'da Amerikan Bağımsızlık Bildirisi'nin yayınlanmasıyla adım adım bağımsızlığa yönelim gerçekleşmiştir. Ordu yönetmesi, strateji belirlemesi, diplomat ataması ve resmî antlaşmalar imzalamasıyla kongre "de facto" olarak ulusal hükümet görevi görmüştür.


Đệ nhị Quốc hội Lục địa (tiếng Anh: "Second Continental Congress") tiếp theo sau Đệ nhất Quốc hội Lục địa là quốc hội từng nhóm họp ngắn ngủi suốt năm 1774 cũng tại thành phố Philadelphia. Đệ nhị Quốc hội đã điều hành nỗ lực chiến tranh thuộc địa và từng bước tiến đến giành độc lập, thông qua bản Tuyên ngôn độc lập Hoa Kỳ vào ngày 4 tháng 7 năm 1776. Bằng việc thành lập quân đội, điều hành chiến lược, bổ nhiệm các giới chức ngoại giao, và ký kết các hiệp ước chính thức, Quốc hội đã hành động như một chính phủ quốc gia "de facto" của một quốc gia mà sau đó trở thành Hiệp chúng quốc Hoa Kỳ. Với việc phê chuẩn Các điều khoản Hợp bang năm 1781, Quốc hội trở nên được biết đến với tên gọi là Quốc hội Hợp bang ("Congress of the Confederation").


Le Second Congrès continental est le nom donné à l'assemblée de délégués des 13 colonies américaines qui siégea du au mars 1781. Il adopta la "Déclaration d'indépendance des États-Unis" du , ainsi que les "Articles de la Confédération". Pendant la révolution américaine, le Congrès fit office de gouvernement et prit des décisions concernant la politique étrangère, la guerre et la monnaie.


The Second Continental Congress was a meeting of delegates from the Thirteen Colonies in America that united in the American Revolutionary War. It convened on May 10, 1775, with representatives from 12 of the colonies in Philadelphia, Pennsylvania shortly after the Battles of Lexington and Concord, succeeding the First Continental Congress which met in Philadelphia from September 5 to October 26, 1774. The Second Congress functioned as a "de facto" national government at the outset of the Revolutionary War by raising armies, directing strategy, appointing diplomats, and writing petitions such as the Declaration of the Causes and Necessity of Taking Up Arms and the Olive Branch Petition. All thirteen colonies were represented by the time the Congress adopted the Lee Resolution which declared independence from Britain on July 2, 1776, and the congress agreed to the Declaration of Independence two days later.


Se denomina Segundo Congreso Continental a la convención de delegados de las Trece Colonias norteamericanas, que comenzó sus reuniones el 10 de mayo de 1775, poco después del estallido de la Guerra de independencia de los Estados Unidos contra Gran Bretaña. Supuso una continuación del Primer Congreso Continental, que se reunió durante el año anterior, 1774. El segundo Congreso se hizo cargo del esfuerzo militar y se fue desplazando lentamente hacia la independencia, adoptando finalmente la Declaración de Independencia de los Estados Unidos el 4 de julio de 1776. Con la formación del ejército, la dirección de sus estrategias, el nombramiento de diplomáticos y suscribiendo tratados oficiales, el Congreso actuó de facto como gobierno de lo que se convertiría en los Estados Unidos. Con la ratificación de los artículos de la Confederación en 1781, el Congreso pasó a denominarse Congreso de la Confederación.


Druhý kontinentální kongres (Second Continental Congress) byl setkáním delegátů ze třinácti kolonií v Americe v roce 1775.


الكونغرس القاري الثاني

الكونغرس القاري الثاني هو اجتماع لمندوبي اثنتي عشرة مستعمرة بريطانية من أصل ثلاثة عشر مستعمرة انضموا إلى الحرب الثورية الأمريكية. انعقد في 10 مايو 1775 في فيلادلفيا، بنسلفانيا بعد فترة وجيزة من معارك ليكسينغتون وكونكورد ، خلفاً لاجتماع الكونغرس القاري الأول الذي اجتمع في فيلادلفيا في الفترة من 5 سبتمبر إلى 26 أكتوبر 1774. عمل الكونغرس القاري الثاني كحكومة وطنية بحكم الأمر الواقع في بداية الحرب الثورية من خلال رفع الجيوش، وتوجيه الاستراتيجية، وتعيين الدبلوماسيين، والكتابات مثل إعلان أسباب وضرورة حمل السلاح و عريضة غصن الزيتون. في النهاية اعتمد قرار لي الذي أكد استقلال المستعمرات في 2 يوليو 1776 ، ووافق على إعلان الاستقلال بعد يومين.


Kongres Kontinental Kedua merupakan sebuah nama yang diberikan kepada majelis delegasi dari 13 koloni Amerika Serikat yang berlangsung pada 10 Mei 1775 hingga 1 Maret 1781. Kongres ini menyetujui "Deklarasi Kemerdekaan Amerika Serikat" pada 4 Juli 1776, serta "Pasal-Pasal Konfederasi". Selama Revolusi Amerika Serikat, Kongres ini bertindak sebagai pemerintah dan membuat keputusan mengenai kebijakan luar negeri, perang, dan mata uang.


Рат за независност Гвинеје Бисао

Рат за независност Гвинеје Бисао је био оружани сукоб и народноослободилачка борба коју је водила Афричка партија за независност Гвинеје и Зеленортских Острва (ПАИГЦ) против португалске колонијалне власти од 1963. до 1974. године.


ギニアビサウ独立戦争（ギニアビサウどくりつせんそう）は、1963年から1974年にかけてポルトガル領ギニアで起きた独立戦争である。戦争の結果、ギニアビサウは独立し、翌年にはカーボベルデも独立した。


Война за независимость Гвинеи-Бисау

Война за независимость Гвинеи-Бисау — вооруженный конфликт и национально-освободительная борьба в Гвинее-Бисау и Гвинее против Португалии между 1963 и 1974 годами, приведшие к независимости Гвинеи-Бисау, а год спустя — и Кабо-Верде. Часть Колониальной войны Португалии.


Guinea-Bissaun itsenäisyyssota oli aseellinen konflikti Portugalin Guineassa vuosien 1963 ja 1974 välillä. Sodassa taistelivat Portugali ja Guinean ja Kap Verden afrikkalainen itsenäisyyspuolue, joka oli Kuuban ja Neuvostoliiton tukema aseellinen itsenäisyysliike. Sota loppui kun Portugali hyväksyi Guinea-Bissaun itsenäisyyden vuonna 1974. Kap Verde itsenäistyi vuotta myöhemmin.


Guerra d'indipendenza della Guinea-Bissau

La Guerra di indipendenza della Guinea-Bissau fu un conflitto armato e una lotta di liberazione nazionale avvenuta nella Guinea portoghese, oggi Guinea-Bissau, tra il 1963 e il 1974.


جنگ استقلال گینه بیسائو

جنگ استقلال گینه بیسائو () به درگیری‌های مسلحانه برای استقلال این کشور اطلاق می‌شود که در سال‌های ۱۹۶۳ تا ۱۹۷۴ در گینه پرتغالی وجود داشت. این جنگ هنگامی که پرتغال، پس از انقلاب میخک سال ۱۹۷۴، استقلال گینه بیسائو را به رسمیت شناخت به پایان رسید.


A guerra de independência na Guiné começou em 23 de janeiro de 1963, com o início das acções de guerrilha na região de Tite. Ao contrário do que aconteceu em Angola, desde o início que as forças portuguesas constataram estar diante de um adversário bem organizado e militarmente eficiente. De facto, o PAIGC dispôs sempre de equipamento de qualidade e do apoio quase total do governo da Guiné-Conacri, que lhe conferia total liberdade de movimentos para empreender acções de guerrilha na fronteira sul do território.


La Guerra d'independència de Guinea Bissau va ser un conflicte armat i la lluita d'alliberament nacional a la Guinea Portuguesa (actual Guinea Bissau) entre 1963 i 1974.


Guerre d'indépendance de la Guinée-Bissau

La guerre d'indépendance de la Guinée-Bissau est une guerre qui a eu lieu en Guinée portugaise entre 1963 et 1974. Combat entre le Portugal et le Parti africain pour l'indépendance de la Guinée et du Cap-Vert (PAIGC), un mouvement armé d'indépendance soutenu par Cuba et l'Union soviétique, la guerre est communément appelé « le Viêt Nam portugais » à cause du grand nombre d'hommes et de matériels dans un long et coûteux conflit de guérilla et à cause des troubles politiques internes générés au Portugal. La guerre prit fin quand le Portugal, après le révolution des Œillets en 1974, accorda l'indépendance à la Guinée-Bissau, puis au Cap-Vert un an plus tard.


Wojna o niepodległość Gwinei Bissau – konflikt trwający od 1963 do 1974 w Gwinei Bissau (epizodycznie na Wyspach Zielonego Przylądka), zakończony wyparciem Portugalczyków, oraz niepodległością kraju. Z wojskami portugalskimi starły się oddziały Afrykańskiej Partii Niepodległości Gwinei i Wysp Zielonego Przylądka (PAIGC).


The Guinea-Bissau War of Independence (), or the Bissau-Guinean War of Independence, was an armed independence conflict that took place in Portuguese Guinea between 1963 and 1974. Fought between Portugal and the African Party for the Independence of Guinea and Cape Verde, an armed independence movement backed by Cuba and the Soviet Union, the war is commonly referred to as "Portugal's Vietnam" due to the large numbers of men and amounts of material expended in a long, mostly guerrilla war and the internal political turmoil it created in Portugal. The war ended when Portugal, after the Carnation Revolution of 1974, granted independence to Guinea-Bissau, followed by Cape Verde a year later.


La Guerra de Independencia de Guinea-Bisáu fue un conflicto armado y la lucha de liberación nacional en Guinea Portuguesa (actual Guinea-Bisáu) entre 1963 y 1974.


حرب استقلال غينيا بيساو

كانت حرب استقلال غينيا بيساو نزاع استقلال مسلح وقع في غينيا البرتغالية بين عامي 1963 و1974. جرت


Земљотрес у Загребу 1880.

Земљотрес у Загребу или Велики земљотрес у Загребу је био јачине 8 степени Меркалијеве скале, заправо 6,3 степени по Рихтеровој скали. Земљотрес се догодио у Загребу са епицентром на подручју Медведнице. Разорио је много загребачких зграда, кућа и улица, а због земљотреса много становника преселило се у Беч, Грац, Марибор, Цеље, Љубљану и Трст. Погинуло је двоје људи, литограф Станић и банковни службеник Лавослав Сметана, а 29 људи је било тешко повређено. Земљотрес се догодио 9. новембра 1880. године, ујутро у 7 сати, 3 минута и 3 секунде, према подацима загребачких метеоролога. Становници, којима су куће биле уништене живели су у кућама на подручју Зрињевца и у Клаићевој улици. Овај земљотрес је проузрочио сиромаштво у Загребу. Загребачка катедрала је била посебно тешко оштећена, па је накнадно требало темељно да се реновира. реновирање је обављено до 1906. под вођством Хермана Болеа из Келна. С рушевинама је слично било и са црквом св. Фрања, као и с црквом Мајке Божје. Земљотрес подстакао велику обнову града. Након земљотреса, Загреб добија нове палате, паркове и фонтане.


Jordbävningen i Zagreb 1880 (kroatiska: "Potres u Zagrebu 1880."), även kallad den Stora jordbävningen i Zagreb ("Veliki potres u Zagrebu"), var en jordbävning i Zagreb, nuvarande Kroatien, dåvarande Österrike-Ungern. Enligt Zagrebs meteorologiska station inträffade jordbävningen klockan 07:03 den 9 november 1880 och hade sitt epicentrum i Medvednica. En människa dödades, 29 skadades och flera byggnader raserades i jordbävningen som hade en magnitud på 6,3 på Richterskalan. Jordbävningen efterföljdes av mindre efterskalv.


Das Erdbeben bei Zagreb 1880 ereignete sich am 9. November 1880 um 7:33 Uhr morgens. Es richtete große Schäden in Zagreb an. Die Stadt, die damals unter ihrem deutschen Namen "Agram" bekannt war und zu Österreich-Ungarn gehörte, erlebte nach dem Beben einen Modernisierungsschub. Das Erdbeben war auch Impulsgeber für den Beginn einer systematischen Erdbebenforschung.


Загребское землетрясение

Загребское землетрясение (также известное как Великое загребское землетрясение) — землетрясение, которое произошло в Загребе 9 ноября 1880 года.


