text: NO. 16 iPuJL __ Hi <r- 1 KUVAUKSIA NEEKERIORJAKSI ELÄMÄSTÄ AMERIKAN YHDYSVALLOISSA Kirjoittanut HARRIET BEECHER-STOWE Suomentanut N. LIAKKA “Mikä teidät saattoi tuohon onnettomaan juo matapaan ne?” “Halusin unohtaa kurjuute ni. Minulla oli yksi lapsi sen jälkeen kuin tulin tänne. Ja minä luulin saavani pitää yh den kasvatettavana, kun ei herra ollut orjakauppias. Se oli oikein kaunis lapsi, ja rou vakin näytti aluksi mieltyneen siihen; ei se huutanut koskaan, se oli siivo ja lihava. Mutta rouva sairastui, ja minä hoi din häntä; minäkin sain kuu metaudin, ja maito ehtyi mi nulta, ja lapsiparka kuihtui, et tei ollut kuin luut ja nahka jäljellä, eikä rouva suostunut ostamaan sille maitoa. Hän ei ottanut kuuleviin korviinsa minun valitustani, ettei minul la ollut lapselle maitoa. Hän sanoi, että minä voisin ruok kia sitä sillä, mitä muutkin ihmiset söivät. Ja lapsi kuihtui vaan ja huusi, huusi yöt päi vät, eikä siinä ollut kuin luut ja nahka, ja rouva kyllästyi siihen, ja sanoi sen olevan pal jasta ilkeyttä minulta. Hän toi voi, etä lapsi olisi kuollut, sa noi hän; eikä hän sallinut mi nun hoitaa sitä öisin, sillä se valvotti minua, etten minä kel vannut mihinkään. Hän pani minut makaamaan omassa huoneessaan, ja minun täytyi jättää lapsi pieneen vinttiko meroon, ja siellä se huusi it sensä kuoliaaksi eräänä yönä. Niin se teki, ja minä heittäy sin juomaan, etten kuulisi lap sen huutoa korvissani. Kuoli se lapsi. Ja minä juon vaan! Juon, vaikka minun täytyisi joutua kadotukseen sen vuok si. Herra sanoo, että minä jou dun kadotukseen; ja minä sa non hänelle, että minä olen jo joutunut sinne!” “Voi onnetonta olentoa!” lausui Tuomo. “Eikö kukaan ole teille puhunut, kuinka Jee sus rakasti teitä ja kuoli tei dän tähtenne?* Eivätkö he ole puhuneet, että Jeesus auttaa teitä, että te voitte päästä tai vaaseen ja saatte viimein le von?” “Kyllä kait minä olenkin taivaaseen menevän näköi nen!” vastasi vaimo. “Sinne hän ne valkoihoiset menevät? Jospa he näkisivät minut siel lä! Minä menen mieluummin kadotukseen, että pääsen eril leni herrasta ja rouvasta. Se on parempi”, puhui hän röhien tapansa mukaan, kun otti ko rin päälaellensa ja lähti synk känä astumaan eteenpäin. Tuomo kääntyi takaisin ja astui surullisena takaisin ko tiinsa. Pihalla tapasi hän pik ku Eevan hänellä oli ruu suseppele päässään ja hänen silmänsä sädehtivät ilosta. “Kas, Tuomo, siinäkö sinä olet! Olenpa iloissani, kun ta paan sinut. Isä sanoi, että sinä saat valjastaa ponnit minun pienten uusien va u nujeni eteen ja ajaa minua”, puhui neiti käsiään taputellen. “Mut ta, “Mutta, Tuomo, mikä sinul la on? Sinä näytät niin syn kältä.” “Minun on paha mieli, neiti Eeva”, vastasi Tuomo surulli sesta “mutta minä mdnen val jastamaan teille hevoset”. “Mutta kerro minulle, Tuo 'mo, mikä sinun on? Minä näin sinun puhelevan tuon vanhan kummallisen Pruen kanssa.” Tuomo kertoi Eevalle yksin kertaisesti, vakavasti vaimon elämänvaiheet. Eeva ei huu dahtanut mitään, ei