Karibská krize (též Kubánská krize) byla mezinárodní politická krize. Hrozilo, že přeroste v jaderný konflikt. Vypukla v roce 1962 v důsledku rozmístění sovětských raket středního doletu na Kubě, kterým SSSR odpověděl na umístění amerických raket v Turecku. V reakci na to vyhlásily Spojené státy americké blokádu Kuby, která měla zabránit dopravení dalších raket na toto území. To se podařilo, neboť sovětská plavidla se na hranici kontrolované zóny skutečně zastavila. Po dalších jednáních byly odstraněny i již instalované rakety, Spojené státy americké se zavázaly, že nenapadnou Kubu a že stáhnou svoje rakety středního doletu z Turecka (taktické jaderné pumy B61 tam zůstávají dodnes).


Cubakrisen er en betegnelse for de 13 dage i oktober 1962, hvor USA og Sovjetunionen gensidigt fremsatte trusler om at anvende atomvåben om nødvendigt. Krisen var kulminationen på Den Kolde Krig, og antagelig det tætteste verden nogensinde har været på en atomkrig mellem de to atommagter.


क्यूबाई मिसाइल संकट

क्यूबाई मिसाइल संकट (क्यूबा में "अक्टूबर संकट" के रूप में जाना जाता है) शीत युद्ध के दौरान अक्टूबर 1962 में सोवियत संघ, क्यूबा और संयुक्त राज्य अमेरिका के बीच एक टकराव था। सितंबर 1962 में, क्यूबा और सोवियत सरकारों ने चोरी-छिपे क्यूबा में महाद्वीपीय संयुक्त राज्य अमेरिका के अधिकांश भागों पर मार कर सकने की क्षमता वाली अनेक मध्यम- और मध्यवर्ती-दूरी की प्राक्षेपिक मिसाइलें (MRBMs और IRBMs) लगानी शुरू की। 1958 में यूके (UK) में थोर आईआरबीएम (IRBM) और 1961 में इटली और तुर्की में जुपिटर आईआरबीएम (IRBM)- मॉस्को पर नाभिकीय हथियारों से हमला करने की क्षमता वाली इन 100 से अधिक यू॰एस॰ (U.S.)-निर्मित मिसाइलों की तैनाती के प्रतिक्रियास्वरूप यह कारवाई की गयी। 14 अक्टूबर 1962 को, एक संयुक्त राज्य अमेरिकी यू-2 (U-2) फोटोआविक्षण विमान ने क्यूबा में निर्माणाधीन सोवियत मिसाइल ठिकानों के फोटोग्राफिक सबूत जमा किये।


أزمة صواريخ كوبا

أزمة الصواريخ الكوبية (تسمى في روسيا أزمة الكاريبي، أو "Karibskiy krizis"، وتعرف في كوبا بـأزمة أكتوبر) هي مواجهة ما بين الولايات المتحدة والاتحاد السوفيتي المتحالف مع كوبا في أكتوبر 1962 ضمن أحداث الحرب الباردة. وتقارن أزمة الصواريخ الكوبي بـحصار برلين كواحدة من أشد المواجهات خلال الحرب الباردة، وتعتبر هذه الأزمة أقرب أزمة كادت أن تؤدي لقيام الحرب النووية.


วิกฤตการณ์ขีปนาวุธคิวบา

วิกฤตการณ์ขีปนาวุธคิวบา () คือการเผชิญหน้าทางทหารระหว่างสหรัฐอเมริกาฝ่ายหนึ่ง กับสหภาพโซเวียตและประเทศคิวบาอีกฝ่ายหนึ่ง ในช่วงเวลาที่สงครามเย็นอยู่ในช่วงความตึงเครียดจนเกือบจะกลายไปเป็นสงครามปรมาณู ชาวรัสเซียเรียกเหตุการณ์นี้ว่าวิกฤตการณ์แคริบเบียน ส่วนชาวคิวบาเรียกมันว่าวิกฤตการณ์เดือนตุลาคม เหตุการณ์ครั้งนี้ถือเป็นหนึ่งในการเผชิญหน้าครั้งสำคัญในสงครามเย็นนอกจากการปิดล้อมเบอร์ลิน


Krisis Rudal Kuba adalah sebuah krisis yang terjadi antara tahun 1962 yang terjadi sebagai akibat dari Perang Dingin yang terjadi antara Amerika Serikat dan Uni Soviet. Krisis ini terjadi setelah terungkap fakta bahwa Amerika Serikat telah mensponsori sebuah serangan ke Teluk Babi milik Kuba, sebuah negara komunis di Laut Karibia. Meskipun gagal, penyerbuan ini telah menimbulkan kemarahan Uni Soviet, sebagai pemimpin komunis dunia, maupun rakyat Kuba sendiri.


A pákozd-sukorói csata vagy röviden pákozdi csata az 1848–49-es forradalom és szabadságharc jelentős csatája volt. Az 1848. szeptember 29-én, a Székesfehérvár központtal zajló hadműveletek részeként a Velencei-tótól északra, a Velencei-hegységben található Pákozd–Sukoró–Pátka háromszögben vívott csatában Móga János altábornagy seregei vereséget mértek a Jellasics József horvát bán által vezetett seregre. Habár a veszteségek egyik oldalon sem voltak jelentősek, az ütközet a szabadságharc egyik legfontosabb eseményének számít, hiszen visszavonulásra késztette a jelentős haderőt irányító Jellasicsot.


Битка код Пакозда

Битка код Пакозда била је део Мађарске револуције 1848.


La bataille de Pákozd (ou de Sukoró) est une bataille de la Révolution hongroise de 1848 qui a lieu le dans le triangle entre Pákozd, Sukoró et Pátka.


The Battle of Pákozd (or Battle of Sukoró) was a battle in the Hungarian Revolution of 1848, fought on the 29 September 1848 in the Pákozd – Sukoró – Pátka triangle. It was the first and one of the most important battles of the revolution, in which the Hungarian revolutionary army led by Lieutenant-General János Móga clashed with the troops of the Croatian Ban Josip Jelačić.


Az 59. cannes-i filmfesztivált 2006. május 17. és május 28. között rendezték kínai filmrendező elnökletével. A megnyitóest házigazdája Vincent Cassel francia színész volt, aki – miután kifejtette, hogy számára ez a fesztivál a multietnikumú Franciaország szimbóluma – anyanyelve után angolul, arabul, kínaiul és egy afrikai nyelven köszöntötte a mintegy kétezer díszvendéget. A fesztivált hivatalosan a 79 éves Sidney Poitier amerikai színész nyitotta meg. A hivatalos versenyprogramban 20 nagyjátékfilm és 10 rövidfilm szerepelt; az Un certain regard szekcióban 25 játékfilm, a Cinéfondation keretében 17, míg versenyen kívül 31 új és 36 filmtörténeti alkotást vetítettek. A párhuzamos rendezvények Kritikusok Hete szekciójában 7 nagyjátékfilmet, 7 rövidfilmet és külön vetítéseken további 7 alkotást mutattak be, a Rendezők Kéthete elnevezésű szekció keretében pedig 22 nagyjátékfilm, 11 kisfilm és külön vetítéseken 3 alkotás vetítésére került sor. A fesztivál rendezvényeire és a filmvásárra ez évben 109 ország filmes szakembere (alkotó, forgalmazó stb.) érkezett, s részükre mindösszesen 1049 filmet mutattak be.


第59回カンヌ国際映画祭

第59回カンヌ国際映画祭（だい59かいカンヌこくさいえいがさい）は、2006年5月17日から28日にかけて開催された。


Internationale Filmfestspiele von Cannes 2006

Die 59. Internationalen Filmfestspiele von Cannes wurden vom 17. Mai bis 28. Mai 2006 veranstaltet. Das Filmfestival wurde mit Ron Howards Thriller "The Da Vinci Code – Sakrileg" eröffnet und endete mit Tony Gatlifs Drama "Transylvania". Insgesamt wurden 55 Filme aus 30 Ländern präsentiert, wobei 48 Produktionen ihre Welturaufführung feierten. Präsident der Jury war der chinesische Regisseur Wong Kar-wai. Die Filmfestspiele an der französischen Côte d’Azur gelten neben den Filmfestspielen von Venedig und der Berlinale als das weltweit bedeutendste und berühmteste Filmfestival. Sie finden seit 1946 jährlich im Mai in Cannes statt.


Канскі кінафестываль 2006

59-ы Канскі кінафестываль праходзіў з 17 па 28 мая 2006 года ў горадзе Каны, Францыя. Галоўную ўзнагароду кінафестывалю — Залатую пальмавую галіну — атрымаў фільм «Вецер, што калыша ячмень» рэжысёра Кена Лоўча.


Каннский кинофестиваль 2006

59-й Каннский кинофестиваль 2006 года прошёл с 17 по 28 мая. Девятнадцать фильмов из одиннадцати стран участвовали в конкурсе за «Золотую пальмовую ветвь». Жюри фестиваля возглавил гонконгский кинорежиссёр Вонг Карвай.


La 59ª edizione del Festival di Cannes si è svolta a Cannes dal 16 al 28 maggio 2006.


Каннський кінофестиваль 2006

59-й Каннський міжнародний кінофестиваль відбувся з 17 по 28 травня 2006 року у Каннах, Франція. "Золоту пальмову гілку" отримав фільм "Вітер, що гойдає ячмінь" режисера Кена Лоуча. Міжнародне журі головного конкурсу очолив Вонг Карвай, ставши першим китайським кінематографістом, що виступив у цій ролі на Каннському кінофестивалі. Ведучим церемоній відкриття та закриття фестивалю виступив французький актор Венсан Кассель .


جشنواره فیلم کن ۲۰۰۶


第59屆戛纳电影节于2006年5月17日（法国当地时间）至5月28日舉行。本屆坎城影展由凡松·卡塞（Vincent Cassel）主持，開幕片是美國片《达芬奇密码》，閉幕片是法國片《尋愛之路》。本屆評審團主席是香港導演王家衛，是坎城影展有史以來第一位亞洲裔評審團主席。娄烨导演的《颐和园》是本屆坎城影展上亚洲地区唯一入围竞赛单元的影片。


El 59è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 17 al 28 de maig de 2006. Foren seleccionades per competir 20 pel·lícules d'11 països. El President del jurat de la secció oficial fou Wong Kar-wai, el primer director xinès en presidir el jurat.


Cannes filmfestival 2006 ble avholdt fra 17. mai til 28. mai 2006, og var den 59. utgaven av den årlige festivalen. Nitten filmer konkurrerte om å vinne Gullpalmen. Juryformann var Wong Kar-wai, og det var første gang at en kinesisk regissør hadde dette vervet. Vincent Cassel var konferansier under åpningen og avslutningen av festivalen.


59. Cannes Film Festivali 17 Mayıs - 28 Mayıs 2006 tarihleri arasında yapıldı. On bir ülkeden yirmi film Altın Palmiye için yarıştı.


Liên hoan phim Cannes 2006 kéo dài từ 17 đến 28 tháng 5. Mười chín phim từ 11 nước đang tranh giành giải Palme d'Or. Chủ tịch ban giám khảo chính thức là Vương Gia Vệ, đạo diễn Trung Quốc đầu tiên được làm chủ tịch ban giám khảo.


Le Festival de Cannes 2006, du festival, s'est déroulé du 17 mai au . Il est présidé par le réalisateur hong kongais Wong Kar-wai. Le maître de cérémonie est Vincent Cassel.


59. Międzynarodowy Festiwal Filmowy w Cannes odbył się w dniach 17-28 maja 2006 roku. Imprezę otworzył pokaz amerykańskiego filmu "Kod da Vinci" w reżyserii Rona Howarda. W konkursie głównym zaprezentowanych zostało 20 filmów pochodzących z 13 różnych krajów.


The 59th Cannes Film Festival was held from 17 to 28 May 2006. Twenty films from eleven countries were in competition for the Palme d'Or. The President of the Official selection Jury was Wong Kar-wai, the first Chinese director to preside over the jury.


Festival Internacional de Cine de Cannes de 2006

La 59ª edición del Festival Internacional de Cine de Cannes tuvo lugar entre el 17 y el 28 de mayo de 2006. Veinte películas de once países distintos entraron en competición por la Palma de Oro. Presidía el jurado Wong Kar-wai, siendo la primera vez que un director chino ocupaba este puesto.


مهرجان كان السينمائي 2006

مهرجان كان السينمائي لعام 2006 هو الدورة الـ59 للمهرجان عقد في 17 إلى 28 مايو من عام 2006، حصل فيلم "The Wind That Shakes the Barley" للمخرج البريطاني كين لوتش على السعفة الذهبية.


Festival Film Cannes ke-59 diadakan pada 17 Mei hingga 28 Mei 2006. Dua puluh film dari sebelas negara berbeda saling bersaing satu sama lain untuk meraih Palme d'Or. Ketua pemilihan Resmi Juri yaitu Wong Kar-wai, sutradara asal Cina pertama yang menjadi juri pada festival tersebut.


A beresztecskói csata (lengyelül "Bitwa pod Beresteczkiem," ukránul "Берестецька битва [Beresztecka bitva])" a lengyel–litván hadsereg Bohdan Hmelnickij ellen vívott ütközete 1651. június 28–30-án.


Берестечка битка

Берестечка битка се одвијала од 28-30. јуна 1651. између Пољака с једне и удружених козака и кримских Татара са друге стране, код места Берестечко у данашњој Украјини. Припада другој фази устанка Богдана Хмељницког.


Die Schlacht bei Berestetschko war eine der größten Schlachten des 17. Jahrhunderts.


Бітва пад Берасцечкам

Бітва пад Берасцечкам (18—30 чэрвеня 1651) — самы маштабны бой у часе Хмяльніччыны, які адбыўся каля мястэчка Берасцечка паміж Войскам Запарожскім пад камандаваннем Багдана Хмяльніцкага і саюзным яму войскам крымскага хана Іслама III Гірэя з аднаго боку і арміяй Рэчы Паспалітай пад камандаваннем караля Яна II Казіміра з другога.


Bătălia de la Beresteczko (în ; în ) s-a dat între cazacii zaporojeni răsculați, conduși de hatmanul Bogdan Hmelnițki, ajutat de tătarii crimeeni aliați pe de o parte, și de cealaltă parte armata polono-lituaniană în frunte cu regele Ioan Cazimir al II-lea Vasa. A fost cea mai mare bătălie terestră a secolului al XVII-lea.


Берестецкая битва

Бересте́цкая би́тва — сражение между армией Речи Посполитой и казацко-крымским войском, произошедшее  — а у волынского села Берестечко.


La battaglia di Berestechko ("Bitwa pod Beresteczkiem" in lingua polacca, o "Берестецька битва, Битва під Берестечком" in lingua ucraina) fu una battaglia combattuta tra l'Etmanato Cosacco, guidati dall'Etmano Bohdan Khmelnytsky e aiutati dai loro alleati i Tatari della Crimea, e l'esercito della Corona del Regno di Polonia della Confederazione polacco-lituana guidata dal Re Giovanni II Casimiro di Polonia. La battaglia fu parte di una ribellione cosacca in Ucraina, la rivolta di Chmel'nyc'kyj, durata tra il 1648 e il 1657, e si svolse tra il 28 e il 30 giugno del 1651 nella provincia di Volinia, sulla collina del fiume Styr. Questa battaglia, terminata con una vittoria decisiva polacca, è considerata tra le più grandi battaglie terrestri sul suolo europeo nel XVII secolo. Nonostante la vittoria polacca, però, la rivolta continuò per molti altri anni ancora sotto Khmelnytsky.


