Curtea lui Neagoe-Voda
PC839 U7C8 8 8sseusooo ss3»0N03dOAaviian -?. • < 1 Aw "L* " " " V ,v » « a ■ «£ a* *J(^8$^,' <$■ 4j o*. ..v^.% u**.c^:. V . o°\-^i-. °o V* V. ;.- #■ <V^V V7^'^.. V^'V. -*V Lv "^ : <<"<i ^v °^I!M: **v :$wi3» fi v«* ^°* io. -^ £ f» ; ^ta^ • *v<* ^°^ o*..î-..*o, ,^,i^/^ <P*yJ£LL*.°* jts^.X, *o& ^0< >- o aO* »^i:* ^ v »'Âi'. ^ a> »irttew- * * /, RS ^°^ roV^ ^°^ 0* """ <V »>» -S* . . , i"*v \> « ' • o, C* aV » * "^ ^ ^V ► «. a « ^ A** "^M^k.' & .<o .\t\%(? a. «• ^* <i* *^ 9«c ,0 ^ ' O . O ■ A» -^ "^ A' <f> * • « o v?> v .»:••. ^ ,4.9 . •iii/, > V »IV8- A' '«^o* *^i* ^*- r**.^ •1 O VN ,1V. c^. A9^ »1^'. *> V .!•». oA A9V »lilf, *> V ■'* .' *>v <W ♦*V • ■ * * * ♦♦*% **v * ^^ ■> v^>° v*^\/ v^5> *k s> v^^ V ♦ *\./.-i&A ^°.-*îk-/V .s\-tâs.\ ^yJm t* \ +o % no Domnului ALESANDRU ODOBESCU RESPECT ŞI RECCNOSCINŢĂ 22 .,*• ** PERSONELE ** Neagoe Voevod Ba«arab 45 £>nî. . . . D-nu Ştefan Velescu Radu de la Afumaţi 24 anî « M Pascali/ Kadu Paisie 35 ani < Petre Velescu Vornicul Preda « I. Christescu Banul Pârvu Basarab 60 anî « Petreanu Călugărul Macarie70 anî « V Iraivalt I>ii- Storul ... « Iuhan JH'imna Despina 35 anî D-na R Stavrescu Domniţa Roxanda 16 ani D-ra A. Popescu ftuţa SpătSresa 60 anî D-na Flechtenmacher Vidra ţ D-ra TJi Petraşcu S lea J fete din casă ale Pomniieî . « Constantinescu Măria I J6— 20 anî „ m. Petrescu Egumenul monastireî de la Argeş . . * * * Crainicul *** TJn om din Topor , . * * * Meşterul Manole • *** Teodosie Vodă fiul luî Neagoe 7 anî . * * * Boierî curteni. — Călugări. — Venătorî. — Arcaşi — Copiî de cosa domneecă. — Fustaşi. — 4 archimandriţî — 3 archiereî. — 9 meşter meseriaşi. — Femei ale Domueî. — Oşteni. — Meseriaş*, — Popor. Acțiunea se petrece în România între 1520—1521. Actul I în pădurea Coziei, pe malul drept al Oltului și în preajma schitului Turnu. Actul II în sala spătariei din Curțile Domnești din Târgoviște. Actul III în sala de la stânca din aceleași curți, domeniu baletului în munții Cernei, la apele lui Eracle din Mehadia. Actul IV în fața monastirului de la Curtea de Argeș. CURTEA LUI NEAGOE-VODĂ Teatru reprezintă locul podurilor; o cărăuie printre steine mergând la deal spre un schituțel care se deschide printre copaci în depărtare. Cruci de piatră și de lemn amplasate - în stânga o cruce mare de piatră cu o iconă a Maicii Domnului în mijloc și o lavandă de piatră cu musculi pe dinsa. - La stânga o stânca cu flori printre petre, sub ea este o prăpastie. Când se ridica cortina scenei este deșteptă. Orchestra cânta o muzică în raport cu solitudinea locului și apoi ceva fanfare de vânători, fugă teatrală. SCENA I Întră CĂLUGĂRUL MAC ARIE și RADU DE LA AFUMATI. Radu Nică odată de când îndurarea Sfinților a tăinuit mă cere, copil sărman, pe lângă sine, nică odată adunătorile acestor codri muntoși din Cozia, n-am resonat cum rezonă astăzi... Adu, părinte Macarie?... Nu este șoaptă șuierătorul a bradilor cătușați pe vârfurile Șoimului, nică nu vântul Oltului urlând colo în vale, nică nu glasul apelor pravălindu-se din stâncă în stâncă în cuvântul negru de sub acesta mucul (stânca stânga). De câte ori vântul grâuluĭ în orațiile fără fund, graiul luî și gemete și oftat... Fremătul codrului e astăzi voios și deschis ca râsetul de om... de te face să te fii însurat vesel, fără nici un cuvânt... Ascultă, ... ascultă, părinte... (glas de bucium venător=c se aude în depărtare). Nu este acesta răsudetul cu care îngânătorii din munților au deprins audul sfinților și sfinților... (cu bucuria) E glas de bucium... e strigăt de vesele surle!... Curtea lui Macakie Adevărat... Ce poate se face?... Surle și bucium în aceste locuri neamblate de om?... De două-decâde ani, de când, la cuvântul dătător de pocăință al fericitului Nifon, am scăpat din luntrea cea grea bătută de valurile a lumei, de două-deci de ani, de când, cu icoana aceasta bine-cuvântată de sîntul patriarh, am ales aci la munții Oltului, loc de rugăciune și de veghie măntuitoare pentru suflet, audul meu, Radule, a fost la vit la aceste numărat ori de gominal sermonilor, sub Domnia lui Mihnea-Vodă, de care brațul banului Pârvu din Craiova, D-deii se pădescă, mântuie țării nemânată. Câți fugari, Boeri se adăpostiră în valea lui Radu Vladuță?... Ei plângeau către mine și ei către denșii de pasul moșiei, și toți cu totul eram în grija și suspinam unii către alții cu multe lacrime... De aici, acum, de un şir de ani, Domnul a indurat-se de durerile poporului și a dăruit Domnului preluându-le la Neagoe Vodă, fii de suflet al Sfântului păstor Nifon. Acum, rănile adânci ale țării par că s-au îngrijit și păsurile Românului s-au mai ostionit... De când Domnul a tămas fruntea lui Neagoe Vodă, de atunci prin mâna lui cea vitoreasă, prin mintea lui cea înțeleptă, prin anima lui cea blajnie și purureal milosă, codrii aceștia