Загребський землетрус 1880

Загребський землетрус 1880 року (також відомий як "Великий загребський землетрус") — землетрус, який стався у Загребі 9 листопада 1880 року.


Le séisme de Zagreb de 1880 également connu comme le grand tremblement de terre de Zagreb, a eu lieu le avec une magnitude de 6,3. Son épicentre se situe dans la montagne Medvednica au nord de Zagreb. Le séisme a fait une victime et de nombreux dégâts matériels.


Zemetrasenie v Záhrebe 1880. () bolo zemetrasenie so silou 8 stupňov na modifikovanej Mercalliho stupnici alebo 6,3 magnitúda. Zemetrasenie sa udialo 9. novembra 1880, ráno o 7 hodine, 3 minúte a 3 sekunde.


The 1880 earthquake which struck Zagreb, and is also known as The Great Zagreb earthquake, occurred with a moment magnitude of 6.3 on 9 November 1880. Its epicenter was in the Medvednica mountain north of Zagreb. Although only one person was killed in the earthquake, it destroyed or damaged many buildings.


El terremoto de 1880 que sacudió Zagreb, y también conocido como el gran terremoto de Zagreb, ocurrió con una magnitud de momento de 6,3 el 9 de noviembre de 1880. Su epicentro fue en la montaña Medvednica al norte de Zagreb. Aunque solo una persona murió en el terremoto, destruyó o dañó muchos edificios.


Zemětřesení v Záhřebu v roce 1880 (chorvatsky "Potres u Zagrebu 1880.") bylo zemětřesení se silou 8 stupňů na modifikované Mercalliho stupnici nebo 6,3 Richterovy stupnice. Zemětřesení se událo 9. listopadu 1880, ráno v 7:03:03


Анголски рат за независност

Анголски рат за независност је био оружани сукоб домородачког становништва против португалске колонијалне власти у Анголи, а трајао је од 1961. до 1974. године. У рату против португалског режима борила су се три ослободилачка покрета - Народни покрет за ослобођење Анголе, Национални ослободилачки фронт Анголе и Национална унија за потпуну независност Анголе. Рат је завршио априла 1974. након војног удара лево оријентисаних официра у Лисабону, којим је срушена Кајетанова диктатура.


アンゴラ独立戦争（アンゴラどくりつせんそう）は、アンゴラのポルトガルからの独立を目指して行われた戦争。


Angolanska självständighetskriget var en militär konflikt som pågick 1961–1974 i Angola (då Portugisiska Västafrika), mellan å enda sidan angolanska separatistgrupper och å andra sidan Portugal och Sydafrikanska unionen. Kriget ledde fram till Alvoravtalet och Angolas självständighet 1975.


Вайна за незалежнасць Анголы

Вайна за незалежнасць Анголы — вайна паміж Партугаліяй і шэрагам ваенна-палітычных груповак партугальскай калоніі Анголы, якія выступалі за незалежнасць краіны. Частка Каланіяльнай вайны Партугаліі.


Война за независимость Анголы

Война за независимость Анголы — война между Португалией и рядом военно-политических группировок португальской колонии Анголы, выступавших за независимость страны. Часть Колониальной войны Португалии.


Angolan itsenäisyyssota käytiin Portugalin siirtomaana olleessa Angolassa vuosina 1961–1974. Maa oli ollut Portugalin vallan alaisena 1600-luvulta lähtien.


La guerra d'indipendenza dell'Angola si svolse tra il 1961 e il 1975 nel territorio dell'attuale Angola, all'epoca ancora una colonia del Portogallo: le forze portoghesi dovettero affrontare le ostilità di una serie di movimenti indipendentisti angolani, i più importanti dei quali furono il Movimento Popolare di Liberazione dell'Angola (MPLA) di Agostinho Neto e il Fronte Nazionale di Liberazione dell'Angola (FNLA) di Holden Roberto; da una scissione all'interno del FNLA nel 1966 nacque un terzo movimento indipendentista, l'Unione Nazionale per l'Indipendenza Totale dell'Angola (UNITA) di Jonas Malheiro Savimbi, mentre il Fronte per la Liberazione dell'Enclave di Cabinda (FLEC) giocò sempre un ruolo minore.


جنگ استقلال آنگولا

جنگ استقلال آنگولا () به عنوان قیام علیه کشت اجباری پنبه آغاز شد و به مبارزه چند حزبی برای کنترل آنگولای پرتغال، یکی از مستعمرات سابق کشور پرتغال در بین سه جنبش ملی گرایانه و یک جنبش جدایی طلب تبدیل شد.


A Guerra de Independência de Angola, também conhecida como Luta Armada de Libertação Nacional, foi um conflito armado entre as forças independentistas de Angola — UPA/FNLA, MPLA e, a partir de 1966, a UNITA — e as Forças Armadas de Portugal. Na opinião do MPLA, a guerra teve início a 4 de Fevereiro de 1961, quando um grupo de cerca de 200 angolanos, supostamente ligados a este movimento, atacou a Casa de Reclusão Militar, em Luanda, a Cadeia da 7.ª Esquadra da polícia, a sede dos CTT e a Emissora Nacional de Angola No entanto, para Portugal e para a FNLA, a data é 15 de Março do mesmo ano, data do massacre das forças de Holden Roberto, a UPA, na região Norte de Angola. A guerra prolongar-se-ia por mais 13 anos, terminando com um cessar-fogo em Junho (com a UNITA) e Outubro (com a FNLA e o MPLA) de 1974. A independência de Angola foi estabelecida a 15 de Janeiro de 1975, com a assinatura do Acordo do Alvor entre os quatro intervenientes no conflito: Governo português, FNLA, MPLA e UNITA. A independência e a passagem de soberania ficou marcada para o dia 11 de Novembro desse ano.


La Guerra de la Independència d'Angola, també coneguda pels angolesos com "Luta Armada de Libertação Nacional", fou el conflicte més llarg d'Àfrica, on participaren tres moviments independentistes angolesos i l'Imperi Colonial Portuguès. La guerra començà com un aixecament contra el cultiu forçat del cotó i es convertí en un conflicte contra el colonialisme que acollia diversos moviments separatistes. Aconseguiren la independència de Portugal l'11 de novembre de 1975 gràcies al Tractat d'Alvor.


Den angolanske selvstendighetskrigen (portugisisk: "A Guerra da Independência de Angola") begynte som et opprør mot den påtvungne bomull-innhøstningen, og utviklet seg til å bli en ideologisk uavhengig kamp for frigjøringen av Angola. Krigen blir regnet som en del av den større krigen portugiserne førte i Afrika for å bevare sitt kolonivelde der. 11 separatistgrupper deltok i kampene.


Die Angolese Oorlog vir Onafhanklikheid (1961–1974) het begin met opstande teen die gedwonge arbeid op katoenplase, en ontaard in 'n stryd waar drie nasionalistiese bewegings en een seperatistegroep vir beheer oor Portugal se "Oorsese Provinsie van Angola" geveg het. Die oorlog is beëindig toe 'n linksgesinde militêre staatsgreep in April 1974 Portugal se "Estado Novo"-regime omver gewerp het. Die nuwe militêre bewind het onmiddellik alle militêre optredes in sy Afrika-kolonies gestaak. Die nuwe leiers het ook bekend gemaak dat onafhanklikheid gou aan die kolonies gegee gaan word.


La guerre d'indépendance de l'Angola désigne les conflits qui ont opposé le Portugal à des rébellions indépendantistes de 1961 à 1975. Au terme de ces conflits, l'Angola où les Portugais étaient présents dès le , et qui était une possession portugaise depuis le , s'émancipe du colonialisme et acquiert son indépendance politique.


Wojna o niepodległość Angoli – konflikt trwający od 1961 do 1974 w Angoli, zakończony wyparciem Portugalczyków, oraz niepodległością Angoli. Z wojskami portugalskimi starły się przede wszystkim trzy największe grupy partyzanckie – Ludowy Ruch Wyzwolenia Angoli, Narodowy Związek na rzecz Całkowitego Wyzwolenia Angoli i Narodowy Front Wyzwolenia Angoli.


The Angolan War of Independence (; 1961–1974), called in Angola the ("Armed Struggle of National Liberation"), began as an uprising against forced cultivation of cotton, and it became a multi-faction struggle for the control of Portugal's overseas province of Angola among three nationalist movements and a separatist movement. The war ended when a leftist military coup in Lisbon in April 1974 overthrew Portugal's "Estado Novo" dictatorship, and the new regime immediately stopped all military action in the African colonies, declaring its intention to grant them independence without delay.


La Guerra de la independencia de Angola (1961 - 1975) fue el conflicto más largo de África entre los independentistas angoleños y el Imperio Colonial Portugués, bajo el régimen represivo del Estado Novo. Tras la caída del régimen el 25 de abril de 1974, se produjo un alto al fuego y las hostilidades finalizaron. Portugal reconoció la independencia de Angola el 11 de noviembre de 1975, por medio del Tratado de Alvor. A pesar de la victoria política de las guerrillas y la descolonización exitosa, los portugueses se retiraron dejando el país en tres puntos de control dominados por distintas guerrillas, por lo que inmediatamente estalló la Guerra Civil Angoleña.


Angolská válka za nezávislost na Portugalsku probíhala v letech 1961 – 1975.


حرب الاستقلال الأنغولية

حرب الاستقلال الأنغولية (بالبرتغالية: Guerra de Independência de Angola) تُسمى أيضًا الصراع المسلح للتحرر القومي، بدأت بانتفاضة ضد الزراعة القسرية للقطن، ثم تحولت إلى صراع متعدد النطاقات حول سيطرة البرتغال على أنغولا بين ثلاث حركات قومية لنيل الاستقلال والانفصال. انتهت الحرب بإطاحة الانقلاب العسكري اليساري في ليسبون بنظام إستادو نوفو في إبريل  1974، فأوقف النظام كل العمليات العسكرية في المستعمرات الأفريقية، ليعلن عن نيته بضمان الاستقلال دون تأجيل.


Perang Kemerdekaan Angola (1961–1974) dimulai sebagai pemberontakan melawan tanam paksa kapas, menjadi pertempuran antara Portugal yang menguasai Angola melawan 11 gerakan separatis, dan berakhir pada tahun 1975 ketika pamerintah Angola, UNITA, MPLA, dan FNLA menandatangani Persetujuan Alvor.


Државни удар у Ирану 1953.

Државни удар у Ирану 1953. (у Ирану познат као 28. мордад пуч) је било збацивање демократски изабране владе Ирана, и њеног премијера, Мохамеда Мосадика 19. августа 1953, оркестрирано од стране обавештајних агенција Уједињеног Краљевства (под именом операција Чизма) и Сједињених Држава (под именом пројекат "-{TPAJAX}-"). Мохамед Реза Пахлави је од уставног монарха постао ауторитарни монарх који се значајно ослањао на подршку Сједињених Држава како би опстао на власти док није збачен у фебруару 1979.


1953年のイランのクーデター

1953年のイランのクーデターとは、1953年8月にイランで起きた軍事クーデター。モハマド・モサデク政権はこのクーデターにより失脚、親欧米のパーレビ国王派である将軍が首相に就任した。後に公開された機密文書でイギリスとアメリカがこのクーデターに関与していたことが証明された。


Operation Ajax är den operation genom vilken CIA och MI6, med stöd av Irans shah Mohammad Reza Pahlavi, 15-19 augusti 1953 genom en statskupp avsatte landets folkvalda premiärminister, Mohammad Mosaddeq, och störtade dennes regering.


Operation Ajax (eigentlich TPAJAX, wobei TP für das CIA-Länderpräfix des Iran und AJAX für den Reiniger „Ajax“ von Colgate-Palmolive steht) bezeichnet eine historische und in ihrer Art für weitere Aktionen beispielgebende, geheime Operation der CIA und des MI6 im August 1953 im Iran, mit der Premierminister Mohammad Mossadegh gestürzt und Fazlollah Zahedi als neuer Premierminister installiert werden sollte. Der Plan wurde am 1. Juli 1953 vom britischen Premierminister Winston Churchill und am 11. Juli 1953 vom amerikanischen Präsidenten Dwight D. Eisenhower genehmigt. Von den beiden Regierungen war ein Budget von $ 285.000 bereitgestellt worden, wobei die Vereinigten Staaten $ 147.000 und Großbritannien $ 137.000 zugesagt hatten. Der Plan basierte auf einer Zusammenarbeit mit prominenten Geistlichen, der Unterstützung der iranischen Armee und einer Mehrheit der Abgeordneten des iranischen Parlaments sowie des Schahs.