베레스테츠코 전투(폴란드어: Bitwa pod Beresteczkiem)는 1651년 폴란드-리투아니아 연방과 크림 칸국과 연합한 보흐단 흐멜니츠키가 이끄는 자포리자 카자크 반란군 사이에 벌어졌던 전투이다. 이 전투는 대홍수의 시발점이었던 흐멜니츠키 봉기로 인하여 벌어졌던 전투 중 하나로서, 볼히니아의 스티르 강 남쪽 평원인 베레스테츠코에서 6월 28일부터 6월 31일까지 약 3일 간에 걸쳐 치러졌다. 이 전투는 폴란드군의 압도적인 승리로 종결되었으며, 17세기 유럽에서 벌어진 전투 중 가장 거대한 규모로 치러진 전투였다.


Битва під Берестечком

Би́тва під Бересте́чком ( — року) — один з найбільших боїв Хмельниччини, який відбувся біля містечка Берестечко між Військом Запорозьким під командуванням Богдана Хмельницького і союзним йому кримсько-єдисанським військом Ісляма III Ґерая з одного боку, та армією Речі Посполитої під командуванням Яна ІІ Казимира з іншого.


Beresteczko Muharebesi (; ), Kırım Tatarları'nın müttefikleri tarafından desteklenen Hetman Bohdan Hmelnitski liderliğindeki Zaporojya Kazakları ve Leh kralı II. Jan Kazimierz Waza yönetimindeki Polonya ordusu arasında gerçekleşen savaş. Bu savaş, Ukrayna'da iki yıllık bir ateşkesin sona ermesinden sonra 1648-1657 yılları arasında gerçekleşen Kazak isyanının bir parçasıdır.


The Battle of Berestechko (; ) was fought between the Ukrainian Cossacks, led by Hetman Bohdan Khmelnytsky, aided by their Crimean Tatar allies, and a Polish army under King John II Casimir. It was a battle of a Cossack rebellion in Ukraine that took place in the years 1648–1657 after the expiration of a two-year truce. Fought from 28 to 30 June 1651, the battle took place in the province of Volhynia, on the hilly plain south of the Styr River. The Polish camp was on the river opposite Berestechko and faced south, towards the Cossack army about two kilometers away, whose right flank was against the River Pliashivka (Pliashova) and the Tatar army on their left flank. It is considered to have been among the largest European land battles of the 17th century.


A naulochusi csata tengeri ütközet volt Octavianus híve, Marcus Vipsanius Agrippa és Sextus Pompeius között a szicíliai Naulochus fok közelében i. e. 36. szeptember 3-án. Agrippa győzelmével megtört a Pompeius család ellenállása a második triumvirátussal szemben.


Tijdens de Slag bij Naulochus op 3 september 36 v.Chr. versloeg Marcus Vipsanius Agrippa Sextus Pompeius tijdens een zeeslag. Marcus Vipsanius Agrippa was de veldheer van Augustus. Dit betekende het einde van het Tweede Triumviraat.


ナウロクス沖の海戦（ナウロクスおきのかいせん、）は、紀元前36年9月3日に反カエサルを貫いたセクストゥス・ポンペイウスと、カエサル派であったオクタウィウスとアグリッパを主力とする共和政ローマとの海戦。シチリア島ナウロクス沖で戦われたため、この名がある。


In der Seeschlacht bei Naulochoi (auch Naulochos oder Naulochus), die am 3. September 36 v. Chr. in der Endphase der römischen Bürgerkriege vor der Nordostspitze Siziliens ausgetragen wurde, vernichtete die Flotte von Caesars Großneffen und Adoptivsohn Octavian unter der Führung des Marcus Vipsanius Agrippa die des Sextus Pompeius.


קרב נאולוכוס

קרב נאולוכוס היה קרב ימי שניטש ב-3 בספטמבר 36 לפנה"ס בין ציי אוקטביוס וסקסטוס פומפיוס ליד נאולוכוס שבחוף הצפון־מזרחי של סיציליה.


Битка при Наулох

Битката при Наулох е морска битка, която се провежда на 3 септември 36 пр.н.е. в близост до североизточния бряг на Сицилия, между нос Милацо и град Наулох ("Naulochoi, Naulochos, Naulochus"). Тя е решаващата битка, с която се слага край на сицилианската гражданска война продължила от 44 до 36 пр.н.е. Сблъсъкът е между флота на Октавиан, воден от адмирал Марк Агрипа и флота на Секст Помпей.


La battaglia navale di Nauloco fu combattuta il 3 settembre del 36 a.C. tra la flotta di Sesto Pompeo, figlio di Gneo Pompeo Magno, e quella di Marco Vipsanio Agrippa, ammiraglio di Ottaviano, nei pressi di Nauloco in Sicilia. La disfatta di Sesto segnò la definitiva sconfitta dei partito pompeiano e la fine della sua opposizione al Secondo triumvirato.


A batalha naval de Nauloco foi travada em 3 de setembro de entre as frotas de Sexto Pompeu e Marco Vipsânio Agripa, fora da cidade de Nauloco, na Sicília. A vitória das forças de Agripa, o almirante do triúnviro Otaviano, marcou o fim da resistência pompeana ao Segundo Triunvirato.


Naulochus Deniz Muharebesi 3 Eylül MÖ 36 tarihinde Jül Sezar'ın muhaliflerinden ve büyük Romalı general Pompey'in oğlu Sextus Pompeius ve Octavian'ın generali Marcus Vipsanius Agrippa arasında Sicilya'daki Naulochus burnu açıklarında yapılan deniz muharebesi. Muharebe, Agrippa'nın zaferiyle sonuçlanmış ve böylece Pompeius'un İkinci üçlü hükümdarlığa karşı süren direnişi sona ermiştir.


La bataille de Nauloque est la victoire décisive que remporta le la flotte de Marcus Vipsanius Agrippa sur celle de Sextus Pompée.


Bitwa morska w Zatoce Naulochus (Naulochos) – starcie zbrojne, które miało miejsce w roku 36 p.n.e. w trakcie wojny Oktawiana z Sekstusem Pompejuszem (38–36 p.n.e.). W jej wyniku flota Oktawiana dowodzona przez Marka Wipsaniusza Agrypę rozbiła flotę Sekstusa Pompejusza.


The naval Battle of Naulochus () was fought on 3 September 36 BC between the fleets of Sextus Pompeius and Marcus Vipsanius Agrippa, off Naulochus, Sicily. The victory of Agrippa, admiral of Octavian, marked the end of the Pompeian resistance to the Second Triumvirate.


La batalla naval de Nauloco ocurrió el 3 de septiembre del año 36 a. C. entre la flota de Sexto Pompeyo y la de Marco Vipsanio Agripa, en Nauloco, Sicilia. La victoria de Agripa, lugarteniente de Octaviano, significó el final de la resistencia de la "gens" Pompeya al poder del Segundo Triunvirato.


Az actiumi csata a római polgárháború következményeiben legjelentősebb tengeri összecsapása volt, amelyet Octavianus vívott Marcus Antonius ellen (akit Kleopátra egyiptomi királynő is elkísért hajóival), Kr. e. 31. szeptember 2-án a görögországi Actium római kolóniánál (a mai Préveza közelében). A csatát Octavianus nyerte és ezzel megtette az utolsó nagy lépést a principátus, azaz a császári egyeduralom rendszerének megalapítása felé. A csata időpontját ezért gyakran a Római Köztársaság majdnem ötszáz éves története végpontjának tekintik.


De Slag bij Actium was een zeeslag bij Actium, op 2 september 31 v.Chr. voor de kust van Griekenland waar de vloot van Marcus Antonius en Cleopatra vocht tegen de vloot van Octavianus (de latere keizer Augustus). De vloot van Marcus Antonius en Cleopatra werd bijna geheel verslagen. De overgebleven schepen keerden terug naar Egypte.


Битка код Акцијума

Битка код Акцијума је била поморска битка у грађанском рату између Марка Антонија и Октавијана. Водила се 2. септембра 31. п. н. е., недалеко данашњег града Превеза) у Јонском мору. Октавијановом флотом је командовао Марко Випсаније Агрипа, а Антонијевој флоти је помогла Клеопатра, краљица хеленистичког Египта. Победу је Октавијана довела то титуле принцепса и августа тј првог римског цара. Због овог разлога датум битке се често користи да означи крај Римске републике и почетак Римског царства.


アクティウムの海戦（アクティウムのかいせん、）は、紀元前31年9月にオクタウィアヌス支持派とプトレマイオス朝およびマルクス・アントニウス支持派連合軍の間で行われた海戦である。海戦の名は戦場がイオニア海のアクティウム沖（現在のギリシャ共和国プレヴェザ）だったことに因む。


Slaget vid Actium var ett sjöslag som ägde rum den 2 september 31 f.Kr. utanför Actium (grekiska: Aktion, idag "Punta") på Greklands västkust. Octavianus (sedermera kejsar Augustus) besegrade sin rival Antonius (vilken fick stöd av Kleopatras flotta) och kunde därmed etablera sig som ensam härskare över det romerska riket.


Die Schlacht bei Actium, die am 2. September 31 v. Chr. am Ausgang des Ambrakischen Golfs vor der Westküste Griechenlands stattfand, besiegelte das Ende der Römischen Republik. Octavian, der spätere Kaiser Augustus, besiegte mit Hilfe von Marcus Agrippa in dieser Seeschlacht seinen Gegenspieler Marcus Antonius und die ägyptische Königin Kleopatra VII. und sicherte sich damit die Alleinherrschaft im Römischen Reich.


קרב אקטיום היה העימות המכריע של המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית. הקרב היה קרב ימי בין הצי של אוקטוויאנוס (לימים אוגוסטוס קיסר) לבין הצי של מרקוס אנטוניוס, והסתיים בניצחון של אוקטוויאנוס. לאחר ההפסד בקרב לא הצליח אנטוניוס לשקם את צבאו ואת ציו, ובכך הביא הקרב לתבוסתו במלחמה, ולהתאבדותו שלו ושל קלאופטרה, המלכה האחרונה של השושלת התלמיית במצרים.


Ναυμαχία του Ακτίου

Η Ναυμαχία του Ακτίου (2 Σεπτεμβρίου 31 π.Χ.) ήταν ναυτική αναμέτρηση ανάμεσα στον Οκταβιανό από τη μια πλευρά και τον Μάρκο Αντώνιο και το ναυτικό της Κλεοπάτρας από την άλλη, που έγινε στο Άκτιο, λίγο έξω από τη σημερινή πόλη της Πρέβεζας. Η ναυμαχία ήταν συνέπεια του εμφύλιου πόλεμου ανάμεσα στον Γάιο Οκτάβιο και τον Μάρκο Αντώνιο, που διεκδικούσαν, μετά τη δολοφονία του Καίσαρα, την εξουσία στο απέραντο κράτος της Ρώμης. Τελείωσε με την ήττα του Αντώνιου και της Κλεοπάτρας και τη διαφυγή τους.


Сражение при Акциуме

Сраже́ние при мы́се А́кций (; 2 сентября 31 года до н. э.) — последнее великое морское сражение Античности между флотами Древнего Рима на заключительном этапе периода гражданских войн.


Aktionin taistelu tai latinalaisessa muodossa Actiumin taistelu käytiin vuonna 31 eaa. lähellä Aktionia Kreikassa. Marcus Agrippan johtamat Octavianuksen joukot murskasivat Marcus Antoniuksen ja Kleopatra VII:n vastarinnan. Antonius ja Kleopatra pakenivat Egyptiin, jossa he tekivät lopulta itsemurhan.


Bitka pri Akciju 2. septembra 31 pr. n. št. je bila odločilna pomorska bitka med Oktavijanom in združeno vojsko Marka Antonija in Kleopatre VII. v Jonskem morju pri Akciju (latinsko "Actium") v rimski provinci Epir pri sedanji Prévezi v Grčiji.


Битка при Акциум

Битката при Акциум е решаващият сблъсък от Последната война на Римската република. Това е една от най-големите морски битки в древността. Битката се провежда на входа на Амбракийския залив в Йонийско море, близо до римската колония Акциум в Гърция (близо до днешния град Превеза) на 2 септември 31 пр.н.е. Това е сражение между Октавиан и обединените сили на Марк Антоний и Клеопатра. Флотата на Октавиан е водена от адмирал Марк Випсаний Агрипа. Флотата на Марк Антоний е съпроводена от тази на неговата любовница, царицата на Египет – Клеопатра.


La battaglia di Azio (2 settembre 31 a.C.) fu una battaglia navale che concluse la guerra civile tra Ottaviano e Marco Antonio; quest'ultimo era alleato al regno tolemaico d'Egitto di Cleopatra.


악티움 해전은 안토니우스의 내전 기간에 일어난 해전으로, 마르쿠스 안토니우스와 이집트의 클레오파트라 여왕의 연합 함대와 옥타비아누스의 함대가 교전했다. 기원전 9월 2일 그리스의 악티움 곶 인근 이오니아해에서 전투가 발발했다.


Битва при Акції

Битва при Акції (2 вересня 31 до н. е.) — остання велика морська битва античності. Відбулася поблизу мису Акцій, який виступає в море біля входу в Амбракійську затоку в північно-західній Греції, де на узбережжі Іонійського моря стоїть знаменитий храм Аполлона. Вирішальна битва між флотами Марка Антонія й Октавіана завершила громадянські війни у Римі. Військами Октавіана командував Марк Агріппа, спільницею Антонія виступала єгипетська цариця Клеопатра. Древні повідомлення про цю битву, імовірно, не цілком об'єктивні: більшість з них стверджує, що у критичний момент Клеопатра втекла з усім своїм флотом і відпливла до Єгипту, а Антоній пустився за нею. Однак основною метою, що ставив перед собою Антоній, вступаючи в бій, могла бути спроба прорвати блокаду, але цей задум був здійснений невдало: прорвалася менша частина флоту, а сухопутна армія Антонія без бою перейшла на бік Октавіана, чому передували, ймовірно, перемовини перед битвою. Октавіан здобув рішучу перемогу, домігся беззастережної влади над римською державою й у підсумку став першим римським імператором (з 27 до н. е. під іменем Августа).


نبرد آکتیوم صحنهٔ تقابل سرنوشت‌ساز آخرین جنگ جمهوری روم مابین نیروهای اوکتاویان از یک سو و نیروهای مختلط مارک آنتونی و کلئوپاترای هفتم از سویی دیگر بود. این نبرد دریایی در ۲ سپتامبر سال ۳۱ پیش از میلاد در دریای یونان و در نزدیکی شهر آکتیوم، واقع در استان رومی اپیروس وتوس به وقوع پیوست. ناوگان دریایی اوکتاویان را مارکوس ویپسانیوس آگریپا رهبری می‌کرد و ناوگان دریایی آنتونی تحت حمایت کشتی‌های ملکه کلئوپاترا بودند.


亚克兴战役（, ）一般指阿克提姆海战,是羅馬共和國的馬克·安東尼與埃及托勒密王朝法老克利奧帕特拉七世聯軍與屋大維之間一場決定性戰役。


A Batalha de Áccio (ou Ácio – em latim, "Actium") teve lugar em 2 de setembro de 31 a.C., perto de Áccio na Grécia, durante a guerra civil romana entre Marco António e Otaviano (depois conhecido como imperador Augusto). A frota de Otaviano era comandada por Marco Vipsânio Agripa e a de António apoiada pelos barcos de guerra da rainha Cleópatra do Egito. O resultado foi uma vitória decisiva de Otaviano, que findou a oposição ao seu poderio crescente. Esta data é por isso usada para marcar o fim da República e início do Império Romano.