ai Sihăstriei de la Turnu al lui fost nici ei adăpost mai de linsele decât cetățile și siliștele de la Plășii. Tămâia și miresmele se ridică la cer din toate unghiurile țării și minunata monastică, ale cărei temelii Domnul le-a sălată lături cu vechile curți Domnesc de la Argeș, va spune nemurilor viitorilor despre fericită și lăudată Domnie, ce ca un har și o mângăere, ne-a venit din cei uri... Când altă dată, Radule, sunetele de trâmbițe și vâtuile de glasuri loveau în urechile vulturilor noștri! în mirare, sihastrul scia sigur că oștria copleșitoare se află în prejma, că nevoile și restrișterile au să ajungă... Adine, în valele lui Neagoe Vodă, surlele nu mai dau decât a veseliei și glasurile se înalță numai ca să dea laude fapelor sale creștinilor și Românilor. RADU (Pe gânduri) Fericit că te-ai fi gândit la Voevodul despre care lumea va vorbi cum grăind Sfinția ta, părinte! Ce laudă mare se poate da unui Domn, decât a-ți da se cuvinesc întru nimic, nu-și osăbind sufletul de la Dumnezeu, că întră le lui cugete și fapte, nimic nu este, nimic fără Dumnezeu!... Cum și dori, părinte, se văd într'o față unui Domn că Negocii Vodă... Parcă în sufletul meu s'ar încinge o viață de spor. Sub radele sărelui de stat, rada îți încăldăște sângele la anima. .. Macarie Privirea omului drept și ales este, — bine dizestră fiule, rada sărelui care încăldăște și lumină. .. Il vei vedea, Radule... Sufletul tău, în ciuda D-deu mi-a dat solia se vrea revers iubirea de bine și de adevăr, nu este suflet de închis în ascunderele munților... Brațul lui, care a ajuns spaima fiarelor în acestor codri, este prea mult voinic ca să nu fie pus la încercare în folosul țării... Vei vedea pre Vodă, copilă; vei vedea lumea. .. Dacă profanul altarului umilinței Sihastrului de la Turnu a întins ochiului meu trepte, pe care se pătrunde penel în viitor și se-i descurcă firul întunecat, . . . apoi ți-e văză pentru tine alt scaun de odihnă, decât piera cea rece și răsă, unde îngenunchează mereu călugărul Macarie. Padu Da, sânte părinte... de ce se-țâ tăinuesc, că ma arde un dor fierbinte și neînțeles, de altă lume, decât aceea a bradilor și a șoimilor?.. Povestirile Sânție tele despre cele ale lumii, despre suferințele și des durate în nemul românesc, despre mândrețea și cuvioșia de gând a Maicii Sele lui Neagu Vodă, apoi încă despre amenințările surde de către vecini și trudele cu Turcii, cu Ungurii, cu felurimi de nemeni, ... toate acestea, o bună scriere, o bună scriere, împinge într-aiurea decât la vânătorea de cerbi și de vultur, în sonorele și în orațiile Cozie. Adesea ori, de sus de pe partea străbună ce-i dictează Masa lui Trajan, mă las fără voia privirea pierdută pe valurile pripite ale Oltului, și pare că mă duce, mă duce departe, departe cu ele;... ca într-un vis pare a-mi se năluci că, din izvor, ca dinsul, mă face râu mare, șă mă vinde falnic și răsunător pe toți locurile. Răspândând belșug în țărinoile Românilor și purtând spaima pe țărmurile păgâne, într-acolo, tocmai cobora din Dunăre... Iertă-mă, o iertă, părinte, iertă nerecunoștințele mele... Dar nu e nerecunoștințe mele... Dar nu e nerecunoștință... Ce este? Nu știu, căci nu voi uita niciodată, ori unde sortul mă duce odinoară pe pașii mei, că datoresc viața șastrului de la schitul Turnu, care mă a cărunt, copilăș, mai târziu mort între morții sub câmpul de la Gherghița, în care a căzut bietul tată-meu, oștenie viteaz al Basarabilor... (Iar glasul de sus reia.) Macarie Așa, pește din plin... Nu mă înșel: pește de versant... Sgomotul glasurilor omenesc se apropie de aceste locuri... Vreo o vânătură boeuskă, fetă mea... Al lumii petreceri nu sunt ale schimnicului. Eu mă duc! (se aude râsete între culise) Se aude și râsete de copil... Sunt mai aproape de cât credeam. Ajută-mă, Radule, a-mă sui pe mal repede la libă, ca nu, și-ești în cale, se tulbură cu vederea fecelă-mi de ofelecte, veselia cea furboasă și ușor trecătoare a tinereței... (Eșe spunând pe Radu) SCENA II POMNITĂ RUCSANDA, SILCA, VIDRA, MĂRIA, VORNICUL PREDĂ Trece prin fundul unui cetat de cerbi; se aude detunături în culise. Vidra Ha! Ha! Ha! Sîlca a dat zbor săgeței deasupra acelei căpriori care era lovită de glonțul jupanului Predă. SILCA Ba nu cum-va, oțigă, ucide de viă o drăguță de căprioră... Nu mai Măria... Măria Eu?.. Vidra SILCA Nu mai voi aveți în mână astă tare, și anima astă cruntă... Uite, Domnița Rocsandra nicăși măcar n-a atârnat tolba. Preda Adevărat, Rocsandra! Vă nătășează ta ca a Mării Sele Vodă... Tu alergi deasupra florilor de câmp; el stă la vorbă cu toți țățenii care vin în cale, cu toți călugării ce-l întâmpină... Ești la vânătoare, doră să nu se piște obiceiul curții, odată pe an... Dar, fetelor, tot gășeuilor e în partea aceea, nu pe aci... Şi-apoi prea ne depărtăm de Măria Sa Vodă!.. DOMNIŢA (oare a tot cules florile) Ce frumusețe de locuri, unchiule Predă... Colo în fund văd o bisericuță. Preda E schitul din Turnu, la părintele Macarie, un sihastru bătrân și cuvios, ca și un sânt. Domnița Se lăsăm în pace capruișca sihaistrului, unchiule... Ce n-aș da se văd una-două, atârnate, colo, pe stâncă, ori mai bine păscând în liniște, colea, d'alungul crucilor celor frumoase de pe marginile cărării... Ce animă înrăutățită aveți, D-vosțră bărbați, de ucideți fără milă pe ființe așa de gingașe ! .. CURTEA LVI Preda Așa, de-ai cuveni, după gândul D-tui, se nu ne mai placă venătirea, ci se vedem la munți ca se culegem petrele roșii în paralele limpeși și mărgăritarele pe sub tulpinele copacilor, ori se ne acățăm, cântând câte o doină, ca voii fetelor, voi alte căpruie, pe de-asupra prăpastiei.. Măria Ca adineori Domnița. Cât pe-atâ, se-i alunește condurul în adîncul oreiației. Domnița Este așa de frumos se privește, se ghicește cu o lungă căutătură taina oreiațiilor... Un farmec dintr-însă-nță se reăveche vedere și mințile. Nu aude și tu, Silco, cum plânge în fundul lor? Vidra Și Măria Ta, Domniță, ca Măria Sa Vodă. Unde aude gemete și plângere, nu îți vine să te duci peste nu le alini, și se le facă să se cureme.. Preda Animați îngeresci la amândoi. Dar, te rog, Rocșandro, asta să nu mai faci. Gândește că am să te dau seamă Dunei Despina maica-tă, de frumoasă mea nepoată. De ce dict? De-ți se va întâmpla ceva, cu ce mihi mai plătesc eu către jupânul Radu Paisie, păstörul tăit? Domnița Iară-mi pomenesci de el, unchiule? Uite, se și-șoai că mi-i vei mai vorbi de taină, nu te mai ascultă de loc, de loc... Preda De-în? SEAGOE-VODĂ - 345 Domnita SILCO, vii cu mine la prăpastia? Vidra și Măria Venim și noi, și noi! ... SILCA și PREDĂ Măria, Ta, ce-ți mai amintesci, Domnița de jupan Radu, ceea, până așa!... Uite, iarăși se văd ochii de lacrimi, iarăși se întristează... (către ea) Domniță!... Predă (aparte) Mărița acesta nu pare a fi apropiată... Și cu toate însă, Radu Paisie, boier tare și mare, viță de Domn, ar pitea fi sprijin puternic la Domnia Basarabilor. (sare) Duce te supărează, Rocșandro, încă tac... nici că mai rostesc numele lui Radu. ... ILCA Iară! ... Predă Fiți cu minte... (fanfare de venătari) Audi, trubați Domnești sunt în partea aici... Acolo e și Vodă de sigur... Fiți cu minte... Mă duc se-aduc aici... (striga) Însoțește, voinici... Însoțește... (ese) SILCA (Vidrei) Domnița s-a găsit de lucru, la icoana din crucea cea mare. DOMNIȚA (desprinde o salbă bogată de la gât și o înțarcă la icoana, facând mătănii) Icoana Maicei Prea-curate... Măria Icoana sihastrului Macarie... De ce faci, Domniță?... Salba Măriilor Tele?... Năstematele cele mai frumoase le trepăntă în fundul pustiilor? ... CURTEA LUI Domnița Le trepănează?... Nu văd că împodobesc cu ele sfinții icoane?... Vidra Adevărat... Când Domna Despina și-a vândut neguțătorilor din Veneția toate giuvaeretele ca să aibă cu ce plăti meșterilor la monastirea de pe Argeș, e de mirare că fiica-să se împodobescă icoana sihaistrilor cu salba sa?... SILCA Și-apoi când e vorba de giuvaere frumoase... uitați-vă! ... Dumneadent a făcut pentru fete, cu sutele, cu mii... (atârna așa) Ia, templele Domnițelor. Ce frumosă e astă, Domniță! Si când te gândești că un mire, ca Radu... Domnița Și tu, Silco, mi vorbesci de acel om? Vidra (facând un semn de mustrare, Silco) Hai, mai bine la vânatoare, fetelor!... că uite, jupân Preda a apucat înainte și ne va fi așteptând în vreo poiană mare, la popasul Maicii Sădei, luată Vodă. Domnița La vânatoare fetelor!... Da, se mergem urmând vânătoarea noastră... De flori, Domniță?... La flori!... La flori!... (la ioc) CILCA TOTA . (se împrăștie toată, Domnița aduce flori) Domnița De mult mână de om nu va fi împodobit cu flori sfințele tale Iconă, Maică Prea-curată!... Sfinx; de sigur ți-aduci fum înnnorat de candele și tămâie... Lasă-ne, dulce și blândă maică, ca animalele noastre tânără să se vorbească în pădure miros de frigită. KEACOE-VODA 347 floricele... Culegeți flori, fetelor, multe, multe... Căutați pretutindeni și preă cele mai frumoase (căutând peste tot locului.) Ah, uite, acolo, tocmai acolo, sus, pe stâncă, o răsuri... (se râpoare urcându-se pe stâncă.) Vidra Domniță, Maia Ta! nu într-acolo că e din dosul prăpastiei. Domnița Voi, de când capul răsura cea răsărite... Ea mi se zvine de sus că un semn de fericire... Și pară că mi se amână să o ajung. Ce crezi, gre, floricică viclenă, că de când te-ai dus colo, în vârful stâncei, nu o să te poți desprinde? Iar așteaptă!... (Ajunge sus și vrea să se culegă floarea, alunecă și dispare strigând.) Ah!... Vidra Ah!... ajutor, alergați, ajutor!... SILCA, MĂRIA (venind înainte) Ce este? Ce s-a întâmplat? SCENA III Aceleasi. — RADU DE LA AFUMATI. Vidra A-l lunecat piciorul, s-a