ההפיכה באיראן (1953)

ההפיכה באיראן 1953 (בפרסית: کودتای 28 مرداد; הפיכת ה-28 במרדאד) הייתה הפיכה שבוצעה באיראן ב-19 באוגוסט 1953. במהלך ההפיכה הופלה ממשלתו הסמי-הדמוקרטית של מוחמד מוסאדק. ההפיכה תוכננה על ידי ארצות הברית (תחת השם: מבצע TPAJAX. ומכונה בהתאם "מבצע Ajax" או "מבצע אייג'קס") וגובתה על ידי בריטניה (תחת השם: מבצע מגף). מוסאדק דרש לפרסם את מסמכי חברת הנפט האנגלו-פרסית, תאגיד בריטי רב-השפעה, ולהגביל את שליטת החברה על מאגרי הנפט של איראן. בשל סירובה של החברה לשתף פעולה עם הממשלה, הפרלמנט האיראני הצביע על הלאמת תעשיית הנפט במדינה ועל גירוש נציגי החברה הזרים מהמדינה. לאחר הדחת מוסאדק הוקמה ממשלה צבאית ובראשה פזל-אללה זאהדי. ממשלה זו אפשרה למלך, מוחמד רזא שאה, לשוב למדינה ולשלוט בה ביד רמה. השאה ביסס את שלטונו בסיועה של ארצות הברית, אולם הודח בעצמו ב-1979, במהלך המהפכה האסלאמית. ההפיכה ליבתה את הרגשות האנטי-מערביים והאנטי-אמריקניים באיראן ואף הוזכרה במהלך נאום הניצחון של הנשיא מוחמד ח'אתמי ב-1997.


Πραξικόπημα του 1953 (Ιράν)

To πραξικόπημα του 1953 ή πραξικόπημα της 28ης Μορντάντ (19 Αυγούστου), όπως είναι γνωστό στο Ιράν, αναφέρεται στη βίαιη ανατροπή του δημοκρατικά εκλεγμένου Ιρανού πρωθυπουργού Μοχάμεντ Μοσαντέκ με στρατιωτικό πραξικόπημα, που οργανώθηκε από τις Ηνωμένες Πολιτείες της Αμερικής και το Ηνωμένο Βασίλειο.


Переворот в Иране (1953)

Переворот в Иране (1953) — государственный переворот в Иране в 1953 году, повлёкший свержение демократически избранного правительства Национального фронта Ирана.


Iranin vallankaappaus 1953 toteutettiin Yhdysvaltain CIA:n ja Yhdistuneiden Kuningaskuntien MI6-ulkomaantiedustelupalvelun toimesta silloisen demokraattisesti valitun pääministeri Mohammed Mossadeqin syrjäyttämiseksi elokuussa 1953.


Държавен преврат в Иран (1953)

През август 1953 г. в Иран е проведена съвместна англо-американска (MI6 и ЦРУ) операция с кодово име „Аякс“.


L'operazione Ajax (nome ufficiale TP-AJAX per gli statunitensi, operazione Boot per i britannici) fu una missione coperta da segreto e promossa nell'agosto del 1953 dai governi del Regno Unito e degli Stati Uniti d'America per sovvertire il regime democratico dell'Iran, allora governato dal nazionalista Mohammad Mossadeq, che aveva da poco nazionalizzato l'industria petrolifera.


Переворот в Ірані (1953)

Переворот в Ірані (1953) — державний переворот в Ірані 15-19 серпня 1953 року, наслідком якого стало повалення демократично обраного уряду Національного фронту Ірану. Організований організаціями ЦРУ (США) та SIS (Велика Британія).


کودتای ۲۸ مرداد

کودتای ۲۸ مرداد، کودتایی است که با طرح و حمایت مالی و اجرایی سرویس اطلاعات مخفی بریتانیا (اس‌آی‌اس) و آژانس اطلاعات مرکزی آمریکا (سیا) و با همراهی بخشی از ارتش شاهنشاهی ایران و کمک طرفداران محمدرضا پهلوی و پشتیبانی مخالفان محمد مصدق مانند سید ابوالقاسم کاشانی با هدف سرنگونی دولت قانونی محمد مصدق در ۲۸ مرداد ۱۳۳۲ رخ داد. در آمریکا از آن به نام عملیات تی‌پی آژاکس نیز یاد می‌شود.


1953年伊朗政變（在伊朗又稱莫爾達德月28日政變）是指由英國和美國情報機關在1953年8月19日策動推翻伊朗帝國民選首相穆罕默德·摩薩台的政變，美國中央情報局代號為阿賈克斯行動。政變使沙阿穆罕默德·禮薩·巴列維由立憲君主變成倚賴美國支持在位的當權人物，直至1979年2月被推翻。


O Golpe de Estado no Irã de 1953 ou Operação Ajax (conhecido no país islâmico como o Golpe Mordad 28) foi a derrubada do governo estatista do primeiro-ministro iraniano Mohammed Mossadegh em 19 de agosto de 1953, orquestrada pelas agências de inteligência do Reino Unido e Estados Unidos sob o nome de Projeto TPAJAX. O golpe viu a transição de Maomé Reza Pálavi de um monarca constitucional para um modelo parlamentarista centralizado introduzindo o poder moderador no Irã, que se baseou fortemente no apoio dos Estados Unidos para se manter no poder até a sua própria derrubada em fevereiro de 1979.


La crisi de l'Iran de 1953, va ser un cop d'estat auspiciat pels Estats Units a través de la CIA i el Regne Unit (a través del MI6) per treure del poder al primer ministre de l'Iran, Mohammad Mossadeq, que havia guanyat les eleccions democràticament. Se'n va dir Operació Ajax.


Kuppet i Iran i 1953 (kjent i Iran som "28 Mordad-kuppet") bestod av flere hendelser fra den 15. til den 20. august og resulterte i at den demokratisk valgte regjeringen under statsminister Mohammed Mossadegh ble styrtet. Kuppet var organisert av den amerikanske etterretningstjenesten CIA og britiske Secret Intelligence Service, og ble i respektive land navngitt "TPAJAX"-prosjektet. Kuppet førte til gjeninnsettelsen av Pahlavi-dynastiets sjah Mohammed Reza Pahlavi, og markerte overgangen fra et konstitusjonelt monarki til et autoritært styre som var svært avhengig av amerikansk støtte inntil den iranske revolusjon i 1979.


Ajax Operasyonu (resmi adı: TP-AJAX), Birleşik Krallık ve ABD tarafından, İran'ın demokratik olarak seçilen milliyetçi kabine ve başbakan Muhammed Musaddık'ı devirmek ve Pehlevi ailesini yeniden iktidara getirmek amacıyla düzenlenen örtülü harekâttır. Operasyon ayrıca ABD'nin barış zamanında yabancı bir hükûmeti devirmek için giriştiği ilk gizli eylemdi.


L’opération Ajax (officiellement TP-AJAX, « TP » signifiant Tudeh Party et « Ajax » faisant allusion au héros de la guerre de Troie dans la mythologie grecque) est une opération secrète menée par le Royaume-Uni et les États-Unis en 1953, exécutée par la CIA et le MI6, visant à renverser le Premier ministre d'Iran, Mohammad Mossadegh, pour le remplacer par le général Fazlollah Zahedi, et plus largement désigne les événements qui ont agité l'Iran du 15 au , le plan AJAX n'ayant eu lieu pour ainsi dire que dans la nuit du 15 au 16 août. Le plan fut approuvé par le Premier ministre britannique Winston Churchill le , et par le président des États-Unis Dwight D. Eisenhower le . Le plan s'appuya sur de nombreux collaborateurs, des membres éminents du clergé, la majorité des membres du Parlement iranien et le Chah, lesquels soutinrent l'armée iranienne.


Zamach stanu w Iranie (1953) – zamach stanu, w rezultacie którego odsunięto od władzy irańskiego demokratycznego premiera Mohammada Mosaddegha w 1953 roku. Zamach zaaranżowany został przez Wielką Brytanię (ponad nazwą „Operation Boot”) i Stany Zjednoczone (pod nazwą Projekt TPAJAX).


The 1953 Iranian coup d'état, known in Iran as the 28 Mordad coup d'état (), was the overthrow of the democratically elected Prime Minister Mohammad Mosaddegh in favour of strengthening the monarchical rule of the Shah, Mohammad Reza Pahlavi on 19 August 1953. It was orchestrated by the United States (under the name TPAJAX Project or "Operation Ajax") and the United Kingdom (under the name "Operation Boot"). The clergy also played a considerable role.


El golpe de estado iraní de 1953, conocido en Irán como el golpe de estado 28 de Mordad (), fue el derrocamiento del primer ministro elegido democráticamente, Mohammad Mosaddegh, en favor del fortalecido gobierno monárquico de Mohammad Reza Pahlavi el 19 de agosto de 1953, orquestado por los Estados Unidos (bajo el nombre de TPAJAX" Project u «Operación Ajax») y el Reino Unido (bajo el nombre de Operation Boot" —«Operación arranque»—). Fue la primera acción encubierta de los Estados Unidos para derrocar a un gobierno extranjero en tiempos de paz.


Det iranske statskup 1953 ("Operation Ajax") var navnet på den britisk-amerikanske operation, som med iranske agenter og elementer fra den iranske hær i august 1953 kuppede den demokratisk valgte regering under premierminister Mohammed Mossadeq. Ved hjælp af nyhedsudsendelser fra BBC, bestikkelse af iranske embedsmænd og avisredaktører med amerikanske og britiske penge og organiserede optøjer, lykkedes det for Kermit Roosevelt, Jr., barnebarn af USA's tidligere præsident Theodore Roosevelt fra CIA at bringe den iranske general Fazlollah Zahedi og "Imperial Guard Colonel" Nematollah Nassiri til magten.


1953 का ईरानी तख्तापलट

1953 का ईरानी तख्तापलट, जिसे ईरान में 28 मोर्दाद तख्तापलट() के रूप में जाना जाता है, मोहम्मद रजा पहलवी के राजशाही शासन को मजबूत करने के पक्ष में लोकतांत्रिक रूप से चुनी गयी प्रधान मंत्री मोहम्मद मोसादेग सरकार का तख्ता पलट था। यह तख्तापलट 19 अगस्त 1953 को हुआ, जो संयुक्त राज्य अमेरिका (TPAJAX प्रोजेक्ट या ऑपरेशन अजाक्स के नाम से) और यूनाइटेड किंगडम (ऑपरेशन बूट नाम के तहत) द्वारा अंजाम दिया गया था। यह संयुक्त राज्य अमेरिका का पहला गुप्त कार्य था जब उन्होंने शांतिकाल के दौरान एक विदेशी सरकार को उखाड़ फेंका था।


انقلاب 1953 في إيران

انقلاب إيران عام 1953 انقلاب على رئيس الوزراء المنتخب ديمقراطيا محمد مصدق. كان الانقلاب مدبرا ومخططا له من قبل عناصر المخابرات البريطانية والمخابرات الأمريكية, اطلقت المخابرات البريطانية على العملية اسم عملية التمهيد (Operation Boot) بينما اطلقت المخابرات الأمريكية على العملية اسم مشروع أياكس/أجاكس (TPAJAX Project)., اعترفت المخابرات الأمريكية بمسؤوليتها عام 2013.


Kudeta Iran 1953, yang dikenal di Iran sebagai kudeta 28 Mordad (), adalah pelengseran Perdana Menteri Mohammad Mosaddegh dalam rangka memperkuat kekuasaan monarki Mohammad Reza Pahlavi pada 19 Agustus 1953, yang disertai oleh Britania Raya (dengan nama "Operasi Boot") dan Amerika Serikat (dengan nama Proyek "TPAJAX").


Бриселски споразум (2013)

Први споразум о принципима нормализације односа Београда и Приштине, тј. Републике Србије и самопроглашене „Републике Косово", познат и као Бриселски споразум (), је потписан 19. априла 2013. у Бриселу.