La segona batalla naval d'Àccium o Àctium es va produir el 2 de setembre de l'any 31 aC entre les flotes de Gai Juli Cèsar Octavià (el futur August), dirigida per Agripa, i la de Marc Antoni i la seva aliada Cleòpatra VII. Tingué lloc davant el golf d'Ambràci, a la costa jónica de Grècia i el promontori d'Àccium. La batalla va acabar amb la victòria absoluta d'August i la fugida d'Antoni i Cleopatra.


Slaget ved Actium var et sjøslag mellom Octavius og Marcus Antonius. Slaget fant sted den 2. september 31 f.Kr. i Det ioniske hav utenfor den romerske kolonien Actium i Hellas, nær dagens by Proveza.


Aktium Muharebesi MÖ 2 Eylül 31 günü Octavianus'un komutasındaki Roma güçleriyle Marcus Antonius ve Kleopatra'nın kontrolündeki güçler arasında Yunanistan'ın batı kıyılarındaki Aktium önlerinde yaşanmış olan deniz muharebesidir. Antonius'un Kleopatra ile evlenerek bir doğu imparatorluğu kurmaya kalkması Roma ile arasının açılmasına neden olmuştu. Muharebeyi kazanan Octavianus Roma'nın yegane lideri haline geldi. Octavianus'un filosuna Marcus Vipsanius Agrippa komuta ediyordu.


Trận Actium là trận chiến có ý nghĩa quyết định trong chuỗi các cuộc nội chiến thời Cộng hòa La Mã, với hai phe tham chiến: một bên là lực lượng của Octavius và một bên là liên minh giữa Marcus Antonius và nữ hoàng Cleopatra. Trận chiến nổ ra ngày 2 tháng 9 năm 31 TCN trên biển Ionia gần thuộc địa Actium (thuộc Hy Lạp) của La Mã. Hải quân của Octavius được chỉ huy bởi tướng Marcus Vipsanius Agrippa, trong khi lực lượng của Antony được bổ sung thêm bởi hải quân của nữ hoàng Cleopatra VII của nhà Ptolemaios nước Ai Cập.


Die Slag van Actium was 'n seeslag wat plaasgevind het op 2 September 31 v.C., naby die Romeinse kolonie Actium in antieke Griekeland. Die slag was deel van die Romeinse Burgeroorlog tussen Marcus Antonius en Octavianus (later Keiser Augustus, eerste keiser van die Romeinse Ryk). Die vloot van Octavianus is aangevoer deur Marcus Vipsanius Agrippa, en die vloot van Antonius is ondersteun deur die vloot van sy vrou, Kleopatra, die koningin van Egipte. Die slag is gewen deur Octavianus se magte en die datum word dikwels aangehaal as die begin van die Romeinse Ryk.


Pertempuran laut Pertempuran Actium berlaku pada 2 September 31 SM, berhampiran Actium di Greece, semasa Perang Terakhir Republik Rom antara Marcus Antonius dan Octavian (kemudiannya menjadi Maharaja Rom Augustus). Angkatan Octavian diperintah oleh Marcus Vipsanius Agrippa, dan angkatan Antony disokong oleh armada isterinya, Cleopatra, ratu Mesir Ptolemy. Pertempuran itu dimenangi oleh pihak Octavian dan tarikh ini sering digunakan sebagai menandakan permulaan Empayar Rom.


La bataille d'Actium est une grande bataille navale qui se déroule le 2 septembre de l'an 31 av. J.-C. dans le cadre de la dernière Guerre civile de la République romaine, qui suit l'assassinat de Jules César. Elle se produit près d'Actium, sur la côte occidentale de la Grèce, dans le golfe Ambracique, au nord de l'île de Leucade. La bataille met aux prises les forces des deux principaux triumvirs : Octave (également connu, plus tard, sous le nom d'Auguste), fils adoptif de Jules César, et Marc Antoine allié à Cléopâtre. Elle voit la victoire d'Octave et d'Agrippa (qui commande alors la flotte) et la retraite définitive en Égypte de ses adversaires, marquant la fin des opérations militaires de la dernière guerre civile de la République romaine. Par son ampleur et ses conséquences, la bataille d'Actium est généralement considérée par les historiens comme l'une des batailles navales les plus importantes de l'histoire, notamment du fait de l'importante propagande augustéenne autour de cette victoire.


Bitka pri Actiu bola námorná bitka, ktorá sa odohrala 2. augusta v roku 31 p.n.l. pri myse Actium, v úzkej a plytkej úžine tvoriacej vchod do Ambrakijského zálivu v Grécku. Bitka sa odohrala počas občianskej vojny v rímskom štáte, medzi Octaviom a Antoniom.


Bitwa pod Akcjum – bitwa morska starożytności, która rozegrała się 2 września 31 p.n.e. przy wejściu do Zatoki Ambrakijskiej. Było to decydujące starcie w trawiącej imperium rzymskie wojnie domowej między Oktawianem Augustem a Markiem Antoniuszem i wspierającą go egipską królową Kleopatrą. Bitwa zakończyła się całkowitym zwycięstwem floty Oktawiana, co pozwoliło mu przechwycić pełnię władzy w imperium.


The Battle of Actium was a naval battle fought between a maritime fleet led by Octavian and the combined fleets of both Mark Antony and Cleopatra VII Philopator. The battle took place on 2 September 31 BC in the Ionian Sea, near the former Roman colony of Actium, Greece, and was the climax of over a decade of rivalry between Octavian and Antony.


La batalla de Accio se produjo el 2 de septiembre del año 31 a. C., entre la flota de César Octavio, comandada por Agripa, y la de Marco Antonio y su aliada Cleopatra, frente al golfo de Ambracia y el promontorio de Accio. La batalla se saldó con la victoria absoluta de Octaviano y la retirada de Marco Antonio y Cleopatra.


Námořní bitva u Actia se odehrála 2. září roku 31 př. n. l. poblíž mysu Aktion v severní Akarnánii při vjezdu z Ionského moře do Ambrakijského zálivu v Řecku. Šlo o rozhodující střetnutí mezi dvěma nejsilnějšími členy druhého triumvirátu: Marcem Antoniem a Octavianem.


Søslaget ved Actium fandt sted den 2. september år 31 f.Kr. nær ved den romerske koloni Actium i Grækenland (nær det nuværende Preveza i den romerske borgerkrig mellem Marcus Antonius og Octavian.


معركة أكتيوم

معركة أكتيوم كانت معركة حاسمة في آخر حروب الجمهورية الرومانية. وكانت بين جيوش أوكتافيوس وجيوش ماركوس أنطونيوس وكليوباترا السابعة ملكة مصر. وقعت هذه المعركة البحرية في 2 سبتمبر العام 31 ق.م.، وكانت ساحة القتال البحر الأيوني، قرب المستعمرة الرومانية أكتيوم في اليونان.


ยุทธนาวีที่อักติอูง

ยุทธนาวีที่อักติอูง () การเผชิญหน้าครั้งสุดท้ายของสงครามครั้งสุดท้ายของสาธารณรัฐโรมัน ระหว่างกองทัพของออคเตเวียน และกองทัพผสมของมาร์ก แอนโทนี และ คลีโอพัตรา เมื่อวันที่ 2 กันยายน 31 ปีก่อนคริสตกาล ที่ ทะเลไอโอเนียน ใกล้เมือง อักติอูง


Pertempuran Actium atau pertempuran Aktion adalah pertempuran menentukan di Perang saudara Romawi antara pihak Octavianus dan pihak Marc Antony yang bersekutu dengan ratu Cleopatra VII dari dinasti Ptolemaik di Mesir. Pertempuran ini terjadi pada 2 September 31 SM di Laut Ionia dekat koloni Romawi di Yunani, Aktion. Armada Octavianus dipimpin oleh Marcus Vipsanius Agrippa, dan armada Antony dipimpinnya sendiri, dibantu kekasihnya Cleopatra. Dalam pertempuran ini armada Antony dihancurkan, dan kemenangan Octavianus mengizinkannya mengkonsolidasikan kekuasaannya pada wilayah Romawi ditambah dengan bunuh dirinya Antony dan Cleopatra. Pertempuran ini merupakan salah satu peristiwa yang menandai berakhirnya Republik Romawi dan lahirnya Kekaisaran Romawi.


Az orosz-török háború vagy czehryni (csihirini) hadjárat Oroszország és az Oszmán birodalom háborúja, melynek fő hadszíntere Ukrajna volt. A törökök célja az 1667-ben kettéválasztott Ukrajna elfoglalása volt, amelyben a krími tatárok és a zaporozsjei kozákok is támogatták.


De Russisch-Turkse Oorlog van 1676 tot 1681 was de eerste van elf oorlogen tussen Rusland en het Ottomaanse Rijk.


Руско-турски рат (1676—1681)

Руско-турски рат (1676-1681) је трећи оружани сукоб Руског царства и Османског царства. На страни Османлија је учествовала и његова вазална држава — Кримски канат.


露土戦争は、1676年から1681年にかけてロシア・ツァーリ国とオスマン帝国の間で行われた戦争である。17世紀後半のオスマン帝国の拡張政策に起因して起こった。


Rysk-turkiska kriget (1676–1681) utkämpades mellan Tsarryssland och Osmanska riket orsakad av den osmanska expansionen på under 1700-talets andra hälft. Kriget utspelade sig i Tjyhyryn i Hetmanriket, som sedan 1669 hade varit en rysk vasall. Konflikten slutade med fördraget i Bachtjisaraj 3 januari 1681, mellan Tsarryssland, Osmanska riket och Krimkhanatet. Enligt fördraget skulle det västra (högra breden) av det lillryska Dneper-landet lyda under Osmanska riket.


Der Russisch-Türkische Krieg 1676–1681 (auch als "1. Russischer Türkenkrieg" bezeichnet) war ein Krieg zwischen dem Osmanischen Reich und dem Russischen Zarenreich um die Vorherrschaft über die Ukraine. Gleichzeitig kämpften Führer der dort ansässigen Kosaken um die Vereinigung des Hetmanats unter ihrer Herrschaft, auf Seiten der Osmanen standen weiterhin die Krimtataren. Vorangegangen war der Osmanisch-Polnische Krieg 1672–1676, in dem die Osmanen Podolien erobert hatten.


המלחמה העות'מאנית-רוסית (1676–1681)

המלחמה העות'מאנית-רוסית 1676–1681, הייתה מלחמה בין רוסיה הצארית לבין האימפריה העות'מאנית, והיא נגרמה על ידי ההתפשטות העות'מאנית במחצית השנייה של המאה ה-17. הייתה זו המלחמה השנייה בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.


Русско-турецкая война (1672—1681)

Ру́сско-туре́цкая война́ 1672—1681 — война Русского царства с Османской империей и вассальным ему Крымским ханством во время царствования Алексея Михайловича и Фёдора Алексеевича.


Venäjän–Turkin sota 1676–1681 oli ensimmäinen laajamittainen sota, jonka Venäjä ja Osmanien valtakunta kävivät keskenään. Krimin kaanikunta osallistui sotaan turkkilaisten puolella. Lisäksi Ukrainan kasakoita taisteli molemmilla puolilla. Petro Dorošenkon kasakkahetmanaatti tuki turkkilaisia, kun turkkilaisia vastustaneet kasakat valitsivat uudeksi hetmanikseen Ivan Samoilovytšin ja liittyivät sotaan venäläisten puolelle. Sota keskittyi taisteluksi Tšigirin kaupungissa olleen linnoituksen hallinnasta ja molemmat osapuolet valtasivat kaupungin toisiltaan useita kertoja. Sota jäi ratkaisemattomaksi ja päättyi 3. tammikuuta 1681 allekirjoitettuun Bahtšisarain rauhaan, jossa osapuolet sopivat 20 vuotta kestävästä aselevosta. Sopimuksesta huolimatta Venäjä liittyi Pyhä liigana tunnettuun Osmanien valtakuntaa vastaan sotineeseen liittoutumaan viisi vuotta myöhemmin.


Rusko-turška vojna (1676–1681) je bila vojna med Ruskim carstvom in Osmanskim cesarstvom, ki jo je v drugi polovici 17. stoletja povzročil osmanski ekspanzionizem.


Руско-турска война (1676 – 1681)

Руско-турската война от 1676—1681 се води от Османската империя и съюзното на нея Кримско ханство с Руското царство за украинските земи.


রুশ–তুর্কি যুদ্ধ (১৬৭৬–১৬৮১)

রুশ–তুর্কি যুদ্ধ (১৬৭৬–১৬৮১) সপ্তদশ শতাব্দীর শেষার্ধে তুর্কি সম্প্রসারণবাদের প্রেক্ষাপটে রাশিয়া ও অটোমান সাম্রাজ্যের মধ্যে সংঘটিত হয়।


La guerra russo-turca del 1676–1681, fu un conflitto esploso tra impero russo e Impero ottomano, causato dalla grande espansione turca in Europa orientale avvenuta nella seconda metà del XVII secolo. Dopo aver infatti occupato e devastato le regioni della Podolia in occasione della guerra polacco-turca del 1672–1676, il governò ottomano decise di espandere i propri domini lungo la Riva sinistra ucraina, appoggiata, dal 1669, dal proprio vassallo, l'etmano Petro Dorošenko. La politica pro-turca causò forti malcontenti in gran parte dei Cosacchi ucraini, che elessero Ivan Samojlovyč (Etmano dell'Ucraina occidentale) come unico etmano dell'Ucraina nel 1674.


Московсько-турецька війна (1676—1681)

Московсько-турецька війна 1676—1681 — війна Османської імперії (разом з васалами: Кримським ханством та Правобережним Гетьманатом) з Московським царством за українські землі. Під час царювання в Москві Федора Олексійовича.


1676-1681 Osmanlı-Rus Savaşı veya Moskof Seferi, Osmanlı İmparatorluğu ile Rus Çarlığı arasında yapılan ilk büyük savaştır. Bu savaş, sırasında Merzifonlu Kara Mustafa Paşa sadrazam olmuştur. 5 yıllık savaş sonucunda henüz güçlenemeyen Rus Çarlığı yenilgi aldı ve 31 Ocak 1681 tarihinde Bahçesaray Anlaşması ile günümüzde Çigirin olarak adlandırılan yerde bulunan Çehrin Kalesi'ni ve Ukrayna'nın geri kalan kısmını Osmanlılara bıraktı.


La guerre russo-turque de 1676-1681 est un conflit ayant opposé les empires russe et ottoman dans la seconde moitié du , avec comme enjeu la domination territoriale de l'Ukraine à partir de la ville stratégique de Tchyhyryne, située sur la rive droite du Dniepr, c'est-à-dire en Ukraine occidentale.


Wojna rosyjsko-turecka 1674–1681 – wojna pomiędzy Carstwem Rosyjskim a Imperium Osmańskim, wywołana coraz bardziej agresywną postawą Turcji w XVII wieku oraz rosnącymi aspiracjami Rosji po zwycięskiej wojnie z Rzecząpospolitą 1654–1667.


The Russo-Turkish War of 1676–1681, a war between the Tsardom of Russia and Ottoman Empire, caused by Turkish expansionism in the second half of the 17th century.