prăvălit, colo, în prăpastie... Sări, ajutor... RADU (urcând lăpede pe stâncă). Ah! D-de-ule, în prăpastie n-a gras o femee... (se întoarce către fete) Dați în genunchi la sânta icoană şi Domnule ajută!, (dispare coborându-se în prăpastie.) SILCA Scapă! D-deu se-ţi ajută, vino... +, CURTEA LVI Vidra Înțeles-se vor mai din acea nigră orătiiă?... Doamne, sufletele au alunecat pe prîpuirul morţii... Numai în mâna ta, Doamne, stă acum firul lor... Fie-ţi milă de dinainte... SCENA IV SILCA. — VIDRA. — MĂRIA. — PREDĂ. — RADU PAISIE. — Apoi vânători, apoi RADU de la Afumaţi şi DOMNIVITĂ. Predă Ce este? Ce strigă? MARIA Domniţa!... Domniţa s-a prăvălit colo... Măriă În prăpastie! Predă Ce spuneţi?... Preșimțirile nu mi se mint, astăzi de dimineață... -El!... copii, alergați!, alergați!... ajutați!... Mărire, avere, tot este pentru acela care va scăpa Pre Domniţa din prăpastie... Ajutor!... ajutor, Radu Paisie... Ah, D-ta, jupân Kadul, alergă, ești tânăr, vrei să... (R. Paisie (Trepte se urcă pe stâncă, privește în prăpastie și se ține în-apoi cu un gest de îngrozire) Predă Nu se găsește nimeni!... Nimeni, care se curează? Doamne, de va sosi Vodă, ce durere!... Ah! de când Vârsta mă slăbește puterile!... (În timpul acestei vorbiri fetele sunt îngenunchiate dinaintea icoanei. Preda se ține pe marginea prăpastiei, Radu Paisie sub muchia jos). Vidra, zăruindu-se pe Radu de la Afumăți, care vine urcându-se pe stâncă, a doua zi, planul, ținându-și pe Domnița pe brațe, "Ah!.." Silca: "Domniță!" Neagoe-Voda: Necunoscutul! Scăpată! E scăpată! Toți: Măria toată. Preda: Ce înger mântuitor te-a scos înaintea noastră, vino de-ai noști sălbatice; piciorul meu nu se teme de colțurile caprei. Mi-a de orice el le-a călcat fără frică. Dar, însă, adevărul e că un înger m'a chemat în negru prăpastie și aș că-l aduc mântuire." Pomnija, pe care o deponase pe lavița de mușchi, se deșteaptă: "Ah!, ce negură m'a cuprins!" Silca: "Domniță, dragă noastră, Domniță!" Vidra: Vino-ți în simțire. Preda: Rosandro! Ești scăpată de primejdia, ești în mijlocul nostru. Mulțumim ție, sfință iconă... și ție, vino de-ai noști! Spune, ce vrei ca răsplată? Radu: Păstreză-ți banii, jupâne, sunt printre bănuți și unii care mi se bucură și se mulțumesc de cuvintele cele bune mai mult decât de avuția. (aparte) Omul acesta nu are anima pe față. Paisie: Uite colo, înfumurat, țarul mai este și acesta! Domnița: Mi se simte acum mai bine, liniscită cu totul, pare că a fost o iasă ivită în vis. Spaima a dispărut. Recunoștința: Recunoștința mă încărcă cu fericire și singurul care mi se arată Sfânta Viermen. (se întoarce spre Iona) Preda: Ce vrei să te faci, Domniță? Domnița: Fi la pace, unchiule! Nu mă mai lămurește în prăpastie... (la Radu și Paisie) Nu cu punga, jupâne, se plătesc toate faptele bune; nu cu banul se împacă sufletele mândre și drepte. (Despre câinele sălbatic, al cărui preț este numai de a fi stat la iconostasul mântuitorului. El primește-o, te rog, de la mine. Ea te va aduce aminte de orația negră, Radu. Paisie (aparte) Acest om mâniură urît. Sila (Vidră) Ce mândru voinicel! Preda Bine, bine ai făcut, Rocsandro. Cum te cheamă, voinic? Radu. Preda Și mai cum? Radu. Paisie? Radu? Numele meu? Radu. Da, Radu! Copil de suflet al părintelui Macarie, de la schituul Turnului. Domnița Un copil tânăr? Sila și el este Radu ca și celălalt. Vidra Și ce deosebire este! (Se aude fața domnească). Preda Da, dragul meu. Stăi acolo. Te voi arăta Mării Domnele Sale Neagoe-Vodă... Se aude trubadurii în apropiere. Lui îi place voinicia. Paisie (aparte) Mă gândesc că nu mi-a primit punga. Este priceput băiatul; el așteaptă o răsplată mai mare de la Domnie. Radu Măria Ta Neagoe-Vodă? Radu Da, Măria Ta Vodă. N'audi gonaci viind încuce? Haide, fetelor, ajutați pe Domniță să-și rânduiască portul. Dacă Măria Ta Vodă ar afla, fără pregătire, cele întâmplate, ar putea să se sperie, și să știe cât de mult îl vătămă la sănătate, lovile la sufletul. Când va auzi în ce compenă grea a stat viața fiicei sale prea iubite. Radu, Cădun. Ea, fiica lui Vodă? Vidra Ascultă, Domniță, el nici nu se poate amăgări cine a scăpat de la mătură... (îl vâd pe Radu) Nu o cunoști?... E Domnița Rocsandra, fiica Mariei Sele a lui Negoiu Vodă. CURTEA LUI RADU (cu întristare) E fiica lui Domn!... Și, de aseară, (domniței) Pentru ce pare că acesta scânteie a-î întrista?... Măria Vede, soro, sunt și din prostime, suflete mândre și viteje. SCENA V Acă iași—BANUL PERVU cu VENATORUL, și ARCAȘI. Preda D-ta a mai fost, Bane Pervule? Dar Măria Sa?... Pervu După obiectul Măriei Sele... Cum a dat schitul Sihastrului, a poruncit ca vânătoarea să se urmeze, și Măria Sa a intrat acolo, la sfântul schimbnic Macarie, cu care stă de vorbă. Toți Măria Sa Vodă! Măria Sa Negoiu! Preda În adevăr, iată-l colo, pogorând cărarea