Pemberontakan Klaipėda adalah sebuah pemberontakan yang berlangsung pada Januari 1923 di Wilayah Klaipėda (Memelland). Wilayah yang terletak di sebelah utara Sungai Neman ini dilepas dari wilayah Prusia Timur, Jerman, berdasarkan Traktat Versailles, dan kemudian dijadikan mandat Liga Bangsa-Bangsa. Wilayah ini diperintah oleh Prancis untuk sementara waktu hingga solusi yang lebih permanen dapat ditemukan. Lituania ingin menyatukan wilayah ini (bagian dari Lithuania Minor) karena terdapat minoritas Lituania Prusia di wilayah tersebut. Selain itu, pelabuhan Klaipėda (Memel) dibutuhkan oleh Lituania agar dapat mengakses Laut Baltik. Namun, Konferensi Duta-Duta Besar ingin menjadikan wilayah ini sebagai kota bebas seperti Kota Bebas Danzig, sehingga orang-orang Lituania mulai mempersiapkan pemberontakan.


Львоўскае паўстанне

Львоўскае паўстанне () — узброеная барацьба, якая пачалася з арганізацыі руху супраціву польскай Арміяй Краёвай (), супраць нацысцкіх акупантаў у горадзе Львове падчас Другой сусветнай вайны. Яна пачалася 23 ліпеня 1944 года ў рамках плана агульнанацыянальнага паўстання пад кодавай назвай «Акцыя Бура». Паўстанне працягвалася да 27 ліпеня і ў выніку скончылася вызваленнем горада. Аднак, неўзабаве пасля гэтага польскія салдаты былі арыштаваныя Савецкімі войскамі, якія пачалі наступ на гэтыя тэрыторыі, і былі вымушаныя ўступіць у Чырвоную Армію або былі накіраваныя ў ГУЛАГ. Сам горад быў акупаваны СССР.


Битва при Львове (1944)

Битва при Львове 1944 года, известная также как Операция «Буря» во Львове или Львовское восстание — военная операция, организованная и начатая 22 июля 1944 года во Львове вооружёнными подразделениями Армии Крайовой (АК) против германских войск.


Akcja „Burza” we Lwowie, powstanie lwowskie – akcja wojskowa zorganizowana i podjęta 22 lipca 1944 we Lwowie przez oddziały zbrojne Armii Krajowej przeciw wojskom niemieckim.


The Lwów uprising () was an armed insurrection by the Home Army () underground forces of the Polish resistance movement in World War II against the Nazi German occupation of the city of Lviv in the latter stages of World War II. It began on July 23, 1944, as part of a secret plan to launch the countrywide all-national uprising codenamed Operation Tempest ahead of the Soviet advance on the Eastern Front. The Lwów uprising lasted until July 27. Shortly afterwards, the Polish troops were disarmed, soldiers merged into the Polish communist armed forces and officers were arrested by the Soviet NKVD. Some were forced to join the Red Army, others sent to the Gulag camps. The city itself was occupied by the Soviet Union.


Бітва пад Леніна

Бітва пад Леніна — бітва 12—13 кастрычніка 1943 года непадалёк ад вёскі Леніна (Магілёўская вобласць) паміж 33-й арміяй Заходняга Фронту пад камандаваннем генерала Гордава, у склад якой уваходзіла 1-я польская пяхотная дывізія імя Тадэвуша Касцюшкі, і сіламі Вермахта.


Битва под Ленино

Битва под Ленино — сражение 12—13 октября 1943 года неподалёку от посёлка Ленино (Могилёвская область, БССР) между 33-й армией Западного Фронта под командованием генерала Гордова, в состав которой входила 1-я польская пехотная дивизия имени Тадеуша Костюшко, и силами Вермахта.


Битва під Леніно

Битва під Леніно — битва 12-13 жовтня 1943 року неподалік від селища Леніно (Могильовська область, БРСР) між 33-ю армією Західного Фронту під командуванням генерала Гордова, до складу якої входила 1-ша Варшавська піхотна дивізія імені Тадеуша Костюшка, і силами Вермахту.


Trận Lenino diễn ra trên lãnh thổ của Cộng hòa Xã hội chủ nghĩa Xô viết Byelorussia từ ngày 12 đến ngày 13 tháng 10 năm 1943 là một sự phát triển sau Chiến dịch tấn công Smolensk (1943). Lenino là một thị trấn nhỏ nằm cách Orsha khoảng 35 km về phía Đông, trên biên giới Nga - Belarus. Tuy không án ngữ những con đường giao thông huyết mạch quan trọng nhưng Lenino có vai trò như một tiền đồn phòng thủ từ xa của quân Đức trên hướng Orsha. Tham gia trận đánh này có Tập đoàn quân 33 (Liên Xô) do trung tướng Vasili Nikolayevich Gordov chỉ huy làm chủ công. Các tập đoàn quân 10 và 21 sẽ tấn công yểm hộ hai bên sườn Tập đoàn quân 33. Lực lượng đột kích có Quân đoàn cơ giới 5. Tham gia chiến dịch có Sư đoàn bộ binh Ba Lan 1 mang tên Tadeusz Kosciuszko do thiếu tướng Zygmunt Berling (người Ba Lan) chỉ huy nằm trong đội hình Tập đoàn quân 33. Trong biên chế của sư đoàn này còn có Lữ đoàn xe tăng Ba Lan 1 được trang bị xe tăng T-34 của Liên Xô. Trong đội hình không quân Liên Xô tham gia trận đánh còn có Phi đoàn Normandie-Niemen được trang bị máy bay tiêm kích Liên Xô do các phi công Pháp điều khiển.


Bitwa pod Lenino – bitwa stoczona w dniach 12–13 października 1943 w pobliżu miasteczka Lenino nad rzeką Miereją na wschodniej Białorusi (8 km od granicy z Rosją) w ramach prowadzonej przez Armię Czerwoną operacji orszańskiej, pomiędzy radziecką 33 Armią Frontu Zachodniego i walczącą w jej składzie 1 Polską Dywizją Piechoty im. Tadeusza Kościuszki a Wehrmachtem (337 Dywizja Piechoty, wspierana przez odwody XXXIX Korpusu Pancernego). Była chrztem bojowym jednostek tzw. Ludowego Wojska Polskiego, formowanych w ZSRR przez polskie ośrodki podporządkowane władzom ZSRR i początkiem ich szlaku bojowego. Bitwa ta stała się w okresie PRL głównym symbolem walk Ludowego Wojska Polskiego u boku wojsk Związku Radzieckiego.


The Battle of Lenino was a tactical World War II engagement that took place on 12 and 13 October 1943, north of the village of Lenino in the Mogilev region of Byelorussia. The battle itself was a part of a larger Soviet Spas-Demensk offensive operation with the aims of clearing the eastern bank of the Dnieper River of German forces and piercing the Panther-Wotan line of defences.


Узяцце Батурына

Узяцце Батурына () — эпізод руска-шведскай вайны (1700—1721), у ходзе якога войскі Пятра I захапілі і разбурылі 2 лістапада 1708 года сталіцу гетмана Мазепы — горад Батурын. У гістарычнай літаратуры гэтыя падзеі атрымалі назву «Спусташэнне Батурына» (у сучасных выданнях часам выкарыстоўваецца таксама тэрмін «Разня ў Батурыне».


Взятие Батурина

Взятие Бату́рина — эпизод русско-шведской войны (1700—1721), в ходе которого войска Петра I захватили и разрушили столицу гетмана Мазепы — город Батурин.


Uničenje Baturina (ukrajinsko Захоплення Батурина, osvojitev Baturina, rusko Взятие Батурина, zavzetje Baturina) 1-2. novembra 1708, včasih imenovano tudi pokol v Baturinu, je bil eden v nizu kazenskih napadov, ki jih je ruska cesarska vojska izvedla proti Ivanu Mazepi in Kozaškemu hetmanatu. 2. novembra 1708 je bilo po osvojitvi Baturina pobito celotno civilno prebivalstvo, po Sergiju Pavlenku okoli 7.000 ljudi. Hetmanova rezidenca je bila popolnoma izbrisana.


Батуринська трагедія

Знищення Батурина московськими військами, або Батуринська трагедія, або «Різанина в Батурині» — каральні дії московських військ із захоплення і знищення столиці гетьмана Мазепи Батурина і його мешканців, що були проведені . Під час цих дій, московські війська вирізали всіх мешканців міста, незалежно від віку і статі. За різними оцінками загинуло від 11 до 15 тисяч батуринців. В історію України ці події увійшли під назвою «Різанина в Батурині». Саме місто пограбували, в тому числі і православні храми, а потім, за наказом Меншикова, спалили, а церкви знищили.


Sack of Baturyn (, ) (1-2 November 1708), sometimes also referred to as the Slaughtering in Baturyn, was a part of series of punishing raids conducted by the Russian Imperial Army against Mazepa and Cossack state. On 2 November 1708, upon the sack of Baturyn, its entire civil population was exterminated (~7,000 according to ), while the "Hetman Residence" was completely obliterated.


Бітва пад Зяленцамі

Бітва пад Зяленцамі — бітва вайны Расіі з Рэччу Паспалітай 1792 года, мэтай якой была абарона канстытуцыі 3 мая 1791 года. Бітва адбылася 18 чэрвеня 1792 года паміж арміяй Рэчы Паспалітай пад камандаваннем Юзафа Панятоўскага і войскамі Расійскай імперыі пад камандаваннем генерала Іраклія Маркова, якія былі часткай арміі генерала Міхаіла Крэчэтнікава, якая здзейсніла ўварванне ў Рэч Паспалітую з поўдня. Бітва скончылася перамогай Рэчы Паспалітай а штурм расійскіх войскаў быў адбіты, аднак неўзабаве войскі Панятоўскага пакінулі поле бою.


Битва под Зеленцами

Битва под Зеленцами, также в русских источниках «Бой под Городищем» — сражение с противоречивым результатом, произошедшее во время русско-польской войны 1792 около села Зеленцы (Жилинцы), ныне Шепетовского района. Поскольку поле боя сразу после сражения осталось за польским корпусом князя Понятовского, в Польше его расценили как победу. Русские, ссылаясь на последовавшее вечером отступление поляков и повторное занятие поля боя войсками генерала Моркова, также посчитали его своей победой. После сражения польские силы продолжили стратегическое отступление. Для награждения участников битвы, по представлению князя Юзефа Понятовского, король Станислав Август Понятовский утвердил основание ордена «Virtuti Militari».


La battaglia di Zieleńce fu combattuta nel corso della guerra russo-polacca del 1792, in difesa della Costituzione polacca del 3 maggio 1791. La battaglia si svolse il 18 giugno 1792 tra l'Esercito della Confederazione polacco-lituana, comandato dal Principe Poniatowski, e parte dell'Esercito russo, al comando del generale Irakly Morkov, che era un gruppo delle forze armate russe che, agli ordini del generale Mikhail Krechetnikov aveva invaso da sud la Confederazione polacco-lituana. La battaglia terminò con la vittoria polacca, avendo i polacchi respinto gli attacchi russi, sebbene poi i primi si ritirassero subito dal campo di battaglia.


Битва під Зеленцями

Битва під Жилинцями (також у російських джерелах «Бій під Городищем») сталася 18 червня (7 червня за старим стилем) 1792 року під час польсько-російської війни 1792 року біля села Жилинці (Жилинці), нині Шепетівського району. Польський корпус князя Понятовського взяв гору над російськими військами генерала Моркова, але оскільки поляки продовжили відступ з огляду на стратегічну позицію, у російських джерелах цей бій вважається перемогою росіян.


La bataille de Zieleńce est une bataille de la guerre russo-polonaise de 1792 qui se déroule le , entre l'armée de Pologne-Lituanie, commandée par Józef Poniatowski, et une division de l'armée impériale russe commandée par Iraklij Morkow. La bataille se termine par une victoire polonaise.


Bitwa pod Zieleńcami – bitwa stoczona 18 czerwca 1792 w czasie wojny polsko-rosyjskiej pomiędzy wojskami polskimi (15,5 tys.) pod dowództwem księcia Józefa Poniatowskiego i Tadeusza Kościuszki a wojskami rosyjskimi (11 tys.), dowodzonymi przez gen. Herkulesa Morkowa. Bitwa ta zakończyła się zwycięstwem Polaków.


The Battle of Zieleńce was a battle in the Polish–Russian War of 1792, in defence of the Polish Constitution of 3 May 1791. The battle took place on 18 June 1792, between the Polish–Lithuanian Commonwealth Army of Józef Poniatowski and an Imperial Russian Army group under the command of General Irakly Morkov, which was a part of General Mikhail Krechetnikov's Russian forces invading the Polish–Lithuanian Commonwealth from the south. The battle ended in Polish victory, as the Russian assault was repulsed, although the Poles soon withdrew from the battlefield.


Плошча 2010 — масавая акцыя пратэсту ў Беларусі супраць вынікаў прэзідэнцкіх выбраў, якая адбылася 19 снежня 2010 года і была жорстка разагнаная.


Акция протеста в Минске 19 декабря 2010 года

Декабрьская акция протеста в Минске (Площадь 2010) — акция протеста в Минске, начавшаяся 19 декабря 2010 года против результатов президентских выборов 2010 года. В самой Белоруссии событие известно под названием "Плошча 2010". Основная часть протестующих собралась на Октябрьской площади, откуда собравшиеся (по разным оценкам, от 30 до 60 тысяч человек) направились на площадь Независимости, где потребовали проведения повторных выборов — без участия действующего руководителя страны Александра Лукашенко. Однако белорусские власти не пошли на диалог с протестующими. Был осуществлён силовой разгон демонстрации внутренними войсками, силовиками были задержаны сотни протестующих, в том числе семь кандидатов в президенты. В последующие дни после разгона демонстрации оппозиция организовала ряд менее массовых акций протеста.


Події у Білорусі після президентських виборів 2010 року, відомі як Площа 2010 ()  — мирна демонстрація проти фальсифікації результатів згаданих виборів та проти участі в них єдиновладного керівника Білорусі Олександра Лукашенка. Масова акція протесту відбулася 19 грудня 2010 року на Жовтневій площі і площі Незалежності у Мінську за участі від 10 до 60 тисяч осіб. Відома під назвою Площа-2010. Розігнана внутрішніми військами, внаслідок чого десятки людей було затримано і побито, в тому числі і кандидатів у президенти Володимира Некляєва, Андрія Саннікова, Григорія Костусєва, Миколу Статкевича, Віталія Римашевського. Підставою тюремного ув'язнення послужили розбиті шибки Будинку Уряду.


The 2010 Belarusian protests were mass protest actions in Belarus against the results of the 2010 Belarusian presidential election, which took place on December 19, 2010 and were brutally dispersed. Between 10,000 and 60,000 people took part in the protest on October Square and Independence Square in Minsk. It was announced that a people's movement for free elections would be created without Lukashenka. Some participants tried to break into the Government House. Clashes with riot police took place. As a result, dozens of people were detained and beaten, including presidential candidates Khaklyaeu, Sannikov, Kastusyou, Statkevich, and Rymasheuski.