päivitel lyt, ei itkenyt, niinkuin muut lapset tekevät. Hänen kasvon- Tuomo-sedän tupa sa kalpenivat, ja syvä, vakava varjo kävi hänen kasvojensa ylitse. Hän laski molemmat kädet rinnallensa ja huokasi raskaasti. * * * YHDEKSÄSTOISTA LUKU. Vielä neiti Ofelian kokemuk sia ja mielipiteitä. “Tuomo, sinun ei tarvitse tuoda minulle hevosia. Minä en halua lähteä”, lausui Eeva. “Miksette, neiti Eeva?” “Nuo asiat koskivat sydä meeni, Tuomo”, vastasi Eeva, “ne painuivat sydämelleni”, lausui hän toistamiseen vaka vasti. “En minä lähde ajele maan.” Ja hän kääntyi pois Tupmon luota, lähtien kävele mään sisään. Muutaman päivän perästä tuli toinen vaimo Pruen sijas ta tuomaan leipää. Neiti Ofe lia oli keittiössä. “Totisesti-” huudahti Dina. “Kuinka Pruen on käynyt?” “Ei Prue enää tule leipää tuomaan”, vastasi vaimo kar tellen. “Miksei?” kysyi Dina. “Ei hän liene kuollut, vai onko?” “Emme oikein tiedä. Hän on kellarissa”, sanoi vaimo, vil kaisten neiti Ofeliaan. “Kuinka sen Pruen on käy nyt?” kysyi tämä. Vaimolla tuntui olevan halu puhua, mutta epäröi sittenkin puhua ja sanoi matalalla, sala peräisellä äänellä: “Mutta älkää vaan kertoko kenellekään. Prue joi taasen itsensä humalaan ja hänet pantiin kellariin ja hänet jä tettiin sinne koko päiväksi ja minä kuulin sanottavan, että kärpäset olivat häntä vai vanneet ja että hän on kuol lut!” Dina nosti kätensä ylös, ja kääntyessään ympäri näki hän aivan vieressään Evangelinen kepeän olennon katsovan suu rilla silmillään salaperäisesti eteenpäin, jokainen veripisa rakin oli juossut pois huulilta ja poskilta. “Jumala siunatkoon! Neiti Eeva pyörtyy! Että me an noimmekin hänen kuulla sel laista kertomusta. Hänen isän sä raivostuu kerrassaan.” “En minä pyörry, Dina”, vastasi lapsi vakavasti, “ja miksen minä saisi sitä kuulla? Eihän se mitään ole, että mi nä kuulen sitä kerrottavan, kun Prue on saanut sellaista kärsiä.” “Hyvänen aika! Ei sellaiset kertomukset ole tuollaisia hen toja nuoria neitiä varten, niin kuin teitäkin; johan ne teidät tappaisivatkin.” Eeva huokasi jälleen, ja nou si portaita ylös hitain askelin alakuloisena. Neiti Ofelia kyseli tarkoin vaimon vaiheita. Dina kertoi ne hyvin laveasti, ja Tuomo lisäsi, mitä hän oli saanut akal ta tietoonsa tuona aamuna. “Iljettävä tapahtuma ker rassaan kauhistava!” huudahti neiti Ofelia astuessaan sisään huoneeseen, missä St. Clare makasi lukemassa sanomaleh teänsä. “Anteeksi, mitä pahaa nyt on tehty?” kysyi St. Clare. “Mitäkö nyt? Nuo ihmiset ovat ruoskineet Pruen kuoli aaksi!” vastasi neiti Ofelia, ryhtyen voimakkaasti kerto maan yksityiskohtia myöten tapausta ja levitellen sen pu distuttavimpia kohtauksia. “Minä ajattelin kyllä, että niin kävisi viimein”, lausui St. Clare jatkaen lukemistansa. “Ajattelin sitä! Etkö sinä ajattele mitään tehdä siihen?” kysyi neiti Ofelia. “Eikö teillä ole mitään kaitsijamiehiä tahi muita, jotka seuraisivat ja kä visivät kiinni tuollaisiin asi oihin?” “On yleensä oletettu, että oma etu riittäisi suojelemaan