La guerra ruso-turca de 1676 a 1681 enfrentó al Zarato ruso y a los Cosacos de Zaporozhia de la margen oriental del río Dniéper de tendencia prorrusa contra el Imperio otomano, que estaba aliado con los tártaros de Crimea y con los cosacos de Zaporozhia de la margen occidental del Dniéper, de tendencia prootomana. La guerra tuvo lugar por el deseo de los contendientes de controlar la totalidad de Ucrania. La guerra terminó con el Tratado de Bajchisarái, que delimitó la frontera entre el Zarato y el Imperio otomano en el Dniéper.


الحرب الروسية العثمانية (1676 - 1681)

الحرب الروسية التركية 1676-1681 نراع دار بين روسيا القيصرية والدولة العثمانية في النصف الثاني من القرن السابع عشر، من أجل السيطرة الإقليمية على أوكرانيا انطلاقاً من مدينة شيهيرين ذات الموقع الاستراتيجي والواقعة على الضفة اليمنى لنهر الدنيبر وحالياً في غرب أوكرانيا.


Az 1972-es labdarúgó-Európa-bajnokság a futball történetének 4. Európa-bajnoksága volt. A torna záró szakaszát Belgiumban rendezték június 14. és 18. között. Az Eb-t a nyugatnémet válogatott nyerte.


Het Europees kampioenschap voetbal 1972 vond plaats van 14 tot 18 juni in België.


Европско првенство у фудбалу 1972.

Европско првенство у фудбалу 1972. је било 4. по реду европско фудбалско првенство за мушкарце, које је одржано од 14. јуна до 18. јуна 1972. у Белгији. Први пут је првенство одржано у једној од земаља Бенелукса.


UEFA欧州選手権1972（）は欧州サッカー連盟の主催で1972年に開催された欧州選手権である。大会は32の国と地域が参加して予選ラウンドが行われた。予選を勝ち抜いた4か国が参加してベルギーで決勝大会が行われ、ドイツが初のヨーロッパ王者となった。


Die Endrunde der vierten Fußball-Europameisterschaft wurde vom 14. bis zum 18. Juni 1972 in Belgien ausgetragen.


אליפות אירופה בכדורגל 1972, הידועה גם בשם יורו 1972 היא אליפות אירופה בכדורגל הרביעית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בבלגיה בין ה-14 ביוני ל-18 ביוני 1972.


Ευρωπαϊκό Πρωτάθλημα Ποδοσφαίρου 1972

Το Ευρωπαϊκό Πρωτάθλημα Ποδοσφαίρου 1972 ήταν η 4η οργάνωση Ευρωπαϊκού πρωταθλήματος. Η διοργανώτρια χώρα ήταν το Βέλγιο. Οι αγώνες πραγματοποιήθηκαν μεταξύ 14 Ιουνίου και 18 Ιουνίου και νικήτρια αναδείχθηκε η εθνική ομάδα της Δυτική Γερμανίας νικώντας στον τελικό την Σοβιετική Ένωση με σκορ 3-0. Ο τελικός πραγματοποιήθηκε στις Βρυξέλλες. Στα τελικά της διοργάνωσης συμμετείχαν τέσσερις ομάδες.


Campionatul European de Fotbal 1968 a fost al patrulea Campionat European de Fotbal. S-a desfășurat între 14 și 18 iunie în Belgia. Turneul a fost câștigat de Germania de Vest, care a învins Uniunea Sovietică cu 3-0.


Чемпионат Европы по футболу 1972

4-й Чемпионат Европы по футболу 1972 — финальный турнир ЕВРО-1972 проходил в Бельгии. Победителем Чемпионата Европы стала сборная ФРГ. В финале она победила команду СССР — 3:0.


Evropsko prvenstvo v nogometu 1972 je bilo četrto Evropsko prvenstvo v nogometu, ki je med 14. in 18. junijem 1972 potekalo v belgijskih mestih Bruselj, Antwerp in Liège. Zmagala je zahodnonemška reprezentanca, drugo mesto je osvojila sovjetska, tretje pa belgijska.


Европейско първенство по футбол 1972

Финалната фаза на четвъртото Европейско първенство по футбол се провежда в Белгия между 14 и 18 юни 1972 г.


Il campionato europeo di calcio 1972 (; , ) è stata la quarta edizione dell'omonimo torneo, la cui fase finale a quattro si tenne in Belgio.


1972년 UEFA 유럽 축구 선수권 대회(, , ) 또는 UEFA 유로 1972(UEFA Euro 1972)는 벨기에에서 열린 4번째 UEFA 유럽 축구 선수권 대회이다.


Чемпіонат Європи з футболу 1972

Чемпіонат Європи з футболу 1972 — був четвертим за ліком чемпіонатом Європи і проходив у Бельгії. Відбувався турнір з 14 до 18 червня 1972 року.


جام ملت‌های اروپا ۱۹۷۲

جام ملت‌های اروپا ۱۹۷۲ چهارمین دوره مسابقات جام ملت‌های اروپا است که در کشور بلژیک از ۱۴ تا ۱۸ ژوئن ۱۹۷۲ برگزار شده است.


1972年欧洲足球锦标赛

1972年歐洲國家盃（Euro 72）於1972年6月14日至6月18日在比利時舉行。本屆比賽是由歐洲足協主辦的第四屆歐洲國家盃。


O Campeonato Europeu de Futebol de 1972 (Euro 72), foi realizado na Bélgica. Sendo esta a 4ª edição do Campeonato Europeu de Futebol. O torneio final foi realizado entre 14 e 18 de junho de 1972. O vencedor foi a Alemanha Ocidental, por 3 a 0 sobre a União Soviética.


LEurocopa de futbol de 1972 es va disputar a Bèlgica entre el 14 i el 18 de juny de 1976.


Europamesterskapet i fotball 1972, også kalt Euro 72 var det fjerde europamesterskapet i fotball. Turneringens format var det samme som i 1968, med kvalifisering i grupper, deretter kvartfinaler mellom de åtte gruppevinnerne, og til slutt et sluttspill mellom de fire gjenværende lagene.


4. Avrupa Futbol Şampiyonası, 14 Haziran 1972 ile 18 Haziran 1972 tarihleri arasında Belçika'da düzenlendi. Elemelerine toplam 32 takım katılmış, çeyrek finali geçen 4 takım final turnuvasına katılmaya hak kazanmıştır. Şampiyonluk, final maçında Sovyetler Birliği'ni 3-0'la geçen Batı Almanya'nın olmuş, bu aynı zamanda Almanya'nın ilk Avrupa şampiyonluğudur.


Giải vô địch bóng đá châu Âu 1972 (Euro 1972) là giải vô địch bóng đá châu Âu lần thứ tư do UEFA tổ chức 4 năm một lần. Vòng chung kết diễn ra tại Bỉ từ ngày 14 cho đến ngày 18 tháng 6, năm 1972. Tại giải, đội tuyển Tây Đức giành chức vô địch châu Âu đầu tiên của mình. Với việc giành thêm chức vô địch thế giới hai năm sau đó tại World Cup 1974, đội Tây Đức trở thành tuyển quốc gia đầu tiên đồng thời giữ hai danh hiệu Đương kim vô địch châu Âu và vô địch thế giới.


Kejohanan akhir UEFA Euro 1972 telah diadakan di Belgium. Ini adalah edisi keempat Kejohanan Bola Sepak Eropah, yang diadakan setiap empat tahun dan disahkan oleh UEFA. Kejohanan akhir berlangsung di antara 14 dan 18 Jun 1972.


La phase finale du Championnat d'Europe des nations de football 1972 se déroule en Belgique à partir des demi-finales du 14 au 18 juin.


Majstrovstvá Európy vo futbale 1972 boli 7. Majstrovstvá Európy vo futbale. Konali sa v Belgicku od 14. júna do 18. júna 1972. Z kvalifikácie postupovali štyri tímy. Turnaj vyhrala reprezentácia Západného Nemecka, keď vyhrala vo finále nad reprezentáciou ZSSR. Najlepším strelcom sa stal Nemec Gerd Müller so 4 gólmi.


Mistrzostwa Europy w Piłce Nożnej 1972 – czwarta w historii edycja piłkarskich Mistrzostw Europy męskich reprezentacji krajowych.


The 1972 UEFA European Football Championship final tournament was held in Belgium. This was the fourth UEFA European Championship, held every four years and endorsed by UEFA. The final tournament took place between 14 and 18 June 1972.


La Eurocopa de fútbol de 1972 se celebró en Bélgica. Esta fue la IV edición del certamen que se celebra cada cuatro años y es organizado por la UEFA. La fase final del torneo se llevó a cabo entre el 14 y el 18 de junio de 1972.


Mistrovství Evropy ve fotbale 1972 se konalo v Belgii. Husarský kousek se na mistrovství podařil reprezentantům Sovětského svazu, když se počtvrté v řadě dostali k finálovým branám. Přesto tento ojedinělý výsledek zcela zapadl ve stínu zazářívšího německého výběru. Ten pod taktovkou Franze Beckenbauera, který se na šampionátu premiérově postavil na místo libera, jednoznačně kraloval průběhu turnaje. Vedle Beckenbauera si uznání získal střelec par excellence Gerd Müller. Oběma hráčům i většině vítězného mužstva pověsili na krk zlaté medaile za dva roky na mistrovství světa.


Europamesterskabet i fodbold 1972 var det fjerde EM i fodbold arrangeret af UEFA. Turneringen blev afholdt i to faser – først en kvalifikation, hvorfra fire hold gik videre til slutrunden, der fortsat kun bestod af semifinalerne, bronzekampen og finalen. Slutrunden blev spillet i Belgien i perioden 14. – 18. juni 1972.


بطولة أمم أوروبا 1972

أقيمت بطولة أمم أوروبا 1972 في بلجيكا، وقد كانت ما بين تاريخ 14 يونيو 1972 إلى 18 يونيو 1972.


ฟุตบอลชิงแชมป์แห่งชาติยุโรป 1972

การแข่งขันฟุตบอลชิงแชมป์แห่งชาติยุโรป 1972 เป็นการแข่งขันฟุตบอลชิงแชมป์แห่งชาติยุโรปครั้งที่ 4 จัดขึ้นที่ประเทศเบลเยียม ระหว่างวันที่ 14 - 18 มิถุนายน พ.ศ. 2515


Kejuaraan Eropa UEFA 1972 diadakan di Belgia dari 14 Juni hingga 18 Juni 1972. Sebanyak 4 tim terlibat dalam kejuaraan sepak bola bergengsi ini. Dalam kejuaraan ini, Jerman Barat tampil sebagai juara dunia setelah mengalahkan Uni Soviet dengan skor 3-0. Sedangkan Belgia dan Hongaria berhasil menembus masuk babak semifinal.


A 2. cannes-i filmfesztivál 1947. szeptember 12. és 25. között került megrendezésre, Georges Huisman francia történész elnökletével, az előző évhez képest szerényebb külsőségekkel és kevesebb díjjal. A filmes szakma morgolódott, hiszen a nyitáskor még nem fejeződött be a velencei Mostra, a fesztiválszervezőknek pedig kisebb háborút kellett vívnia egy-egy keresettebb filmért. A fesztivál neve is változott – kikerült belőle a „nemzetközi” jelző –, mivel a két fesztivál vezetői 1946 augusztusában megegyeztek, hogy kétévente felváltva rendeznek "nemzetközi" filmfesztivált, a köztes években pedig "nemzeti" jellegűt, amire meghívhatnak külföldi filmeket is. Mivel a megállapodás szerint 1947-ben a velenceit tervezték "nemzetközinek", a cannes-i rendezvényt átkeresztelték "cannes-i filmfesztiválra". Ugyanezen okból a népes, 21 tagú zsűriben is kizárólag franciák foglaltak helyet. Az egyezség titokban tartása azonban zavart okozott a nemzetközi filmes szakmai körökben, hiszen az előző évi rendezvény sikereinek folytatását várták, s a zsűri összetételén is megütköztek.


Internationale Filmfestspiele von Cannes 1947

Die 2. Internationalen Filmfestspiele von Cannes 1947 fanden vom 12. September bis zum 25. September 1947 statt.


Каннский кинофестиваль 1947

2-й Каннский кинофестиваль 1947 года, проходивший с 12 по 20 сентября в Каннах, Франция. В 1947 году было начато строительство фестивального дворца (первый же обрушившийся на здание шторм снёс с него крышу). В 1948-м и 1950-м годах из-за проблем с финансами фестиваль был отменён.


La 2ª edizione del Festival di Cannes si è svolta a Cannes dal 12 al 25 settembre 1947.


제2회 칸 영화제는 1947년 9월 12일부터 1947년 9월 25일까지 열린 영화제이다. 프랑스 칸에서 개최되었다.


Каннський кінофестиваль 1947

2-й міжнародний Каннський кінофестиваль 1947 року проходив з 12 по 20 вересня в Каннах, Франція.


جشنواره فیلم کن ۱۹۴۷

دومین دوره جشنواره فیلم کن (انگلیسی:1947 Cannes Film Festival) در ۱۲-۲۵ سپتامبر ۱۹۴۷ برگزار شد.


El 2n Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 12 al 25 de setembre de 1947. El nou edifici que havia d'allotjar el festival, el Palais du Festival, encara no estava llest, i l'organització va patir nombrosos problemes tècnics i financers. En 1947 la totalitat del jurat del festival era format per francesos. Es van atorgar sis premis a pel·lícules de diferentes categories.


La deuxième édition du Festival de Cannes a lieu du 12 au 25 septembre 1947. Il se déroule pour la première fois au Palais des Festivals dit Palais Croisette construit pour l'événement à l'emplacement du Cercle nautique au 50 du boulevard de la Croisette. Incomplètement terminé (une partie de la toiture s'envole), les cérémonies de remise des prix se déroulent à nouveau au Casino municipal de Cannes.


The 2nd Cannes Film Festival was held from 12 to 25 September 1947. The new building that was meant to host the festival, the Palais du Festival, was still not ready, and the festival was held amid many technical and financial problems. In 1947, the entire jury of the Festival were French. Six awards were given to films of different categories.


El 2º Festival Internacional de Cine de Cannes de 1947 se celebró entre 12 y el 25 de septiembre de 1947. El nuevo edificio que tenía que alojar el festival, el Palais du Festival, aún no estaba listo y el festival estaba acuciado los problemas financieros. En 1947, el jurado al completo era de origen francés. Sesu galardones se dieron a diferentes categorías.


Festival Film Cannes ke-2 diselenggarakan pada 12 hingga 25 September 1947. Bangunan baru yang dimaksudkan untuk menjadi tuan penyelenggaraan festival, Festival Palais du, masih belum selesai, dan festival tersebut diadakan di tengah banyak masalah teknis dan keuangan. Pada 1947, seluruh juri pada Festival tersebut adalah orang Prancis. Enam penghargaan diberikan kepada film-film dengan kategori berbeda.


Az 1976-os labdarúgó-Európa-bajnokság a futball történetének 5. Európa-bajnoksága volt. A torna záró szakaszát Jugoszláviában rendezték június 16. és 20. között. Az Eb-t a csehszlovák csapat nyerte.


Het Europees kampioenschap voetbal mannen 1976 vond plaats van 16 tot 20 juni en werd gehouden in Joegoslavië. Het was de vijfde editie van het EK, dat sinds 1960 elke vier jaar gehouden wordt.


Европско првенство у фудбалу 1976.

Европско првенство у фудбалу 1976. је било 5. по реду европско фудбалско првенство за мушкарце, које је одржано од 16. до 20. јуна 1976. у Југославији.