Бітва пад Дубенкай

Бітва пад Дубенкай адбылася падчас польска-рускай вайны 1792 (пасля якой адбыўся Другі падзел Рэчы Паспалітай), калі 18 ліпеня 1792 года польская армія пад камандаваннем генерала Тадэвуша Касцюшкі абараняла раку Буг, якую спрабавала перасекчы расійская армія пад камандаваннем генерала Міхаіла Кахоўскага. Неглядзячы на тое, што рускія мелі колькасную перавагу 5:1 над польскімі абаронцамі, іх атакі былі загнаныя ў кут палявых умацаванняў, створаных палякамі, што прывяло да тактычнай перамогі палякаў. Пасля заходу з флангу расійскія войскі прымусілі палякаў адступіць, каб пазбегнуць акружэння. Польска-літоўскія войскі пакінулі свае перадавыя пазіцыі, якія занялі рускія войскі.


Битва под Дубенкой

Битва под Дубенкой — битва, произошедшая а между поляками под предводительством Тадеушем Костюшко и русскими войсками под предводительством Михаила Каховского (отдельными корпусами командовали Иван Дунин и Михаил Кутузов) во время Русско-польской войны 1792 года.


Битва під Дубенкою

Битва під Дубенкою (також у російських джерелах «"Бій під Уханькою"») сталася 18 липня (7 липня за старим стилем 1792 року під час польсько-російської війни 1792 року біля села Дубенка на лівому березі річки Західний Буг недалеко Грубешева (навпроти села Кладнів Волинської області), нині — у Польщі. Обидві сторони вважають її своєю перемогою.


La bataille de Dubienka, qui a lieu le près de la ville de Dubienka située à l'est de Lublin (Pologne), oppose pendant la guerre russo-polonaise de 1792 les troupes commandées par Tadeusz Kościuszko à un corps russe commandé par Mikhail Kakhovsky.


Bitwa pod Dubienką miała miejsce 18 lipca 1792 w czasie wojny polsko-rosyjskiej.


The Battle of Dubienka occurred during the Polish–Russian War of 1792 (War of the Second Partition of Poland) where on July 18, 1792, the Polish army under the command of General Tadeusz Kościuszko defended the Bug River crossing against the Russian army under General Michail Kachovski. Although the Russians had a numerical advantage of 5:1 over the Polish defenders, their attacks were stymied by field fortifications raised by the Poles, leading to a Polish tactical victory. Subsequent Russian flanking forced the Poles to retreat to avoid being encircled. After the Polish-Lithuanian forces left their forward positions, the Russian army occupied the area.


Японская акупацыя Камбоджы

Японская акупацыя Камбоджы () — перыяд гісторыі Камбоджы, калі яна была акупавана Японскай імперыяй.


Японская оккупация Камбоджи

Японская оккупация Камбоджи () ()— период истории Камбоджи, когда она была оккупирована Японской империей.


柬埔寨日占时期指在第二次世界大战期间，日军占领法属印度支那后在柬埔寨进行统治的时期。


A ocupação japonesa do Camboja foi o período da história cambojana durante a Segunda Guerra Mundial, quando o Império do Japão estabeleceu a sua autoridade sobre o Camboja.


Locupació japonesa de Cambodja va ser el període de la història de Cambodja, en el marc de la Segona Guerra Mundial, en què el regne de Cambodja va ser ocupat per l'imperi Japonès, tot i que oficialment el protectorat francès sobre el país es va mantenir a través de la França de Vichy fins al 1945, moment en què Cambodja es va convertir en un estat independent amb una presència militar japonesa.


Nhật Bản chiếm đóng Campuchia là một thời kỳ trong lịch sử Campuchia giai đoạn Thế chiến II khi Đế quốc Nhật Bản tiến vào Đông Dương và thiết lập quyền kiểm soát trên toàn cõi Campuchia trong khoảng thời gian 1941-1945. Các nhà chức trách Nhật Bản tại Campuchia lúc ban đầu vẫn cho phép chính quyền thực dân Pháp Vichy ở Đông Dương tồn tại trên danh nghĩa và đến năm 1945 thì tiến hành đảo chính lật đổ chính phủ thuộc địa dẫn tới sự thành lập một quốc gia bù nhìn thân Nhật của người bản xứ như một số nước khác ở khu vực Đông Nam Á.


L'occupation japonaise du Cambodge () est la période de l'histoire cambodgienne sous domination japonaise pendant la Seconde Guerre mondiale. La France vichyste, qui était un État client de l'Allemagne nazie, a nominalement maintenu le protectorat français sur le Cambodge et d'autres parties de l'Indochine pendant la majeure partie de l'occupation japonaise. Ce territoire du Cambodge a été réduit, par des concessions à la Thaïlande après la guerre franco-thaïlandaise, en n'incluant pas la province de Stung Treng, la province de Battambang et la province de Siem Reap.


The Japanese occupation of Cambodia () was the period of Cambodian history during World War II when the Kingdom of Cambodia was occupied by the Japanese. Vichy France, who were a client state of Nazi Germany, nominally maintained the French protectorate over Cambodia and other parts of Indochina during most of the Japanese occupation. This territory of Cambodia was reduced, by concessions to Thailand after the Franco-Thai War, so that it did not include Stung Treng Province, Battambang Province, and Siem Reap Province.


Інданезійская акупацыя Усходняга Тымора

Інданезі́йская акупа́цыя Усхо́дняга Тымо́ра — захоп і наступнае ўтрыманне ў 1975—1999 гадах тэрыторыі Дэмакратычнай Рэспублікі Усходні Тымор узброенымі сіламі Рэспублікі Інданезіі. Пасля «», якая адбылася ў 1974 годзе ў Партугаліі, пачаўся працэс дэкаланізацыі , што спрычыніла нестабільнасць у краіне. Кароткачасовая грамадзянская вайна прывяла да перамогі Рэвалюцыйнага фронту, які абвясціў Усходні Тымор незалежным 28 лістапада 1975 года.


Индонезийская оккупация Восточного Тимора

Индонези́йская оккупа́ция Восто́чного Тимо́ра — захват и последующее удержание в 1975—1999 годах территории Демократической Республики Восточный Тимор вооружёнными силами Республики Индонезии. После произошедшей в 1974 году в Португалии «революции гвоздик» начался процесс деколонизации Португальского Тимора, что стало причиной нестабильности в стране. Кратковременная гражданская война привела к победе Революционного фронта, объявившего Восточный Тимор независимым 28 ноября 1975 года.


L'occupazione indonesiana di Timor Est iniziò nel dicembre del 1975 dopo l'apposita invasione e durò fino a ottobre 1999. Dopo secoli di dominio coloniale portoghese a Timor Est, un colpo di stato nella madrepatria portoghese nel 1974 portò alla decolonizzazione delle sue ex colonie, creando instabilità nella regione di Timor Est e lasciando il suo futuro incerto. Dopo una breve guerra civile, il movimento indipendentista FRETILIN proclamò la vittoria nella città capitale di Dili e dichiarò l'indipendenza del paese il 28 novembre 1975.


Індонезійська окупація Східного Тимору

Індонезійська окупація Східного Тимору — захоплення і подальше утримання в 1975—1999 роках території Демократичної Республіки Східний Тимор збройними силами Республіки Індонезії. Революція гвоздик, яка відбулася в 1974 році в Португалії привела до деколонізації Португальського Тимору, що стало причиною нестабільності в державі. Короткочасна громадянська війна призвела до перемоги Революційного фронту, який оголосив Східний Тимор незалежним 28 листопада 1975 року.


东帝汶印度尼西亚占领时期

东帝汶印度尼西亚佔領时期（，，或称印尼佔东帝汶时期），指由1975年12月至1999年10月，印度尼西亚对东帝汶实施的军事占领与实际统治。


Ocupação de Timor-Leste pela Indonésia, ou também Luta pela independência de Timor-Leste, foi um conflito armado ocorrido em Timor-Leste que teve início em dezembro de 1975, com a invasão do atual território de Timor-Leste pelas forças da Indonésia, a outubro de 1999. Após séculos de domínio colonial português na parte oriental da ilha de Timor, um golpe de Estado em Portugal em 1974 levou à descolonização entre suas ex-colônias, criando instabilidade no território e deixando seu futuro incerto. Depois de uma guerra civil em pequena escala, a FRETILIN, pró-independência, reclama a vitória na capital Díli e declara Timor-Leste independente, em 28 de novembro de 1975.


Indonesia chiếm đóng Đông Timor từ tháng 12 năm 1975 đến tháng 10 năm 1999. Sau thế kỷ cai trị của thực dân Bồ Đào Nha ở Đông Timor, một cuộc đảo chính năm 1974 tại Bồ Đào Nha dẫn đến giải phóng thuộc địa tại các thuộc địa cũ của Bồ Đào Nha, tạo ra sự bất ổn tại Đông Timor và khiến cho tương lai Đông Timor không chắc chắn. Sau một cuộc nội chiến quy mô nhỏ, Fretilin ủng hộ độc lập tuyên bố chiến thắng ở thủ đô Dili và tuyên bố một Đông Timor độc lập vào ngày 28 tháng 11 năm 1975.


Pendudukan Indonesia di Timor Timur (sekarang Timor Leste) bermula pada bulan Disember 1975 sehingga Oktober 1999, dan mengorbankan kira-kira 100,000 penduduk Timor.


The Indonesian occupation of East Timor began in December 1975 and lasted until October 1999. After centuries of Portuguese colonial rule in East Timor, a 1974 coup in Portugal led to the decolonisation of its former colonies, creating instability in East Timor and leaving its future uncertain. After a small-scale civil war, the pro-independence Fretilin declared victory in the capital city of Dili and declared an independent East Timor on 28 November 1975.


Ocupación de Timor Oriental por Indonesia

La ocupación de Timor Oriental por Indonesia se llevó a cabo entre diciembre de 1975 hasta octubre de 1999. Después de siglos de dominio colonial portugués en la parte oriental de la isla de Timor, el golpe de Estado en Portugal en 1974 llevó a la descolonización entre sus dominios coloniales, creando inestabilidad en el territorio y dejándolo con un futuro incierto. Tras una guerra civil en pequeña escala, el FRETILIN, movimiento guerrillero pro-independencia, alcanzó la victoria en la capital de Dili y declaró a Timor Oriental como independiente el 28 de noviembre de 1975.


الاحتلال الإندونيسي لتيمور الشرقية

بدأ الاحتلال الاندونيسي لتيمور الشرقية في ديسمبر عام 1975 واستمر حتى أكتوبر عام 1999. بعد قرون من الحكم الاستعماري البرتغالي في تيمور الشرقية، أدت ثورة القرنفل عام 1974 في البرتغال إلى إنهاء استعمار مستعمراتها السابقة، ما أدى إلى زعزعة الاستقرار في تيمور الشرقية وجعلها تواجه مصيرها مجهولًا. بعد حرب أهلية صغيرة الحجم، أعلن حزب فريتيلين (الجبهة الثورية لتيمور الشرقية المستقلة) انتصاره في العاصمة ديلي وأعلن أيضًا استقلال تيمور الشرقية في 28 نوفمبر عام 1975.


Pendudukan Indonesia di Timor Timur berlangsung dari Desember 1975 hingga Oktober 1999. Setelah berabad-abad menjadi koloni Portugis, kudeta di Portugal tahun 1974 telah menimbulkan ketidakstabilan di Timor Timur. Setelah perang saudara berskala kecil, FRETILIN menyatakan kemenangan dan mendeklarasikan kemerdekaan Timor Timur pada 28 November 1975.


Рэвалюцыя на граніце

Рэвалюцыя на граніце (або "Студэнцкая рэвалюцыя на граніце") — кампанія шырокамаштабных акцый негвалтоўнага грамадзянскага непадпарадкавання, загадзя арганізаваная ўкраінскай моладдзю, пераважна студэнтамі. Пратэсты працягваліся з 2 па 17 кастрычніка 1990 года ва УССР. Стрыжнем пратэстных падзей была студэнцкая галадоўка на плошчы Кастрычніцкай рэвалюцыі ў Кіеве (цяперашні Майдан Незалежнасці). Пратэсты завяршыліся падпісаннем пастановы Вярхоўнай Рады УССР, якая гарантавала выкананне патрабаванняў пратэстуючых.


Революция на граните

Студенческая революция на граните (или Революция на граните ()) — голодовка и массовые акции протеста украинской советской молодёжи 1990 года.


Революція на граніті

Студентська револю́ція на грані́ті (або "Революція на граніті") — кампанія широкомасштабних акцій ненасильницької громадянської непокори, заздалегідь організована українською молоддю, переважно студентами. Протести тривали з 2 по 17 жовтня 1990 року в УРСР. Стрижнем протестних подій було студентське голодування на площі Жовтневої революції у Києві (нинішньому Майдані Незалежності). Протести завершилися підписанням постанови Верховної Ради УРСР, яка гарантувала виконання вимог учасників протесту.


Revolution on Granite () was a student protest campaign that took place in Kyiv, Ukraine, in October 1990. Ukraine was then the Ukrainian SSR, part of the Soviet Union (since 1922) until its declaration of independence from the Soviet Union on 24 August 1991. The protest was held from 2 October until 17 October 1990. One of the students' demands was the resignation of the Chairman of the Council of Ministers of the Ukrainian SSR Vitaliy Masol. On the last day of the protests Masol was forced to resign and was replaced by Vitold Fokin.


Блізкаўсходні паход манголаў

Блізкаўсходні паход манголаў пад камандаваннем Хулагу (1256—1260) — адзін з найбуйнейшых заваявальных паходаў мангольскай арміі, накіраваны супраць іранскіх ісмаілітаў-нізарытаў, халіфата Абасідаў, сірыйскіх Аюбідаў і мамлюкаў Егіпта; паколькі вялікую ролю ў дзеяннях супраць блізкаўсходніх мусульман адыгралі цэнтральнаазіяцкія хрысціяне-нестарыяне, а саюзнікамі манголаў былі ўдзельнікі Сёмага крыжовага паходу, некаторымі гісторыкамі (Р. Грусэ, Г. У. Вярнадскі, Л. М. Гумілёў) названы Жоўтым крыжовым паходам.


הפשיטות המונגוליות על ארץ ישראל

הפשיטות המונגוליות על ארץ ישראל התרחשו לקראת תום תקופת מסעי הצלב, כהמשך להצלחה הזמנית של פלישות המונגולים לסוריה, בעיקר בשנים 1260 ו-1300. לאחר כל אחת מהפלישות לסוריה הייתה תקופה של כמה חודשים שבמהלכה יזמו כוחות של האימפריה המונגולית, שהשתייכו לשושלת האילח'אנית, מספר פשיטות בשטח ארץ ישראל, והרחיקו דרומה עד עזה.


Ближневосточный поход монголов

Ближневосточный поход монголов под командованием Хулагу (1256—1260) — один из крупнейших завоевательных походов монгольской армии, направленный против иранских исмаилитов-низаритов, халифата Аббасидов, сирийских Айюбидов и мамлюков Египта; поскольку большую роль в действиях против ближневосточных мусульман сыграли центральноазиатские христиане-несториане, а союзниками монголов были участники Седьмого крестового похода, некоторыми историками (Р. Груссе, Г. В. Вернадский, Л. Н. Гумилёв) назван Жёлтым крестовым походом.