sellaisilta tapahtumilta. Jos ihmisiä halut taa hävittää omaisuuttansa, niin en minä tiedä, mitä siihen on sanotta va. Tuo kurja olento näyttää olleen varas ja juoppo. Ei ole siis toivoa saada suurtakaan mielisuosiota hänen hyväksen sä.” “Muta sehtän on aivan tava tonta se on kamalaa, Au gustinus. Se tuottaa varmaan koston teille.” “Rakas serkkuni, enhän mi nä sitä tehnyt, enkä minä voi sitä auttaa. Kyllä tekisin, jos voisin. Jos halpamieliset, raa’- at ihmiset menettelevät luon tonsa mukaan, minkäpä minä sille voin? Heillä on rajaton valta, he ovat täysvaltaisia despooteja. Ei olisi mitään hyötyä sekaantumisesta sii hen. Ei ole mitään lakia, joka todella ehkäisisi sellaista. Pa ras, mitä voimme tehdä, on, et tä suljemme silmämme ja tu kimme korvamme ja jätämme sen siihen. Meillä ei ole muuta keinoa.” “Kuinka te voitte sulkea sil männe ja tukkia korvanne? Kuinka te voitte jättää sellai set asiat siihen?” “Rakas lapseni, mitä sinä vaadit minulta? Tässä on ko konainen ihmisluokka kurjia, taitamattomia, haluttomia, är syttäviä olentoja pantu ilman mitään määräyksiä tahi ehto ja kokonaan sellaisten ihmis ten käsiin, joita enemmistö tässä maailmassa on; ihmisten, jotka eivät välitä mistään, ei vät hillitse itseänsäkään, joilla ei ole edes valistunutta käsi tystä omastakaan edustansa sillä niin on laita enemmän puolen ihmiskuntaa. Mitäpä siis sellaisessa yhteiskunnassa voisi tehdä ihminen, jolla oli si kunniantuntoa ja ihmistun teita, muuta kuin sulkea sil mänsä, minkä voi, ja koventaa sydämensä? En minä jaksa os taa jokaista kurjaa olentoa, jonka näen. En minä voi ruve ta kiertäväksi ritariksi ja ryh tyä kaivelemaan jokaista vää rintekoa, mitä tällaisessa kau pungissa tapahtuu. Korkein taan voin minä koettaa pysy tellä erilläni sellaisesta.” St. Claren hienot kasvot syn kistyivät hetkeksi, hän näytti surulliselta, mutta yhtäkkiä muuttui hän jälleen leikkisäk si ja puhui hymyillen. “Älä nyt seiso siinä, serk kuni, niinkuin joku kova onne tar, sinä olet nähnyt ainoas taan vilahdukselta esiripun taakse esimerkin siitä, mitä kaikkialla maailmassa tapah tuu milloin missäkin muodos sa. Jos me rupeamme kaivele maan ja tutkimaan kaikkia elämän seurauksia, niin meiltä menee kaikki halu pois. Se on samaa kuin jos katselee liian thrkoin Dinan keittiön kome roihin.” Ja St. Clare oikaisi it sensä seljälleen sohvalle, lues kellen sanomalehteänsä. Neiti Ofelia istahti, otti ku delmansa ja istui synkkänä ja harmistuneena. Hän kutoi ku tomistaan, mutta hänen siinä miettiessänsä tuli lehahti jäl leen ilmiliekkiin. Viimein puh kesi hän puheeseen. “En minä pääse niin helpol la asioistani erilleni, kuin sinä, Augustinus. Se on kerrassaan inhottavaa, että te puolustatte sellaista järjestelmää on minun ajatukseni.” Hamilton kelloja, hopea tavaraa. kihlasormuksia F. Aukee Jewelry 234 E. Aurora LRONWOOD, MICH. Al> ITAJA TORSTAINA. HUHTIKUUN 22 P. 1954 BIN G FOR KOREA . . . San Francisco’» mayor Elmer Robinson (rlght) greet» Korean