de la schit încet. Pervu Cu sihastrul alăturea... Cucernicia Măriei Sele a găsit pururea pășunea sufletului său în vorbele sfinților pusnicilor. Ton Vodă! Vodă! (mişcare spre stânga). Vidra (Domniței) Ce grije are, Domniță? Domnița Nimic, sunt bine, lăsați-mă. RADU (sternând o lacrimă) E fiica lui Vodă! (sărutând pe furiș, secret) E Domnița. SELCĂ (încet, Domniței) Uite! văhiculul care ţi-a scăpat de dileul sărută în taină salba. Domnița (cu mișcare) Unde-î de la icoană, negreșit. SELCĂ (în parte) De la mălagă?... Radu Fiică de Domn!... Și ești un senzan, ne așteaptă de nimeni! (rămâne pe gânduri, rezemat de stejarul de lângă icoana)- SCENA VI Aceiași. — NEAGOE, MACARIE Preda Da, Măria Ta, Domnița a fost în cea mai cumplită cumpănă. Neagoe Rocsandro, copilă neastâmpărată. N-a tâ în destule flori în jurul lui, ca să năhezească cu nesocotință la cele ferite de frica primejdiilor ? DOMNITA (o mângăiere) Era o rază de soare și frumosă. .. Neagoe Dar cine e mântuitorul ei, Predo ? Preda E un voinic și mândru, tânăr. Unde este ? În partea de jos. Vino, Radule. CURTEA LUI Macarie Radu ?... O ! binecuvântată fiara așezarea poruncilor tăilor, Domnule ! .. Preda Apropiază-te, voinic. Stai în fața Mării Sele ! NEAGOE Apropiază-te, copilă... am Preda. Ce mândră este firea sub cămașa lui de satân ! N-ai frică; de Domnul ție se cade și se ține departe, numai cei rei și cu năravuri stricate; se temă de el cei ce fac strâmbătate. Unde-î prinde pre Domn mai bine a se afla, decât în mijlocul poporului sett ? Spune nouă, cum te cheamă ? Domnița Uite, el nu s-a temut de orațiile, de un moment căscat în față, și are chef de Marea Ta. Haide, vino, nu te teme, e tatăl meu. O ! e bun, e blând și drept. Ce ? Nu ști ? Îl ia de mână și îl duce la Neagoe. R. Paisie Mâna Domului, Domniță, întră într-un țăran prost ? Domnița Oare a Domnului cea bolnăieșcă, m-a tras din fundul orației... SORA (în parte) Îmi revenesc ochii de lacrimi. Ce animă bună, Domnița ! .. MACARIE (observă jocul de scenă între Domnița și Radu, merge și îngenuchează la piciorul lui) Fiara voii ta, o Maică a Domnului puterilor, tu care dobori pre cei trufași și înalți pre cei umiliți ! ... & Radu A ! Domniţă ! . . . am vodă) Măria ta, ied'tă unui june sât^n deprins numai cu priveliştea munţilor nalţi şi a drepţilor NEAGOE-VODA 355 bradi. . . Se mS tem de Domnia?. . . De ce m'aşi teme 6re de dânsa ? Nu ! de ar fi rea, tirană şi nedr^ptă aş fi cu cel buni împotriva eî. . . Adî însă, când este la Domnia, unsul luî D-defi, alesul poporului, adi când eşti Măria ta, care toc- mescî ţe>a s6 aibe dreptate şi pace întru 'ale sele, caut la tine, D6mne, cu supunere iubit6re. .. NEAGOE (lui Preda) Băiatul acesta are cugetul lui D-defi ! Ah ! cât de adese ochii mei aii luat rouă şi veselia de la cel dupe urmă săten necunoscut! Cam te chiamă, copile? Radu Radu, Măria-ta. Macarie Este fiul meu de suflet, mărite D6mne ; D-defi a pus în calea mea, sunt acum vre o cinci-spre-dece ani, pre acest copil. Era atunci cădut, abia mai dând semne de vieţă, alături cu tatăl şefi, picat mort în bătălia de la Grherghiţa sub stogul Banului Pervu Craiovescu. Pervu La Gherghiţa ? Au cădut acolo mulţi oşteni, mulţi vitedi. .. Durere! oştenii care cădii, chiar când isbândaeste a lor, n'afi nume în istoria, ci se numeră cu grămada ; . . atâţia morţi, atâţia prinşi. .. Macarie Iată de ce acest copil nu sciu se 'mi spună alt nume de cât acela de Radu. De atunci am mai aflat numai ca tatăl sSfi era dintre călăraşii de la Afumaţi. Neagoe Fifi de oștenul, voinic ca și tatăl său. Scumpă este pacea, care dă țărilor voia deplină de a se mișca în căile binelui, ale fericirii, ale îmbelșugăriei, ale întemeietorilor de cetăți și de sate; dară fără preț este oștenul care se încearcă să moară pentru a ținea neatâșul netribută moșia străbună, și a păstra neclintite drepturile nemului său. Nare nume acest voinic, dici cu voioia ta? Te vei numi de adine înainte Radu de la Afumăți... Vreate ca, audând lumea de numele tafii, se creie că la curtea lui Neagoe nu se intră pe ușa cu pragul înjosit al înbunătătorilor, ci pe poarta luminată a vitejiei, a cinstei, a curtoaziei în tot. Radule de la Afumăți, te-ai jertfit pentru neamul Domnesc... oricare i-a văzut călătorind unde a văzut lumina deile, ești cinstit... Toți afară de Radu Paisie. A! Se trăiește, Măria Ta! Până când va veni pe pământul lui Detic se va mută din lumea aceasta, voi ruga la altarul pentru tine, Domne! Neagoe: Care este dorul ce poștești? Spune, jupan Radule... Preda: Un boer dintr-un singur cuvânt! Radu Paisie: Un țăran de rând! Neagoe: țăran?... Un boer!... Da, vom înălța mărirea acelor cari ne fac gluma, veselia și râsul, ori vitejiei, vredniciei... Radu Paisie: Totuși, boeriu, el, dintr-o dată! Neagoe: Un boer, care nu a dat spate primejdiei. Să poartă