Le incursioni mongole in Palestina ebbero luogo verso la fine delle crociate, successivamente ai temporanei successi delle invasioni mongole della Siria, nel 1260 e nel 1300. Dopo ciascuna invasione, per alcuni mesi i Mongoli dell'Ilkhanato furono in grado di lanciare alcuni attacchi a meridione, verso la Palestina, giungendo fino a Gaza. Gli attacchi furono portati da componenti abbastanza piccole dell'esercito mongolo, che si impegnarono nel saccheggio, nelle uccisioni e nella distruzione; i Mongoli non sembrarono, ad ogni modo, avere intenzione di integrare la Palestina nel sistema amministrativo mongolo, e pochi mesi dopo le invasioni siriane, le forze mamelucche tornarono dall'Egitto e rioccuparono l'area incontrando una debole resistenza.


Близькосхідний похід монголів

Близькосхідний похід монголів під командуванням Хулагу (1256–1260) — один із найбільших завойовницьких походів монгольської армії, спрямований проти іранських ісмаїлітів-нізаритів, халіфату Аббасидів, сирійських Айюбідів та мамлюків Єгипту; оскільки значну роль у діях проти близькосхідних мусульман відіграли центральноазійські християни-несторіани, деякими істориками (Рене Груссе, Георгій Вернадський, Лев Гумільов) названий Жовтим хрестовим походом.


Les incursions dels mongols a Palestina van tenir lloc al final de les Croades, com a continuació d'una sèrie d'incursions mongols a Pèrsia i Síria entre els anys 1260 i 1300. Després d'aquestes invasions, durant un període d'uns pocs mesos els mongols van ser capaços de fer algunes incursions a Palestina, fins a aconseguir arribar a Gaza.


Mongol raids into Palestine took place towards the end of the Crusades, following the temporarily successful Mongol invasions of Syria, primarily in 1260 and 1300. Following each of these invasions, there existed a period of a few months during which the Mongols were able to launch raids southward into Palestine, reaching as far as Gaza.


Incursiones de los mongoles en Palestina

Las incursiones de los mongoles en Palestina tuvieron lugar al final de las Cruzadas, como continuación de una serie de incursiones mongolas en Siria, principalmente entre los años 1260 y 1300. Luego de cada una de estas invasiones, durante un período de unos pocos meses los mongoles fueron capaces de lanzar algunas incursiones hacia Palestina, logrando penetrar hasta Gaza.


De mongolske felttog ind i Palæstina foregik hen imod afslutningen af korstogene, som opfølgninger på de midlertidigt succesrige mongolske invasioner i Syrien, først og fremmest i 1260 og 1300. Efter hver af disse invasioner fulgte der en periode på nogle få måneder, hvor mongolerne formåede at gennemføre togter sydpå ind i Palæstina, hvor de nåede så langt som til Gaza.


غزوات المغول على فلسطين

بدأت تلك الغزوات تأخذ مكانها مع نهاية الحملات الصليبية مباشرة، يكون بعد نجاحات محدودة للمغول بغزوهم الشام خاصة عام 1260 و1300. فبعد كل حملة من تلك الحملات يكون عندهم الوقت الكافي ليتمكنوا من الانطلاق للغزو جنوباً داخل فلسطين حتى غزة. تلك الغارات ينفذها أعداد صغيرة من الجيش المغولي تخرج للسلب والنهب والقتل وتخريب كل شيء أمامهم. مما يدل على أن المغول ليست لهم نية لضم فلسطين إلى النظام الإداري لمملكتهم، وبعد أشهر من غزوهم لسوريا يعود الجيش المملوكي ليطردهم ويعيد الشام إلى حكمه.


Serangan Mongol ke Palestina terjadi pada akhir Perang Salib setelah keberhasilan invasi Mongol ke Suriah. Serangan ini terjadi antara tahun 1260 hingga 1300. Serangan Mongol dapat mencapai wilayah Gaza.


Бітва пад Палонкай

Бітва пад Палонкай, Палонкаўская бітва () — адна з пераломных бітваў Трынаццацігадовай вайны (1654—1667). Адбылася каля мястэчка Палонка на Наваградчыне. Скончылася перамогай аб'яднаных сіл Вялікага Княства Літоўскага і Каралеўства Польскага над войскам Маскоўскай дзяржавы.


Битва под Полонкой

Битва под Полонкой — сражение Русско-польской войны 1654—1667, состоявшееся 28 июня 1660 года у белорусского села Полонка. Польско-литовское войско, возглавляемое Стефаном Чарнецким, нанесло серьёзное поражение русской армии Ивана Хованского, после того как та попала в засаду гусар.


Bitwa pod Połonką – starcie zbrojne, które miało miejsce 28 czerwca 1660 podczas wojny polsko-rosyjskiej (1654–1667). W bitwie tej wojska Rzeczypospolitej pod dowództwem hetmana wielkiego litewskiego Pawła Jana Sapiehy i wojewody ruskiego Stefana Czarnieckiego pokonały wojska rosyjskie dowodzone przez Iwana Chowańskiego.


The Battle of Polonka (Połonka) took place near Połonka (modern Belarus) during the Polish-Russian War (1658-1667) on 29 June 1660 between Polish-Lithuanian and Russian forces. Polish-Lithuanian army under Stefan Czarniecki and Paweł Jan Sapieha forced a Russian retreat through a carefully planned Polish hussar ambush and several tactically effective flanking maneuvers. The Russian defeat also meant they had to abandon the Siege of Lyakhavichy (Lachowicze).


Эвакуацыя Усходняй Прусіі

Эвакуацыя Усходняй Прусіі — комплекс мер, прадпрынятых наступаючай Чырвонай Арміяй, накіраваных на спыненне суверэнітэту Германіі над тэрыторыямі Усходняй Прусіі і Памераніі, якія завяршыліся амаль поўнай дэпартацыяй нямецкага насельніцтва ў 1944—1947 (каля 2 — 2,5 мільёнаў чалавек) і падзелам у адпаведнасці з рашэннем Патсдамскай канферэнцыі тэрыторыі паміж СССР (у прыватнасці, РСФСР — Калінінградская вобласць — ядро Прусіі, Мемельскі край з Мемелем (Клайпеда) адышоў пазней Літоўскай ССР) і Польшчай (Памеранія, Вармія і Мазуры). Польшчы было перададзена дзве траціны былой Усходняй Прусіі.


Evacuarea Prusiei Răsăritene se referă la evacuarea populației de etnie germană din din zona mai înainte amintită și din alte ținuturi ale Prusiei în 1944 și1945.


Эвакуация Восточной Пруссии (1945)

Эвакуа́ция Восто́чной Пру́ссии — массовая эвакуация гражданского населения (немцев, прусских литовцев, курсениеков), а также немецких войск с территории Восточной Пруссии и Клайпедского края в 1945 году, на заключительном этапе Великой Отечественной войны и Второй мировой войны.


A Evacuação da Prússia Oriental refere-se à evacuação da população civil alemã e do pessoal militar na Prússia Oriental e da região Klaipėda entre 20 de janeiro e março de 1945, como parte da evacuação de civis alemães no final da Segunda Guerra Mundial. Não deve ser confundida com a expulsão após a guerra ter terminado, sob ocupação soviética.


The evacuation of East Prussia was the movement of German civilian population and military personnel from East Prussia between 20 January and March 1945, that was initially organized and carried out by state authorities but quickly turned into a chaotic flight from the Red Army.


La evacuación de Prusia Oriental, comúnmente asociada al denominado Genocidio Prusiano, hace referencia a un episodio de la Segunda Guerra Mundial que tuvo por resultado la evacuación y/o desplazamiento de la población de origen alemán que habitaba en Prusia Oriental hacia las fronteras alemanas de la posguerra en 1944 y 1945.


Паўстанне Чэхаславацкага корпуса

Паўстанне Чэхаславацкага корпуса — ўзброены контррэвалюцыйны выступ чэхаславацкіх войскаў, якія знаходзіліся ў Савецкай Расіі, справакаваны прадстаўнікамі Антанты.


מרד הלגיון הצ'כוסלובקי

הלגיון הצ'כוסלובקי - מרד של יחידות צ'כוסלובקיות בצבא הרוסי נגד השלטון הבולשביקי במהלך 1918-1919. המרד הסתיים בפיוס ופינוי הלגיון דרך ולדיווסטוק לצ'כוסלובקיה.


Восстание Чехословацкого корпуса

Восстание Чехослова́цкого ко́рпуса ("Чехословацкий мятеж") происходило в мае—августе 1918 года на территории Поволжья и Сибири.


Повстання Чехословацького корпусу

Повстання Чехословацького корпусу — збройний виступ добровольчого військового з'єднання, сформованого в стрілецький корпус у складі російської армії восени 1917 року в основному з полонених чехів і словаків (колишніх військовослужбовців австро-угорської армії, які висловили бажання брати участь у війні проти Німецької та Австро-Угорської імперій на боці Російської імперії.


Čeľabinský incident bola udalosť ktorá sa odohrala 14. mája 1918 na železničnej stanici v meste Čeľabinsk vo vtedajšej RSFSR počas ruskej občianskej vojny. Tento incident v rozhodujúcej miere ovplyvnil postoj česko-slovenských légii k boľševickej moci. Nevyprovokovaný útok na evakuovaných príslušníkov légií spôsobil roztržku medzi boľševickými silami a československými légiami a viedol k ozbrojenému odporu a bojom, ktoré trvali až do roku 1920.


The Revolt of the Czechoslovak Legion comprised the armed actions of the Czechoslovak Legion in the Russian Civil War against Bolshevik authorities, beginning in May 1918 and persisting through evacuation of the Legion from Siberia to Europe in 1920. The revolt, occurring in Volga, Ural, and Siberia regions along the Trans-Siberian Railway, was a reaction to a threat initiated by the Bolsheviks partly as a consequence of the Treaty of Brest-Litovsk. One major secondary consequence of victories by the Legion over the Bolsheviks was to catalyze anti-Bolshevik activity in Siberia, particularly of the Committee of Members of the Constituent Assembly, and to provide a major boost for the anti-Bolshevik or White forces, likely protracting the Russian Civil War.


Čeljabinský incident je název události, která se stala 14. května 1918 v ruském Čeljabinsku během Ruské občanské války. Vedla ke konfliktu mezi československými legionáři a bolševiky.


Германа-савецкі ваенны парад у Брэст-Літоўску

Германо-савецкі ваенны парад у Брэст-Літоўску — праходжанне ўрачыстым маршам па цэнтральнай вуліцы горада падраздзяленняў XIX матарызаванага корпусу вермахта (камандуючы корпусам — генерал танкавых войскаў Гайнц Гудэрыян) і 4-га батальёну 29-й асобнай танкавай брыгады РСЧА (камбрыг — Сямён Майсеевіч Крывашэін), якое адбылося 22 верасня 1939 г. ў час афіцыйнай працэдуры перадачы Брэст-Літоўска і Брэсцкай крэпасці савецкаму боку ў час уварвання ў Польшчу войскаў Германии і СССР. Працэдура завяршылася ўрачыстым спускам нямецкага і ўзняццем савецкага сцягоў.


Parada militară germano-sovietică de la Brest – Litovsk a avut loc pe data de 22 septembrie 1939. Parada a celebrat faptul că, în cadrul înțelegerilor dintre ele, Germania nazistă a retrocedat URSS-ului orașul Brest Litovsk.


Парад вермахта перед частями РККА в Бресте

(в немецком оригинале советско-германского плана передачи города — «Vorbeimarsch») — прохождение торжественным маршем по центральной улице города Брест (Брест-Литовск) подразделений XIX моторизованного корпуса вермахта (командир корпуса — генерал танковых войск Гейнц Гудериан), за которым наблюдали в качестве зрителей экипажи 29-й отдельной танковой бригады РККА (командир — комбриг Семён Кривошеин), состоявшееся 22 сентября 1939 года, во время официальной процедуры передачи советской стороне города Брест и Брестской крепости, захваченных немецкими войсками в ходе вторжения в Польшу.


苏德布列斯特-立陶夫斯克联合阅兵

苏德布列斯特-立陶夫斯克联合阅兵（ ）是1939年9月22日，纳粹德国和苏联军队在入侵波兰期间于当时属于波兰第二共和国的城市布列斯特-立陶夫斯克举行的官方典礼。这一活动标志着德国军队根据双方签订的《苏德互不侵犯条约》撤回密约中规定的分界线及德军向苏军移交该城市和附近要塞。


Desfile militar germano-soviético em Brest-Litovsk

O desfile militar germano-soviético em Brest-Litovsk refere-se a uma cerimônia oficial realizada pelas tropas de Alemanha nazista e a União Soviética em 22 de setembro de 1939 durante a invasão da Polônia, na cidade de Brest-Litovsk, que marcou a retirada das tropas alemãs para a linha de demarcação acordada previamente com a transferência da cidade e sua fortaleza ao Exército Vermelho.


Parade militaire germano-soviétique à Brest-Litovsk

Le défilé militaire germano-soviétique de Brest-Litovsk (en allemand : ', en russe : ') fait référence à une cérémonie officielle organisée par les troupes de l'Allemagne nazie et de l'Union soviétique le lors de l'invasion de la Pologne dans la ville de Brest-Litovsk (en polonais : ' ou ', faisant alors partie du territoire de la Pologne, aujourd'hui Brest, ville de Biélorussie. Elle marqua le retrait des troupes allemandes sur la ligne de démarcation convenue précédemment, et le transfert de la ville et de sa forteresse à l'Armée rouge soviétique.


Parada zwycięstwa Wehrmachtu i Armii Czerwonej w Brześciu – wspólna defilada oddziałów Armii Czerwonej i Wehrmachtu w Brześciu nad Bugiem w dniu 22 września 1939 przed Heinzem Guderianem i Siemionem Kriwoszeinem. Defilada była związana z przekazaniem w trakcie agresji na Polskę zdobytego przez Wehrmacht Brześcia – Armii Czerwonej zgodnie z postanowieniami paktu Ribbentrop-Mołotow.


The German–Soviet military parade in Brest-Litovsk (, ) was an official ceremony held by the troops of Nazi Germany and the Soviet Union on September 22, 1939, during the invasion of Poland in the city of Brest-Litovsk (, then in the Second Polish Republic, now Brest in Belarus). It marked the withdrawal of German troops to the demarcation line secretly agreed to in the Molotov–Ribbentrop Pact, and the handover of the city and its fortress to the Soviet Red Army.


El Desfile militar alemán-soviético en Brest-Litovsk (, ) se refiere a la ceremonia oficial entre las tropas de la Alemania Nazi y la Unión Soviética el 22 de septiembre de 1939, durante la invasión de Polonia en la ciudad de Brest-Litovsk (, en ese entonces en la Segunda República Polaca, ahora Brest en Bielorrusia), que marcó la retirada de tropas alemanas y la entrega de la ciudad y su fortaleza al Ejército Rojo soviético, según lo acordado previamente entre los dos gobiernos.