布鲁塞尔协议（ , ）是塞尔维亚和科索沃政府就双边关系正常化达成的第一个正式的原则协议。它是在欧洲联盟的主持下在布鲁塞尔谈判和缔结的，虽然没有任何一方签署。谈判由塞尔维亚总理伊维察·达契奇和科索沃总理哈希姆·萨奇领导，由欧盟高级代表凯瑟琳·阿什顿进行斡旋。该协定于2013年4月19日缔结。塞尔维亚的政府不承认科索沃是一个主权国家，但是根据布鲁塞尔协议，开始与科索沃的政府关系正常化。关系正常化这一术语仍然含糊不清，因此在很大程度上存在问题。


Brüksel Anlaşması (Sırpça: "Briselski sporazum", Arnavutça: "Marrëveshja e Brukselit"), resmi adıyla İlişkilerin Normalleştirilmesini Yöneten İlk İlkeler Anlaşması, Sırbistan ve Kosova hükümetleri arasında ilişkilerinin normalleşmesi üzerine yapılmıştır. Avrupa Birliği himayesinde Brüksel'de her iki tarafça da müzakere edildi ve prensipte imzalanarak sonuçlandırıldı. Müzakerelere Sırbistan Başbakanı Ivica Dačić ve Kosova Başbakanı Hashim Thaçi başkanlık etti ve AB Yüksek Temsilcisi Catherine Ashton arabuluculuk yaptı. Anlaşma 19 Nisan 2013 tarihinde imzalanmıştır. Sırbistan hükümeti Kosova'yı bağımsız bir devlet olarak tanımıyor, ancak yine de Brüksel Anlaşması uyarınca Kosova hükümeti ile ilişkileri normalleştirmeye başladı. İlişkilerin normalleşmesi terimi belirsiz ve dolayısıyla büyük ölçüde sorunludur. Sırbistan cumhurbaşkanı Aleksandar Vucic 2018'de anlaşmanın Sırbistan için zor bir uzlaşma olduğunu ve kendisine göre tüm yükümlülüklerin yerine getirildiğini söyledi.


The Brussels Agreement ( / "Briselski sporazum", ), formally the First Agreement of Principles Governing the Normalisation of Relations, was a multilateral treaty proposed to normalize relations between the governments of Serbia and Kosovo. The agreement was negotiated and concluded in Brussels under the auspices of the European Union and signed on 19 April 2013. Negotiations were led by Serbian Prime Minister Ivica Dačić and Kosovo Prime Minister Hashim Thaçi and mediated by EU High Representative Catherine Ashton. The government of Serbia does not recognize Kosovo as a sovereign state but began normalizing relations with the government of Kosovo nonetheless, in accordance with the Brussels Agreement.


El Acuerdo de Bruselas se realizó entre los gobiernos de Serbia y Kosovo sobre la normalización de sus relaciones. Fue negociado y concluido, aunque no firmado por ninguna de las partes, en Bruselas bajo los auspicios de la Unión Europea. Las negociaciones fueron dirigidas por el primer ministro serbio Ivica Dacic y el primer ministro de Kosovo Hashim Thaçi, y mediado por el Alto Representante de la UE, Catherine Ashton. El acuerdo se celebró el 19 de abril de 2013.


Bruselská dohoda (srbsky Бриселски споразум/Briselski sporazum, albánsky Marrëveshja e Brukselit) je vzájemná dohoda mezi Srbskem a samozvaným Kosovem, která byla podepsána v Bruselu dne 19. dubna 2013 ve snaze Evropské unie normalizovat vztahy mezi oběma subjekty. Za srbskou stranu ji odsouhlasil (nikoliv však podepsal) Ivica Dačić, za kosovskou Hashim Thaçi.


اتفاقية بروكسل (2013)

اتفاقية بروكسل ، وتعرف رسميا باسم أول اتفاق للمبادئ التي تحكم تطبيع العلاقات، تم إبرامها بين حكومتي صربيا وكوسوفو حول تطبيع العلاقات بين الكيانين. تم التفاوض على الاتفاقية واختتام أشغالها في بروكسل تحت رعاية الاتحاد الأوروبي، على الرغم من أن أيا من الطرفين، لم يقم بتوقيع الاتفاق. ترأس المفاوضات رئيس الوزراء الصربي إيفيكا داتشيتش ورئيس وزراء كوسوفو هاشم ثاتشي، بوساطة من الممثلة العليا للاتحاد الأوروبي كاثرين أشتون. تم إبرام الاتفاقية في 19 أبريل 2013. لا تعترف حكومة صربيا بكوسوفو كدولة ذات سيادة، لكنها بدأت تطبيع العلاقات مع حكومة كوسوفو وفقًا لاتفاق بروكسل.


Persetujuan Brussel (; ) adalah suatu persetujuan yang dibuat antar pemerintah Serbia dan pemerintah Kosovo mengenai normalisasi hubungan mereka. Persetujuan ini, meskipun tidak ditandatangani oleh kedua belah pihak, dinegosiasikan dan disetujui di Brussel, di bawah pengawasan dari Uni Eropa. Negosiasi yang terjadi dipimpin oleh Perdana Menteri Serbia Ivica Dačić dan Perdana Menteri Kosovo Hashim Thaçi, dengan mediasi dari Perwakilan Tinggi Uni Eropa Catherine Ashton. Persetujuan ini ditetapkan pada 19 April 2013.


Атлетика на Летњим олимпијским играма 1912 — скок увис за мушкарце

Такмичење у скоку увис за мушкарце, била је једна од 30 дисциплина атлетског програма на Летњим олимпијским играма 1912. у Стокхолму, Шведска. Такмичење је одржано 7. и 8. јула на Олимпијском стадиону.


Olympische Sommerspiele 1912/Leichtathletik – Hochsprung (Männer)

Der Hochsprung der Männer bei den Olympischen Spielen 1912 in Stockholm wurde am 7. und 8. Juli 1912 im Stockholmer Olympiastadion ausgetragen. 38 Athleten nahmen daran teil.


Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1912 - salt d'alçada masculí

El salt d'alçada masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. Aquesta va ser la cinquena vegada que es disputava aquesta competició, sent una de les 12 que s'han disputat en totes les edicions dels Jocs. La prova es va disputar entre el diumenge 7 i el dilluns 8 de juliol i en ella hi van prendre part 37 atletes de 10 nacions diferents.


Athletics at the 1912 Summer Olympics – Men's high jump

The men's high jump, also known as the "running high jump" to distinguish it from the standing high jump, was a track and field athletics event held as part of the Athletics at the 1912 Summer Olympics programme. It was the fifth appearance of the event, which is one of 12 to have been held at every Summer Olympics. The competition was held on July 7, 1912, and on July 8, 1912. Thirty-seven high jumpers from ten nations competed. NOCs could enter up to 12 athletes. The event was won by Alma Richards of the United States, the nation's fifth consecutive victory in the men's high jump. Germany won its second silver medal in the event, after 1904.


Стрељаштво на Летњим олимпијским играма 2012 — МК пушка тростав 50 метара за жене

Такмичење у стрељаштву у дисциплини МК пушка тростав 50 m у женској конкуренцији на Летњим олимпијским играма 2012. у Лондону одржано је 4. августа у Краљевском стрељачком центру.


Olympische Sommerspiele 2012/Schießen – Kleinkalibergewehr Dreistellungskampf (Frauen)

Der Wettbewerb Kleinkalibergewehr Dreistellungskampf der Frauen bei den Olympischen Spielen 2012 in London wurde am 4. August 2012 in den Royal Artillery Barracks ausgetragen. 47 Teilnehmerinnen gingen an den Start.


Tiro ai Giochi della XXX Olimpiade - Carabina 50 metri 3 posizioni femminile

La gara di carabina 50 metri 3 posizioni femminile dei Giochi della XXX Olimpiade si è svolta il 4 agosto 2012, con la partecipazione di 47 atlete.


Skyting under Sommer-OL 2012 – 50 m rifle, helmatch kvinner fant sted den 4. august 2012 på Royal Artillery Barracks.


Tir aux Jeux olympiques d'été de 2012 - Carabine à 50 m 3 positions femmes

L'épreuve masculine de carabine à 50 mètres trois positions des Jeux olympiques d'été de 2012 se déroule aux Royal Artillery Barracks à Londres, le .


Shooting at the 2012 Summer Olympics – Women's 50 metre rifle three positions

The Women's 50 metre rifle three positions event at the 2012 Olympic Games took place on 4 August 2012 at the Royal Artillery Barracks.


Пливање на Летњим олимпијским играма 1904 — штафета 4 х 50 јарди слободно за мушкарце

Пливачака дисциплина штафета 4 х 50 јарди слободно за мушкарце била је једна од десет пливачких дисциплина на програму Летњих олимпијских игара 1904. у Сент Луису. Пошто је ово било једино пливачко такмичење у историји олимпијског пливања у којем су се поједине деонице мериле у јардима, то је и ова дисциплина први и једини пут била на олимпијском програму.


Nuoto ai Giochi della III Olimpiade - Staffetta 4x50 iarde stile libero

La staffetta 4x50 iarde stile libero erano una delle nove gare del programma di nuoto dei Giochi della III Olimpiade di Saint Louis, presso Forest Park. Si svolse il 7 settembre 1904. Vi parteciparono quattro nuotatori, provenienti tutti dagli Stati Uniti. Fu la prima volta che venne disputata una gara un staffetta alle Olimpiadi e la sola volta che venne usato il miglio come distanza.


Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - 4x50 iardes relleus lliures

La prova de les 4x50 iardes relleus lliures fou una de les que formà part del programa de natació que es disputà als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.


Pływanie na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1904 – 4 × 50 jardów stylem dowolnym mężczyzn

4 × 50 jardów stylem dowolnym była jedną z konkurencji pływackich na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1904. Zawody odbyły się 7 września 1904 r. Udział wzięły cztery zespoły ze Stanów Zjednoczonych.


Swimming at the 1904 Summer Olympics – Men's 4 × 50 yard freestyle relay

The men's 4 x 50 yard freestyle relay was a swimming event held as part of the Swimming at the 1904 Summer Olympics programme. It was the first time any relay event was held at the Olympics. It was the only time yards were used instead of metres, and the only time the 50 was used as a distance rather than the 100 or 200 metre legs that were common.


Битка код Бикоке

Битка код Бикоке () била је одлучујућа шпанска победа над француском војском у италијанским ратовима.


Die Schlacht bei Bicocca war eine Schlacht zwischen den Truppen des französischen Königs Franz I. und Kaiser Karls V. in Bicocca nördlich von Mailand am 27. April 1522.


Bătălia de la Bicocca a fost o bătălie între trupele franceze ale regelui Francisc I și cele ale împăratului Carol Quintul, desfășurată în Bicocca, la nord de Milano, la 27 aprilie 1522.


Битва при Бикокке

Битва при Бикокке — сражение Итальянской войны 1521—1526 годов, состоявшееся 27 апреля 1522 года, в котором французско-венецианская армия потерпела поражение от папско-испанско-имперских сил.


La battaglia della Bicocca fu uno storico episodio militare che si svolse il 27 aprile 1522 nei pressi della Bicocca degli Arcimboldi, nell'omonimo quartiere alle porte di Milano. Si concluse con una schiacciante vittoria degli imperiali di Carlo V a danno dei francesi di Francesco I e fu il preludio della loro disfatta di Pavia del 1525.


A Batalha de Bicocca, algumas vezes chamada de Batalha de La Bicocca, foi travada em 27 de abril de 1522 durante a Guerra Italiana de 1521-1526. Uma combinação de forças francesas e venezianas sob comando de Odet de Foix, Visconde de Lautrec, que foi decisivamente derrotado pelas forças imperiais, espanholas e papais sob o comando geral de Prospero Colonna. Lautrec então deixou a Lombardia, perdendo o Ducado de Milão para o domínio Imperial.


La batalla de Bicocca fou el combat lliurat el 27 d'abril de 1522 durant la Guerra d'Itàlia de 1521–26, a prop de la localitat del mateix nom, situada a l'antic Ducat de Milà. L'exèrcit compost per les forces combinades del Regne de França i la República de Venècia es va enfrontar a l'exèrcit imperial al comandament de Prospero Colonna. Gràcies a una millor tàctica, les tropes de Carles V van aconseguir una aclaparadora victòria que va precedir la decisiva Batalla de Pavia del 1525.


La bataille de la Bicoque (), du nom d'un lieu-dit appelé ' à au nord du centre de Milan, est une bataille où s'affrontent les armées de François, parti à la reconquête du Milanais, et celles de Charles "Quint". Un corps expéditionnaire franco-vénitien commandé par le vicomte de Lautrec, Odet de Foix, est tenu en échec par les armées des Impériaux et des États pontificaux commandées par Prospero Colonna. Lautrec, ayant perdu une grande partie de son infanterie, est contraint de se replier en Lombardie, laissant les Impériaux maîtres du duché de Milan.