children*s choir whlch la touring U. S. to ralse $10,000,000 for Korean rellef. “Mitä nyt?” sanoi St. Clare nostaen päätänsä. “Joko taasen ollaan samassa jutussa, vai mitä?” “Minä sanon, että on kerras saan iljettävää kuulla puolus tettavan sellaista järjestel mää!” vastasi neiti Ofelia, ja hänen lämpönsä nousi nouse mistansa. “Minäkö puolustan sitä, hy vä neiti! Kuka on sanonut mi nun puolustavan sitä?” kysyi St. Clare. “Tietysti te puolustatte sitä te kaikki kaikki te ete läläiset. Miksi te muuten pitäi sitte orjia, jollette niin tekisi?” “Oletko sinä niin suloisen viaton olento, ettet luule ke nenkään tässä maailmassa kos kaan tekevän, mitä hän ei pi dä oikeana? Etkö sinä koskaan tee mitään, jota,et pidä aivan oikeana?” “Jos teen, niin minä kadun sitä toivoakseni”, vastasi Ofe lia, ja sukkapuikot kilahtelivat nopeasti. “Niin minäkin teen”, lausui St. Clare kuorien appelsiinia. “Minä kadun sitä kaiken aika ni.” “Mutta miksi sinä yhä jatkat sitä?” “Etkö sinä ole enää koskaan tehnyt väärin, kun kerran olit katunut sitä ,hyvä serkkuni?” “Kyllä, jos olen ollut hyvin suuressa kiusauksessa”, vasta si neiti Ofelia. “Niinpä niinkin, minä olen hyvin suuressa kiusauksessa”, vastasi St. Clare. “Siinäpä juu ri onkin vaikeus.” “Mutta minä päätän aina, et tä minä lakkaan, ja minä koe tan päästä siitä!” “Niin, minäkin olen päättä nyt, uudestaan ja yhä uudes taan, koko kymmenen vuotta”, vastasi St. Clare, “mutta en minä ole siltikään päässyt va paaksi. Oletko sinä päässyt va paaksi kaikista synneistäsi, serkkuni?” “Serk kun i, Augustinus”, lausui neiti Ofelia vakaasti laskien kudelman kädestään, “luulen sinulla kyllä olevan syytä moittia minun heikkout tani. Minä tiedän kaiken sen, mitä sinä sanot, olevan totta. Ei kukaan muu sitä tunne pa remmin kuin minä. Mutta mi nusta tuntuu, että minun ja teidän välillä on erotusta. Mi nusta tuntuu, että minä leik kaisin ennen pois oikean käte ni kuin päivästä päivään teki sin, mitä minä pidän vääränä. Mutta sittenkin on käytökseni niin ristiriidassa tunnustukse ni kanssa, en ihmettele, että sinä moitit minua.” (Jatk.) Food Shops Inc. 428 McLeod Avenue Puhelin 100 IRONV/OOD, MICH. OMA LEIPOMO Jossa valmistetaan puhtaasti Ja huolellisesti leivoksia Ensiluokkaista ruokatavaraa vallitsevilla hinnoilla. Llikkess&mme on myös LIHAKAUPPA. Joten voitte tehdä kaikki ruokatavaraoetoksenne yhdestä puodista. Suomalaiset kauppapalvelijat OSTOKSET TUODAAN KOTIIN Olkaa aina iloiset! Apostoli Paavali kehoittaa meitä olemaan aina iloisena, sillä ilo Herrassa on meidän väkevyytemme. Me tiedämme, että täällä maailmassa on pal jon murheita. On sellaisia murheita, joita ei tarvitsisi ol la, nimittäin elatuksen murhe, josta Jeesuskin meitä varoit taa. Antaapa Jeesuskin meille sellaisen ohjeen,, että älkää mistään murehtiko. Meidän täytyy ottaa tässä kyllä huo mioon se seikka, ettei Herran apostoli kehoita meitä tässä maailman iloista iloitsemaan, eikä ainakaan sellaisista ilois ta, jotka ovat synnillisiä. Kyl lä maailmassakin paljon iloi taan ja otetaanpa vielä sellai sia aineita lisäksi, niinkuin vii nakin on, että saataisiin sen voimasta ilo irti elämästä. Mutta me tiedämme, mihin tällainen iloitseminen johtaa, sillä onhan siitä elämässä kyl lä kokemuksia ja sanoopa Raa mattukin, että siitä paha me no tulee. Aineemme käsitteleekin sitä iloa, joka tulee Herran sanas ta.