العرض العسكري الألماني السوفييتي في بريست ليتوفسك

العرض العسكري الألماني السوفيتي في بريست ليتوفسك ، كان احتفالًا رسميًا نظمته قوات ألمانيا النازية والاتحاد السوفيتي في 22 سبتمبر 1939، أثناء غزو بولندا لمدينة بريست ليتوفسك ( ، ثم في الجمهورية البولندية الثانية، والآن بريست في بيلاروسيا ). كان هذا بمثابة علامة على انسحاب القوات الألمانية من خط الترسيم الذي تم الاتفاق عليه سرا في اتفاق مولوتوف-ريبنتروب، وتسليم المدينة وحصنها إلى الجيش الأحمر السوفيتي.


สวนสนามเยอรมัน–โซเวียตในเบรสต์-ลีตอฟสค์

พิธีสวนสนามกองทัพเยอรมัน–โซเวียตในเบรสต์-ลีตอฟสค์ (, ) หมายถึงพิธีทางทหารที่ถูกจัดขึ้นอย่างเป็นทางการโดยกองกำลังทหารของนาซีเยอรมนีและสหภาพโซเวียต เมื่อวันที่ 22 กันยายน ค.ศ. 1939 ในช่วงระหว่างการบุกครองโปแลนด์ ในเมืองเบรสต์-ลีตอฟสค์ ( เมื่อในสมัยสาธารณรัฐโปแลนด์ที่สอง ปัจจุบันเมืองเบรสต์อยู่ในเบลารุส) มันเป็นเครื่องหมายในการถอนกำลังของเยอรมันไปยังเส้นแบ่งเขตดินแดนตามที่ได้ตกลงกันเอาไว้ก่อนหน้านี้และส่งมอบเมืองและป้อมปราการของตนที่ยึดมาได้มอบให้แก่กองทัพแดงแห่งสหภาพโซเวียต


Мяцеж Глінскіх

Мяце́ж Глі́нскіх — выступленне групы князёў пад кіраўніцтвам Міхаіла Львовіча Глінскага ў 1508 годзе, якое стала вынікам барацьбы за ўладу ў Вялікім Княстве Літоўскім паміж дзвюма групоўкамі шляхты ў апошнія гады княжання Аляксандра Ягелончыка. Непасрэднай прычынай пачатку мяцяжу стала адхіленне ад пасад Міхаіла Глінскага новым вялікім князем літоўскім Жыгімонтам Старым пад уплывам чутак, распаўсюджаных асабістым ворагам Глінскага Янам Забярэзінскім. Пасля няўдачы мірнага вырашэння справы ў судзе Глінскі і яго прыхільнікі, якімі пераважна былі члены клана Глінскіх, паднялі мяцеж. Праз некаторы час мяцежнікі перайшлі на службу да вялікага князя маскоўскага Васіля III, тым самым змяніўшы сутнасць выступлення, ператварыўшы яго ў частку маскоўска-літоўскай вайны 1507—1508 гадоў. Агульная няўдача дзеянняў мяцежнікаў і маскоўскіх войскаў прывяла да таго, што згодна з мірным дагаворам, Глінскія і іх прыхільнікі атрымалі права выехаць у Маскву з усёй рухомай маёмасцю, але іх уладанні былі канфіскаваныя.


Мятеж Глинских

Мяте́ж Гли́нских — выступление группы князей под руководством Михаила Львовича Глинского в 1508 году, ставшее итогом борьбы за власть между двумя группировками знати в Великом княжестве Литовском в последние годы княжения и после смерти Александра. Под влиянием слухов, распространяемых личным врагом Глинского Яном Заберезинским, новый великий князь литовский Сигизмунд I отстранил Глинского от занимаемых должностей. Потерпев неудачу в попытке мирного возвращения прежнего положения при дворе, Глинский и его сторонники, преимущественно родственники, подняли мятеж. Спустя некоторое время мятежники перешли на службу к великому князю московскому Василию III, тем самым изменив суть выступления, превратив его в часть русско-литовской войны 1507—1508 годов. Общий неуспех действий мятежников и московских войск привёл к тому, что согласно мирному договору Глинские и их сторонники получили право выехать в Москву со всем движимым имуществом, но их обширные владения в Великом княжестве Литовском были конфискованы.


Повстання Глинського

Повста́ння Миха́йла Гли́нського — виступ групи князів під керівництвом Михайла Львовича Глинського в 1508 році, що став підсумком боротьби за владу між двома угрупованнями знаті в Великому князівстві Литовському в останні роки князювання Олександра Ягеллончика. Безпосередньою причиною початку заколоту послужило те, що новий великий князь литовський Сигізмунд I під впливом чуток, розповсюджуваних особистим ворогом Глинського Яном Заберезинським, відсторонив Михайла від займаних ним посад. Після невдачі мирного вирішення справи в суді Глинський і його прихильники, якими переважно були члени клану Глинських, підняли повстання. Вірогідною ціллю Глинського було відокремлення руських (українських, білоруських) земель в окрему державу з військовою поміччю Великого князівства Московського та Кримського ханства. Через деякий час заколотники перейшли на службу до великого князя московського Василя III, тим самим змінивши суть виступу, перетворивши його в частину московсько-литовської війни 1507–1508 років. Загальний неуспіх дій бунтівників і московських військ призвів до того, що згідно з мирним договором, Глинські та їх прихильники отримали право виїхати до Москви з усім рухомим майном, але їх великі володіння були конфісковані.


The Glinski rebellion was a revolt in 1508 in the Grand Duchy of Lithuania by a group of aristocrats led by Prince Mikhail Glinski in 1508. It grew out of a rivalry between two factions of the nobility during the final years of Grand Duke Alexander Jagiellon. The revolt began when Sigismund I, the new Grand Duke, decided to strip Glinski of his posts based on rumors spread by Jan Zabrzeziński, Glinski's personal enemy. After failing to settle the dispute at the royal court, Glinski and his supporters (mostly relatives) rose up in arms. The rebels swore allegiance to Vasili III of Russia, who was waging war against Lithuania.


Магілёўская абарона

Магілёўская абарона — баявыя дзеянні савецкіх войскаў у ліпені 1941 года ў раёне Магілёва. З'яўляецца часткай Смаленскай бітвы.


Могилёвская оборона

Могилёвская оборона — боевые действия Красной армии в ВОВ в июле 1941 года в районе Могилёва (БССР).


Оборона Могильова

Оборона Могильова — бойові дії Червоної армії по захисту Могильова, що проводилися протягом 3-26 липня 1941 року.


The Siege of Mogilev was a three-week encirclement of Mogilev undertaken by German troops, part of the Battle of Smolensk. After the beginning of Operation Barbarossa, the German invasion of the Soviet Union, German troops broke through Soviet lines. Mogilev was heavily fortified and bypassed by German tank forces. German infantry steadily reduced the pocket, and by late July, the defending Soviet troops had run out of ammunition and other necessary supplies. As a result, Soviet commander Fyodor Bakunin went against orders and ordered a breakout. A small number of Soviet troops were able to reach Soviet lines, and 35,000 were reported captured by German troops. The defense of Mogilev tied down four German infantry divisions, delaying their attack on Gomel for a week.


Віцебска-Аршанская наступальная аперацыя — наступальная аперацыя войскаў 1-га Беларускага (генерал арміі І. Х. Баграмян) і 3-га Прыбалтыйскага (генерал-палкоўнік, з 26 чэрвеня генерал арміі І. Д. Чарняхоўскі) франтоў, праведзеная 23—28 чэрвеня 1944 года ў ходзе Беларускай аперацыі 1944 года («Аперацыя Баграціён») падчас Вялікай Айчыннай вайны. У ходзе аперацыі 26 чэрвеня 1944 года быў вызвалены Віцебск.


Витебско-Оршанская операция

Витебско-Оршанская операция ( (23 — 28 июня 1944) — стратегическая военная операция вооружённых сил СССР против немецких войск во время Великой Отечественной войны, проведённая в Восточной Белоруссии, с целью обрушения обороны правого фланга группы армий «Центр». Является составной частью Белорусской стратегической наступательной операции (операции «Багратион»).


Вітебсько-Оршанська операція

Вітебсько-Оршанська операція () — фронтова наступальна операція радянських військ 1-го Прибалтійського (командувач генерал армії Баграмян І. Х.) і 3-го Білоруського фронтів (генерал-полковник, з 26 червня генерал армії Черняховський І. Д.) на лівому фланзі групи армій «Центр», складова та перша частина загального стратегічного наступу радянських військ у Білорусі літом 1944 року.


Vitebsk - Orşa Taarruzu, Kızıl Ordu'nun 1944 yılı yaz genel taarruzu Belarus Stratejik Taarruz Harekâtı'nın bir parçasıdır ve genelde Bagration Harekâtı olarak bilinir.


Chiến dịch Vitebsk–Orsha là một trong ba chiến dịch mở màn cho các hoạt động tấn công lớn nhất năm 1944 của Quân đội Liên Xô trên Chiến trường Byelorussia, diễn ra từ ngày 23 tháng 6 đến ngày 28 tháng 6 năm 1944, đúng ba năm sau ngày phát xít Đức tấn công Liên Xô. Chiến dịch diễn ra trên hướng Vitebsk-Orsha, một trong hai hướng đột kích chủ công của các phương diện quân Liên Xô tại mặt trận Byelorussia. Chỉ sau sáu ngày giao chiến, Phương diện quân Byelorussia 3 và ba tập đoàn quân cánh trái của Phương diện quân Pribaltic 1 đã đánh bại Tập đoàn quân xe tăng 3, cánh trái của Tập đoàn quân 4 và cánh phải của Tập đoàn quân 16 (Đức), bao vây và tiêu diệt một cụm lớn quân Đức tại "cái chảo" Vitebsk, bắt sống tướng Friedrich Gollwitzer, chỉ huy Quân đoàn bộ binh 53 (Đức), tướng Alfons Hitter, Sư đoàn trưởng Sư đoàn bộ binh 206 và đại tá Smit, tham mưu trưởng Quân đoàn 53. Các sư đoàn đoàn Đức thuộc các Quân đoàn bộ binh 6 và 9 đều bị đánh thiệt hại nặng.


The Vitebsk–Orsha offensive () was part of the Belorussian strategic offensive of the Red Army in summer 1944, commonly known as Operation Bagration. During the offensive, Soviet troops captured Vitebsk and Orsha. A Soviet breakthrough during the offensive helped achieve the encirclement of German troops in the subsequent Minsk offensive.


Баліварыянскія гульні 1938

Першыя Баліварыянскія гульні () — мультыспартыўнае мерапрыемства, якое праходзіла з 6 па 22 жніўня 1938 года ў калумбійскім горадзе Багата. Гульні былі арганізаваны Баліварыянскай спартыўнай арганізацыяй.


Боливарианские игры 1938

1-е Боливарианские игры проходили с 6 по 22 августа 1938 года в Боготе (Колумбия). В соревнованиях приняли участие 716 спортсменов из 6 стран. Игры были официально открыты президентом Колумбии Альфонсо Лопес Пумарехо, в сопровождении Альберто Нариньо Чейна из Колумбийского Олимпийского комитета, полковником Леопольдо Пьедраита из местного организационного комитета, и Густаво Сантосом, мэром города Боготы.


Els I Jocs Bolivarians (en castellà: "Juegos Bolivarianos") van ser un esdeveniment esportiu celebrat entre el 6 i el 22 d'agost de 1938 a Bogotà, Colòmbia, a l'Estadio El Campín, per celebrar els 400 aniversari de la ciutat. Els Jocs van estar organitzats per l'Organització Esportiva Bolivariana (ODEBO).


Bolivarianske leker 1938 (bolivarianske leker) ble arrangert i Bogotá i Colombia i 1938.


Les Jeux bolivariens de 1938 sont la première édition des Jeux bolivariens et se déroulent à Bogota, en Colombie. Les six nations ayant été libérées des Espagnols par Simón Bolívar y participent. La compétition se déroule à Bogota, la capitale colombienne célébrant ses 400 ans et en honneur à la Colombie qui est l'initiatrice de ces Jeux.


The I Bolivarian Games (Spanish: "Juegos Bolivarianos") were a multi-sport event held between August 6–22, 1938, in Bogotá, Colombia, at the Estadio El Campín, for the city's 400th anniversary. The Games were organized by the Bolivarian Sports Organization (ODEBO).


Усходні фронт Рускай арміі

Усходні фронт — аператыўна-стратэгічнае з'яднанне ўзброеных антыбальшавіцкіх сіл на ўсходзе Расіі падчас Грамадзянскай вайны. Як адзіны фронт існаваў з ліпеня 1919 года.


החזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה

החזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה - קרבות במזרח רוסיה, אורל וסיביר שהחלו במהלך 1918 בעקבות מרד הלגיון הצ'כי והסתיימו בשנת 1920.


Восточный фронт Русской армии

Восто́чный фронт — оперативно-стратегическое объединение вооружённых антибольшевистских сил на востоке России во время Гражданской войны. Как единый фронт существовал с июля 1919 года.


Східний фронт Російської армії

Східний фронт Російської армії — оперативно-стратегічне об'єднання Білої армії на сході Росії під час Громадянської війни.


The Russian Civil War spread to the east in May 1918, with a series of revolts along the route of the Trans-Siberian Railway, on the part of the Czechoslovak Legion and officers of the Russian Army. Provisional anti-Bolshevik local governments were formed in many parts of Siberia and other eastern regions during that summer. The Red Army mounted a counter-offensive in the autumn, and in 1919 defeated the White commander Aleksandr Kolchak in Siberia. Smaller-scale conflicts in the region went on until 1923.


Грамадзянская вайна ў Іраку

Грамадзянская вайна ў Іраку працягвалася з моманту вываду амерыканскіх войскаў у снежні 2011 года. Іракскія паўстанцкія групоўкі разгарнулі ўзброеную барацьбу супраць цэнтральнага іракскага ўрада і замежных прыватных ваенных кампаній, разгарэўся канфлікт паміж рознымі рэлігійнымі групамі. Пасля вываду амерыканскіх войскаў узровень гвалту вырас, групы баевікоў актывізавалі свае дзеянні супраць шыіцкай большасці насельніцтва з мэтай падрыву даверу ў шыітаў да ўрада і яго намаганням, накіраваным на абарону грамадзян уласнымі сіламі, без непасрэднага амерыканскага ўдзелу. Узброеныя групоўкі ў Іраку арганізавалі «» і ў цяперашні час падтрымліваюць сірыйскую апазіцыю ў барацьбе супраць урада Башара Асада.


Ιρακινός εμφύλιος πόλεμος

Ο Ιρακινός εμφύλιος πόλεμος ήταν μια ένοπλη σύγκρουση στη Μέση Ανατολή. Το 2014, η ιρακινή εξέγερση κλιμακώθηκε σε έναν εμφύλιο πόλεμο με την κατάκτηση της Φαλούτζα, της Μοσούλης, του Τικρίτ και των κυριότερων περιοχών στο βόρειο Ιράκ από τρομοκράτες. Αυτό είχε ως αποτέλεσμα την αναγκαστική παραίτηση του Πρωθυπουργού Νούρι αλ Μαλίκι. Οι Ηνωμένες Πολιτείες, το Ιράν, η Συρία, η Ρωσία παρέχουν στρατιωτική βοήθεια. Στις 9 Δεκεμβρίου ο πρωθυπουργός του Ιράκ ανακοίνωσε ότι το Ιράκ απελευθερώθηκε πλήρως από την Αλ-Κάιντα.