UEFA欧州選手権1976（）は欧州サッカー連盟の主催で1976年に開催された欧州選手権である。大会は32の国と地域が参加して予選ラウンドが行われた。予選を勝ち抜いた4か国が参加してユーゴスラビアで決勝大会が行われ、チェコスロバキアが初のヨーロッパ王者となった。


Europamästerskapet i fotboll 1976 innebar att slutturneringen spelades i Jugoslavien, vilket var första gången slutturneringen avgjordes i Östeuropa.


Die Endrunde der fünften Fußball-Europameisterschaft wurde vom 16. bis 20. Juni 1976 im damaligen Jugoslawien ausgetragen.


אליפות אירופה בכדורגל 1976, הידועה גם בשם יורו 1976 היא אליפות אירופה בכדורגל החמישית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך ביוגוסלביה בין ה-16 ביוני ל-20 ביוני 1976.


Ευρωπαϊκό Πρωτάθλημα Ποδοσφαίρου 1976

Το Ευρωπαϊκό Πρωτάθλημα Ποδοσφαίρου 1976 ήταν η 5η οργάνωση Ευρωπαϊκού πρωταθλήματος. Η διοργανώτρια χώρα ήταν η Γιουγκοσλαβία. Οι αγώνες πραγματοποιήθηκαν μεταξύ 16 Ιουνίου και 20 Ιουνίου και νικήτρια αναδείχθηκε η εθνική ομάδα της Τσεχοσλοβακίας νικώντας στον τελικό την Δυτική Γερμανία στην διαδικασία των πέναλτι. Ο κανονικός αγώνας και η παράταση είχαν λήξει 2-2. Ο τελικός πραγματοποιήθηκε στο Βελιγράδι. Στα τελικά της διοργάνωσης συμμετείχαν τέσσερις ομάδες.


Campionatul European de Fotbal 1976 a fost al cincelea Campionat European de Fotbal. S-a desfășurat între 6 și 20 iunie în Iugoslavia (acum împărțită în statele Serbia, Muntenegru, Bosnia și Herțegovina, Croația, Slovenia și Macedonia).


Чемпионат Европы по футболу 1976

5-й чемпионат Европы по футболу 1976  — финальный турнир пятого Чемпионата Европы проходил в Югославии. Его победителем стала сборная Чехословакии. Решающим стал гол, забитый в серии пенальти Антонином Паненкой. Впоследствии, пенальти пробитый таким образом, стал называться ударом в стиле Паненки. ЧЕ-1976 был последним, финальная часть которого состояла из четырёх матчей — полуфиналов, игры за третье место и финала.


Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1976 olivat järjestyksessään viidennet jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Lopputurnaus järjestettiin Jugoslaviassa 16. – 20. kesäkuuta 1976. Siihen osallistui karsintojen kautta aiempien EM-kilpailujen tapaan neljä joukkuetta. Kisojen ohjelmassa oli vain neljä ottelua: välierät, pronssi- ja loppuottelu.


Evropsko prvenstvo v nogometu 1976 je bilo peto Evropsko prvenstvo v nogometu, ki je med 16. in 20. junijem 1976 potekalo v jugoslovanskih mestih Beograd in Zagreb. Zmagala je češkoslovaška reprezentanca, drugo mesto je osvojila zahodnonemška, tretje pa nizozemska.


Европейско първенство по футбол 1976

Финалната фаза на петото Европейско първенство по футбол се провежда в Югославия от 16 до 20 юни 1976 г.


Il Campionato europeo di calcio 1976 (o più semplicemente EURO 76) è stata la quinta edizione dell'omonimo torneo, organizzato ogni quattro anni dalla Union of European Football Associations (UEFA).


1976년 UEFA 유럽 축구 선수권 대회(, , , ) 또는 UEFA 유로 1976(UEFA Euro 1976)은 유고슬라비아에서 열린 5번째 UEFA 유럽 축구 선수권 대회이다.


Чемпіонат Європи з футболу 1976

П'ятий Чемпіонат Європи з футболу відбувся з 16 по 20 червня 1976 у Югославії. Це була фінальна стадія турніру, що відбувається щочотири роки та організовується УЄФА. Це був також останній турнір в якому команда господарів не отримувала автоматичне право на участь у фінальній стадії.


جام ملت‌های اروپا ۱۹۷۶

جام ملت‌های اروپا ۱۹۷۶ پنجمین دوره مسابقات جام ملت‌های اروپا است که در کشور یوگسلاوی از ۱۶ تا ۲۰ ژوئن ۱۹۷۶ برگزار شده است.


1976年欧洲足球锦标赛

1976年歐洲足球錦標賽於1976年6月16日至20日在南斯拉夫舉行。本屆比賽是歐洲足協主辦的第五屆歐洲足球錦標賽。


O Campeonato Europeu de Futebol de 1976 foi realizado na Iugoslávia. Sendo esta a 5ª edição do Campeonato Europeu de Futebol. O torneio final foi realizado entre 16 e 20 de junho de 1976.


Europamesterskapet i fotball 1976 (også kalt Euro 76) var det femte europamesterskapet i fotball. Turneringens format var det samme som i de to foregående mesterskapene, med gruppespill, kvartfinaler mellom gruppevinnerne, og til slutt et sluttspill mellom de fire gjenværende lagene. Dette var siste gang EM ble spilt i dette formatet. Fra og med 1980 ble sluttspillet utvidet til åtte lag, med innledende gruppespill slik vi kjenner det fra VM, samt at vertsnasjonen var direkte kvalifisert.


5. Avrupa Futbol Şampiyonası, 16 Haziran 1976 ile 20 Haziran 1976 tarihleri arasında Yugoslavya Sosyalist Federal Cumhuriyeti'nde düzenlenen futbol turnuvasıdır.


Giải vô địch bóng đá châu Âu 1976 (Euro 1976) là giải vô địch bóng đá châu Âu lần thứ năm do UEFA tổ chức 4 năm một lần. Vòng chung kết diễn ra tại Nam Tư từ ngày 16 cho đến ngày 20 tháng 06, năm 1976. Tại giải, đội tuyển Tiệp Khắc giành chức vô địch châu Âu đầu tiên của mình.


Kejohanan akhir UEFA Euro 1976 telah diadakan di Yugoslavia. Ini adalah edisi yang kelima Kejohanan Bola Sepak Eropah, yang diadakan setiap empat tahun dan disahkan oleh UEFA. Kejohanan akhir berlangsung di antara 16 dan 20 Jun 1976.


Le championnat d'Europe des nations de football 1976 est la du Championnat d'Europe des nations de football organisé par l'UEFA et qui se tient tous les quatre ans.


Majstrovstvá Európy vo futbale 1976 boli 8. Majstrovstvá Európy vo futbale. Konali sa v Juhoslávii od 16. júna do 20. júna 1976. Z kvalifikácie postupovali štyri tímy. Turnaj vyhrala reprezentácia Česko-Slovenska keď vyhrala vo finále po penaltách nad reprezentáciou Západného Nemecka. Najlepším strelcom sa stal Nemec Dieter Müller so 4 gólmi.


Mistrzostwa Europy w Piłce Nożnej w 1976 odbyły się w Jugosławii, były to piąte mistrzostwa Europy, odbywające się pod patronatem UEFA. Turniej finałowy trwał od 16 czerwca do 20 czerwca 1976 roku. W tym czasie tylko cztery państwa uczestniczyły w grach finałowych, co oznaczało że odbywały się tylko półfinały, mecz o trzecie miejsce i finał. Była to ostatnia edycja mistrzostw Europy w takiej formie, cztery lata później turniej został rozszerzony. Był to też ostatni turniej kiedy gospodarz musiał uczestniczyć w kwalifikacjach i ostatni, w którym grały 4 zespoły.


The 1976 UEFA European Football Championship final tournament was held in Yugoslavia. This was the fifth UEFA European Championship, held every four years and endorsed by UEFA. The final tournament took place between 16 and 20 June 1976.


La Eurocopa de fútbol de 1976 tuvo lugar en Yugoslavia entre el 16 de junio y el 20 de junio de 1976 fue la V edición del torneo.


Mistrovství Evropy ve fotbale 1976 se konalo mezi 16. a 20. červnem 1976 v tehdejší Jugoslávii. Bylo to v pořadí páté mistrovství Evropy pořádané UEFA a poslední, jehož závěrečného turnaje se účastnily jen čtyři týmy a na nějž se sama pořadatelská země musela probojovat z kvalifikace. Zápasy se hrály na stadionu Crvené Zvezdy v Bělehradě a stadionu Maksimiru v Záhřebu. Mistrem Evropy se stal tým Československa, který ve finále porazil reprezentaci NSR v penaltovém rozstřelu.


Europamesterskabet i fodbold 1976 var det femte EM i fodbold arrangeret af UEFA. Turneringen blev afholdt i to faser – først en kvalifikation, hvorfra fire hold gik videre til slutrunden, der fortsat kun bestod af semifinalerne, bronzekampen og finalen. Slutrunden blev spillet i Jugoslavien i perioden 16. – 20. juni 1976.


بطولة أمم أوروبا 1976

أقيمت بطولة أمم أوروبا 1976 في يوغسلافيا، في الفترة ما بين 16 يونيو 1976 إلى 20 يونيو 1976.


ฟุตบอลชิงแชมป์แห่งชาติยุโรป 1976

การแข่งขันฟุตบอลชิงแชมป์แห่งชาติยุโรป 1976 เป็นการแข่งขันฟุตบอลชิงแชมป์แห่งชาติยุโรปครั้งที่ 5 จัดขึ้นที่ประเทศยูโกสลาเวีย ระหว่างวันที่ 16 - 20 มิถุนายน พ.ศ. 2519


Kejuaraan Eropa UEFA 1976 diadakan di Yugoslavia dari 16 Juni hingga 20 Juni 1976. Sebanyak 4 tim terlibat dalam kejuaraan sepak bola bergengsi ini. Dalam kejuaraan ini, Cekoslowakia tampil sebagai juara dunia setelah mengalahkan Jerman Barat dengan skor 5-3 melalui adu penalti. Sedangkan Belanda dan Yugoslavia berhasil menembus masuk babak semifinal.


A 3. cannes-i filmfesztivál 1949. szeptember 2. és 17. között került megrendezésre, Georges Huisman francia történész elnökletével, miután az előző évben pénzhiány miatt elmaradt a filmes seregszemle (a tervek között szerepelt biennálévá alakítása is). Az 1947-es cannes-i filmfesztiválhoz hasonlóan ezúttal is "nemzeti" jellegű filmfesztivált rendeztek, ami megmutatkozott mind elnevezésében, mind pedig a zsűri összetételében.


第3回カンヌ国際映画祭（だい3かいカンヌこくさいえいがさい）は、1949年9月2日から17日にかけて開催された。


Internationale Filmfestspiele von Cannes 1949

Die 3. Internationalen Filmfestspiele von Cannes 1949 fanden vom 2. September bis zum 17. September 1949 statt.


Каннский кинофестиваль 1949

3-й Каннский кинофестиваль 1949 года, проходивший с 2 по 17 сентября в Каннах, Франция. Фестиваль открылся в недостроенном дворце. Набившиеся на строительную площадку зрители видели «картинку» фильма, но не слышали звука.


La 3ª edizione del Festival di Cannes si è svolta a Cannes dal 2 al 17 settembre 1949, a distanza di due anni dalla precedente, in quanto problemi finanziari ne impedirono lo svolgimento nel 1948.


제3회 칸 영화제는 1949년 9월 2일부터 1949년 9월 17일까지 열린 영화제이다. 프랑스 칸에서 개최되었다.


Каннський кінофестиваль 1949

3-й міжнародний Каннський кінофестиваль проходив з 2 по 17 вересня року в Каннах, Франція. У попередньому, 1948 році, фестиваль не відбувся через фінансові труднощі. У конкурсній програмі цього року взяли участь 30 повнометражних та 32 короткометражних фільми з 26 країн. Фестиваль відкрився короткометражною комедією «Политий поливальник» Луї Люм'єра, поставленою у 1895 році. Великий приз фестивалю отримала британська стрічка «Третя людина» режисера Керола Ріда.


جشنواره فیلم کن ۱۹۴۹

سومین دوره جشنواره فیلم کن بعد از برگزار نشدن دور قبل در ۱۷-۲ سپتامبر ۱۹۴۹ برگزار شد. در این دوره نخل طلا به کارول رید برای فیلم "مرد سوم" رسید.


El 3r Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 2 al 17 de setembre de 1949. L'any anterior no s'havia celebrat per problemes financers.


3. Cannes Film Festivali 2-17 Eylül 1949'da gerçekleştirildi. 1948 ve 1950 tarihlerinde festival düzenlenmedi.


La troisième édition du Festival de Cannes a lieu du 2 au . Elle se déroule pour la deuxième fois au tout nouveau Palais des Festivals dit Palais Croisette construit l'année précédente sur l'emplacement du Cercle nautique au 50 du boulevard de la Croisette, après s'être tenu lors de la première édition de 1946 au Casino municipal de Cannes.


3. Międzynarodowy Festiwal Filmowy w Cannes odbył się w dniach 2-17 września 1949 roku. Imprezę otworzył pokaz francuskiego filmu "Polewacz polany" (1895) w reżyserii Louisa Lumière'a, pierwszej komedii w historii kina.


The 3rd Cannes Film Festival was held from 2 to 17 September 1949. The previous year, no festival had been held because of financial problems.


El 3º Festival Internacional de Cine de Cannes de 1949 se celebró entre 2 y el 17 de septiembre de 1949. En el año anterior, no se pudo celebrar por problemas económicos.


Festival Film Cannes ke-3 diselenggarakan pada 2 hingga 17 September 1949. Tahun sebelumnya, tidak ada festival yang diselenggarakan karena masalah keuangan.


A második ypres-i csata az első világháború egyik nagy csatája volt 1915. április 22-étől május 25-éig a Flandriában védekező francia-brit csapatok és a támadó császári Németország alakulatai között.


De Tweede Slag om Ieper is een veldslag die in het voorjaar van 1915 in de Eerste Wereldoorlog werd uitgevochten.


Andra slaget vid Ypern var ett slag som utspelades mellan den 22 april och den 25 maj 1915 under första världskriget om staden Ypern i Belgien. Det här var första gången Tyskland använde giftgas i stor skala på Västfronten under kriget och första gången en tidigare kolonial styrka (kanadensare) tryckte tillbaka en europeisk stormakt (tyskar) på europeisk jord. Tyskland bestämde sig för en stor offensiv, den enda detta året från tysk sida, och inledde detta med ett nytt hemskt vapen - klorgas. Tyskarna släppte ut gas ur 5 730 gasbehållare mot fransk-algeriska soldater den 22 april och hade sedan vissa framgångar, men dåligt med reserver och rädsla för att komma för nära gasen gjorde att tyskarnas bästa chans detta år gick till spillo. Vad tyskarna erövrade fick de behålla, men någon större genombrytning var det inte fråga om. Gasanfallet var en fruktansvärd upplevelse för de allierade. Det var första gången som kemiska stridsmedel i modern form, industriellt framställda och insatta i stor skala, kom till användning.


In der Zweiten Flandernschlacht – auch Zweite Ypernschlacht genannt – im Ersten Weltkrieg versuchten die deutschen Truppen am 22. April 1915 in einer erneuten Offensive die Stellungen der Alliierten an der Westfront in Flandern zu durchstoßen, um den Frontbogen bei Ypern zu beseitigen. Das deutsche Heer setzte bei dieser Offensive erstmals chemische Waffen in Form von Chlorgas ein. Der Durchbruch scheiterte an mangelnden Reserven, der Frontbogen konnte aber verkleinert werden. Die Auseinandersetzung wird zu den vier Flandernschlachten gezählt.