Bitwa pod Bicoccą (znana także jako Bitwa pod La Bicocca) – starcie zbrojne, które miało miejsce 27 kwietnia 1522 roku w trakcie walk Francuzów z Austrią i Hiszpanią podczas wojny włoskiej (1521–1526).


The Battle of Bicocca or La Bicocca () was fought on 27 April 1522, during the Italian War of 1521–26. A combined French and Venetian force under Odet of Foix, Viscount of Lautrec, was decisively defeated by an Imperial–Spanish and Papal army under the overall command of Prospero Colonna. Lautrec then withdrew from Lombardy, leaving the Duchy of Milan in Imperial hands.


La batalla de Bicoca o primera batalla de Bicoca (italiano: "Battaglia della Bicocca") es el nombre que recibió el combate librado el 27 de abril de 1522, en el ámbito de la guerra de los Cuatro Años, cerca de la localidad homónima, situada en el antiguo Milanesado. El ejército compuesto por las fuerzas combinadas de Francia y la República de Venecia se enfrentó al imperial español al mando de Prospero Colonna. Merced a una mejor táctica, las tropas de Carlos I lograron una aplastante victoria que precedió a la decisiva batalla de Pavía (ocurrida en 1525).


معركة بيكوكا

معركة بيكوكا معركة دموية وقعت قـُرب محلة بيكوكا على أبواب ميلانو، 27 أبريل 1522 : كان النصر فيها حليف إسبان شارل الخامس على فرنسيي فرانسوا الأول وكانت تمهيدا لهزيمة ملك فرنسا في معركة بافيا 1525. وفقاً للبعض فإن المعركة تشكل "نقطة تحول في فن الحرب" للدور الحاسم الذي أثبته بندقية القربينة في وقف هجمات المشاة السويسريين الكـُثر الجامحة، وراح ضحيتها ما لا يقل عن 3,000 الرجال.


Pertempuran Bicocca atau La Bicocca () adalah pertempuran yang meletus pada 27 April 1522 selama Perang Italia 1521–26. Dalam pertempuran ini, pasukan gabungan Prancis dan Venesia di bawah pimpinan Odet de Foix, Vicomte de Lautrec dikalahkan oleh pasukan gabungan Spanyol, Kekaisaran Romawi Suci, dan Negara Gereja di bawah pimpinan Prospero Colonna. Lautrec kemudian mundur dari Lombardia.


Совјетска окупација Бесарабије и Северне Буковине догодила се од 28. јуна до 4. јула 1940. године, као резултат ултиматума Совјетског Савеза Румунији 26. јуна 1940. године, који је претио употребом силе. Бесарабија је била део Краљевине Румуније од времена Руског грађанског рата а Буковина од распада Аустроугарске, а Херца је била округ румунског Старог краљевства. Ти региони, са укупном површином од 50.762 км2 (19.599 квадратних миља) и популацијом од 3.776.309 становника, били су укључени у Совјетски Савез. Дана 26. октобра 1940. године, шест румунских острва на Чилији, краку Дунава, површине 23,75 км2 (9,17 квадратних миља), такође је заузела Совјетска армија.


Далучэнне Бесарабіі і Паўночнай Букавіны да СССР

Бесарабска-Букавінскі паход (, ) (28 чэрвеня — 3 ліпеня 1940) — ваенная аперацыя, праведзена Чырвонай арміяй з мэтай прымусовай перадачы Румыніяй Бесарабіі і Паўночнай Букавіны (раней захопленых Румыніяй у УНР) у склад СССР. Савецкі бок планаваў яе як поўнамаштабнае ваеннае ўварванне, але, за некалькі гадзін да пачатку аперацыі, кароль Румыніі Караль II прыняў ультыматыўную ноту савецкага боку і пагадзіўся перадаць Бесарабію і Паўночную Букавіну СССР.


הסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית

ב-28 ביוני 1940, ברית המועצות הגישה אולטימטום לרומניה, הדורש את פינוי הכוח הצבאי הרומני משטחי בסרביה ומשטחיה של צפון בוקובינה. מהאולטימטום השתמע איום לפלישה במידה ורומניה לא תקבל את האולטימטום. תחת לחץ ממוסקבה ומברלין, מוסדות השלטון הרומני וכוחות הצבא נסוגו כדי למנוע עימות צבאי בין רומניה לבין ברית המועצות. ללא שום הסבר, הכוחות הסובייטים כבשו גם את מחוז הרצה הרומני. אירועים אלו היו תוצר של ההסכמים בין גרמניה הנאצית ורוסיה הסובייטית במלחמת העולם השנייה הושפעו על ידי נפילת צרפת, מעצמה שנחשבה לערבה לגבולות רומניה, לידי הנאצים.


Ocupația sovietică a Basarabiei și Bucovinei de Nord

Pe 28 iunie 1940, România a primit un ultimatum din partea Uniunii Sovietice, prin care se cerea evacuarea administrației civile și a armatei române de pe teritoriul dintre Prut și Nistru, cunoscut ca Basarabia, și din partea nordică a regiunii Bucovina. În cazul în care retragerea nu s-ar fi făcut în termenul impus de patru zile, România era amenințată cu războiul. Din cauza presiunilor conjugate ruso-germane venite de la Moscova și de la Berlin, administrația și armata română s-au retras pentru a evita războiul. Aceste evenimente s-au petrecut în context geopolitic mai larg, în care, prin pactul expansionist Ribbentrop-Molotov din 23 august 1939, Germania nazistă și Uniunea Sovietică își împărțiseră, în mod imperialist, sferele de influență teritorială în Europa Răsăriteană, după care, tot în 1939, a început cel de-al Doilea Război Mondial, prin atacarea Poloniei de către Germania hitleristă, la 1 septembrie 1939. La 17 septembrie 1939 are loc Invazia sovietică a Poloniei.


Присоединение Бессарабии и Северной Буковины к СССР (также Бессарабская операция, Бессарабский поход 1940, Прутский поход 1940) — включение Бессарабии, Северной Буковины и области Герца в состав СССР в 1940 году.


Съветска окупация на Бесарабия и Северна Буковина

Съветската окупация на Бесарабия и Северна Буковина продължава от 28 юни до 4 юли 1940 г. в резултат на ултиматума, даден от Съветския съюз на Румъния на 26 юни 1940 г., заплашващ използването на военна сила. Бесарабия е част от Кралство Румъния от времето на Руската гражданска война, Буковина след разпадането на Австро-Унгария, докато Херца е окръг на Румънското старо царство. Регионите с обща площ от 50 762 km2 и население от 3 776 309 жители, впоследствие са включени в Съветския съюз. На 26 октомври 1940 г. шест румънски острова, разположени на Килийския ръкав на река Дунав, с площ 23.75 km2, също са окупирани от Съветската армия.


Occupazione sovietica della Bessarabia e della Bucovina settentrionale

L'occupazione sovietica della Bessarabia e della Bucovina settentrionale avvenne tra il 28 giugno e il 4 luglio 1940 a seguito dell'ultimatum dato dall'Unione Sovietica alla Romania il 26 giugno 1940 minacciando l'uso della forza. La Bessarabia faceva parte del Regno di Romania dal tempo della guerra civile russa, la Bucovina dalla dissoluzione dell'Austria-Ungheria, mentre Herța era un distretto del vecchio regno di Romania. Le regioni, con una superficie totale di ed una popolazione di 3.776.309 abitanti, vennero successivamente incorporate nell'Unione Sovietica. Il 26 ottobre 1940, anche sei isole rumene situate sul ramo di Chilia del Danubio, con un'area di , vennero occupate dall'esercito sovietico.


Приєднання Бессарабії та Північної Буковини до СРСР (, ) (28 червня — 3 липня 1940) — військова операція, проведена Червоною армією з метою примусової передачі Румунією Бессарабії та Північної Буковини до складу СРСР. Радянською стороною планувалося як повномасштабне військове вторгнення до Румунії, але, за кілька годин до початку операції, король Румунії Кароль II прийняв ультимативну ноту радянської сторони й погодився передати Бессарабію та Північну Буковину СРСР.


苏联占领比萨拉比亚和北布科维纳

苏联占领比萨拉比亚和北布科维纳始于1940年6月22日法国被德国占领后，6月26日，苏联向罗马尼亚发出最后通牒，迫使罗马尼亚割让了比萨拉比亚、北布科维纳地区以及赫尔扎地区，该地区自1918年俄国内战以来为罗马尼亚所有，面积5万平方公里，人口378万。6月28日苏联出兵占领。8月2日摩尔达维亚苏维埃社会主义自治共和国撤销，原自治共和国最西边的6个区与比萨拉比亚6个完整的县和3个小部分的县组建成摩尔达维亚苏维埃社会主义共和国。一年后，1941年6月，苏德战争期间，德国将这一地区归还了罗马尼亚，1944年，苏联重新占领摩尔达维亚，恢复苏维埃政权。


A Ocupação soviética da Bessarábia e Bucovina do Norte ocorreu de 28 de junho a 4 de julho de 1940, como resultado do ultimato da União Soviética à Romênia em 26 de junho, que ameaçava o uso da força. A Bessarábia fazia parte do Reino da Romênia desde a época da Guerra Civil Russa e da Bucovina desde a dissolução da Áustria-Hungria, e Herța era um distrito do Antigo Reino Romeno. Essas regiões, com uma área total de km² e uma população de habitantes, foram incorporadas à União Soviética. Em 26 de outubro de 1940, seis ilhas romenas no braço de Chilia do Danúbio, com uma área de 23,75 km², também foram ocupadas pelo exército soviético.


Liên Xô chiếm Bessarabia và Bắc Bukovina là việc tiến chiếm vùng Bessarabia, Bắc Bukovina, và vùng Hertza (các vùng này từng thuộc Đế chế Nga, sau đó Vương quốc Romania chiếm giữ từ năm 1918) bởi Hồng quân trong thời gian 28 tháng 6 – 4 tháng 7 năm 1940. Những khu vực này, với một lãnh thổ tổng cộng là và với dân số 3.776.309 người sau đó được sáp nhập vào Liên Xô.


Occupation soviétique de la Bessarabie et de la Bucovine du Nord

L’occupation soviétique de la Bessarabie et de la Bucovine du Nord fait référence à l'invasion puis à l'occupation par l'Armée rouge de de territoire roumain les 28 juin-4 juillet 1940, et leur incorporation subséquente au sein de l’URSS (RSS moldave et RSS ukrainienne).


Sowiecka okupacja Besarabii i północnej Bukowiny – okupacja wojenna części terytorium Królestwa Rumunii przez Armię Czerwoną i cywilne władze państwowe Związku Sowieckiego trwająca od 28 czerwca do 4 lipca 1940 r. w wyniku zbrojnej aneksji dokonanej po ultimatum, które Związek Sowiecki przedłużył Rumunii 26 czerwca 1940 r., grożąc użyciem siły w przypadku nieoddania żądanych terytoriów. Besarabia była częścią Rumunii od czasu rosyjskiej wojny domowej, a Bukowina od rozpadu Austro-Węgier, zaś Herca była dzielnicą rumuńskiego Starego Państwa. Regiony te, o łącznej powierzchni 50 762 km2 i populacji 3 776 309 mieszkańców, zostały realnie wcielone do Związku Sowieckiego. 26 października 1940 r. Armia Czerwona zajęła również sześć wysp rumuńskich na rzece Kilia, odnodze Dunaju, o powierzchni 23,75 km2.


The Soviet occupation of Bessarabia and Northern Bukovina took place from June 28 to July 4, 1940, as a result of the ultimatum by the Soviet Union to Romania on June 26, 1940, that threatened the use of force. Bessarabia had been part of the Kingdom of Romania since the time of the Russian Civil War and Bukovina since the dissolution of Austria-Hungary, and Hertza was a district of the Romanian Old Kingdom. Those regions, with a total area of and a population of 3,776,309 inhabitants, were incorporated into the Soviet Union. On October 26, 1940, six Romanian islands on the Chilia branch of the Danube, with an area of , were also occupied by the Soviet Army.


Ocupación soviética de Besarabia y el norte de Bucovina

La ocupación soviética de Besarabia y el norte de Bucovina fue la ocupación militar de las regiones anteriormente en poder de Rumania en Besarabia, el norte de Bucovina y Herța por el Ejército Rojo soviético durante el 28 de junio y el 4 de julio de 1940. Las regiones fueron incorporados posteriormente a la Unión Soviética.