Гражданская война в Ираке

Гражданская война в Ираке продолжается с момента вывода американских войск в декабре 2011 года. Иракские повстанческие группировки развернули вооружённую борьбу против центрального иракского правительства и частных военных компаний, разгорелся конфликт между различными религиозными группами.


Irakin kriisi on Isis-järjestön hyökkäyksestä 2014 alkanut sota Irakissa. Vuoden 2017 lopulla Irakin hallinto julisti Isiksen voitetuksi Irakin puolella.


La guerra civile in Iraq è stata un conflitto armato che ebbe inizio nel gennaio 2014, quando la milizia Stato Islamico dell'Iraq e Levante conquistò la provincia di Anbar, nella parte occidentale del Paese, e terminò nel dicembre del 2017 con la caduta di Abu Kamal, roccaforte dell'ISIS lungo il confine Siria-Iraq.


이라크 내전 또는 제3차 걸프 전쟁은 IS가 이라크 반란을 기회로 삼아 2014년부터 북부 이라크 지역의 팔루자와 모술을 비롯한 주요 지역을 점령함으로써 벌어진 전쟁이다. 이 과정에서 이라크 총리 누리 알말리키가 사임하였고, 미국, 이란을 비롯한 수많은 국가들이 공습에 참여하고 이란군이 참전하였으며, 러시아가 이라크를 지원하였다.


جنگ داخلی عراق (۲۰۱۴–۲۰۱۷)

جنگ داخلی عراق یک درگیری مسلحانه جاری در خاورمیانه است. این جنگ داخلی در سال ۲۰۱۴ میلادی، با فتح فلوجه و موصل و مناطق عمده‌ای در شمال عراق توسط دولت اسلامی عراق و شام (داعش) تشدید شد.


A Guerra Civil Iraquiana foi uma guerra assimétrica iniciada por diversos grupos iraquianos e jihadistas contra o governo central iraquiano. Os eventos que levaram a este conflito começaram logo após a invasão do país por forças anglo-americanas em 2003. A estimativa do total de pessoas mortas durante o período da ocupação estrangeira (2003-2011) diverge de fonte para fonte, com os números variando de 150 000 a até 500 000 fatalidades. Entre 2007 e 2009, a violência caiu drasticamente de intensidade. A insurgência voltou com toda a intensidade após a em 2011, com o conflito sectário e religioso também voltando à tona, levando a mais uma brutal onda de violência. Atentados com carros bombas, emboscadas e ações armadas em larga escala acabaram se tornando muito mais frequentes, ameaçando desestabilizar o governo iraquiano. Grupos sunitas, contrários a administração do país (controlada por xiitas, que são a maioria da população), lançaram-se em diversas ofensivas pontuais para tentar lentamente minar as autoridades de Bagdá que, apesar de receber apoio logístico e militar dos americanos, não tinha mais a alternativa de pedir auxílio direto dos exércitos dos Estados Unidos.


La segona guerra civil iraquiana va ser un conflicte armat que va començar el gener de 2014 i va acabar el desembre de 2017, i que es considerada com una fase de la Guerra de l'Iraq.


Irak İç Savaşı (2014-2017), IŞİD'in Musul'a saldırmasıyla başlayan iç çatışmaları kapsamaktadır. IŞİD ve IŞİD'e destek veren eski Baas partisi mensupları, Sünni Arap aşiretleri ve diğer radikal örgütler ile Irak Ordusu, Peşmerge, İran destekli Şii milisler, Süryani/Asuri/Yezidi azınlık savaşçıları ve merkezi hükûmete destek veren Sünni ve Şii Arap, Kürt ve Türkmen aşiretleri arasındaki çatışmalar günümüzde de devam etmektedir.


La seconde guerre confessionnelle irakienne ou seconde guerre civile irakienne est une phase de la guerre d'Irak qui a commencé le et s'est officiellement achevée le . Elle fait suite à la première guerre confessionnelle irakienne, qui s'est déroulée de 2006 à 2009.


Wojna domowa w Iraku – konflikt zbrojny w Iraku w latach 2014–2017, w którym głównymi stronami były: rząd Iraku, Kurdowie oraz Islamskie Państwo w Iraku i Lewancie (ISIS).


The War in Iraq was an armed conflict between Iraq and its allies and the Islamic State of Iraq and the Levant (ISIL, also known as ISIS or IS) which began in 2013 and ended in December 2017. Following December 2013, the insurgency escalated into a full-scale war following the conquest of Ramadi, Fallujah, Mosul, Tikrit and other towns in the major areas of northern Iraq by the Islamic State of Iraq and the Levant. At its height, ISIL held 56,000 square kilometers of Iraqi territory, containing 4.5 million citizens.


La guerra civil iraquí fue un conflicto armado que se desarrolló entre 2014 y 2017 en el territorio de la República de Irak, en la cual se enfrentaron por un lado, el nuevo gobierno federal de Irak y sus aliados (en el poder desde la disolución de la Autoridad Provisional de la Coalición en 2004) contra los militares del antiguo ejército de la Irak baazista y socialistas árabes, agrupados en la sola idea de destruir al nuevo gobierno federal, compuesto por conservadores favorables al occidentalismo y panislamismo contrarios a la guerra de Irak y relacionados estrechamente a la rama musulmana más radical del neobaazismo sectario sunita. Así como los considerados 'grupos yihadistas como el Estado Islámico y afines.


Občanská válka v Iráku (2014–2017) byl do značné míry ukončený ozbrojený konflikt, který je od roku 2014 také nazýván Iráckou krizí. Po stažení amerických vojsk v roce 2011 pokračoval konflikt různých náboženských a etnických skupin s centrální vládou Iráku a sektářské násilí mezi těmito skupinami. Zvláštním jevem byl vznik tzv. Islámského státu (IS) a jeho krutovlády na částech území Sýrie a Iráku. Ten však byl po počátečních úspěších vojensky přemožen.


الحرب الأهلية العراقية (2014–2017)

الحرب الأهلية العراقية الثانية هي نزاع مسلح بدأ في العراق في عام 2014م على شكل حركة تمرد، ثم تصاعدت وتيرة الأحداث لتتحول بنهاية المطاف إلى حرب عسكرية طويلة، مع غزو الفلوجة والموصل ومناطق رئيسية في شمال العراق من قبل تنظيم الدولة الإسلامية (داعش) وإعلان أبو بكر البغدادي قيام خلافة إسلامية جديدة. وقد تشكل على إثر هذه الغزو الحشد الشعبي من قبل رئيس الوزراء نوري المالكي الذي تنحى عن المنصب بعد أن منع من تولي ولاية ثالثة وإسناد المنصب إلى حيدر العبادي، بدأت سلسة طويلة من الضربات الجوية من قبل الولايات المتحدة، إيران، سوريا، وعشرة بلدان أخرى على الأقل على تنظيم داعش، وانتهت الحرب بإعلان الحكومة المركزية في بغداد سيطرتها الكاملة على جميع مناطق داخل الحدود العراقية وتم بسط السيطرة على الحدود الدوليه لأول مرة منذ العام 2003م ، وبمشاركة حرس الثورة الإسلامية الإيرانية وبمساعدات عسكرية مقدمة إلى العراق من روسيا.


สงครามกลางเมืองอิรัก (พ.ศ. 2557–2560)

สงครามกลางเมืองอิรักเป็นการขัดกันด้วยอาวุธที่กำลังดำเนินอยู่ในตะวันออกกลาง ในปี 2557 การก่อการกำเริบอิรักบานปลายเป็นสงครามกลางเมืองด้วยรัฐอิสลามอิรักและลิแวนต์พิชิตฟัลลูญะห์ (Fallujah) และโมซูลและพื้นที่สำคัญในภาคเหนือของประเทศอิรัก ส่งผลให้นายกรัฐมนตรีนูรี อัล-มาลิกี (Nouri al-Maliki) ลาออก สหรัฐ อิหร่าน ซีเรียและประเทศอื่นอีกกว่าสิบสองประเทศโจมตีทางอากาศ ทหารอิหร่านเข้าร่วมรบภาคพื้นดิน และรัสเซียช่วยเหลือทางทหารต่ออิรัก


Perang Saudara Irak (), merupakan konflik bersenjata di Timur Tengah yang berlangsung antara bulan Januari 2014 hingga Desember 2017. Pada tahun 2014, pemberontakan di Irak meningkat menjadi perang saudara dengan ditaklukannya Fallujah, Mosul, Tikrit dan wilayah-wilayah utama di Irak utara oleh Negara Islam Irak dan Syam (ISIL, juga dikenal sebagai ISIS/NIIS atau IS). Peristiwa ini mengakibatkan pengunduran diri paksa Perdana Menteri Irak, Nouri al-Maliki, serangan udara oleh Amerika Serikat, Iran, Suriah, dan setidaknya dua belas negara lain, keikutsertaan pasukan Iran serta bantuan militer dan logistik yang diberikan ke Irak oleh Rusia.


Вялікі марш вяртання

«Вялікі марш вяртання» або Сутыкненні на мяжы Ізраіля з сектарам Газа — кампанія масавых антыізраільскі выступленняў палестынцаў на мяжы паміж Сектарам Газа і Ізраілем, арганізаваная рухам ХАМАС вясной 2018 года. Кампанія была запланавана і працягвалася на працягу шасці тыдняў, з 30 сакавіка 2018 года, гадавіны «дня Зямлі», і да 15 мая 2018 года, 70-ы Дзень Накба.


העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021)

ב־30 במרץ 2018 החלה סדרת עימותים, שכללו הפגנות המוניות ברצועת עזה, ליד הגבול הישראלי. הפגנות ומהומות אלו, הנקראות בפי הפלסטינים "צעדת השיבה הגדולה" (בערבית مسيرة العودة الكبرى) קוראות להתיר לפליטים פלסטינים ולצאצאיהם לשוב לשטח ישראל. ההפגנות נועדו להפגין גם נגד הסגר על רצועת עזה ומעבר שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים. במסגרת ההפגנות מתעמתים פעילים ומחבלים פלסטינים עם כוחות צה"ל בסמוך לגדר המערכת סביב רצועת עזה. אלפי פלסטינים מתקרבים לגדר, תוך שחלקם מיידים אבנים, ומשליכים בקבוקי תבערה ומטעני חבלה. במקביל מעת לעת נערכים ניסיונות לחבל בגדר ולעבור אותה אל הצד הישראלי וכן ירי נגד כוחות צה"ל ששומרים על הגבול, בחסות האלימות.


Столкновения на границе Израиля с сектором Газа (2018—2019)

Столкновения на границе Израиля с сектором Газа (или «Великий марш возвращения») — кампания массовых антиизраильских выступлений палестинцев на границе между сектором Газа и Израилем, организованная движением ХАМАС весной 2018 года. Кампания была запланирована на шесть недель, с 30 марта 2018 года, годовщины «дня Земли», и до 15 мая 2018 года, 70-й день «Накба».


اعتراضات ۲۰۱۹–۲۰۱۸ مرز غزه

تظاهرات روز سرزمین در سال ۲۰۱۸ و در چهل و دومین سالگرد این مناسبت در فلسطین برگزار گردید. این تظاهرات تظاهرات بازگشت نیز نامیده شده‌است و از ۶ هفته قبل جمعی از فلسطینیان در مرز نوار غزه تحصن کردند. ۳۰٫۰۰۰ نفر در این تظاهرات در مرز اسرائیل با غزه حضور داشتند.


Les protestes a la frontera de Gaza de 2018 són una sèrie de manifestacions convocades des del 30 de març de 2018, durant el Dia de la Terra palestina, on desenes de milers de palestines van participar en una protesta anomenada Gran Marxa del Retorn a la Franja de Gaza, prop de la frontera israeliana. Les protestes exigiren que als refugiats palestins i als seus descendents se'ls permetés tornar a la seva terra d'origen. També van protestar pel bloqueig de la Franja de Gaza.


Grenseprotestene på Gazastripen 2018 er en aksjon innledet våren 2018 der palestinske innbyggere på Gazastripen krever å vende tilbake til landområdene hvor staten Israel ble opprettet i 1948, samt å lette på restriksjonene ved grenseovergangene til Israel. Aksjonen eskalerte i forbindelse med flytting av den amerikanske ambassaden fra Tel Aviv til Jerusalem 14. mai.


Vào ngày 30 tháng 3 năm 2018, một chiến dịch kéo dài sáu tuần bao gồm một loạt các cuộc biểu tình đã được thực hiện tại Dải Gaza, gần biên giới Gaza-Israel. Được gọi bởi các người tổ chức Palestine "Đại diễu hành Trở về", những người biểu tình đòi hỏi những người tị nạn Palestine và con cháu của họ phải được phép quay trở lại nơi ngày nay là Israel. Họ cũng phản đối việc phong tỏa Dải Gaza và việc di chuyển Đại sứ quán Hoa Kỳ tại Israel từ Tel Aviv đến Jerusalem. Bạo lực trong các cuộc biểu tình đã dẫn đến những ngày chết người nhiều nhất của cuộc xung đột Israel–Palestine từ chiến tranh Gaza 2014.


La Marche du retour de 2018-2019, aussi appelée la « Grande marche du retour », est originellement l'édition annuelle d'une manifestation organisée par les Palestiniens pour commémorer la Nakba, l'exode palestinien de 1948 lors de la première guerre israélo-arabe. La date annuelle en est le , lendemain de la date anniversaire de la proclamation de l'État d'Israël. En 2018, année du anniversaire de cet exode, les organisateurs ont annoncé que la marche, se déroulerait du au . La date correspond également à celle prévue pour le déménagement officiel de l'ambassade des États-Unis en Israël à Jérusalem. Le , premier jour de cette marche du retour, est aussi la Journée de la Terre, journée de commémoration rappelant que le , six manifestants qui s’opposaient à la décision d’Israël d’exproprier des terres appartenant à des Arabes israéliens en Galilée avaient été tués lors de confrontations avec les forces de sécurité israéliennes. La Grande marche du retour prend la forme d'une série de manifestations et de confrontations initiée le dans la bande de Gaza, le long de la frontière avec Israël. La mobilisation des manifestants, dans sa dimension populaire, est inspirée par « le droit au retour ». Le , Yahya Sinwar, chef du Hamas dans la bande de Gaza, déclare que « les manifestations se poursuivront jusqu'à ce que la frontière disparaisse ».


The 2018–2019 Gaza border protests, by the organiser called the Great March of Return (), were a series of demonstrations held each Friday in the Gaza Strip near the Gaza-Israel border from 30 March 2018 and onwards. The demonstrators demanded that the Palestinian refugees must be allowed to return to lands they were displaced from in what is now Israel. They also protested against Israel's Gaza blockade and United States recognition of Jerusalem as capital of Israel.