ce? NEAGOE-VODĂ - 357 Ei, țăran, dis-te, jupân Radule? De ce potește Domnul cel mare, fără de a se sprijini pe brațul credinciosului și venosului al țăranilor săi? Domnia fără țărani în jurul ei, este comoară neputernică în mijlocul pustiului. Parva Limba dulce și frumoasă grăitoră este a Maiestei Tale, Doamne! Bine-cuventată, fiară divină când oștenii Pervulescilor au fost aduși la piciorul telurului, coroana și teineagul țării. Macarie Se trăiește, Măria Ta! Așa se cade și se vorbește Domnul țării Românești. Radu De-s țăran ori boer, nu știe, Măria Ta... Mi-aș de-a Măria Ta: Radu de la Afumății... Țăran adineore, boier acum, eu aceasta știu, că anima mea este spre țară, spre Domniei, spre bine și spre dreptate. Neagoe Mâna ta întră în mine, vino. Toți Ai! Domnița Ai! Tata! După chipul tău sunt, după chipului tău este și anima mea. Aide, jupane Radule... mâna Domniei... (Radu se înclinează înaintea lui Vodă). Neagoe Ridicați copiii!... (zimbind) Domnul se nu îngenuchează țăranul nici măcar în glumă... Radu și Paisie Ah! Mult mi-e urît acest om... Un țăran așa mândru preferat printre curteni... CURTEA LVI Neagoe Domnița se simte cu totul bine... Se urmăm departe venățorea, boier și copii... Se cade și se veselăsească cei ce ne iubesc... Domnița (Trecând pe lângă Radu) La curte... Vei veni, nu așa, jupân Radule? Radu Domniță!... (Rămâne gânditor lângă Domniță, apoi în momentul când Domnița și fetele pleacă se iasă din scenă, sărută saluta Macarie și îl privește cu iubire). Domnița (încet) Vidrei, Vidro. Uite! Vidra. Iară a sărutat salba. Dragă-i malul este Icoana. (fanfare de venătură) Macarie O! nu, nu mă înșel... Tu vei fi, fiule, alesul lui Dumneadentul. (Cortina cade); NEAGOE-VODĂ ACTUL II Scena se petrece în sala Spației din curțile domenesci de la Târgoviște. SCENA I RADU PAISIE. — SPĂTĂREASA NUTĂ. Radu Paisie De și răbdarea are sfârșit, jupână Nuta! Fi-voi fi meritat, măreti mânat de Neagoe cu vorbă bună? . . Nu, nu este o zi, nici o săptămână, ci sunt luni și eroi de lună de când este solemnitatea de soție a domniței Roxandra, și acea dorită de cununie se strămută... ca zarea cerului dinaintea ochiului călătorului... Ba grijile țere... ba sănătatea mereu șovăită a tatălui... ba tinerețea peste semă a fetei! . . Cum? Eu, Radu Paisie, boier mare al țării, nepotul Domniei-țelă jupână Spătăreasa, viță de domn, pețește pentru fiica lui Neagoe Basarab, și răspunsul Domniei este îngăimelă și nelămurire? . . Voiu remâna de la vorba lumii, a boierimii? . Spătăreasa Nuta Tot cu firea cea iute și neînpăcată a Domniei, nepotul Radule!... Aibă răbdare!... De cât vremi, care-mi petrec dilemele pe lângă Măria Sa Domna Despina, în jurul Domniei, cine mai poate a-ți da cu bună încredințare: Aibă răbdare! Nunta se va face. Era poate lucru și îndeplinit deci în cele din urmă nu trecea la viața fericică a lui Mitropolitul Maxim, ruda Domnei. . . Nu se cădea, mai ales în curtea lui Neagoe, a nuntă asupra mormântului încă prospăt al Arhiepiscopului țării. Alta este, Jupâneasă Nuțu, ceea ce cugetă Domnia... Nu este de înțeles în care se simte, se nu pricepe... Decă vre-o dată Neagoe a fost cumva cu bună credință, dându-mi voia să peti pre fiica sa, apoi acea bună credință a perit astăzi cu totul în anima lui. Spatărescu Nuțu Pe ce bune știți asemenea cugete, asemenea bănuieli, Radu Paisie? Bănuiește?... Deș și mai ieri nu te-vedeam, Jupâneasa Nuțu, cu ce ochi de prietenie cătă și la Neagoe și la Domnă la acel fet sânge frumos din poveste, acel opincar de la Afumăți, egal ca naluca de sub pământ în diavolul blestemată a vânătorii de la schitul Turnului? Ce mulțumire, ce voioșie, pe fețele lor la vorbele acelui țăran cărturar, și ce nepăsare, ce răceală la ei, de câte ori graiul bunecă de pe buzele mele! De ce căță acel om din prostie la treptele scaunului Domnesc? Afară, dă afară din curțile luminate pe acea strâmă din ținutul jupânesc... Știa ce eram gata să strig de câte ori ochiul Roxandrei urmărea mișcările veneticului, și de câte ori în privirea lui citeam simțuri de dragoste pentru tânărul. Spătarul Nuțu Făceai reti, răi de tot, nepăsător! Nu este o taină pentru mine că Domnița caută cu bunătate spre Radu de la Afumăți. El i-a scăpat dilema. Negresit Domnul Despina și Maria Sa Vodă așii despre vitejia lui, despre statornicia sufletului său, despre cunoștința lui de carte, despre îndemânarea lui la toate, bune și plăcute dovedi, den. Domnișoara Roxandra Jupâneasă Nuțu, ce farmaci pentru mine sunt, ceea ce simt pentru tânărul cu ochi de turtă de la Afumăți, ce farmacii, ce bune, ce plăcute învățătura lui, ce dulce, ce frumos în cugetul său! Ce farmacie, ce remediu pentru mine de slăbiciunea mea, ce farmacie, ce bune, ce plăcute învățătura lui, ce dulce, ce frumos în cugetul său! O, ce farmacie, ce remediu pentru mine de