الاحتلال السوفيتي لبيسارابيا وبوكوفينا الشمالية

خلال الفترة ما بين 28 يونيه و4 يوليو 1940 تمكن الجيش الأحمر السوفيتي بقيادة غيورغي جوكوف من احتلال مناطق بيسارابيا وبوكوفينا الشمالية وهرتزا الواقعة جميعها تحت السيادة الرومانية بعدما قامت الحكومة الرومانية بإخلاء قواعدها العسكرية والتنازل عن إدارة تلك المناطق للاتحاد السوفيتي.


Pendudukan Soviet di Bessarabia dan Bukovina Utara adalah aneksasi wilayah Bessarabia (44.000 km2., penduduk 3.2 juta jiwa), Bukovina Utara (6.000 km2, penduduk 500.000 jiwa), dan wilayah Hertza (304 km2, penduduk 25.000 jiwa) milik Rumania oleh Uni Soviet pada 28 Juni - 4 Juli 1940. Peristiwa ini terjadi karena adanya protokol rahasia. Uni Soviet berencana menyelesaikan aneksasi dengan invasi berskala besar, tetapi pemerintah Rumania, di bawah ultimatum Soviet, setuju untuk mundur dari wilayah tersebut.


Устанак на атинском Политехничком универзитету је назив за студентске и грађанске демонстрације из новембра 1973. које су покренули студенти атинског Политехничког универзитета против режима војне хунте која је тада била на власти у Грчкој. Устанак је данас један од симбола борбе за демократију у Грчкој.


Der Aufstand der griechischen Studenten, der an der Technischen Universität in Athen – allgemein "Polytechnio" () – begann, wurde von der Militärdiktatur (Junta), die seit 1967 unter Duldung der USA und der NATO Griechenland beherrschte, im November 1973 blutig niedergeschlagen. Der Widerhall des Vorgangs im In- und Ausland war so groß, dass unmittelbar danach der Diktator Papadopoulos über interne Verwerfungen stürzte und sein Nachfolger Ioannidis, der einen noch schärferen Kurs betrieb, den endgültigen Sturz der Junta nur noch bis zum Sommer 1974 verzögern konnte.


Паўстанне ў Афінскім Політэхнічным універсітэце — студэнцкія хваляванні 14 — 17 лістапада 1973 года ў Афінах. Студэнты выступілі супраць дыктатуры «Чорных палкоўнікаў». Паўстанне было жорстка падаўлена вайскоўцамі.


Εξέγερση του Πολυτεχνείου

Η εξέγερση του Πολυτεχνείου ήταν μαζική και δυναμική εκδήλωση της λαϊκής αντίθεσης στο καθεστώς της Χούντας των Συνταγματαρχών που έλαβε χώρα στην ελληνική επικράτεια τον Νοέμβριο του 1973. Η εξέγερση ξεκίνησε στις 14 Νοεμβρίου με κατάληψη του Μετσόβιου Πολυτεχνείου Αθηνών από φοιτητές και σπουδαστές. Αυτή κλιμακώθηκε σε αντιχουντική εξέγερση, καταλήγοντας σε αιματοχυσία το πρωί της 17ης Νοεμβρίου, ύστερα από μια σειρά γεγονότων. Η αρχή έγινε με την είσοδο άρματος μάχης στον χώρο του Πολυτεχνείου και την επαναφορά σε ισχύ του σχετικού στρατιωτικού νόμου που απαγόρευε τις συγκεντρώσεις και την κυκλοφορία σε Αθήνα και Θεσσαλονίκη.


Revolta de la Politehnica din Atena a avut loc în noiembrie 1973 ca o demonstrație populară masivă împotriva . Demonstrațiile au început la 14 noiembrie 1973, au escaladat într-o revoltă anti-junta, și s-au încheiat cu vărsare de sânge în dimineața zilei de 17 noiembrie, după o serie de evenimente începute prin lovirea porților cu un tanc.


Восстание в Афинском Политехническом университете () — студенческие волнения 14 — 17 ноября 1973 года в Афинах (Греция). Студенты выступили против диктатуры «Чёрных полковников». Восстание было жестоко подавлено военными.


Повстання в Афінському Політехнічному університеті — повстання студентів Афінського національного технічного університету проти диктатури «чорних полковників», що розпочалось 14 листопада 1973 року в Афінах. 17 листопада повстання було жорстоко придушене військовими. Щороку 17 листопада відзначається в Греції як загальнонаціональний день пам'яті.


Atina Politeknik Ayaklanması 1973 yılında Yunanistan'da 1967 yılından beri sürmekte olan askerî cuntaya karşı gerçekleştirilen büyük çaplı ayaklanma. 14 Kasım 1974'te başlayan olaylar cunta karşıtı geniş çaplı bir ayaklanmaya dönüşmüş ve 17 Kasım sabahı Politeknik kapısından giren tankla birlikte kanlı bir hal almıştır.


Soulèvement de l'université polytechnique d'Athènes

Le soulèvement de l'université polytechnique d'Athènes se produit du 14 au contre la dictature des colonels en Grèce.


Strajk studentów Politechniki Ateńskiej – protest studentów Politechniki Ateńskiej przeciwko juncie czarnych pułkowników, trwający w dniach 14–17 listopada 1973. Bezpośrednią przyczyną zajść było aresztowanie grupy studentów obchodzących 5. rocznicę śmierci Jeorjosa Papandreu. Strajk został ostatecznie stłumiony przy użyciu wojska 17 i 18 listopada 1973. Według rozbieżnych szacunków, przedstawianych odpowiednio przez rząd i opozycję, ofiarą pacyfikacji padło od 25 do 200 osób.


The Athens Polytechnic uprising occurred in November 1973 as a massive student demonstration of popular rejection of the Greek military junta of 1967–1974. The uprising began on 14 November 1973, escalated to an open anti-junta revolt, and ended in bloodshed in the early morning of 17 November after a series of events starting with a tank crashing through the gates of the Polytechnic.


La revuelta de la Universidad Politécnica de Atenas () en 1973 fue una manifestación masiva de oposición popular al régimen dictatorial de la Junta de los Coroneles. La revuelta que comenzó el 14 de noviembre de 1973, se convirtió en una revolución antijunta, y terminó con la masacre de la mañana del 17 de noviembre, tras de una serie de sucesos que comenzaron con la entrada de tanques en la Politécnica.


Битка код Луиса

Битка код Луиса (), око 75 км јужно од Лондона, била је део Другог баронског рата. У њој су побуњени енглески феудалци (барони) под Сајмоном де Монфортом 14. маја 1264. потукли енглеског краља Хенрија III.


Die Schlacht von Lewes fand in Lewes, England am 14. Mai 1264 statt. Sie stellte den Höhepunkt der ersten Phase des Zweiten Kriegs der Barone dar. Der Sieg der Adelsopposition um Simon de Montfort, 6. Earl of Leicester über die Truppen von König Heinrich III. brachte der Adelsopposition die Regierungsgewalt.


Битва при Льюисе

Битва при Льюисе (, Льюис, Сассекс) — одно из двух основных сражений Второй войны баронов, произошедшее 14 мая 1264 года между войском Симона де Монфора, 6-го графа Лестер, и войском короля Англии Генриха III. В результате сражения король и его сын Эдуард были захвачены в плен (короля пленил Гилберт де Клер). Де Монфор стал фактическим правителем Англии.


La battaglia di Lewes fu una delle due maggiori battaglie della seconda guerra dei baroni. Si svolse a Lewes, nel Sussex, il 14 maggio 1264. Essa fu il punto di maggior successo di Simone V di Montfort, conte di Leicester, rendendolo signore d'Inghilterra.


Битва під Льюїсом

Битва під Льюїсом (, Льюїс, Сассекс) — одна з двох основних битв Другої війни баронів, що відбулась 14 травня 1264 року між військом Симона де Монфора, 6-го графа Лестер, та військом короля Англії Генріха III. В результаті битви король і його син, Едуард були захоплені у полон (короля полонив Гілберт де Клер). Де Монфор став фактичним правителем Англії.


نبرد لوئس () یکی از دو بخش اصلی نبرد شناخته شده از سری جنگ‌های داخلی انگلستان با عنوان دومین نبرد بارون‌ها می‌باشد، این نبرد در لوئس ساسکس و به تاریخ ۱۴ مارس ۱۲۶۴ روی داد، نبرد لوئس به عنوان مهم‌ترین بخش از زندگی سیمون دو مونتفورد شناخته می‌شود و پیروزی وی در این نبرد باعث شد تا پادشاه انگلستان موسوم به هنری سوم در حقیقت یک پادشاه در سایه باشد، هنری سوم قلعه لوئیس و را که دژی ایمن بود به قصد متعهد کردن و در انقیاد درآوردن بارون‌ها در نبرد ترک کرد و این تاکتیک او در ابتدا موفقیت‌آمیز نشان می‌داد، فرزند او پرنس ادوارد که بعدها مشهور به ادوارد یکم گردید توانست به وسیلهٔ یورش سواره‌نظام دست به مسیریابی بخشی از ارتش بارون‌ها بزند، با این حال ادوارد اقدام به اجرای تاکتیک شخصی خودش نمود و به اشتباه نیروهای هنری را بلادفاع و بدون نیروی سواره‌نظام گذاشت، هنری در این زمان مجبور شد دست به یک حملهٔ از پیش شکست خورده بزند و با یک حملهٔ پیاده‌نظامش تا تپه‌های اوفام پیشروی کرد، همان جایی که از نیروی بارون‌ها که در حال دفاع از تپه و در حقیقت مواضع دست‌بالای جبههٔ نبرد بودند شکست خورد، نیروهای سلطنتی به ناچار به سمت قلعه و صومعهٔ لوئس عقب نشستند و پادشاه هنری، در این زمان چاره‌ای جر امضای نداشت، قراردادی که بر طبق آن بسیاری از اختیارات خود را به مونتفورد تفویض کرد.


A Batalha de Lewes foi uma das duas principais batalhas da Segunda Guerra dos Barões. Ela ocorreu em Lewes, Sussex, em 14 de maio de 1264. Ela marca o ponto mais alto da carreira de Simão de Montfort e o tornou o "Rei da Inglaterra sem coroação".


La bataille de Lewes est l’un des deux principaux affrontements du conflit anglais connu sous le nom de Seconde Guerre des barons. Elle se déroule près de Lewes dans le Sussex, le ; elle représente le point culminant de la vie du sixième comte de Leicester, Simon V de Montfort, et lui gagne le surnom de « roi sans couronne d’Angleterre ».


Bitwa pod Lewes – starcie zbrojne, które miało miejsce 14 maja 1264 r. w trakcie II wojny baronów. Była głównym punktem zmagań Szymona V de Monfort w walce o władzę w Anglii.


The Battle of Lewes was one of two main battles of the conflict known as the Second Barons' War. It took place at Lewes in Sussex, on 14 May 1264. It marked the high point of the career of Simon de Montfort, 6th Earl of Leicester, and made him the "uncrowned King of England". Henry III left the safety of Lewes Castle and St. Pancras Priory to engage the barons in battle and was initially successful, his son Prince Edward routing part of the baronial army with a cavalry charge. However, Edward pursued his quarry off the battlefield and left Henry's men exposed. Henry was forced to launch an infantry attack up Offham Hill where he was defeated by the barons' men defending the hilltop. The royalists fled back to the castle and priory and the King was forced to sign the Mise of Lewes, ceding many of his powers to Montfort.


La Batalla de Lewes fue una de las principales batallas del conflicto conocido como la Segunda Guerra de los Barones, guerra civil en Inglaterra, desarrollada de 1264 a 1267, que tuvo como protagonistas a una serie de barones del reino, encabezados por Simon de Montfort, Duque de Leicester, que se rebelaron contra el poder real de Enrique III y su hijo el príncipe Eduardo (más adelante Eduardo I de Inglaterra).


Bitva u Lewes (anglicky "Battle of Lewes") byla jednou ze dvou hlavních bitev druhé války baronů. Odehrála se 14. května 1264 u Lewes v Sussexu. Byla největším úspěchem velitele baronských sil Simona de Montfort, protože se po ní stal "nekorunovaným" králem Anglie.


Будимпештанска офанзива

Будимпештанска офанзива била је општи напад совјетске и румунске војске на нацистичку Немачку и њихове савезнике у Мађарској. Офанзива је трајала од 29. октобра 1944. до пада Будимпеште 13. фебруара 1945. То је била једна од најтежих и најкомпликованијих офанзива које је совјетска војска извела у Средњој Европи. Резултат је био одлучујућа победа СССР-а, јер је избацио из рата последњег европског политичког савезника нацистичке Немачке и увелико убрзао завршетак Другог светског рата у Европи.