Protestas fronterizas de Gaza de 2018-2019

Las protestas fronterizas de Gaza, denominadas por sus organizadores Marcha del Retorno o Gran Marcha del Retorno, fueron una campaña en curso convocada desde el 30 de marzo de 2018, durante el Día de la Tierra palestina, en la que decenas de miles de palestinos participaron frente a la frontera israelí en la Franja de Gaza. Las protestas en ocasiones se han tornado violentas hacia los protestantes palestinos desarmados, por parte de los francotiradores israelíes. Las fuerzas israelíes han matado hasta finales de enero de 2019 a al menos 312 palestinos, incluidos médicos, periodistas, discapacitados y al menos 59 niños. Aproximadamente 29.000 manifestantes han resultado heridos, (entre ellos, 370 médicos y enfermeros, 3.565 niños, 1.168 mujeres y 104 ancianos), todos ellos en territorio gazatí, de los que más de 17.000 han recibido impactos de bala. Más de 120 manifestantes han sufrido amputaciones por las heridas de bala. Como resultado de los más de 300 manifestantes muertos, tan solo un soldado israelí ha sido condenado a un mes de cárcel por "desobedecer una orden que causó la muerte de un adolescente palestino".


احتجاجات غزة الحدودية 2018–19

في الذكرى السنوية الثانية والأربعين ليوم الأرض الفلسطيني، الموافق 30 مارس 2018، التي شملت مسيرات في العديد من المناطق في فلسطين وأخرى مناصرة لها، قَتل جيش الاحتلال الإسرائيلي 16 فلسطينيا، وذلك عندما فتحَ النار على مظاهرةٍ كانت تجري على حدود قطاع غزة، وشملت مظاهرات حرق لإطارات مطاطية ورشق الحجارة واستعمال الطائرات الورقية المشتعلة لحرق الحقول الزراعية في المستوطنات. جاءَت هذه المظاهرات في إطار دعوة للجنة التنسيقية العليا لمسيرات العودة، حيثُ دَعت إلى حراكٍ سلمي فلسطيني يبدأ يوم الجُمعة 30 مارس 2018 في الذكرى الثانية والأربعين ليوم الأرض الفلسطيني، وأن تستمر حتى ذكرى النكبة الفلسطينية يوم 15 مايو 2018.


การประท้วงชายแดนกาซา พ.ศ. 2561

ชาวปาเลสไตน์หลายหมื่นคนเข้าร่วมการประท้วงชื่อ การเดินขบวนหวนคืนใหญ่ (Great March of Return) ในฉนวนกาซาใกล้กับชายแดนอิสราเอล เริ่มตั้งแต่วันที่ 30 มีนาคม 2561 ซึ่งเป็นวันแผ่นดิน (Land Day) ของชาวปาเลสไตน์ ผู้เดินขบวนส่วนใหญ่อยู่ในค่ายเต๊นต์ห่างจากชายแดนหลายร้อยเมตรและเดินขบวนอย่างสันติ แต่มีกลุ่มซึ่งประกอบด้วยชายหนุ่มเป็นส่วนใหญ่เดินเข้าใกล้ชายแดน ขว้างปาก้อนหินและโมโลตอฟค็อกเทล แล้วกลิ้งล้อรถยนต์จุดไฟใส่ทหารอิสราเอล ทหารอิสราเอลฆ่าชาวปาเลสไตน์ 27 คนตั้งแต่วันที่ 30 มีนาคม ซึ่งบางส่วนเป็นสมาชิกองค์การนักรบปาเลสไตน์หลายกลุ่ม


Акупацыя Германскага Самоа

Акупа́цыя Герма́нскага Само́а (29 жніўня 1914 года) — эпізод Першай сусветнай вайны, першы ўдзел новазеландскіх сіл у вайне.


כיבוש סמואה הגרמנית

מבצע כיבוש סמואה הגרמנית (כיום: סמואה) במלחמת העולם הראשונה נערך ב-29 וב-30 באוגוסט 1914 והיה הפעולה המלחמתית הראשונה של ניו זילנד, אשר במהלך המלחמה לחמה לצד בריטניה. ניו זילנד הפעילה לשם כך חיל משלוח שהוקם לצורך המשימה: "כוח המשלוח של סמואה" (Samoa Expeditionary Force). לא היה בכוח הגרמנים במקום להפעיל התנגדות אפקטיבית אל מול עליונות מכרעת של כוח המשלוח, והכיבוש בוצע ללא קרב. בהסדרים שלאחר המלחמה, קיבלה ניו זילנד מנדט על השטח.


Оккупация Германского Самоа

Оккупация Германского Самоа (29 августа 1914) — эпизод Первой мировой войны, первое участие новозеландских сил в войне.


Saksan Samoan valloitus oli Britannian, Australian ja Uuden-Seelannin ensimmäisessä maailmansodassa suorittama sotatoimi, jolla se miehitti Saksan siirtomaa Saksan Samoan 28.–30. elokuuta 1914. Samoaan sijoitettu saksalainen sotaväki ei tehnyt vastarintaa.


L'ocupació de Samoa Alemanya (l'adquisició i l'administració posterior de la colònia del Pacífic de Samoa Alemanya), va començar a finals d'agost de 1914 amb el desembarcament d'una força expedicionària de Nova Zelanda anomenada «Força Expedicionaria de Samoa». Les forces desembarcades no van trobar resistència i els neozelandesos van prendre possessió de Samoa per al govern de Nova Zelanda en nom del rei Jordi V.


The Occupation of Samoa was the takeover – and subsequent administration – of the Pacific colony of German Samoa by New Zealand during World War I. It started in late August 1914 with landings by the Samoa Expeditionary Force from New Zealand. The landings were unopposed and the New Zealanders took possession of Samoa for the New Zealand Government on behalf of King George V. The Samoa Expeditionary Force remained in the country until 1915, while its commander, Colonel Robert Logan, continued to administer Samoa on behalf of the New Zealand Government until 1919. The takeover of Samoa was New Zealand's first military action in World War I.


احتلال ساموا الألمانية

احتلال ساموا الألمانية هي السيطرة على مستعمرة الإمبراطورية الألمانية ساموا الألمانية في المحيط الهادئ. بدأت في أغسطس 1914 مع وصول قوة التدخل السريع من نيوزيلندا تدعى "قوة مشاة ساموا". يمثل هذا العمل العسكري بأنه أول عمل عسكري لنيوزيلندا في الحرب العالمية الأولى.


Pendudukan Samoa Jerman adalah proses pengambilalihan dan pendudukan koloni Jerman di Samoa. Pendudukan dimulai pada akhir Agustus 1914 setelah pasukan ekspedisi dari Selandia Baru yang disebut "Pasukan Ekspedisi Samoa" mendarat di koloni ini. Pasukan ekspedisi ini tidak menghadapi perlawanan dan kemudian Selandia Baru memerintah Samoa atas nama Raja George V. Pasukan Ekspedisi Samoa tetap menduduki koloni tersebut hingga tahun 1915, tetapi komandannya, Kolonel Robert Logan, tetap mengurus pemerintahan Samoa sebagai perwakilan Selandia Baru hingga tahun 1919.


Агульнарасійскае галасаванне па папраўках да Канстытуцыі Расіі

Агульнарасійскае галасаванне па папраўкам да Канстытуцыі Расійскай Федэрацыі () прайшло з 25 чэрвеня па 1 ліпеня 2020 года. Па выніку 77,92 % грамадзян, якія галасавалі, выказаліся «за», 21,27 % — «супраць». Яшчэ 0,81 % галасоў прызнаны несапраўднымі.


משאל העם על התיקונים לחוקת רוסיה (2020)

משאל העם על התיקונים לחוקה, רשמית: "משאל העם הכל-רוסי על התיקונים לחוקת רוסיה" (ברוסית: Общероссийское голосование по поправкам к Конституции России) נערך ברוסיה בתאריכים 25 ביוני – 1 ביולי 2020.


Ρωσικό συνταγματικό δημοψήφισμα του 2020

Ένα συνταγματικό δημοψήφισμα διεξήχθη στην Ρωσία στο διάστημα από τις 25 Ιουνίου έως την 1η Ιουλίου 2020 Οι τροποποιήσεις στο σύνταγμα εγκρίθηκαν από το 79% των ψηφισάντων.


Общероссийское голосование по поправкам к Конституции России

Общероссийское голосование по вопросу одобрения изменений в Конституцию Российской Федерации проводилось с 25 июня по 1 июля 2020 года. Последний — основной — день голосования (среда) был объявлен выходным. Жители Москвы и Нижегородской области с 25 по 30 июня по желанию могли голосовать электронно.


Загальноросійське голосування з внесення змін до Конституції РФ

Загальноросійське голосування з внесення змін до Конституції Російської Федерації відбулося 1 липня 2020 року.


2020年俄羅斯修憲公投

2020年俄罗斯修宪公投是俄罗斯于2020年6月25日至7月1日举行的公投。此次公投是俄罗斯总统普京在2020年1月15日向联邦会议时提出的，根据相关法律，将修正案草案交由全民投票。莫斯科和下诺夫哥罗德地区的居民可以在6月25日至30日进行远程投票，其他地区则需要前往投票站。


Trưng cầu dân ý sửa đổi Hiến pháp Nga 2020

Một cuộc trưng cầu dân ý về việc sửa đổi Hiến pháp đã được tổ chức trên toàn lãnh thổ Nga từ ngày 25 tháng 6 đến ngày 1 tháng 7 năm 2020. Trước đó, cuộc trưng cầu này đã được Tổng thống Vladimir Putin đề xuất trong bài phát biểu trước Quốc hội Liên bang Nga vào ngày 15 tháng 1 năm 2020. Một dự thảo sửa đổi Hiến pháp cũng đã được đệ trình lên một cuộc trưng cầu dân ý theo Điều 2 Luật sửa đổi Hiến pháp.


Referendum untuk mereformasi Perlembagaan Rusia diadakan dari 25 Jun hingga 1 Julai 2020. Presiden Vladimir Putin mengusulkan referendum dalam pidatonya di hadapan Majlis Persekutuan pada 15 Januari 2020. Rancangan pindaan Perlembagaan diajukan ke dalam referendum sesuai dengan perkara 2 Pindaan Perlembagaan.


Référendum constitutionnel russe de 2020

Le référendum constitutionnel russe de 2020, nommé officiellement vote de tous les Russes, a lieu du au en Russie afin que la population se prononce sur l'adoption de plusieurs amendements à la Constitution proposés par le président Vladimir Poutine, dont un lui permettant notamment d'effectuer deux autres mandats. Initialement prévu pour le , il est reporté en raison de la progression de la pandémie de maladie à coronavirus.


A constitutional referendum was held in Russia between 25 June and 1 July 2020. President Vladimir Putin proposed the referendum during his address to the Federal Assembly on 15 January 2020. The draft amendments to the constitution were submitted to a referendum in accordance with article 2 of the Law on Amendments to the Constitution. The referendum is legally referred to as an "All-Russian vote" (), for it is not held in accordance with the Federal Constitutional Law on the Referendum.


Referéndum constitucional de Rusia de 2020

El referéndum constitucional de Rusia de 2020 se llevó a cabo del 25 de junio al 1 de julio de 2020. El referéndum fue propuesto por el presidente Vladímir Putin durante su discurso ante la Asamblea Federal el 15 de enero de 2020. Los proyectos de enmiendas a la Constitución son sometidos a un referéndum de conformidad con el artículo 2 de la Ley sobre Enmiendas a la Constitución.


Referendum untuk mereformasi Konstitusi Federasi Rusia diadakan dari 25 Juni hingga 1 Juli 2020. Presiden Vladimir Putin mengusulkan referendum dalam pidatonya di hadapan Majelis Federal pada 15 Januari 2020. Rancangan amandemen Konstitusi diajukan ke dalam referendum sesuai dengan pasal 2 UU Amandemen Konstitusi.


Наступленне на паўночным захадзе Сірыі

Наступленне на паўночным захадзе Сірыі — ваенная аперацыя, распачатая сірыйскай урадавай арміяй і яе саюзнікамі (Расія і Іран) супраць паўстанцкіх сіл у Ідлібе і навакольных правінцыях падчас вайны ў Сірыі. Актыўнае наступленне пачалося 19 снежня 2019 года. Сірыйскія вайскоўцы вызвалілі больш за 30 вёсак і населеных пунктаў ужо да канца снежня 2019 года. На першым этапе наступлення каля 92 000 мірных жыхароў былі вымушаныя перасяліцца.


Μάχη Βορειοδυτικής Συρίας (Δεκέμβριος 2019-σήμερα)

Η Μάχη της Βορειοδυτικής Συρίας, η οποία έχει κωδική ονομασία «Αυγή του Ιντλίμπ 2», είναι μια στρατιωτική επιχείρηση των Ενόπλων Δυνάμεων της Συριακής Αραβικής Δημοκρατίας, της Ρωσίας, του Ιράν, της Χεζμπολάχ και άλλων συμμαχικών δυνάμεων εναντίον της Τουρκίας και της υποστηριζόμενης από την Τουρκία συριακής αντιπολίτευσης, καθώς και άλλων δυνάμεων ανταρτών και σαλαφιστών τζιχαντιστών (Ελεύθερος Συριακός Στρατός, Ταχρίρ αλ-Σαμ, Στρατιώτες του Καυκάσου, Επιχειρησιακός Χώρος Υποκίνησης των Πιστών, Ισλαμικό Κόμμα του Τουρκιστάν, Στρατός της Δόξας), στην ευρύτερη περιοχή του Ιντλίμπ, κατά τη διάρκεια του Συριακού Εμφυλίου Πολέμου. Η μάχη ξεκίνησε στις 19 Δεκεμβρίου 2019 με την προώθηση των συριακών ενόπλων δυνάμεων σε περιοχές των ανταρτών και την κατάληψη πολλών τουρκικών φυλακίων-παρατηρητηρίων. Εν τω μεταξύ, οι τουρκικές ένοπλες δυνάμεις ίδρυσαν αρκετές νέες θέσεις παρατηρητηρίων στην περιοχή.


Наступ на північному заході Сирії (Грудень 2019 — Березень 2020)

Наступ на північному заході Сирії — військова операція, розпочата сирійським урядом та його союзниками (РФ та Іран) проти повстанських сил в Ідлібі та навколишніх провінціях під час війни в Сирії. Активний наступ розпочався 19 грудня 2019 року, сирійські військові захопили понад 30 сіл та селищ до кінця грудня 2019 року. На першому етапі наступу близько 92 000 мирних жителів були вимушено переселені через бої в Ідліб та Хаму.


2019年12月敘利亞西北部攻勢，代號「伊德利卜黎明2號」，是敘利亞政府與其盟友於2019年12月發起的一項軍事行動，試圖從反對派手上收復伊德利卜省和周邊地區。敘軍於2019年12月19日開始攻勢後，已造成約100萬人流離失所。


2020 İdlib çatışmaları, Suriye Silahlı Kuvvetleri'nin Rusya Silahlı Kuvvetleri ile birlikte 2019 yılından başlayarak devam eden Suriyeli muhalifleri hedef alan saldırılar bütünü.