- Kun saamme kuulla paljon saarnatta van evankeliumia, niinkö juhlilla tai hartausseu roissa, niin me tiedämme, että tällainen suloinen evankeliumi synnyttää ilon sydämeen ja juuri tällaisesta ilosta puhuu raamattukin. # Nyt kehoittaa myös raamattu siihen, että meidän tulisi myöskin itkeä it kevien kanssa ja iloita taas iloitsevien kanssa. Nyt me tie dämme myöskin, että sielun vihollinen, perkele, on mur heen henki Lutherin sanojen mukaan ja tämä kavala henki kehoittaa saada meidät kovas ti murehtimaan. Nyt tämä ka vala henki koittaa meille, jot ka uskossa olemme saada mei dät epäilemään Jumalan ar mosta ja huolenpidosta, vaikka Jumalan sana aivan toista il moittaa. Meillä on niin monta lujaa todistusta Jumalan sa nassa, että hän kyllä meistä huolen pitää ja lausuu tästä Jeesuksen suulla myös seuraa vasti: Älkää mistään murehti ko, vaan etsikää ensin Jumalan valtakuntaa ja hänen vanhurs kauttaan, niin kaikki nämä teille annetaan. Jos oppisimme Siirtolaisten huomioon Sukuselvitykset, papinkir jat ja kaivattujen osoitteet haetaan, sekä hoidetaan pe rintö- ja muut asiat. Kääntykää luottamuksella puoleeni. JUHO SALOKANNEL Hämeentie 36 B 36. Helsinki, Suomi tämänkin lauseen oikein sisäl lön puolesta, niin totta totises ti ei meidärf tarvitsisi mistään murehtia eikä huolehtia. Mut ta sielunvihollinen on niin ka vala henki, että se ei antaisi meidän millään ehdolla uskoa tätäkään lausetta ja meissä on myös tämä turmeltunut luon to (vanha Aadami), joka on lii tossa sielunvihollisen kanssa, senpätähden siinä syntyy ko va sota, kun alamme käytän nössä luottamaan Jumalan sa naan. Iloitseminen Herrassa kin on monta kertaa hyvin heikkoa ja onpa asia niin, että meillä on murheellisia hetkiä paljon enemmän, kuin iloisia hetkiä, tämän kaiken aikaan saa sielunvihollinen perkele ja meidän turmeltunut luonto ja maailma. Maailma kyllä myös kin pitää huolta siitä, ettemme pääse paljon iloitsemaan, vaik ka ilo Herrassa olisi meidän väkevyytemme. Mistä sitten saamme tällai sen iloisen mielen ja lohdulli sen ajatuksen, ettei meidän tarvitsisi murehtia. Tämän kaiken saamme vain Jumalarj sanasta. Kun jätämme taivaal lisen Isän haltuun koko elä mämme ja pyydämme kaikki tarpeemme häneltä ja ennen kaikkea juuri hengellisiä tar peitamme, niin tämä evanke liumin saarna vaikuttaa meis sä iloisen mielialan. Myöskin tulee ahkerasti rukoilla tai vaallista Isää Jeesuksen ni messä, että hän kääntäisi mur heelliset ajatukset meistä pois. Seurustelu toisten uskovaisten kanssa ja Jumalan sanasta kes kusteleminen tuottaa iloisen mielen Herrassa. Kyllä Jeesus tiesi aivan hy vin, kuinka taipuvaisia