ブダペスト攻勢（ブダペストこうせい）は、1944年10月29日からソビエト赤軍がハンガリー領内にいたドイツ軍およびその同盟軍に対して行った大攻勢である。作戦は成功し、1945年2月13日にハンガリーの首都であるブダペスト攻略を以って終了した。


Будапештская операция

Будапештская операция — стратегическая наступательная операция южного крыла советских войск в ходе Второй мировой войны в 1944—1945 годах. Проводилась силами 2-го и 3-го Украинских фронтов в период с 29 октября 1944 по 13 февраля 1945 года с целью разгрома немецких войск в Венгрии и вывода этой страны из войны. Кроме того, наступление предполагало блокировку вражеских войск на Балканах.


Будапещенска операция

Будапещенската операция от 29 октомври 1944 до 13 февруари 1945 година е военна операция в района на град Будапеща в Унгария на Източния фронт на Втората световна война.


Будапештська операція

Будапе́штська опера́ція (29 жовтня 1944 — 13 лютого 1945) — стратегічна наступальна операція південного крила радянських військ на Східному фронті Другої світової війни. Головною метою операції було здобуття Будапешта й прилеглих районів. Операцію було проведено силами 2-го та 3-го Українського фронтів та Дунайської військової флотилії.


布達佩斯攻勢是蘇聯紅軍為消滅在匈牙利王國領土上的德意志國防軍及其軸心國盟軍的攻勢。攻勢從1944年10月29日開始到1945年2月13日布達佩斯陷落宣告結束。這場攻勢是蘇軍在中歐進行的攻勢之中最艱難複雜的一次。蘇聯收穫了一場大捷，瓦解了納粹德國在歐洲的最後一個盟友，並大幅提早了歐洲戰場終戰的到來。


A Ofensiva de Budapeste foi um ataque generalizado do Exército Vermelho, apoiados por tropas romenas, contra as forças da Alemanha Nazista e sua aliada do Eixo, a Hungria. A ofensiva soviética, no geral, durou cento e oito dias, indo de 29 de outubro de 1944 até a queda de Budapeste em 13 de fevereiro de 1945. Acabou sendo uma das ofensivas mais difíceis e complicadas que o exército soviético lançou na Europa Central.


The Budapest offensive was the general attack by Soviet and Romanian armies against Nazi Germany and their Axis allies from Hungary. The offensive lasted from 29 October 1944 until the fall of Budapest on 13 February 1945. This was one of the most difficult and complicated offensives that the Soviet Army carried on in Central Europe. It resulted in a decisive victory for the USSR, as it disabled the last European political ally of Nazi Germany and greatly sped up the ending of World War II in Europe.


هجوم بودابست

هجوم بودابست واحد من العمليات الهجومية الشاملة التي قامت بها القوات السوفيتية ضد القوات الألمانية النازية والقوات الحليفة المتمركزة في الأراضي المجرية، واستمر هذا الهجوم طوال الفترة الممتدة بين 29 أكتوبر 1944 وحتى سقوط بودابست في 13 فبراير 1945.


การรุกบูดาเปสต์

การรุกบูดาเปสต์ เป็นการรบโดยทั่วไปของกองทัพแดงแห่งสหภาพโซเวียต เพื่อกวาดล้างกองทัพนาซีเยอรมนีและพันธมิตรฝ่ายอักษะให้ออกไปจากฮังการี การรุกเริ่มต้นขึ้นตั้งแต่วันที่ 29 ตุลาคม ค.ศ. 1944 จนกระทั่งกรุงบูดาเปสต์แตกในวันที่ 13 กุมภาพันธ์ ค.ศ. 1945 กองทัพเยอรมันซึ่งได้รับคำสั่งจากฮิตเลอร์ให้เข้ายึดครองฮังการี (ตามแผนปฏิบัติการพันแซร์เฟาสท์และปฏิบัติการมาร์กาเรต) เพื่อหลีกเลี่ยงการละทิ้งที่มั่นจากค่ายของฝ่ายอักษะ และปกป้องปีกใต้ของแนวรบฝ่ายเยอรมนี จนต้องปราชัยให้แก่กองทัพโซเวียตในที่สุด


Serangan Budapest adalah serangan oleh tentara Soviet dan Rumania melawan Nazi Jerman dan sekutu blok Poros mereka dari Hongaria. Serangan itu berlangsung dari 29 Oktober 1944 sampai jatuhnya Budapest pada 13 Februari 1945.


Опсада Пирне

Опсада Пирне () била је једна од првих битака седмогодишњег рата (1756-1763). Након пруске инвазије Саксоније, главнина саксонске војске повукла се у утврђени логор у Пирни, у намери да сачека долазак савезника - Аустријанаца. Покушај Аустријанаца да са 8.000 војника деблокирају Пирну није успео. Изнурени Саксонци предали су се 16. октобра. Фридрих их је потом уврстио у своју војску.


ピルナ包囲戦（ピルナほういせん、）は、1756年の秋にザクセンで行われた七年戦争における包囲戦である。プロイセン軍がザクセン軍を包囲し、オーストリア軍が救出を試みたが、プロイセン軍が勝利してザクセン軍は降伏した。


Die Belagerung Pirnas mit der Auflösung der sächsischen Armee gab den Startschuss für den Siebenjährigen Krieg, der anschließend zwar ohne das Kurfürstentum Sachsen, aber doch oft auf seinem Gebiet stattfand.


Осада Пирны () — эпизод начальной стадии Семилетней войны, состоявшийся ранней осенью 1756 года, в ходе которого 18-тысячная саксонская армия под командованием графа Рутовского вынужденно капитулировала 16 октября в лагере под Пирной перед армией прусского короля Фридриха II, не дождавшись помощи австрийских союзников, потерпевших поражение в сражении при Лобозице. После капитуляции саксонские солдаты были силой загнаны в прусскую службу


피르나 공성전(Belagerung bei Pirna)은 7년 전쟁 중인 1756년 가을에 작센에서 벌어진 공성전이다. 프로이센군이 작센군을 포위를 하고 있었고, 오스트리아군이 구출을 시도했지만, 프로이센군이 승리를 거두며 작센군은 항복했다.


محاصره پیرنا

محاصره پیرنا در ۱۷۵۶ میلادی به عنوان بخشی از هجوم پروس به ساکسونی در جریان جنگ هفت ساله رخ داد.


Cuộc vây hãm thành Pirna (còn gọi là Cuộc phong toả thành Pirna) là một phần của cuộc chinh phạt Lãnh địa Tuyển hầu tước Sachsen do Vua nước Phổ phát động trong chiến tranh Bảy năm, kết thúc với chiến thắng của Quân đội Phổ vào năm 1756.


Le siège de Pirna (ou entrée dans Pirna) est un épisode de l'invasion par les armées prussiennes de l'Électorat de Saxe, en 1756, pendant la guerre de Sept Ans.


Oblężenie Pirny – pierwsza poważna operacja w toku trzeciej wojny śląskiej, będącej europejską częścią wojny siedmioletniej, przeprowadzona w dniach 1 września – 13 października 1756 roku. Zapoczątkowała rozwinięcie działań wojny siedmioletniej, przebiegającej później już bez udziału Saksonii, ale częstokroć na jej terytorium.


The Siege of Pirna (or Investment of Pirna) took place in 1756 as part of the Prussian invasion of Saxony during the Third Silesian War (part of the Seven Years' War).


El sitio de Pirna, también conocido como toma de Pirna, es un episodio de la invasión por los ejércitos prusianos del Electorado de Sajonia en 1756 durante la Guerra de los Siete Años.


Совјетско-јапански рат (1945)

Совјетско–јапански рат (; , "soren tai nichi sansen") био је војни сукоб у оквиру Другог светског рата који је почео убрзо после поноћи 9. августа 1945. године, совјетском инвазијом јапанске марионетске државе Манџукуо. Совјети и Монголи окончали су јапанску контролу над Манџукуом, Менгђангом (Унутрашња Монголија), северном Корејом, префектуром Карафуто, и Курилским острвима. Пораз јапанске Квантуншке армије убрзао је процес јапанске предаје и завршетка Другог светског рата. Улазак Совјетског Савеза у рат био је важан фактор у одлуци јапанске владе да се преда безусловно, јер је показао да Совјетски Савез није спреман да делује као трећа страна у преговорима о прекиду непријатељстава под погодбеним условима.


ソ連対日参戦（ソれんたいにちさんせん）とは、満州国において1945年（昭和20年）8月9日未明に開始された日本の関東軍、支那派遣軍と極東ソ連軍との間で行われた満州・北朝鮮・北支における一連の作戦・戦闘と、日本の第五方面軍とソ連の極東ソ連軍との間で行われた南樺太・千島列島における一連の作戦・戦闘である。


Савецка-японская вайна

Савецка-японская вайна 1945, ваенныя дзеянні з 9 жніўня па 2 верасня 1945 года савецкіх войск па разгроме японскіх войск на Далёкім Усходзе. Вайна — працяг Вялікай Айчыннай вайны, частка Другой сусветнай вайны.


Советско-японская война

Сове́тско-япо́нская война́ (официально Война с Японией) — вооружённый конфликт в августе — сентябре 1945 года (официально с 9 августа по 3 сентября) между Советским Союзом и Монгольской Народной Республикой с одной стороны и Японской империей и Маньчжоу-го с другой. Вступление СССР, как воюющей стороны, в продолжавшуюся уже 4 года войну союзников с Японской империей, было обусловлено на Ялтинской встрече лидеров, в феврале 1945 года.


Съветско-японска война

Съветско-японската война (; ) е военен конфликт през Втората световна война, започнал след полунощ на 9 август 1945 г., след като Съветският съюз нахлува в японската марионетна държава Манджоу-Го. СССР, заедно с Монголската народна република, прекратяват японското господство в Манджурия, Вътрешна Монголия, северната част на Корея, Карафуто и Курилските острови. Разгромяването на японската Квантунска армия допринася за капитулацията на Япония и приключването на Втората световна война. Влизането на СССР във войната е значителен фактор при решението на японското правителство да се предаде безусловно, тъй като става ясно, че СССР вече не би желал да играе ролята на посредник при преговори за преустановяване на враждебностите с условия.


সোভিয়েত–জাপান যুদ্ধ

সোভিয়েত–জাপান যুদ্ধ (, "সোভেতস্কো-ইয়াপোনস্কায়া ভয়না"; ) ছিল দ্বিতীয় বিশ্বযুদ্ধের শেষদিকে জাপান ও সোভিয়েত ইউনিয়নের মধ্যে সংঘটিত একটি যুদ্ধ। ১৯৪৫ সালের ৯ আগস্ট মধ্যরাতে জাপানি আশ্রিত রাষ্ট্র মাঞ্চুকুয়োতে সোভিয়েত আক্রমণের মধ্য দিয়ে এই যুদ্ধ শুরু হয়। সোভিয়েত ও মঙ্গোলীয় সৈন্যরা জাপানি সাম্রাজ্যের কর্তৃত্ব থেকে মাঞ্চুকুয়ো, মেংজিয়াং (অভ্যন্তরীণ মঙ্গোলিয়া), উত্তর কোরিয়া, কারাফুতো এবং চিশিমা দ্বীপপুঞ্জ দখল করে নেয়। সোভিয়েতদের নিকট জাপানের কোয়ান্টাং সেনাবাহিনীর পরাজয় জাপানের আত্মসমর্পণ এবং দ্বিতীয় বিশ্বযুদ্ধের অবসানে গুরুত্বপূর্ণ ভূমিকা রাখে। যুদ্ধে সোভিয়েত ইউনিয়নের প্রবেশ জাপানি সরকারের নি:শর্ত আত্মসমর্পণের সিদ্ধান্তে তাৎপর্যপূর্ণ ভূমিকা রাখে।


La guerra sovietico-giapponese (in russo "Советско-японская война", in giapponese "蘇日戰爭") fu il conflitto combattuto tra Unione Sovietica e Impero giapponese tra l'8 agosto e il 2 settembre 1945 durante la seconda guerra mondiale. Esso ebbe inizio con la dichiarazione di guerra da parte dell'Unione Sovietica l'8 agosto 1945 ed ebbe termine con la resa del Giappone alle forze alleate il 2 settembre dello stesso anno. L'attacco sovietico avvenne quando mancavano circa otto mesi alla scadenza del patto nippo-sovietico di non aggressione.