Другая бітва пры Іпры

Друга́я бі́тва пры І́пры (22 красавіка 1915 — 25 мая 1915) — бітва ў раёне Іпра паміж саюзнымі і германскімі войскамі падчас Першай сусветнай вайны, у якой упершыню пасля Балімаўскай бітвы германцамі актыўна ўжывалася хімічная зброя. Германскай арміі на чале з герцагам Альбрэхтам Вюртэмбергскім не ўдалося развіць першапачатковы поспех.


קרב איפר השני

קרב איפר השני היווה חלק מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. קרב זה, אשר נערך בסביבות העיירה איפר שבבלגיה, היה שם כולל לארבעה קרבות שונים, אשר נערכו באותו אזור, בין ה-22 באפריל ל-25 במאי 1915. קרב איפר השני היה הניסיון הרציני היחיד של הגרמנים לתקוף בחזית המערב באותה שנה, 1915, בה הם הפנו את עיקר תשומת לבם מזרחה, כלפי הרוסים.


Δεύτερη Μάχη του Υπρ

Κατά την διάρκεια του Α' Παγκοσμίου Πολέμου, η Δεύτερη Μάχη του Υπρ διεξήχθη από τις 22 Απριλίου έως τις 25 Μαΐου 1915 προκειμένου να αποφασιστεί ποιος θα ασκεί έλεγχο στην στρατηγικής σημασίας φλαμανδική πόλη Υπρ στο δυτικό Βέλγιο. Η πρώτη μάχη του Υπρ είχε διεξαχθεί το προηγούμενο φθινόπωρο. Στην δεύτερη μάχη του Υπρ, η Γερμανία χρησιμοποίησε για πρώτη φορά μαζικά αέριο δηλητήριο εναντίον του Δυτικού Μετώπου. Ήταν επίσης η πρώτη φορά που μια πρώην αποικιακή δύναμη (Καναδάς) νίκησε μια ευρωπαϊκή δύναμη (Γερμανική Αυτοκρατορία) στην Ευρώπη, στην Μάχη του Αγίου Ιουλιανού.


Вторая битва при Ипре

Вторая битва при Ипре (22 апреля 1915 — 25 мая 1915) — сражение в районе Ипра между союзными и германскими войсками во время Первой мировой войны, в котором впервые после Болимовского сражения немцами активно применялось химическое оружие. Германской армии во главе с герцогом Альбрехтом Вюртембергским не удалось развить первоначальный успех.


Druga bitka pri Ypresu je bila bitka med prvo svetovno vojno na Zahodni fronti, ki je potekala od 22. aprila – 25. maja 1915 za nadzor nad Belgijskim mestom Ypres. Bitka je znana po tem, da je bila prvi spopad v katerem so uporabili bojni plin klor na Zahodni fronti.


La Seconda battaglia di Ypres (chiamata anche seconda battaglia delle Fiandre) fu combattuta durante la prima guerra mondiale, nei mesi di aprile e maggio 1915, presso la cittadina belga di Ypres.


제2차 이프르 전투는 제1차 세계 대전 서부 전선에서 발생한 전투로 독일군이 독가스를 처음 쓴 것으로 유명하다. 또한 예전 식민지 부대(캐나다 제1사단)이 유럽에서 처음으로 유럽 열강(독일)을 이긴 전투다.


Іпрська битва (1915)

Іпрська битва (1915) або Друга Іпрська битва () (22 квітня — 25 травня 1915) — друга за відліком битва союзних військ Антанти з німецькою армією за контроль над стратегічно важливим фландрійським містом Іпром у Західній Бельгії. Битва відзначилася першим масштабним застосуванням бойових отруйних речовин на Західному фронті, в битві вперше після Болімовської битви німцями активно застосовувалася хімічна зброя. Проте, німецькій армії на чолі з герцогом Альбрехтом Вюртемберзьким не вдалося розвинути початковий успіх.


دومین نبرد ایپر

دومین نبرد ایپر () در جنگ جهانی اول از ۲۲ آوریل تا ۲۵ مه ۱۹۱۵ برای کنترل شهر استراتژیک ایپر در غرب بلژیک درگرفت. پاییز پیشتر در همین شهر نبرد ایپر صورت گرفته بود که نتیجهٔ قاطعی نداشت. این نبرد هم بدون پیروز قاطع در پایان یافت.


第二次伊珀尔战役是第一次世界大战西线战场的一次战役，发生于1915年4月22日至5月25日，参战方为协约国英国、法国、比利时和德意志帝国，双方为争夺比利时西部重镇伊珀尔而展开争夺。1914年秋双方曾爆发第一次伊珀尔战役。此次战役是人类历史上第一次使用化学武器的战例。德国使用了由知名化学家弗里茨·哈伯开发并亲自指导使用的毒气，造成协约国5000名法国和比利时士兵死亡。此次战役不分胜负。


A Segunda Batalha de Ypres, ou, na sua forma portuguesa, de Ipres, foi na verdade, uma série de batalhas ocorridas entre 22 de abril e 25 de maio de 1915, em que se enfrentaram as tropas da França, Reino Unido, Austrália e Canadá contra o Império Alemão.


Trận Ypres lần thứ hai là một trận đánh trên Mặt trận phía Tây của cuộc Chiến tranh thế giới thứ nhất, diễn ra từ ngày 22 tháng 4 cho đến ngày 25 tháng 5 năm 1915. Là chiến dịch tấn công đầu tiên và duy nhất của quân đội Đế quốc Đức trên Mặt trận phía Tây vào năm 1915, đây cũng là cuộc giao chiến lớn đầu tiên của Canada, đã tạo nên danh tiếng cho quân đội Canada bất chấp thiệt hại không nhỏ của họ. Trong chiến dịch tấn công này, quân đội Đức đã giành chiến thắng trước quân đội Đế quốc Anh, Pháp và Bỉ, gây thiệt hại nặng nề cho liên quân. Mặc dù Lực lượng Viễn chinh Anh đã vẫn làm chủ thị trấn Ypres, thị trấn này không còn giá trị gì về quân sự. Đây cũng là lần đầu tiên mà "khí độc" được sử dụng rộng rãi trong chiến tranh, và chênh lệch về thiệt hại giữa hai phe thể hiện thành công của quân Đức trong việc sử dụng "khí độc" trong trận đánh này. Việc sử dụng khí độc của quân Đức tại Ypres cũng định hướng cho giai đoạn sau của cuộc chiến tranh.


La deuxième bataille d'Ypres est une bataille de la Première Guerre mondiale opposant la Armée allemande aux troupes alliées britanniques, belges et françaises du 22 avril au . Cette bataille est la seconde tentative allemande pour prendre le contrôle de la ville flamande d'Ypres en Belgique, après celle de l'automne 1914. C'est lors de ces combats que l'Armée allemande utilise pour la première fois des gaz de combats toxiques à grande échelle sur le front de l'Ouest.


Druga bitwa pod Ypres – właściwie cykl kilku bitew stoczonych w okolicy miasta Ypres i określanych wspólną nazwą, toczonych w kwietniu i maju 1915.


During the First World War, the Second Battle of Ypres was fought from for control of the strategic Flemish town of Ypres in western Belgium. The First Battle of Ypres had been fought the previous autumn. The Second Battle of Ypres was the first mass use by Germany of poison gas on the Western Front.


La segunda batalla de Ypres tuvo lugar entre el 22 de abril y el 25 de mayo de 1915 y enfrentó a las fuerzas de Francia, Reino Unido, Australia y Canadá contra el Imperio alemán. Fue la primera batalla en la que se usó gas mortífero con fines militares. Las fuerzas alemanas lanzaron gas cloro asfixiante contra las tropas aliadas, aunque este no fue decisivo para el resultado de la batalla, ya que, pese a que dicho gas produjo la muerte instantánea de decenas de miles de soldados aliados, los alemanes tardaron varios días en enterarse del resultado, tiempo suficiente para que Los Aliados pudieran rearmar la zona. Desde esa batalla, en la Primera Guerra Mundial se combatirá con máscaras de gas. También fue la primera vez que una fuerza colonial (canadienses y australianos) emprendía una contienda contra una potencia europea en suelo europeo.


Druhá bitva u Yper, která proběhla nedaleko belgického města Ypry od 22. dubna do 25. května roku 1915, byla jedním ze střetnutí Dohody a Německa během bojů první světové války na západní frontě. Německá armáda při pokusu o prolomení nepřátelských linií v bitvě poprvé masově použila chemické zbraně, konkrétně chlór. Přes vysoké ztráty na straně Britů a Francouzů však nedošlo k zásadnímu průlomu. V boji se vyznamenaly především kanadské oddíly.


معركة إيبر الثانية

معركة إيبر الثانية هي إحدى معارك الحرب العالمية الأولى حدث فيها القتال في 21 أبريل – 25 مايو 1915 للسيطرة على قرية الفلاميون إيبر في بلجيكا.


Pertempuran Ypres Kedua adalah pertempuran di mana Jerman menggunakan gas beracun dalam skala besar untuk pertama kali di Blok Barat Perang Dunia I.


Az orosz-török háború (1568-70) az első komolyabb konfliktusa Oroszországnak és az Oszmán Birodalomnak. Bár ennek még komolyabb jelentősége nem volt, azt viszont sikerült elhárítania az oroszoknak, hogy az oszmán-török hatalom a Fekete-tengeren át benyomuljon Kelet-Európába.


露土戦争（ろとせんそう）は、1568年から1570年にかけて、ロシア・ツァーリ国とオスマン帝国との間で行われた戦争である。オスマン帝国側の資料ではアストラハン遠征と呼ばれる。アストラハン・ハン国の首都であったアストラハンを巡ってロシア・ツァーリ国とオスマン帝国が対立した。


המלחמה העות'מאנית-רוסית (1568–1570)

המלחמה העות'מאנית-רוסית (1568–1570) או מערכת הדון-וולגה-אסטרחן של 1569 (הנזכר במקורות העות'מאנית בתור משלחת אסטרחן), הייתה מלחמה בין רוסיה הצארית לבין האימפריה העות'מאנית על חאנות אסטרחן. המלחמה הייתה הראשונה מבין שתים עשרה המלחמות העות'מאניות-רוסיות, שהסתיימו עם מלחמת העולם הראשונה ב-1914–1918.


Русско-турецкая война (1568—1570)

Русско-турецкая война 1568—1570 годов (крымско-турецкий, астраханский поход, в турецкой историографии «Астраханская экспедиция» — война между Русским царством и Османской империей, первая из русско-турецких войн, причиной которой стал целый комплекс геополитических обстоятельств.


Astrahanin sotaretki oli Osmanien valtakunnan ja Krimin kaanikunnan yritys vallata Moskovan Venäjän hallitsema Astrahanin alue vuonna 1569.


Московсько-турецька війна (1568—1570)

Московсько-турецька війна (1568—1570), також Астраханська кампанія (, ) — війна за колишнє Астраханське ханство між Московським царство з одного боку та Османською імперією і Кримським ханством з іншого. Була першою з дванадцяти московсько-турецьких воєн.


Astrahan Seferi, Osmanlı Devleti ve Osmanlı Devleti'ne bağlı olan Kırım Hanlığı'nın 1556 yılında Rusya'nın eline geçen Astrahan Hanlığı'nı geri almak için Astrahan ve Azak bölgeleri üzerine düzenledikleri seferdir.


The Russo-Turkish War (1568–1570) or Don-Volga-Astrakhan campaign of 1569 (referred to in Ottoman sources as the "Astrakhan Expedition") was a war between the Tsardom of Russia and the Ottoman Empire over the Astrakhan Khanate. It was the first of twelve Russo-Turkish wars ending with World War I in 1914-18.


La Guerra ruso-turca (1568-1570) (que se hace referencia en las fuentes otomanas como la Expedición de Astracán) fue una guerra entre el zarato de Rusia y el Imperio Otomano. El casus belli fue el Kanato de Astracán .


الحرب الروسية العثمانية (1568-1570)

الحرب الروسية العثمانية (يشار إليها في المصادر العثمانية "حملة أستراخان") حرب بين روسيا القيصرية والدولة العثمانية. كانت خانية أستراخان سبب الحرب.


Az alliai csatát a terjeszkedésének kezdeti szakaszában lévő ókori Róma és a Közép-Itáliát első ízben lerohanó gallok vívták, Varro szerint Kr. e. 390-ben, Livius szerint pedig Kr. e. 387-ben az Allia folyó közelében. A rómaiak veresége megnyitotta a gallok számára az utat magába a városba, amit ki is fosztottak.


Slag aan de Allia en de plundering van Rome

De Slag aan de Allia werd gevochten tussen de Senones (een van de Gallische stammen die Noord-Italië waren binnengevallen) en de Romeinse Republiek. De slag werd gevochten bij de samenvloei van de rivieren de Tiber en de Allia, elf Romeinse mijlen (16 km) ten noorden van Rome. De Romeinen werden op de vlucht gedreven en daarna plunderden de Senones Rome. Volgens de traditie wordt 390 v.Chr. als de correcte datum voor deze slag beschouwd. Dit is gebaseerd op het verslag door de Romeinse historicus Livius en de Varonische chronologie, een Romeinse jaartelling. Volgens de Griekse historicus Polybios, die een Grieks jaartelling gebruikte, was de correcte datum echter 387/6 voor Christus. Plutarchus schreef dat de slag plaatsvond net na de zomerse zonnestilstand toen de maan bijna vol was, iets meer dan driehonderdenzestig jaar na de stichting van Rome. Dat zou kort na 393 voor Christus zijn. Tacitus zei dat de slag plaatsvond vijftien dagen voor de Kalenden van Augustus, wat van de datum van de slag 18 juli zou maken.


Битка на Алији

Битка на Алији је била битка у којој су Гали, предвођени заповедником Бреном тешко поразили Римљане 390. п. н. е. (по оспореној Вароновој хронологији, али вероватнија година је 387. п. н. е.), а затим заузели и спалили напуштен град Рим, осим брда Капитола, јер су гуске богиње Јуноне на време упозориле својим гакањем Римљане.


アッリアの戦いは、ガリア人が初めてイタリアを侵略した際に起きた戦いである。テヴェレ川の支流のアッリア川付近で行われた。この戦いでローマ側が敗北し、ガリア人がローマを略奪する経路が開かれた。


Slaget vid Allia var ett slag under den första galliska invasionen av Italien. Slaget utkämpades vid floden Allia, som är en biflod till Tibern. Den romerska arméns nederlag gjorde att vägen låg öppen för gallerna att fortsätta sin marsch söderut och plundra staden Rom. Slaget skall ha ägt rum den 18 juli 390 f.Kr. (mer troligt är dock 387 f.Kr.).


Die Schlacht an der Allia war eine Auseinandersetzung zwischen Kelten und Römern im Rahmen der keltischen Invasion in Mittelitalien. Die Schlacht wird auf 387 v. Chr., evtl. auch auf das Jahr 390 v. Chr., datiert und fand an der Allia, einem Nebenfluss des Tibers in der Nähe von Rom, statt. Der Geschichtsschreiber Livius gab dem Tag der Schlacht die Bezeichnung "Unglückstag" (lat. Dies ater).