me olemme murehtimaan ja huo lehtimaan elämämme suhteen ja jos tulee joskus ja ehjäpä hyvin useinkin vastoinkäymi siä, niin kyllä mielemme siitä hyvin helposti masentuu. Eikä sekään mikään ihme ole, kun olemme monta kertaa kärsi mättömiäkin, sillä saammehan taistella täällä maailmassa ja olla sodassa jatkuvasti tätä sie lunvihollista perkelettä, omaa lihaa ja maailmaa vastaan, jo ten kärsimättömyys tahtoo useasti mielen vallata, mutta tässäkin meidän tulee pyytää kärsivällistä mieltä taivaan Isältä, että olemme urhoolli sia sodassa, vaikka joudumme kin monta kertaa taistelemaan eturintamassa. Lohduttakoon taivaallinen Isä meidän mielemme Jeesuk sen nimessä, että jaksaisimme myöskin iloita autuudestam me, sillä kyllä siihen syytä kyllä on ja tämä iloitseminen tekee meidät vahvemmaksi ot tamaan kaikki vastoinkäymi Burns Chevrolet Cos. Lowell ja Ayer Sts. Ironwood, Mich MYYNTI— —PALVELUS BEAR MACHINE Käytämme sitä pyörien suoristamisessa Ja asettamisessa | Runkojen korjausta Ja uudelleen sisustusta Kaikkea korjaustyötä varten tuokaa autonne meillä | HARVINAISEN HALVALLA HINNALLA SYHTYMÄPAIVAKORTTEIA 20 korttia koteloineen, englanninkielisiä, nimi painettu joka korttiin Ainoastaan $l.OO postikuluineen Lähettäkää tilaus ja raha osotteella: NATIONAL PUBLISHING COMPANY I Drawer 432 Ironwood, Michigan setkin vastaan. Niin rakkaat veljet ja sisaret ,ilo Herrassa on meidän , väkevyytemme. Jääkäämme taas Herran ja hä nen armosanansa haltuun. TANARUS. Varila. MT. *C ALVAR Y LUTHERAN CHURCH Hastings Street Maynard, Massachusetts Joka sunnuntaiaamu: Suomenkieli ne n jumalan palvelus klo 9 ap. Pyhäkoulu klo 10 ap. Englanninkielinen jumalanpalvelus klo 11 ap. Naistenliitto: Joka ensi maanantai-ilta kuukaudesta klo 8 kirkossa. Työilta: Joka tiistai-ilta seurakunnan miehet kokoontuvat tekemään työtä kirkon uudelleen muo dostamisessa klo 7. Vanhempi Lutherliitto: Kokoontuu joka toinen ja neljä maanantai-ilta jäsenten kodissa klo 8. E. V. Gorts, pastori. MESSIAH LUTH. SEURA KUNTA Fitchburg, Mass. Joka sunn. aamu: Suomenkieli ne n jumalan palvelus klo 9; pyhäkoulu klo 10 ja englanninkielinen juma lanpalvelus klo 10:45. Paaston ajalla: Englanninkielinen paaston ajan viikoilta jumalanpalvelus keskiviikkoiltana klo 7:30. Seu raa kuoroharjoitus. \ Suomenkieli ne n paaston ajan viikkoilta jumalanpalve lus torstai-iltana kirkossa klo 8. Kahvitärjoilu seuraa kirkon alasalissa. Molemmissa juma lanpalveluksissa myös laulu ohjelmaa. Brotherhood kokoon tuu kuukauden ensim. maanantai iltana klo 8. Messiah Guild kokoontuu kuukauden ensim. tiistai-iltana klo 8. Naistenliitto kok o o ntuu kuukauden kolm. tiistai-iltana klo 8. Junior ja Senior Luther liiton toiminnasta ilmoitetaan viikkolehtisessä. Sunnuntai-illoin: Kuukauden ensim. sunnun tai-ilta johtokunnan kokous. Toinen on ohjelmatilaisuus ja kah vitar j oilu ku u k audessa syntyneiltä. Kolmas on seura kunnan ryhmä juhla. TANARUS. A. Esala, pastori Puhelin 5-5616 114 Mechanic St. SIVU 3. 