소련-일본 전쟁(Советско-японская война) 또는 소련 대일 참전이란 소련이 제2차 세계 대전 말기에 영토 확장을 위해 일본 제국과의 소련-일본 중립 조약을 파기하고 8월 9일 일본 제국을 침공하여 발발한 전쟁을 말한다.


Радянсько-японська війна

Радя́нсько-япо́нська війна — війна у серпні—вересні 1945 року між СРСР і Монгольською Народною Республікою з одного боку і Японською імперією, Маньчжурською державою і Менцзян з іншого. Складова Другої світової війни та Війни на Тихому океані. Розпочалася з ініціативи СРСР, що в односторонньому порядку розірвав радянсько-японський пакт про ненапад і 9 серпня, згідно з секретними Ялтинськими домовленостями із США та союзниками, оголосив Японії війну. Радянська армія розгорнула три наступальні операції — Маньчжурську, Південно-Сахалінську та Курильську. Японці сподівалися на радянський нейтралітет навіть після американських ядерних бомбардувань 6 і 8 серпня, тому не були готові до війни з СРСР і не організували належного опору. 15 серпня Японія проголосила про свою капітуляцію у Другій світовій війні. Японські частини у Маньчжурії масово складали зброю, проте на Сахаліні й Курилах чинили опір. Курильський наступ радянських військ тривав до 5 вересня, незважаючи на те, що вже 2 вересня Японія підписала акт капітуляції, що офіційно завершив Другу світову війну. В ході радянсько-японської війни СРСР знищив прояпонські Маньчжурську і Монгольську держави, захопив південну частину острова Сахалін та окупував Курильські острови. Японія, Маньчжурія і Внутрішня Монголія втратили убитими і полоненими півтора мільйона вояків. Частина полонених були інтерновані до радянських концентраційних таборів у Сибіру. 1951 року Японія уклала Сан-Франциський мирний договір із США та союзниками, який СРСР відмовився підписати. Радянсько-японська війна закінчилася, проте мирна угода між обома країнами ніколи укладена не була.


جنگ روسیه-ژاپن

جنگ روسیه-ژاپن ()


蘇日戰爭（），或稱「日蘇戰爭」（）、「遠東戰役」或「八月風暴行動」（Operation August Storm），是第二次世界大戰末期日本與蘇聯之間的一場戰爭，也是二戰最後一次大規模的軍事行動。该行动以苏联发动的大规模进攻为主，苏军迅速佔領了庫頁島南部以及南千岛群岛，并迫使日本帝国於滿洲（今中國東北地區）和朝鮮半島北部軍事力量在此打击下缴械投降，日方傀儡政權滿洲國因此滅亡，傀儡政權皇帝溥儀也被蘇軍俘虜。


A guerra soviético-japonesa de 1945 (, "transl." ; , literalmente "entrada da União Soviética na guerra contra o Japão") começou em 9 de agosto de 1945 com a invasão soviética do Estado fantoche japonês de Manchukuo. Os soviéticos e os mongóis acabaram com o controle japonês em Manchukuo, Mengjiang (Mongólia Interior), norte da Coreia, Karafuto e Ilhas Chishima. A rápida derrota do Exército de Guangdong japonês ajudou na rendição japonesa e no término da Segunda Guerra Mundial.


La Guerra sovièticojaponesa és un conflicte en el marc de la Segona Guerra Mundial que s'inicià el 9 d'agost de 1945 amb la Invasió Soviètica de Manxúria, aleshores sota domini de l'Imperi Japonès. La invasió combinada soviètica i mongola va acabar amb el control japonès de Manxukuo, Mengkukuo (Mongòlia Interior), el nord de la Península de Corea, el sud de Sakhalín i les Illes Kurils. La ràpida derrota japonesa en aquesta guerra va precipitar la Rendició del Japó i la fi de la Segona Guerra Mundial.


La guerre soviéto-japonaise (en russe , "Sovietsko-iaponskaïa voïna" ; en japonais , "So-ren tainichisansen") pendant la Seconde Guerre mondiale a commencé le avec l'invasion soviétique de l'État fantoche du Mandchoukouo. Les Soviétiques et les Mongols mettent fin au contrôle et à la colonisation par l'empire du Japon du Mandchoukouo, du Mengjiang (Mongolie-Intérieure), du Nord de la Corée, du Sud de l'île de Sakhaline (bataille de Sakhaline) et des îles Kouriles avec l'invasion de celles-ci.


Wojna radziecko-japońska (także wojna sowiecko-japońska) − wojna Związku Socjalistycznych Republik Radzieckich z Cesarstwem Wielkiej Japonii wypowiedziana przez ZSRR 9 sierpnia 1945 roku, będąca częścią II wojny światowej. Była prowadzona na terytorium okupowanego przez Japonię Mandżukuo i Korei. Ofensywa Armii Czerwonej przeciw Armii Kwantuńskiej trwała od 9 sierpnia do 19 sierpnia 1945 roku, gdy Japończycy skapitulowali. Działania w południowej części Sachalinu i desant na Kuryle zostały przeprowadzone pomiędzy 11 a 31 sierpnia. 2 września 1945 roku na pokładzie pancernika USS „Missouri” Japonia podpisała akt bezwarunkowej kapitulacji, kończący działania wojenne.


The Soviet–Japanese War (; ), known in Mongolia as the Liberation War of 1945 () was a military conflict within the Second World War beginning soon after midnight on 9 August 1945, with the Soviet invasion of the Japanese puppet state of Manchukuo. The Soviets and Mongolians ended Japanese control of Manchukuo, Mengjiang (Inner Mongolia), northern Korea, Karafuto, and the Chishima Islands (Kuril Islands). The defeat of Japan's Kwantung Army helped bring about the Japanese surrender and the termination of World War II. The Soviet entry into the war was a significant factor in the Japanese government's decision to surrender unconditionally, as it made apparent that the Soviet Union was not willing to act as a third party in negotiating an end to hostilities on conditional terms.


El 8 de agosto de 1945, a las 23:01 dio comienzo la guerra soviético-japonesa (en ruso: Советско-японская война, transl. "Sovetsko-Yaponskaya Voyna"; y en japonés: ソ連対日参戦) en el marco de la Segunda Guerra Mundial con la declaración de guerra. Una hora después, a las 00:01 del día 9, comenzó la invasión soviética de Manchukuo, entonces estado títere del Imperio Japonés.


Sovětsko-japonská válka (také operace Srpnová bouře nebo bitva o Mandžusko) byla vojenským konfliktem v rámci druhé světové války, který začal krátce po půlnoci 9. srpna 1945 vyhlášením války SSSR Japonsku a sovětskou invazí do japonského loutkového státu Mandžukuo. Sovětské a mongolské síly ukončily japonskou kontrolu nad územím Mandžukuo, Mengkukuo (Vnitřní Mongolsko), severem Koreje, Karafutem a ostrovy Čišima (Kurilské ostrovy). Porážka japonské kuantungské armády pomohla dosáhnout japonské kapitulace a ukončení druhé světové války. Vstup Sovětů do války byl významným faktorem v rozhodnutí japonské vlády bezpodmínečně kapitulovat, protože se ukázalo, že Sovětský svaz nebyl ochoten jednat jako třetí strana při vyjednávání o ukončení nepřátelských akcí za podmínek. Kapitulace byla podepsána na palubě americké lodi USS Missouri. Střet měl pro SSSR a Rusy samotné i smysl odplaty, jelikož tímto vítězstvím smyli potupu porážky z Rusko-japonské války z let 1904-1905.


الحرب السوفيتية اليابانية (1945)

الحرب السوفييتية اليابانية ، هي نزاع عسكري ضمن الحرب العالمية الثانية بدأ بُعيد منتصف ليلة التاسع من أغسطس، 1945، بغزو السوفييت للدولة الدُمية اليابانية مانشوكو. أنهى السوفييت والمنغوليون سيطرة اليابانيين على مانشوكو، مينتشيانغ (منغوليا الداخلية)، شمالي كوريا، كارافوتو، وجزر تشيشيما (جزر الكوريل). ساهمت هزيمة جيش كوانتونغ الياباني في استسلام اليابان وإنهاء الحرب العالمية الثانية. كان دخول السوفييت في الحرب عاملًا مهمًا في قرار الحكومة اليابانية الاستسلام غير المشروط، وأظهر أن الاتحاد السوفييتي لم يكن ناويًا التصرف بصفة طرف ثالث في مفاوضات إنهاء العمليات الحربية بصيغة مشروطة.


สงครามโซเวียต–ญี่ปุ่น

สงครามโซเวียต–ญี่ปุ่น (; , "Soviet Union entry into war against Japan") เป็นความขัดแย้งทางทหารในช่วงสงครามโลกครั้งที่สอง ในไม่ช้าหลังจากเที่ยงคืนเมื่อวันที่ 9 สิงหาคม 1945 เมื่อสหภาพโซเวียตบุกครองรัฐหุ่นเชิดแมนจูกัวของญี่ปุ่น การโจมตีของโซเวียตและมองโกเลียนำมาสู่การยุติการยึดครองแมนจูกัว, เหม่งเจียง (มองโกเลีย), ทางตอนเหนือของเกาหลี, คาราฟูโตะ และ หมู่เกาะคูริล ความพ่ายแพ้ของกองทัพกวันตงของญี่ปุ่นช่วยในการยอมจำนนของญี่ปุ่นและการยุติสงครามโลกครั้งที่สอง การที่โซเวียตเข้าสู่สงครามเป็นปัจจัยสำคัญในการตัดสินใจของรัฐบาลญี่ปุ่นที่จะยอมจำนนอย่างไม่มีเงื่อนไขตามที่มันทำให้เห็นได้ชัดล้าหลังจะไม่ได้มีความตั้งใจที่จะทำหน้าที่เป็นบุคคลที่สามในการเจรจาสิ้นสุดสงครามในข้อตกลงเงื่อนไข


Perang Soviet-Jepang 1945 () (), dimulai pada tanggal 9 Agustus 1945, ketika Soviet menyerbu negara boneka Jepang Manchukuo. Dalam perang ini, Soviet berhasil menduduki wilayah Manchukuo, Mengjiang (Mongolia Dalam), Korea bagian utara, Sakhalin bagian selatan, dan Kepulauan Kuril. Kekalahan Tentara Kwantung Jepang di Manchuria menjadi salah satu penyebab menyerahnya Jepang dan berakhirnya Perang Dunia II.


Форсирање ушћа Мисисипија

Форсирање улаза у Мисисипи (), 24. априла 1862, било је једна од одлучујућих поморских битака у америчком грађанском рату. Њу Орлеанс, највећа лука Конфедерације, предао се без борбе неколико дана касније.


ジャクソン砦・セントフィリップ砦の戦い

ジャクソン砦・セントフィリップ砦の戦い（）は、南北戦争開戦から1年が経過した1862年4月18日から28日、ニューオーリンズ占領を目指した北軍の重要な戦闘である。ミシシッピ川のニューオーリンズ市より下流にあった2つの南軍の砦を、北軍西メキシコ湾封鎖戦隊が攻撃した。これら砦が北軍戦隊の侵攻を遮っている限り、ニューオーリンズ市は安泰だったが、それが破られると、市までその進行を抑える手段が無かった。


Сражение при фортах Джексон и Сен-Филип

Сражение при Форт-Джексон и Сен-Филип () — решающее сражение в борьбе за Новый Орлеан во время Гражданской Войны в Америке. В ходе этой операции федеральный флот под командованием адмирала Дэвида Глазго Фаррагута поднялся по реке Миссисипи, прорвавшись мимо расположенных на её берегах конфедеративных фортов и нанеся поражение речной флотилии конфедератов. Успешный прорыв кораблей северян мимо фортов привёл к изоляции таковых от снабжения и последующей капитуляции; главным же итогом являлся захват флотом Нового Орлеана.


Bataille de Forts Jackson et Saint Philip

La bataille des forts Jackson et Saint Philip se déroula entre le 16 avril et le , durant la guerre de Sécession. Elle fut décisive pour le contrôle de La Nouvelle-Orléans. Les deux forts confédérés sur le Mississippi, au sud de la ville, furent attaqués par la marine de l'Union. Une fois ces forts tombés, plus rien ne pouvaient empêcher l'avancée vers La Nouvelle-Orléans, la plus grande ville confédérée.