slăbiciunea mea, ce farmacie, ce bune, ce plăcute învățătura lui, ce dulce, ce frumos în cugetul său! RADU PAESIE (întrerupe) Dar ochii animați vedea câteodată departe de cât ai mințit... Domnială, Jupănă, socotesc drept milostivire și ducie acolo unde nu încape de cât iubire... vinovată iubire. Domnița iubește prea mult flăcăul cu straie albe de la Sihăstria Turnului... Ce alt înseamnă acea salbă de la densă, pe care el o purta nedespărțită la pieptul lui? O! de la viul Dumnedefil, neamul lui Radu Paesie nu va rămânea batjocuri unui om de rând! Voit face pre Numărul Neagoe se nu uită din ce sânge se trage Radu Paesie. Spătarul Nuța Iar te-a luat firea pe dinainte, Jupan Radule... Și-a colcotul repediat din mal înalt! Ce vrei să faci? Acea salbă care astă mult te-a amăgit, iată-o... Am iubit după cum îmi făgăduisem, a i-o răpit fără scădere. Mângâia-re că nu mâna Stă pe spinul lui... (îi dă salba Roxandrei.) Radu Paesie A! în sfârșit țiu salba e înapoi! Spătarul Nuța Fii înțelept, Radule! Uite, juru mi se că ea te va iubi... Radu Paesie Se va măgălii iubi? El! nu crede, Jupănă Spătar, că Radu Paesie se amăgește cu dragoste de copil. Ceia ce voiu este ca densa se fie a mea, ca mâna ești, mâna poimâne peste, se sprijină, se leagă, se întărește în fața tărâmului întreg pășează călcând spre tronul acela... (se întoarce către tron.) Spătarul Nuța Tăcere, nepoate! Auri urechi și ochi adânc pătrundătoare păreau! curților Domnescilor... Tăcere! Radu Paisie Se întâmplă... Eu mi-am întâlnit... Domnu tăce... Der tace ore de tropine, stejarului când crivățul o usucă în găururile iernii... Cum trăsnesc vinele muncite ale copacilor, așa cernă și mânia sufletului meu... Ha! Ha! Acum salba Doamnei! Pre CURTEA LVI Domnul meu, în curând sorța va hotărî între noi... Chiar astăzi, la serbarea ce se pregătește pentru întărirea noului Mitropolit, Neagoe îmi va da pe fiica sa de soție, lui de nul... Respiroașă ție, Neagoe Voevod! Respiroașă, neamuri ale Basarabiei! Spătarul Nuță Înțelepciune, Radule... Pripăderea poate strica chiar și pasul cel mai bun... Ce amâne se faci? Gândește-te... Peste o clipă, aici în Spațaria curților Domnesti, se va aduna fruntea țării la darea de cărți a noului Mitropolit. Umilinca pătrând de la Turnu urmează fericitului Maxim. Vedeți, D-deft mai mult ajută pe cel care amâne în calea lui; mai alătre un biet lucrător de tipografijă, de a scosi din vreun cartor malant cartea nouă în țară... Radu Paisie Și adăugăm, Mitropolit, dintr-un călugăr uitat de lume!... Ce a ajuns bieta tămăkelă a țării? Spătareasa, Nuță Ţeria a 1-a ales! Radu, Paisie După sfatul lui Neagoe! De nu vedi, Doamnă, Jupâneasă, că Macarie ajungând Mitropolit, Radu de la Afumăți, fiul lui de suflet, este mult mai tânăr de scaunul Domnesc de cât ori când?... A! da! Presimțirea nu mă înșelă. Mi-a fost urât de la început acel cutreierător al vizuinelor, și lă urăsc acum tot atât pe cât îl iubesc Neagoe și lui. Intre acel om și mine, luptă de moarte! Nu se va dice că o sframătură de stâncă, aruncată de întâmplare în calea lui Radu Paisie, a poticnit calul șeii și că fruntea călărețului s-a lovit de ea cu lovitură de moarte!... Ori el, ori eu!... Aci nu mai putem sta amândoi la un loc... O! vom vedea peste o clipă!... și își va da cele ce-mi conviețuiește cugetul, nu vor fi dupe gândul meu, atunci... NEAGOE-VODĂ 363 Spătare as a Nuță Vine cineva... Alină-te, Kadule... Pentru D-detei, nu se prețpească stăpânească aprinderea... se nu te simți cine-va... Intră puțin într-acolo (încolo, Pre de fund) și fii înțelept, Radule, fiind cu răbdare... Eu, care-ți sunt ca o mamă, te rog cu lacrimi pe ochi fii înțelept... (Kadulesește) Anima bate într-însul lovituri neobișnuite!... Ce cuget va fi având, Doamne?... A! sunt fetele Domniței!... Ce este fetelor? SCENA II SPATAREASA, NUŢA. — SILGA. — VIDRA. - MĂRIA. Vidra Nimic, jupâneasă Nuță!... Adică nu, mi se pare că un copil de casă te caută spre a te poșta la Măria Sa Damna... Spătarul Nuță S'ar cuvine să știți dorințele Măriei Sele și, nu se vina pe ei. Pară-se, nu vreți să vă dați de minciună vorba veche: lungă minte, scurtă gură! (Ese) VIDRA Pe semne că Baba Nuță, sub imbrobodela de mătușă, tot duce derulațiile cosițelor de fetă mare. SILCA Că lăsă-l în pace! Bine că scăpărim de ochiul de gaiță. Măria Nu se cade, fetelor, să vă vorbiți așa de Jupâneasa Spătarul, casnică a Mării Sele Domnului, mătușa lui Jupan Radu Paisie. Vidra Se fie de bine! Despre partea mea se va spune adevărat; Jupâneasa Nuță mi se pare tot atât de veselă pe cât va fi și serbarea cea mare de astăzi... serbare de sfat cu boierii și cu Arhiereul... de te cuprinde uritul din crețet până în călcâi. Unde sunt petrecerile cu jucători, și hore cu surle și alăute, să nu mai camă cu dicționar? De cât atât vorbă cu boierimea, mai bine ne-ar da și