קרב אלייה היה קרב שנערך במסגרת הפלישה הגאלית הראשונה לאיטליה. הקרב התקיים ב-18 ביולי בשנת 387 או 390 לפנה"ס. הקרב נערך ליד נהר אלייה בלאטיום, בקרבת העיר רומא. המפלה הרומית אפשרה לצבא הגאלי להתקדם לכיוון רומא ללא הפרעה ולבזוז את העיר. לפי המסורת הרומית נערך הקרב ב-18 ביולי, שנת 390 לפנה"ס, אולם המסקנה המחקרית המקובלת כיום היא שהקרב נערך מעט מאוחר יותר, כנראה סביב שנת 387 לפנה"ס.


Битва при Аллии

Би́тва при А́ллии — сражение между римскими и галльскими войсками во время первого вторжения галлов в Римскую республику в IV веке до н. э.


Битка при Алия

Битката при Алия ("Allia") се провежда на река Алия между келтските гали и римляните на 18 юли през 390 или 387 пр.н.е. Келтите побеждават и завладяват Рим. Историкът Ливий нарича денят на тази битка като „нещастен ден“ ().


La battaglia del fiume Allia () fu combattuta il 18 luglio del 390 a.C./388 a.C. nei pressi dell'Allia fra i Romani e i Galli Senoni. La sconfitta dell'esercito romano permise ai Galli la conquista di Roma.


알리아 전투(Battle of the Allia)는 기원전 390년 로마 공화국과 북부 이탈리아를 침공한 갈리아인 중 하나인 세노네스족 사이의 전투이다. 로마에서 북쪽으로 16km 떨어진 테베레강과 알리아 개천(開川)의 합류 지점에서 일어났다. 전투는 로마군의 치명적인 패배로 끝났으며, 갈리아인들이 수도 로마를 공격하는 결과를 낳았다.


A invasão gaulesa de Roma foi uma invasão dos sênones, um das tribos gaulesas, ao território da Itália central e ao território da República Romana. Foi marcada pela derrota romana na Batalha do Ália, que se desenrolou na confluência dos rios Tibre e Ália, a onze milhas romanas ao norte de Roma (cerca de 15, 5 quilômetros). As forças romanas foram parcialmente destruídas, o que levou ao subsequente saque de Roma. A data tradicional para esta batalha é "quinze dias antes das calendas de agosto de , ou seja, o dia 18 de julho.


La batalla de Àl·lia va ser una batalla esdevinguda durant la primera invasió gal·la d'Itàlia. La batalla va tenir lloc prop del riu Allia i va acabar en una derrota de l'exèrcit de Roma. La derrota va portar al posterior saqueig de Roma pels gals. Segons les versions, la batalla va poder haver tingut lloc l'any 390 aC o al 387 aC


Allia Muharebesi, MÖ 390 yılında yapılan bir savaştır. Kaynaklara göre Galyalıların sesinden korkan bazı Roma askerleri savaştan kaçmıştır. Kalanı ise çarpışmış ama kısa sürede yenilmiştir. Kaçanların çoğu Allia nehrinde boğulmuştur. Kalanları ise, nedendir bilinmez, surları bile kapatmadan tapınaklara sığınmıştır.


La bataille de l'Allia se déroule le 18 juillet 390/389 selon la chronologie varronienne ou 387/386 selon la chronologie grecque et oppose les Gaulois Sénons de Brennus aux troupes de la République romaine sur les rives de l'Allia, un affluent du Tibre, à seulement de Rome. Les Gaulois remportent une victoire écrasante qui leur ouvre la route de Rome. Les Romains ont tout juste le temps de mettre en sûreté à Cæré les vestales et les flamines qui emportent les objets sacrés. Quelques jours plus tard, Rome est investie par les Gaulois et mise à sac.


Bitwa nad rzeką Alią – starcie zbrojne, które miało miejsce nad rzeką Alią w roku 390 p.n.e. w trakcie wojny Rzymian z Celtami (390 p.n.e.-387 p.n.e.).


The Battle of the Allia was a battle fought between the Senones – a Gallic tribe led by Brennus, who had invaded northern Italy – and the Roman Republic. The battle was fought at the confluence of the Tiber and Allia rivers, 11 Roman miles (16 km, 10 mi) north of Rome. The Romans were routed and Rome was subsequently sacked by the Senones. According to scholar Piero Treves, "the absence of any archaeological evidence for a destruction-level of this date suggests that [this] sack of Rome was superficial only."


La batalla del Alia fue un enfrentamiento militar librado en las cercanías del río Alia en algún momento a inicios del siglo IV a. C., entre la tribu gala de los senones y el ejército de la República romana. El resultado fue una completa victoria de los primeros y el posterior saqueo de Roma.


Bitva na řece Allia se odehrála zřejmě roku 390 př. n. l. mezi galským kmeny Senony, Arverny aj. a Římskou republikou u soutoku řek Tibera a Allia, 11 římských mil (16 km) severně od Říma. Římané byli poraženi a Senoni následně vyplenili Řím.


معركة آليا هي معركة جرت حوالي عام 387 قبل الميلاد بين السينونيين، وهي قبيلة غالية بقيادة برينوس الذي غزا شمال إيطاليا، والجمهورية الرومانية. جرت المعركة عند ملتقى نهري التيبر وآليا 16 كيلومترًا شمال روما. هُزم الرومان واستولى السينونيين على روما بعد ذلك. وفقًا للباحث بييرو تريفيس: «يقترح غياب أي دليل أركيولوجي عن مستوى تدميري يعود لهذا التاريخ أن الاستيلاء على روما كان ظاهريًا فقط».


Pertempuran Allia adalah pertempuran yang terjadi akibat invasi pertama bangsa Galia ke Italia. Pertempuran ini berlangsung di dekat Sungai Allia: kekalahan pasukan Romawi dalam pertempuran ini membuka rute bagi bangsa Galia untuk menyerang Roma. Pertempuran ini terjadi pada 390/387 SM.


A várnai csata során 1444. november 10-én Várna mellett az I. Ulászló király és Hunyadi János vezette keresztény szövetséges hadsereg vereséget szenvedett a II. Murád szultán által vezetett török seregtől. A csatában I. Ulászló magyar és lengyel király is elesett.


De Slag bij Varna vond plaats op de 10e november 1444 nabij de stad Varna in Oost-Bulgarije. In deze slag versloeg het Osmaanse leger onder leiding van Sultan Murad II de Poolse en Hongaarse legers onder leiding van Władysław III van Polen en Johannes Hunyadi.


Битка код Варне

Битка код Варне се одиграла 10. новембра 1444. године између османских снага предвођених Муратом II (1421—1451) и удружене крсташке војске коју су махом чиниле снаге краљевина Угарске и Пољске предвођене Јаношем Хуњадијем и краљем Владиславом III Јагелом (краљ Пољске 1434—1444, краљ Угарске 1440—1444) и представља последњи велики покушај да се Османлије протерају са Балкана. Завршена је одлучном победом Османлија, а током борби су живот изгубили краљ Владислав и папски легат кардинал Јулијан Ћезарини. Сматра се да је једна од последица крсташког пораза био и коначни пад Цариграда 29. 5. 1453. године.


ヴァルナの戦い（ヴァルナのたたかい）は、1444年11月10日に、現在のブルガリア、ヴァルナ近郊で起きた戦闘。オスマン帝国のスルタン・ムラト2世軍が、キリスト教国連合軍を敗退させた。ハンガリー王国が組織したヴァルナ十字軍最後の戦いであった。


Slaget vid Varna, även kallat korståget vid Varna eller det antiturkiska korståget, var ett av de största slagen under 1400-talet och ett av de mest lyckosamma för osmanerna. I detta slag besegrade Osmanska riket under sultan Murad II de polsk-ungerska kristna arméerna.


Die Schlacht bei Warna fand am 10. November 1444 zwischen osmanischen Truppen und einem polnisch-ungarischem Kreuzfahrerheer statt. Die Osmanen unter Sultan Murad II. vernichteten dabei das Heer der Kreuzfahrer, das von Władysław III., dem König von Polen und Ungarn, und Johann Hunyadi kommandiert wurde. König Władysław fiel in dieser Schlacht.


קרב וארנה התרחש ב-10 בנובמבר 1444 ליד העיר וארנה, כיום במחוז וארנה, אשר במזרח בולגריה. במהלך קרב זה הביסה האימפריה העות'מאנית בהנהגתו של הסולטאן מוראט השני את צבאות פולין והונגריה תחת הנהגתם של ולדיסלב השלישי מלך פולין שהיה גם מלך הונגריה (תחת השם אולאסלו הראשון), ושאף נהרג בקרב, ויאנוש הוניאדי ההונגרי.


Μάχη της Βάρνας

Η μάχη της Βάρνας έλαβε χώρα στις 10 Νοεμβρίου, 1444 κοντά στη Βάρνα της ανατολικής Βουλγαρίας. Σε αυτή τη μάχη η οθωμανική αυτοκρατορία υπό τον σουλτάνο Μουράτ Β' νίκησε τον πολωνικό και τον ουγγρικό στρατό υπό τις διαταγές του Βλάντισλαβ Γ' της Βάρνας και του Ιω.Ουνιάδη.


Bătălia de la Varna s-a desfășurat la 10 noiembrie 1444 lângă Varna, în estul Bulgariei. În acestă bătălie Imperiul Otoman condus de Sultanul Murad al II-lea a învins armatele Poloniei și Ungariei, sub conducerea lui Vladislav al III-lea al Poloniei și Ungariei și Ioan (Iancu) de Hunedoara.


Битва при Варне

Битва при Варне — сражение, произошедшее 10 ноября 1444 года между объединённой армией венгерских и польских крестоносцев и армией Османской империи у города Варна.


Bitka pri Varni se je dogajala 10. novembra 1444 pri Varni v vzhodni Bolgariji. Osmanska vojska pod poveljstvom sultana Murata II. je porazila združeno ogrsko-poljsko in vlaško vojsko pod poveljstvom Vladislava III. Poljskega, ki je bil tudi ogrski kralj, Jánosa Hunyadija in Mircee II. Vlaškega. Bitka je bila zadnja bitka v križarskem pohodu na Varno.


Битка при Варна

В Битката при Варна на 10 ноември 1444 г. кръстоносните войски на полско-унгарския крал Владислав III и унгарския пълководец Янош Хуняди са победени от турските войски на султан Мурад II. Полският крал е убит в битката.


La battaglia di Varna fu l'episodio bellico culminante della crociata lanciata da papa Eugenio IV contro gli ottomani. Fu combattuta il 10 novembre 1444, tra le truppe del sultano Murad II e una coalizione di eserciti balcanici capitanata dal re d'Ungheria Ladislao III Jagellone.


바르나 전투는 1444년 11월 10일 동부 불가리아에 있는 바르나 근처에서 벌어진 전투이다. 술탄 무라드 2세(Sultan Murad II) 휘하의 오스만 제국군은 브와디스와프 3세와 후녀디 야노시(Hunyadi János)가 지휘하는 폴란드와 헝가리군을 격퇴하였다. 이 전투는 의 마지막 전투이다.


Битва під Варною

Битва під Варною відбулась 10 листопада 1444 року між об'єднаною армією хрестоносців та військом Османської імперії поблизу міста Варна. Битва стала завершенням невдалого хрестового походу на Варну угорського і польського короля Владислава III. Результатом битви стала цілковита поразка хрестоносців, загибель Владислава й посилення османів на Балканському півострові.


نبرد وارنا در ۱۰ نوامبر ۱۴۴۴ میلادی در نزدیکی وارنا در شرق بلغارستان رخ داد. ارتش عثمانی به فرماندهی سلطان مراد دوم، ارتش صلیبیون به فرماندهی اولاسلوی یکم و ژان هونیادی را شکست داد. این نبرد، آخرین نبرد جنگ صلیبی وارنا بود.


瓦尔纳战役是1444年11月10日，由穆拉德二世指挥的奥斯曼土耳其军队与欧洲波蘭及匈牙利等国组成的基督教联军在今保加利亚东部瓦尔纳附近进行的一场会战。战役以奥斯曼土耳其一方获胜而告终，同时结束了欧洲各国为解救君士坦丁堡免遭土耳其征服所做的努力，并使奥斯曼帝国能够确立和扩大它对巴尔干半岛的控制。


A Batalha de Varna, a mais importante batalha da Cruzada de Varna, ocorreu no dia 10 de novembro de 1444 perto de Varna no leste da atual Bulgária, perto da costa dela com o mar Negro. O exército Otomano liderado pelo sultão derrotou as tropas húngaro-polacas lideradas em três frontes, um liderado pelo Rei da Polônia e Rei da Hungria, Ladislau III (que morreu em combate); outro liderado pelo regente húngaro, João Corvino; (agindo como comandante das forças Cristãs) e por fim outro fronte liderado pelo príncipe da Valáquia Mircea II. Esta batalha marcou o final da Cruzada de Varna.


La batalla de Varna, el principal enfrontament de la Croada de Varna, es lliurà el 10 de novembre del 1444 prop de Varna, a l'est de l'actual Bulgària, no gaire lluny de la costa del mar Negre. L'exèrcit otomà, comandat pel soldà Murat II, derrotà les tropes hongareses i poloneses, dividides en tres fronts: un comandat pel rei de Polònia i Hongria, Ladislau III, que caigué en combat; un altre dirigit pel regent hongarès, Joan Hunyadi (actuant com a comandant de les forces cristianes); i un altre encapçalat pel príncep de Valàquia, Mircea II. Aquesta batalla marcà el final de la Croada de Varna.


Varna Muharebesi veya Varna Savaşı, 10 Kasım 1444 tarihinde, Papalık önderliğinde Macar, Leh, Eflak ve çeşitli Balkan milletlerinden oluşan, Kral I. Ulászló komutasındaki Haçlı ordusu ile II. Murat önderliğindeki Osmanlı ordusu arasında bugünkü Bulgaristan'ın Varna şehri yakınında yapılmış bir savaştır. Osmanlı ordusu kazanmıştır.


Trận Varna là một trận chiến đã diễn ra vào ngày 10 tháng 11 năm 1444 ở phía đông nước Bulgaria. Trong trận đánh này, Đế quốc Ottoman dưới sự chỉ huy của vua Murad II đại phá các đạo quân Ba Lan và Hungary do Władysław III của Ba Lan và János Hunyadi chỉ huy. Đây là trận đánh cuối cùng của cuộc Thập tự chinh Varna.


Pertempuran Varna terjadi pada 10 November 1444 berdekatan Varna di timur Bulgaria. Tentera Uthmaniyah di bawah Sultan Murad II berjaya mengalahkan tentera bersekutu Hungary-Poland dan Wallachia yang diketuai oleh Władysław III dari Poland (juga Raja Hungary), John Hunyadi (bertindak sebagai komander tentera bersekutu Kristian) dan Mircea II dari Wallachia. Ia merupakan pertempuran terakhir dalam Perang Salib Varna.


La bataille de Varna a eu lieu le entre Varna et Kaliakra dans l'Est de ce qui est actuellement la Bulgarie. Elle oppose les forces du sultan Mourad II aux croisés commandés par Ladislas III Jagellon, roi de Pologne et de Hongrie. La bataille se solda par une victoire ottomane.


Bitka pri Varne sa konala 10. novembra 1444 neďaleko Varny vo východnom Bulharsku. V tejto bitke turecké vojská pod vedením sultána Murada II. porazili poľské a uhorské vojská pod vedením Vladislava III. a Jána Huňadyho.