Offensive de Maarat al-Nouman et Saraqeb

L'offensive de Maarat al-Nouman et Saraqeb, baptisée "Aube d'Idleb 2" par le régime, a lieu lors de la guerre civile syrienne. Elle est lancée le par l'armée syrienne et l'armée russe dans sud-est du gouvernorat d'Idleb et l'ouest du gouvernorat d'Alep et est menée contre les forces de l'opposition syrienne, constituées principalement par les djihadistes de Hayat Tahrir al-Cham et les rebelles de l'Armée nationale syrienne.


Ofensywa w Idlibie – operacja wojskowa Sił Zbrojnych Syrii przeciwko formacjom islamistów w muhafazie Idlib i częściowo muhafazie Aleppo, toczona w kilku etapach od do .


Northwestern Syria offensive (December 2019–March 2020)

The 2019–2020 northwestern Syria offensive, codenamed "Dawn of Idlib 2," was a military operation launched by the armed forces of the Syrian Arab Republic, Russia, Iran, Hezbollah and other allied militias against Syrian opposition and allied fighters of the Syrian National Army, Hayat Tahrir al-Sham, Rouse the Believers Operations Room, the Turkistan Islamic Party, and other rebel and Salafi jihadist forces in Idlib and surrounding governorates during the Syrian civil war. The offensive began on 19 December 2019 and saw Russian-backed pro-government forces clash with Turkish-backed opposition groups along with leaving 980,000 civilians displaced.


Першае вызваленне Пальміры

Вызваленне Пальміры — эпізод сірыйскага канфлікту, падчас якога часткі арміі Сірыі і расійскага спецназа вызвалілі горада Пальміра і яго сучасную частку — горад Тадмар ад баевікоў групоўкі «Ісламская дзяржава». Аперацыя доўжылася з 13 па 27 сакавіка 2016 года і скончылася поўным вызваленнем гарадоў і іх наваколля.


שחרור תדמור (2016)

שחרור תדמור הוא מבצע צבאי חלק ממלחמת האזרחים בסוריה, במהלכו יחידות צבא סוריה והכוחות המיוחדים הרוסיים, בגיבוי המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי שחררו את העיר תדמור ואת החלק המודרני שלה - העיר תדמור מידי חמושים של המדינה האסלאמית. המבצע נמשך בתאריכים 9–27 במרץ 2016 והסתיים בשחרור מוחלט של העיר וסביבתה.


Освобождение Пальмиры (2016)

Освобожде́ние Пальми́ры — эпизод сирийского конфликта, в ходе которого части армии Сирии и российского спецназа освободили города Пальмира и его современной части — города Тадмора от боевиков группировки «Исламское государство». Операция длилась с 13 по 27 марта 2016 года и закончилась полным освобождением городов и их окрестностей.


巴爾米拉攻勢 (2016年3月)

2016年3月的巴爾米拉攻勢是敘利亞政府軍在俄羅斯空軍支援下，從伊斯兰国手上奪回古城巴尔米拉的一次作戰行動。


Palmira taarruzu, Suriye rejimi ve müttefiklerinin Rus hava desteğiyle Palmira şehir merkezi ve çevresindeki yerleşim bölgelerini IŞİD'den aldığı çatışmalardır.


La deuxième bataille de Palmyre a lieu lors de la guerre civile syrienne. L'offensive est lancée le par le camp loyaliste qui regroupe l'armée syrienne, des milices chiites irakiennes, libanaises et afghanes, les Gardiens de la révolution islamique et les forces spéciales et aériennes de la Russie. Les loyalistes entrent dans la ville le 24 ou le 25 mars et la reprennent à l'État islamique le .


Bitwa o Palmyrę – operacja wojskowa Sił Zbrojnych Syrii i ich sojuszników przeciwko organizacji terrorystycznej Państwo Islamskie, w dniach 5–27 marca 2016, mająca na celu odbicie miasta Palmyra.


The Palmyra offensive (March 2016) was a military operation of the Syrian Arab Army, supported by Russian airstrikes, to recapture from the Islamic State of Iraq and the Levant the city of Tadmur (near the ruins of the ancient city of Palmyra), which was strategically important for both forces due to its position in central Syria. The city was fully recaptured on 27 March.


La Tercera ofensiva de Palmira fue una operación lanzada por el Ejército Árabe Sirio en marzo de 2016, con el objetivo de recapturar la ciudad de Palmira y su área del Estado Islámico, dada su importancia estratégica. Las ruinas de la antigua ciudad se encuentran en las cercanías de la ciudad.


هجوم تدمر (مارس 2016)

الهجوم على تدمر (مارس 2016) كان عملية عسكرية نفذها الجيش العربي السوري لاسترداد مدينة تدمر السورية من تنظيم الدولة الإسلامية، بدأ الهجوم في 7 مارس 2016، وفي 27 من الشهر نفسه أعلن الجيش السوري إحكام السيطرة على المدينة. فرض تنظيم الدولة سيطرته على تدمر في مايو 2015 بعد هجوم على القوات النظامية السورية التي حاولت في يوليو استعادة السيطرة على المدينة.


Грамадзянскія пратэсты ў Сірыі (2011)

Грамадзянскія пратэсты ў Сірыі — пачатковая фаза вострага грамадска-палітычнага канфлікту ў Сірыйскай Арабскай Рэспубліцы (студзень—ліпень 2011 года), паступова перарос у грамадзянскую вайну.


Гражданские протесты в Сирии (2011)

Гражданские протесты в Сирии (январь — июль 2011 года) — начальная фаза острого общественно-политического конфликта в Сирийской Арабской Республике, постепенно переросшего в гражданскую войну.


Syyrian protestit 2011 olivat opposition hallitusta vastaan suuntaamia mielenosoituksia tammikuusta 2011 alkaen.


시리아 민중봉기(시리아 民衆蜂起, Syrian civil uprising)은 2011년 3월에서 7월 사이에 시리아에서 일어난 반정부 저항이다. 아랍의 봄의 일부로 바샤르 알아사드 대통령의 바트당 정권 독재를 끝내고 민주주의를 정착시킬 것을 요구했다. 시위는 군경에 의해 폭력적으로 진압되었으며, 수백 명이 죽고 수천 명이 다쳤다.


Suriye İç Savaşı'nın sivil ayaklanma safhası, Suriye İç Savaşı'nın 15 Mart 2011'deki protestolarla başlayan ve 29 Temmuz 2011'de Özgür Suriye Ordusu'nun kuruluşuyla silahlı çatışmalara dönüşen safhası.


Les manifestations de Deraa ont lieu en , lors du printemps arabe. Elles marquent le début de la guerre civile syrienne.


Civil uprising phase of the Syrian civil war

The civil uprising phase of the Syrian Civil War, or as it was sometimes called by the media, the Syrian Revolution, was an early stage of protests – with subsequent violent reaction by the Syrian Arab Republic – lasting from March to 28 July 2011, as part of the wider spread Arab Spring in the Arab world. The uprising, initially demanding democratic reforms, evolved from initially minor protests, beginning as early as January 2011 and transformed into massive protests in March.


Fase de insurrección civil de la guerra civil siria

La fase de insurrección civil fue un estado inicial de protestas y disturbios violentos que precedieron al inicio de las operaciones militares de la guerra civil siria. Tuvieron su apogeo entre marzo y julio de 2011 aunque se prolongaron hasta finales de 2013, todo esto en el marco del desarrollo de la Primavera Árabe en África del Norte y Oriente Medio.


مرحلة الانتفاضة المدنية من الحرب الأهلية السورية كانت مرحلة مبكرة من الاحتجاجات والعنف في الصراع السوري، واستمرت نحو أربعة أشهر من مارس إلى 28 يوليو 2011. تطورت الانتفاضة من احتجاجات بسيطة في البداية، وذلك اعتباراً من يناير 2011، كرد فعل على الثورات التي شهدتها عدد من الدول العربية، والفساد الحكومي وانتهاكات حقوق الإنسان. تميزت مرحلة انتفاضة بمظاهرات ضخمة للمعارضة مناهضة لنظام الرئيس بشار الأسد البعثي، ومواجهات مع الشرطة وقوات الأمن وعنف واعتقالات واسعة النطاق والقمع الوحشي، مما أدى إلى وقوع مئات الضحايا وآلاف البشر من الجرحى.


Сыход рымлян з Брытаніі

Канец рымскага праўлення ў Брытаніі — перыяд, на працягу якога Рымская імперыя спыніла якія-небудзь адносіны з Рымскай Брытаніяй, што азнаменавала сабой пераход ад рымскай да Пострымскай Брытаніі. Дакладнай даты гэтай падзеі не існуе, а само рымскае валадарства скончылася ў розны час у розных частках Брытаніі і пры розных абставінах.


Sfârșitul dominației romane în Britania este perioada în care Imperiul Roman a încheiat relația sa cu Britania Romană, marcând astfel trecerea de la Britania Romană la o Britanie post-Romană. Nu există o dată exactă a retragerii romane, dominația romană încheindu-se la diferite date în diferite părți ale Britaniei și în diferite circumstanțe.


Уход римлян из Британии

Конец римского правления в Британии — период, в течение которого Римская империя прекратила какие-либо отношения с Римской Британией, что ознаменовало собой переход от римской к Постримской Британии. Точной даты этого события не существует, а само римское владычество закончилось в разных частях Британии в разное время и при разных обстоятельствах.


La partenza dei romani dalla Britannia (Inghilterra, Galles e Scozia meridionale) fu completata nel 410.


Britanya'da Roma hakimiyetinin sonu, Roma İmparatorluğu’nun Büyük Britanya’dan çekilmesi üzerine başlayan tarihi dönemi anlatır. Bu dönem tek bir tarihle ifade edilemeyecek kadar karmaşık olmuştur. Adada farklı yerlerdeki Roma hakimiyeti farklı zamanlarda ve farklı mekanizmalarla sona ermiştir.


The end of Roman rule in Britain was the transition from Roman Britain to post-Roman Britain. Roman rule ended in different parts of Britain at different times, and under different circumstances.


El fin de la dominación romana en Gran Bretaña es el período durante el cual el Imperio romano terminó su ocupación de la provincia romana de Britania, marcando así la transición de la Britania romana al periodo post-romano. No hay fechas exactas para definir el periodo, ya que el dominio romano sobre la isla se fue diluyendo en diversos momentos y bajo diferentes circunstancias. Puede decirse que, en todo caso el proceso tuvo lugar entre los años 383 y 410.


Enden på romersk herredømme i Storbritannien var en overgang fra Romersk Britannien til post-Romersk Britannien. Det romerske herredømme sluttede på forskellige tidspunkter i de forskellige dele af Storbritannien, og det skete af forskellige årsager..


نهاية الحكم الروماني في بريطانيا

كانت نهاية الحكم الروماني في بريطانيا انتقالًا من بريطانيا الرومانية إلى بريطانيا شبه الرومانية. انتهى الحكم الروماني في أجزاء مختلفة من بريطانيا في أوقات مختلفة، وضمن ظروف مختلفة.


Паўстанне ў Гаіці (2004)

Паўстанне ў Гаіці 2004 года — мяцеж у рэспубліцы Гаіці, які доўжыўся некалькі тыдняў лютага 2004 года, які завяршыўся дзяржаўным пераваротам і ў наступным уводам замежных сіл з санкцыі ААН.


Восстание на Гаити (2004)

Восстание в Гаити 2004 года — мятеж в республике Гаити, длившийся несколько недель февраля 2004 года, завершившийся государственным переворотом, в результате которого президент Гаити Жан-Бертран Аристид подал в отставку и покинул страну. После восстания власть перешла к временному правительству во главе с премьер-министром Жераром Латортю и временному президенту Бонифасу Александру.


Il colpo di Stato di Haiti del 24 febbraio 2004 fu un golpe organizzato contro il presidente Jean-Bertrand Aristide. Il principale esito dell'evento è la fuga dell'ex presidente verso gli Stati Uniti d'America e l'instaurazione di un governo sostenuto dagli stessi statunitensi.


O Golpe de Estado no Haiti de 2004 que aconteceu na sequência de conflitos que ocorreram durante várias semanas no Haiti em fevereiro de 2004. Isso resultou no fim prematuro do segundo mandato do presidente Jean-Bertrand Aristide, em que deixou o Haiti em um avião dos Estados Unidos acompanhado por militares norte-americanos. Existem controvérsias quanto à extensão do envolvimento dos Estados Unidos na partida de Aristide, e se a partida foi voluntária ou não. Aristide afirma que sua partida foi um seqüestro. Um governo interino liderado pelo primeiro-ministro Gérard Latortue (trazido dos Estados Unidos) e o presidente Boniface Alexandre foi instalado.


Protesty na Haiti w 2004 objęły swoim zasięgiem całe terytorium państwa, głównym postulatem było obalenie prezydenta Haiti Jean-Bertrand Aristida. 29 lutego 2004 zrezygnował on ze sprawowanej funkcji, a pełniącym obowiązki prezydenta, do maja 2006, został Boniface Alexandre. Destabilizacja wewnętrzna spowodowana tym wydarzeniem była bezpośrednią przyczyną wysłania na Haiti misji stabilizacyjnej ONZ w czerwcu 2004.


A coup d'état in Haiti during February 2004, which occurred after conflicts lasting for several weeks, resulted in the removal of President Jean-Bertrand Aristide from office. Aristide was flown from Haiti by U.S. military/security personnel, preventing him from finishing his second term.


La intervención militar de Haití en 2004 o golpe de Estado en Haití de 2004 surge como una revuelta armada contra Jean-Bertrand Aristide. Este había asumido la presidencia de Haití en febrero de 2001, tras ganar las elecciones por el 91,69% de los votos. Pronto sufrió graves críticas por no contener la corrupción ni mejorar la economía del país, que estaba moribunda.