Bitwa pod Warną – starcie zbrojne, które miało miejsce 10 listopada 1444 roku między oddziałami polsko-węgierskimi oraz innymi wojskami koalicji antytureckiej pod dowództwem króla polskiego i węgierskiego Władysława III Warneńczyka i wojewody siedmiogrodzkiego Jana Hunyadyego, a wojskami tureckimi pod dowództwem sułtana Murada II.


The Battle of Varna took place on 10 November 1444 near Varna in eastern Bulgaria. The Ottoman Army under Sultan Murad II (who did not actually rule the sultanate at the time) defeated the Hungarian–Polish and Wallachian armies commanded by Władysław III of Poland (also King of Hungary), John Hunyadi (acting as commander of the combined Christian forces) and Mircea II of Wallachia. It was the final battle of the Crusade of Varna.


La batalla de Varna tuvo lugar el 10 de noviembre de 1444 cerca de Varna en el este de Bulgaria. En esta batalla el Imperio otomano bajo el mando del sultán Murad II, derrotó a los ejércitos polaco y húngaro al mando de Vladislao I de Hungría y Juan Hunyadi. Fue la batalla final de la Cruzada de Varna.


Bitva u Varny, zvaná též „bitva národů u Varny“, nebo také „první bitva národů“, se konala 10. listopadu 1444 poblíž Varny ve východním Bulharsku a jednalo se o závěrečný střet s Osmany během takzvané Varnské křížové výpravy. V této bitvě turecká vojska pod vedením sultána Murada II. porazila převážně polská a uherská vojska pod vedením Vladislava III. a Jana Hunyadiho. Neúspěch této křížové výpravy zpečetil osud Konstantinopole.


معركة ڤارنا (باللغة التركية العثمانية: وارنه محاربه سى) ، آخر الحملات الصليبية ضد الدولة العثمانية في العصور الوسطى، وآخر معركة في حملة ڤارنا الصليبية، وإحدى الحروب التي غيرت مجرى التاريخ في المنطقة ووطدت مستقبل العثمانيين لأكثر من أربعة قرون بعدها في منطقة البلقان. وقعت "معركة ڤارنا" يوم "الخميس" (هناك اختلافات في التقاويم لحساب اسم هذا اليوم من الأسبوع) بتاريخ 28 رجب 848هـ الموافق في 10 نوڤمبر 1444م، بالقرب من مدينة ڤارنا البلغارية الواقعة غرب البحر الأسود، بين الدولة العثمانية بقيادة السلطان مراد الثاني، وقوات الحملة الصليبية الأوروپيَّة بقيادة القائد السياسي والعسكري المُحنَّك يوحنا هونياد أكبر الولاة والنبلاء في المملكة المجرية والذي كان قائداً لكل القوات المسيحية المشتركة. أُختير ملك بولونيا والمجر ڤلاديسلاڤ الثالث (ويُنطق بالپولندية: ڤواديسواڤ) قائدا شرفياً على الجيوش الأوروپية في تلك المعركة التي انتهت بمقتله، كما شارك فيها "ميرچه الثاني" حاكم "الأفلاق"، والمندوب البابوي الكاردينال "يوليان سيزاريني" وأساقفة محاربون آخرون.


Pertempuran Varna terjadi pada 10 November 1444 di dekat Varna, Bulgaria timur. Tentera Utsmaniyah di bawah kepemimpinan Sultan Murad II berhasil mengalahkan pasukan gabungan Hongaria-Polandia dan Wallachia yang dipimpin oleh Władysław III dari Polandia (juga Raja Hongaria), Hunyadi János (yang bertindak sebagai komandan pasukan gabungan Kristen) dan Mircea II dari Wallachia. Pertempuran ini merupakan pertempuran terakhir dalam Perang Salib Varna.


Az 1598-99. évi Svéd-lengyel háború "svéd polgárháború" néven ismert. A konfliktus azzal indult, hogy a svéd kormányzónak megtett Södermanland hercege fellázadt III. Zsigmond lengyel király ellen, mígnem a polgárháború odáig fajult, hogy svéd katonák harcoltak szemtől szembe lengyelekkel.


De Zweedse Burgeroorlog van 1598 tot 1599, ook Oorlog tegen Sigismund (Zweeds: "Kriget mot Sigismund") of Afzettingsoorlog tegen Sigismund ("Avsättningskriget mot Sigismund") genoemd, was een militair conflict tussen hertog Karel van Södermanland en koning Sigismund van Zweden en Polen over de heerschappij van Zweden.


Avsättningskriget mot Sigismund var ett svenskt inbördeskrig under åren 1598–1599 mellan polsk-svenske kung Sigismund och hans riksföreståndare i Sverige hertig Karl.


Война против Сигизмунда

Война против Сигизмунда () — война за шведский престол между Сигизмундом III Ваза и герцогом Карлом Сёдерманландским. Относится к типу гражданской войны в которой участвовало лишь ограниченное количество польских войск, в связи с чем может рассматриваться как внутришведский конфликт, а не как часть польско-шведских войн.


Sigismundin ja Kaarlen valtataisteluksi kutsutaan vuosina 1597–1599 käytyä Ruotsin sisällissotaa kuningas Sigismundin ja Kaarle-herttuan (myöhemmin Kaarle IX) kannattajien välillä. Sota oli ensimmäinen osa kuusikymmenvuotisessa sodassa (1598–1660) Puola-Liettuan ja Ruotsin välillä. Sisällissotaa käytiin myös Suomessa, joka oli Sigismundin tukialuetta.


La guerra contro Sigismondo (in svedese: "Kriget mot Sigismund") fu un conflitto tra il duca Carlo, futuro re Carlo IX di Svezia e Sigismondo, re di Svezia e di Polonia. Durata dal 1598 al 1599, fu anche chiamata Guerra di deposizione contro Sigismondo ("Avsättningskriget mot Sigismund"), dal momento che la ragione principale del conflitto fu il tentativo di deporre quest'ultimo dal trono di Svezia. La guerra portò infine alla deposizione di Sigismondo, mentre il duca Carlo ottenne prima il governo e in seguito anche il trono del paese scandinavo.


시기스문드 폐위전쟁()은 쇠데르만란드 공작 칼 바사가 스웨덴과 폴란드의 왕 시기스문드 바사를 스웨덴 왕위에서 몰아내고자 일으킨 전쟁이다. 칼 공작이 승리하여 시기스문드는 폐위되었다. 이에 따라 폴란드-스웨덴 동군연합은 해소되었다. 칼 공작은 1604년 칼 9세로 즉위했다.


Zigmunt'a Karşı Savaş (İsveççe: "Kriget mot Sigismund") Dük Karl, daha sonra Kral IX. Karl ile İsveç ve Polonya kralı III. Zygmunt Waza arasındaki savaş. 1598'den 1599'a kadar, aynı zamanda Zigmunt'a karşı Biriktirme Savaşı olarak da adlandırılır, çünkü çatışmaların odak noktası Zigmunt'u İsveç tahtından indirme girişimidir. Savaş sonunda Sigismund'un tahtı bırakılmasıyla sonuçlandı, Dük Karl hükümeti devraldı ve daha sonra da tahta çıktı.


La guerre contre Sigismond ("" en suédois) est une guerre civile qui touche la Suède entre 1598 et 1600. Elle oppose le roi Sigismond, qui règne également sur la Pologne, à son oncle Charles, duc de Södermanland et régent de Suède en son absence.


The war against Sigismund () was a war between Duke Charles, later King Charles IX and Sigismund, King of Sweden and the Polish–Lithuanian Commonwealth. Lasting from 1598 to 1599, it is also called the War of Deposition against Sigismund, since the focus of the conflict was the attempt to depose the latter from the throne of Sweden. The war eventually resulted in the deposition of Sigismund (with Duke Charles taking over the government and later also acceding to the throne), the dissolution of the Polish-Swedish Union, and the beginning of an eleven-year war.


الحرب ضد سييسموند

الحرب ضد سييسموند (بالسويدية: "Kriget mot Sigismund") هي حرب نشبت بين الدوق كارل والملك سييسموند ملك السويد وبولندا بين عامي 1598-1599، كان محور الصراع هو السعي لإسقاط الملك سييسموند عن عرش السويد. وانتهت الحرب بخلعه، مع استيلاء الدوق كارل على الحكومة لينصب ملكا على السويد.


Svéd–lengyel háború, 1600–11: A Lengyel Királyság és a Svéd Királyság harmadik hosszú konfliktusa. A Balti-tenger vidékén terjeszkedő két hatalom között a 16. században már felparázslottak az ellentétek, melyek a livóniai háborúban (1558–83) váltak nyílt összecsapássá. A háborút követően alig tizenöt évvel ismét kitört a háború, amely úgy látszott mindössze egy Svédországon belül polgárháború. Ennek eredménye lett az 1600–11-es konfliktus.


Пољско-шведски рат (1600—1611)

Шведско-пољски рат вођен у периоду 1600-1611. године је први сукоб Шведске и Пољске.


Вайна Рэчы Паспалітай са Швецыяй (1600—1611)

Вайна Рэчы Паспалітай са Швецыяй у Інфлянтах 1600—1611 — ваенны канфлікт Рэчы Паспалітай са Швецыяй з-за зямель былой Лівонскай канфедэрацыі, які быў працягам дынастычнай барацьбы за шведскі каралеўскі сталец у 1598—1600 гадах паміж Карлам Сёдэрманландскім і Жыгімонтам Вазам.


Польско-шведская война (1600—1611)

Польско-шведская война 1600—1611 годов — первая война между Речью Посполитой и Шведским королевством из серии польско-шведских войн за контроль над Ливонией. Другой причиной войны была борьба за шведский престол между регентом и фактическим правителем Швеции герцогом Карлом Сёдерманландским (ставшим с 1604 года королём Швеции Карлом IX) и королём Речи Посполитой Сигизмундом III, бывшим в 1592—1599 годах королём Швеции.


La guerra polacco-svedese dal 1600 al 1611 fu la continuazione del conflitto tra la Svezia e la Polonia per ottenere il controllo di Livonia e Estonia, seguìto alla precedente disputa per la successione sul trono di Svezia tra Carlo IX e Sigismondo III Vasa. Nonostante alcuni rovesci in campo aperto, le forze svedesi riuscirono inizialmente a prendere il controllo dell'Estonia e di parte della Livonia. Il regno di Polonia corse ai ripari aumentando le spese militari e richiamando truppe da altri fronti. Ne seguirono una serie di scontri campali in cui i polacco-lituani, pur quasi sempre in inferiorità numerica, ebbero costantemente la meglio sulle truppe di Carlo IX, senza però riuscire mai a cogliere una vittoria decisiva. Solo la morte di Carlo IX nel 1611 risolse la situazione di stallo, portando a una tregua tra le due parti.


Польсько-шведська війна (1600—1611)

Польсько-шведська війна 1600–1611 років — продовження серії польсько-шведських конфліктів з розділом земель Ордену мечоносців, розпочатих у XVI в.. Іншою причиною війни була боротьба за шведський престол між герцогом Карлом Седерманландським і Сигізмундом III Вазою. Річ Посполита захопила шведську Естонію (Естляндію). Сили сторін у збройному конфлікті — на початку 12000 осіб, а потім 9000 чоловік.


Wojna polsko-szwedzka o Inflanty 1600–1611 stanowiła dalszy ciąg szwedzko-polskich sporów dotyczących podziału ziem dawnego zakonu kawalerów mieczowych. Dodatkowym czynnikiem była walka o tron szwedzki między Karolem Sudermańskim a Zygmuntem III Wazą.


The Polish–Swedish War (1600–1611) was a continuation of struggle between Sweden and the Polish–Lithuanian Commonwealth over control of Livonia and Estonia, as well as the dispute over the Swedish throne between Charles IX of Sweden and Sigismund III of Poland.


Polsko–švédská válka (1600–1611) byla první válka mezi polsko-litevskou Republikou obou národů a Švédským královstvím ze série polsko-švédských válek o vládu nad Livonskem. Druhou příčinou války byl spor o švédský trůn mezi regentem a faktickým vládcem Švédska Karlem IX. (od roku 1604 švédským králem) a králem Republiky obou národů Zikmundem III.. Zikmund III. byl švédským králem od roku 1592, vládu nad Švédskem však ztratil v občanské válce v letech 1598–1599.


الحرب البولندية-السويدية (1600–1611)

كانت الحرب البولندية السويدية (1600–1611) استمرارًا لصراع بين السويد والكومنولث البولندي الليتواني للسيطرة على ليفونيا وإيستونيا، بالإضافة إلى الصراع على العرش السويدي بين كارل التاسع ملك السويد وزيغمونت الثالث ملك بولندا.


Az északi háború (1655–60) Svédország 1655-60 között a dánok, lengyelek és oroszok ellen folytatott háborújának közismert neve. A svédek elleni kolícióhoz csatlakozott Hollandia, a dunai Habsburg Birodalom, a Krími Tatár Kánság, a zaporozsjei kozákok, és Brandenburg is. Utóbbi korábban szövetségese volt Svédországnak. Szorult helyzetében a svéd király 1657-ben az Erdélyi Fejedelemséget hívta segítségül, de az erdélyiek akciója hamar elbukott. A svédek Lengyelország elleni támadásában közrejátszott, hogy a velük régóta szövetségben álló és a Habsburg Birodalom pozícióját mindenképp gyengíteni kívánó franciák felbiztatták őket.


De Noordse Oorlog(en) (1655-1660), bestond uit een aantal met elkaar verbonden militaire conflicten tussen Zweden, Polen-Litouwen, Denemarken-Noorwegen en Rusland. Om hun economische of strategische belangen veilig te kunnen stellen raakten een groot aantal andere Europese staten, zoals Transsylvanië, Oostenrijk, de Nederlanden en Brandenburg-Pruisen, bij de oorlog betrokken.


Пољско-шведски рат (1655—1660)

Шведско-пољски рат, познат и као Други северни рат (Први или Мали северни рат), вођен у периоду 1655—1660. године, трећи је ратни сукоб Шведске и Пољске. Овај рат је у Пољској историографији познат као „Потоп“.


北方戦争（ほっぽうせんそう、、1655年 - 1661年）は、17世紀に起きたスウェーデン（バルト帝国）とその他の国々、ポーランド・リトアニア連合（大洪水時代、1648年 - 1667年）、モスクワ大公国（ロシア・ツァーリ国、1656年 - 1658年）、ブランデンブルク＝プロイセン（1657年 - 1660年）、神聖ローマ帝国（1657年 - 1660年）、そしてデンマーク＝ノルウェー（1657年 - 1658年、1658年 - 1660年）との戦争を一纏めにした時に使われる。


Nordiska krigen var en serie krig 1655-1661 mellan Sverige, Polen, Ryssland, Österrike, Brandenburg och Danmark som utkämpades samtidigt. I svensk historieskrivning har konflikten traditionellt delats upp i fyra geografiskt avgränsade krig medan det i utländsk litteratur vanligen betraktas som en och samma konflikt. Det är i jämförelse med detta krig som det stora nordiska kriget har fått sitt namn. Vissa historiker vill även betrakta kriget mellan Polen, Sverige och Ryssland 1558-1583 som det första nordiska kriget, vilket innebär att Karl X Gustavs krig ibland benämns som det Andra nordiska kriget. Tillsammans med det stora nordiska kriget sorteras dessa in under samlingsbenämningen de Nordiska krigen som kännetecknas av en 163 år lång kamp mellan Polen, Ryssland, Danmark och Sverige om kontrollen över Östersjön (1558–1721).