കേരളത്തിലെ വെള്ളപ്പൊക്കം (2018)

2018 ജൂലൈ-ഓഗസ്റ്റ് മാസങ്ങളിൽ തെക്കുപടിഞ്ഞാറൻ കാലവർഷകാലത്ത് ഉയർന്ന അളവിൽ മഴ പെയ്തതിന്റെ ഫലമായാണ് 2018-ലെ കേരള വെള്ളപ്പൊക്ക ദുരന്തം സംഭവിച്ചത്. അതിശക്തമായ മഴയെത്തുടർന്ന് കേരളത്തിലെ മിക്ക ജില്ലകളിലും വെള്ളപ്പൊക്കവും മലയോര മേഖലകളിൽ ഉരുൾപൊട്ടലുമുണ്ടായി. അണക്കെട്ടുകളിലെ ജലനിരപ്പ് ക്രമാതീതമായി ഉയർന്നതോടെ അവയുടെ ഷട്ടറുകൾ തുറന്നുവിട്ടത് വെള്ളപ്പൊക്കത്തിന്റെ ആഘാതം വർദ്ധിപ്പിച്ചു. ചരിത്രത്തിലാദ്യമായാണ് കേരളത്തിലെ 54 അണക്കെട്ടുകളിൽ 35 എണ്ണവും തുറന്നുവിടേണ്ടി വന്നത്. 26 വർഷത്തെ ഇടവേളയ്ക്കു ശേഷമാണ് ചെറുതോണി അണക്കെട്ടിന്റെ 5 ഷട്ടറുകൾ ഒരുമിച്ചു തുറന്നത്. അതിശക്തമായ മഴയിൽ വയനാട് ജില്ല പൂർണമായും ഒറ്റപ്പെട്ടുവെന്നു പറയാം. നദികൾ കരകവിഞ്ഞൊഴുകിയത് റോഡ്, റെയിൽ, വ്യോമ ഗതാഗത ശൃംഖലകളെ പ്രതികൂലമായി ബാധിച്ചു. തൊണ്ണൂറ്റിയൊമ്പതിലെ വെള്ളപ്പൊക്കം എന്നറിയപ്പെടുന്ന 1924-ലെ പ്രളയത്തിനുശേഷം കേരളത്തിലുണ്ടായ ഏറ്റവും വലിയ പ്രളയമെന്നാണ് 2018-ലെ വെള്ളപ്പൊക്കം വിശേഷിപ്പിക്കപ്പെടുന്നത്. കനത്ത മഴയിലും, പ്രളയത്തിലും ഉരുൾപൊട്ടലിലും ഏകദേശം 483 പേർ മരിച്ചതായും 14 പേരെ കാണാതായതായും 140 പേർ ആശുപത്രിയിലായതായും മുഖ്യമന്ത്രി പിണറായി വിജയൻ പ്രളയാനന്തര പ്രവർത്തനങ്ങളെ കുറിച്ച് ചർച്ച ചെയ്യാൻ ചേർന്ന പ്രത്യേക നിയമസഭാ സമ്മേളനത്തെ അറിയിച്ചു. കാലവർഷം ശക്തമായ ഓഗസ്റ്റ് 21 ന് 3,91,494 ലക്ഷം കുടുംബങ്ങളിൽ നിന്നായി 14,50,707 ആളുകൾ ദുരിതാശ്വാസ ക്യാമ്പുകളിൽ ജിവിക്കേണ്ട അവസ്ഥയിലെത്തി കേരളത്തിലെ 14 ജില്ലകളിലും അതീവ ജാഗ്രതാ മുന്നറിയിപ്പ് പ്രഖ്യാപിച്ചു.


২০১৮ সালের কেরালা বন্যা

২০১৮ সালের আগস্টে ভারতের কেরালা রাজ্যে অস্বাভাবিক বৃষ্টিপাতের ফলে বন্যার সৃষ্টি হয় এবং এর প্রভাবে রাজ্যটি ক্ষতিগ্রস্ত হয়। প্রায় গত এক শতাব্দীতে এটি ছিল কেরালার সবচেয়ে ভয়ঙ্কর বন্যা। এর ফলে ৪৮৩ জন মানুষের মৃত্যু ঘটে এবং ১৪ জন নিখোঁজ হয়। কমপক্ষে ৬,৬১,০০০ জন মানুষ বাকি বিশ্ব থেকে বিচ্ছিন্ন হয়ে পড়েছিল এবং রাজ্যের ১৪ টি জেলায় বন্যা ঘটে।


2018 கேரள வெள்ளம்

2018 ஆகஸ்டில் பருவமழைக் காலத்தில் பெய்த அசாதாரணமான மழை காரணமாக கேரள மாநிலம் கடுமையான வெள்ளத்தால் பாதிக்கப்பட்டது. கிட்டத்தட்ட ஒரு நூற்றாண்டில் கேரளாவில் ஏற்பட்ட மோசமான வெள்ளம் இதுவாகும். இதில் 373 பேர் இறந்தனர். 314,391 பேர் இடம்பெயர்ந்தனர்.


On 16 August 2018, severe floods affected the south Indian state Kerala, due to unusually high rainfall during the monsoon season. It was the worst flood in Kerala in nearly a century. Over 483 people died, and 140 are missing. About a million people were evacuated, mainly from Chengannur, Pandanad, Edanad, Aranmula, Kozhencherry, Ayiroor, Ranni, Pandalam, Kuttanad, Malappuram, Aluva, Chalakudy, Thrissur, Thiruvalla, Eraviperoor, Vallamkulam, North Paravur, Chellanam, Vypin Island and Palakkad. All 14 districts of the state were placed on red alert. According to the Kerala government, one-sixth of the total population of Kerala had been directly affected by the floods and related incidents. The Indian government had declared it a Level 3 Calamity, or "calamity of a severe nature". It is the worst flood in Kerala after the great flood of 99 that took place in 1924.


2018 केरल बाढ़

अगस्त 2018 में भारतीय राज्य केरल में मानसून के दौरान अत्यधिक वर्षा के कारण बाढ़ आ गयी। यह केरल में एक शताब्दी में आयी सबसे विकराल बाढ़ थी, जिसमें अबतक 373 से अधिक लोग मारे जा चुके हैं, तथा 2,80,679 से अधिक लोगों को विस्थापित होना पड़ा। राज्य के सभी 14 जिलों को हाई एलर्ट पर रखा गया था। केरल सरकार के अनुसार राज्य की 1/6 जनसंख्या बाढ़ से सीधे तौर पर प्रभावित हुई है। केन्द्र सरकार ने इस त्रासदी को स्तर तीन की आपदा घोषित किया है।


Pada akhir Juli 2018, banjir parah melanda negara bagian Kerala, India Selatan karena curah hujan yang sangat tinggi selama musim hujan. Ini merupakan banjir terburuk di Kerala dalam kurun waktu hampir satu abad. Lebih dari 322 penduduk tewas, 15 hilang dalam waktu dua minggu, sementara sedikitnya satu juta penduduk dievakuasi, terutama dari Chengannur, Pandanad, Aranmula, Aluva, Chalakudy, Kuttanad, dan Pandalam. Keseluruhan 14 distrik di negara bagian ini berada dalam status siaga merah. Menurut pemerintah Kerala, seperenam dari total penduduk Kerala telah terkena dampak langsung banjir dan insiden-insiden terkait. Pemerintah Union telah menyatakannya sebagai Bencana Tingkat 3 atau "Bencana alam yang parah".


ഉഗാണ്ടൻ ബുഷ് യുദ്ധം


מלחמת האזרחים האוגנדית

מלחמת האזרחים האוגנדית, אשר נודעה גם בשמות מלחמת הסבך האוגנדית ומלחמת לוּוֵרוֹ, הייתה מלחמת אזרחים שהתרחשה באוגנדה בין צבא השחרור הלאומי של אוגנדה לבין מספר קבוצות מורדים, הגדולה שבהן היא צבא ההתנגדות הלאומי, בשנים 1980–1986. המלחמה הסתיימה בניצחון צבא ההתנגדות הלאומי ובכינונה של ממשלה חדשה בראשותו של יוורי מוסווני כנשיא אוגנדה.


Гражданская война в Уганде

Гражданская война в Уганде (также известна как «Война в кустах», ) — вооружённый конфликт между правительством Уганды во главе с Милтоном Оботе (в июле 1985 был смещён генералом Тито Окелло) и антиправительственными повстанцами из «Национальной армии сопротивления» (НАС) в 1981—1986 годах. Завершился победой повстанческих сил и приходом к власти Йовери Мусевени.


Громадянська війна в Уганді

Громадянська війна в Уганді (також відома як Війна в кущах) - збройний конфлікт в Уганді між Фронтом національного звільнення Уганди і низкою повстанських груп, головним чином - Національною Армією Опору, з 1980 по 1986 рік.


A Guerra Civil de Uganda, também conhecida como Guerra Luwero ou guerra de resistência (em inglês "Ugandan Bush War") refere-se à guerra de guerrilhas travada entre 1981 e 1986 em Uganda pelo Exército de Resistência Nacional contra o governo de Milton Obote, e mais tarde o de Tito Okello.


La guerre de brousse ougandaise ("Ugandan Bush War", aussi connue sous le nom de Guerre de Luwero, Guerre civile ougandaise ou Guerre de résistance) est la guérilla menée entre 1981 et 1986 en Ouganda par l'Armée de Résistance Nationale ("National Resistance Army" - NRA), bras armé du Mouvement de résistance nationale contre le gouvernement de Milton Obote et ensuite de Tito Okello.


Wojna domowa w Ugandzie (znana także pod nazwą „Wojny w buszu” lub „Wojny Luwero”) – kampania partyzancka prowadzona w latach 1981-1986 w Ugandzie przez Narodową Armię Oporu (NRA) przeciwko rządowi Miltona Obote, w późniejszym czasie przeciwko reżimowi Tito Okello.


The Ugandan Bush War, also known as the Luwero War, the Ugandan Civil War or the Resistance War, was a civil war fought in Uganda by the official Ugandan government and its armed wing, the Uganda National Liberation Army (UNLA), against a number of rebel groups, most importantly the National Resistance Army (NRA), from 1980 to 1986.


La Guerra civil ugandesa fue un conflicto armado librado por el dominio de ese país durante 1981 a 1986 entre los rebeldes del Ejército de Resistencia Nacional (NRA, " National Resistance Army") contra el gobierno de Obote y después de Okello.


حرب الأجمات الأوغندية

حرب الأجمات الأوغندية، تُعرف أيضاً باسم حرب لويرو، أو الحرب الأهلية الأوغندية، أو حرب المقاومة، هي حرب أهلية اندلعت في أوغندا بين الأعوام 1980 و1986 شنّتها الحكومة الأوغندية وجناحها المسلّح، جيش التحرير الوطني الأوغندي، ضدّ عدة جماعات مسلّحة، كان من أهمّها جيش المقاومة الوطنيّة.


ഹുനൈൻ യുദ്ധം

മുസ്‌ലിങ്ങളുടെ മക്ക വിജയം നടന്ന ഉടനെ മക്കയുടെ തെക്കൻ പ്രദേശമായ തായിഫിലെ ഹവാസിൻ( هوازن) ഗോത്രം, അവരുടെ കൂട്ട് ഗോത്രമായ സഖീഫ് ( ثقيف)എന്നിവർ ചേർന്ന് മുസ്ലിങ്ങൾക്കെതിരെ യുദ്ധത്തിന് ഒരുക്കങ്ങൾ ആരംഭിച്ചു. മുസ്‌ലിങ്ങളെ തുരത്തി മക്ക പിടിച്ചെടുക്കുക എന്നതായിരുന്നു യുദ്ധ നിപുണരായിരുന്ന ഹവാസിൻ ഗോത്രത്തിന്റെ ലക്ഷ്യം. മാലിക് ബിൻ ഔഫ് അന്നസ്‌രി ( مالك ابن عوف النصري)എന്ന ഹവാസിൻ നേതാവിന്റെ കീഴിലായിരുന്നു അവർ. വലിയ ഒരു സൈന്യത്തെ ഈ ആവശ്യാർത്ഥം അവർ ഒരുക്കി. സൈന്യം പിന്തിഞ്ഞോടാതിരിക്കാനുള്ള തന്ത്രമെന്നോണം മുഴുവൻ പേരുടെയും സമ്പത്തും കുടുംബങ്ങളെയും അവർ കൂടെ കൂട്ടിയിരുന്നു.


Битва при Хунейне

Битва при Хунейне — битва между мусульманами и язычниками в 630 году в долине Хунейна. Битва произошла на одной из дорог, ведущих из Мекки в ат-Таиф и закончилась победой войска Мухаммеда. Битва Хунайне является одной из лишь двух битв, упомянутых в Коране по названию.


হুনাইনের যুদ্ধ

গাজওয়া এ হুনাইন (, হুনাইনের যুদ্ধ) নবী) হযরত মুহাম্মাদ (সঃ) ও তার অনুসারীগণ কর্তৃক বেদুঈন গোত্র হাওয়াজিন ও তার উপশাখা সাকিফ এর বিরুদ্ধে মক্কা থেকে তাইফের পথে একটি রাস্তায় ৬৩০ সালে লড়াইকৃত একটি যুদ্ধ। মুসলিমদের বিজয়ের মাধ্যমে যুদ্ধটি সমাপ্ত হয়, যারা অসংখ্য গনিমতের মাল দখল করে নেয়। সূরা তওবা তে এই যুদ্ধের উল্লেখ আছে, যা কুরআনে উল্লেখিত স্বল্পসংখ্যক যুদ্ধের মধ্যে অন্যতম।


La battaglia di Hunayn fu un fatto d'armi del primo Islam che vide contrapposti i musulmani del profeta Maometto e i pagani appartenenti a vari raggruppamenti tribali: Banū Thaqīf (di Ṭāʾif), Banū Saʿd ibn Bakr, B. Nasr, B. Hilāl, B. Jusham b. Muʿāwiya e, più potenti e numerosi di tutti, i Banū Hawāzin.


غزوه حنین نام نبردی است که در وادی حنین بین مسلمانان و قبایل هوازن به رهبری مالک بن عوف و ثقیف و نیز قبایل بنی هلال و نصر و جشم صورت گرفت. که در آن مسلمانان به پیروزی رسیدند. این جنگ پس از فتح مکه رخ داد. محمد به قصد جنگ با این قبایل که بت‌پرست بودند، به سمت حنین حرکت کرد و آنان که از این تصمیم آگاه شده بودند؛ تصمیم گرفتند در انتهای دره‌ای که گذرگاهی به منطقه حنین بود، پشت صخره‌ها و شکاف کوه‌ها کمین کنند و به محض ورود ارتش اسلام به این دره عمیق و طولانی، آنان را زیر رگبار تیر و سنگ بگیرند.


La campanya de Hunayn fou una batalla implicant les forces mahometanes que va tenir lloc el febrer del 630 i que va seguir a la conquesta de la Meca. D'ençà de l'Hègira, Mahoma havia fet tractes amb tribus nòmades d'Aràbia; segurament, al principi aquests tractes eren simplement pactes de no-agressió; ara bé, segons va anar creixent el poder militar de Mahoma, el Profeta va posar la conversió a l'islam com a condició a aquelles tribus que volguessin establir-hi acords d'aliança per obtenir-ne protecció contra d'altres tribus.


Huneyn Muharebesi (Arapça: غزوة حُنين); Hicretin sekizinci yılında, miladi 630 yılı, Mekke’nin fethinden hemen sonra Huneyn Vadisi’nde meydana gelmiştir. Savaş İslam Peygamberi Muhammed'in komutasındaki İslam ordusu ile Taif bölgesinde bulunan Havazin ve Sakif kabileleri arasında gerçekleşmiştir. Paganların baskınları ve yeni Müslüman olan Mekke’lilerin de katılımı nedeniyle, Huneyn Gazvesi’nin başlarında İslam ordusu sarsılmış ve hatta İslam kurucusu Muhammed'in canı tehlikeye girmiştir. Fakat neticede Müslümanlar galip gelerek, çok fazla ganimet elde etmiştir.


Perang Hunain berlaku pada 3 Syawal tahun kelapan Hijrah. Dalam peperangan ini, 10,000 tentera Islam telah memerangi dua puak kecil penentang Islam. Malangnya, kerana bilangan tentera yang ramai tentera Islam berasa bongkak dan takbur sehingga lupa pada pertolongan Allah.