nouă Mării Sale o veselie, o nuntă... Ţi-aduci aminte, Silco, ce frumos rostia mai târziu iernă, la lăsata de sec, cântărețul Stan Onu, când dăcea basmul Ileanei Cosâzenei? SILCA Ce fete frumoasă, Ileana Cosâzeneana! Uite, de câte ori te-vezi pe Domnița, îmi aduci aminte de cântarea lui Onu. Vidra Și de când a dispărut de la noi vremea în coarne, tot tristă, cu ochiul cernit și umed... Luată-ați voi, semă, fetelor, ce schimbare la Domnița Rosandra, din diavolul venător de la prăpăstia Turnului? SILCA Tristă, pe gânduri, cu privirea lungă, departe... Vidra Numai când ochiul ei întâlnesc pe Jupan Radu de la Afumăți, pare că se revirățesc norii după fața lui... SILCA Ce vrei, se înțelegi, Vidro? Vidra Îmi vine pe limbă numele lui Domniței? Măria Sunt și între prostime, domnule cu noroc! SILCA Prostime? . . Jupan Radu este suflet ales, Mărio. Vidra Noroc? . . Norocul și face omul, dragă Viteaz pe cât este istic, mândru pe cât bun, și cărturar cât și noul Mitropolit, Jupan Radu de la Afumăți, este fire de adevărat boier. SILCA Așa e, Vidro... O! de te-ar audia Domnița, cam fără voia ei s-ar vărsa ochi de lacrimi! . . Așa e . . Văută-ai, Mărio, de-unădată când Măria Sa Vodă făcu pe acest an căutare oștițe? Vei-luți-ai chip mai de boier de cât al lui, căpitan mai mandru de cât Jupan Radu de la Afumăți? Vidra Pecat! Pecat că vor să se mărite pe Domnița după Jupan Radu Paisie. Măria Radu Paisie e boier mare, cu averi nenumărate, cu nume strălucit, viță de Domn, fruntaș printre boieri... SILCA Și cum este limba tot așa de mare, dar și tot așa de aleasă cât îi e boieria. Vidra Ce nu face, ce nu dreagă, că dorește o de partare de la cinstea pre bietului Jupan Radu de la Afumăți! Câte scornituri deștepte și părădite de temei nu împrăștie, dorește să-i strice cu Măria Sa Vodă! SILCA Ei, când aș fi ca Vodă, de-und, aș... Vidra Ce? Așa porni cât de colo pre Jupan Paisie, care numai dă doliu Domniței de câte ori este în cale și este mereu, cu din ajinul Vidră. Tăcere fetelor! Domnița vine cu Măria Sa Domnă – Aide-mă, încolo! Ele pară că vorbesc ceva în taină. Silca. Ce vor fi grăind? Sclavul spre stânga. SCENA III. Domna DESPINA. — Domnița ROXANDRA. (Ai intrat pe drepta vorbind de aproape) Doamna Da, copila mea, Măria Sa Vodă dorescă asta... Ani, Domnitorilor, dragă mea Roxandru, caută-se le placă numai ce este în binele țării și ce li se impună nevoile lor... Aci, fosta mea, la sînul maicei tale! Depărtează de pe fața ta tenără umbra ofilită a durerei... Jupan Radu Paisie va putea să-ți facă fericită. DOMNIŢA (cu glas rugător și cu lacrimi) Măria ta — Mamă! ... Doamna Nemula Pârvuleștilor, stâlpul Domniei noastre, ţin mult la căsătoria ta cu Paisie. Tu ști bine că Măria Sa, Voda se simte din de în de mal obosit de lucrările grele ale scaunului Domnesc; balanta tainuită de care pătimesc se interesează acum mai adesea ca altă dată ... Cu toții stăm la mare grijă dintr-acesta, Roxandro — Și-apoi în jurul țării numai aprigi dușmani Fratele tău Teodosie, abia un prunc de șapte ani. Ce vă face, voi, copilășii noștrii iubiți în ziva când Dumnedeus ar hotărî să te mute pre tatăl vostru, și cu tăul negreșit și pe mine, la viața de veci ? . . . Atunci Radu Paisie va fi un sprijin puternic pentru voi, copilășii mei, un ocrotitor ales al scaunului Domnesc, la care se îndreaptă gândurile viclene ale multor boieri. NEAGOE-VODA Domnița Oi mamă! mamă! Dumneata care ai uscat atâtea lacrimi în ochii seracilor, Dumneata care ai făcut să se înceteze atâtea suspine ale amăriților de pe lumea acesta, fă să se stinge văruul păthurilor fiica ta. (Aparte) Ah! Radule! Radule! Căci nu te pot numi! Doamna Copila mea iubită! (Aparte) Vai! Anima mea simte fără voia ca și a lui. Acel Paisie nu grăiește graul sufletului meu. (tăcut) Roxandro, se cade la fețelor Domnesc! se-știe uită de țările lor ca și de ostiasca pe ale țării. Ajută! fă anima bună! . . . Mergi de-ți șterge plânsul — Peste o clipă ochii mulțimii, acolo în Spătăria, se vor îndrepta către tine. Hei! Florile adună privirile (o săruta pe fruntea și iese). Domnița Se-mi șterg plâns și rea — șă mi e împodobesc, când anima în mine geme ca și cariul în lemnul verde ce în turni în foc. (Zărind pe Radu de la Afumăți care vine pe la dreapta) A ! SCENA IV DOMNITA. — RADU DE LA AFUMĂȚI Radu de la Afumăți Găndu-mă că voi găsi pe Măria Sa Domnul. Îartă, Domniță... te supără... nu știu că te voi afla aici. DOMNIȚA (Stăpânindu-se) O! nu, Jupan Radule, n-am nici ce să te supără!... Dar nu știam singură... și... (vrea să iasă). Radu de la Afumăți Te duci, Domniță?... fugi din preajmă, ea?... mi-e ocolescă?... Ce spui, nesocotitul de mine? DOMNIȚA (Aparte) Doamne, dă-mi puterea care susține datoria!... (tare) Măria Sa Domna mi-e așteaptă... (cu o nepăsare nemăsurată) Ai ceva, se-mi spune, căpitane?... Se adună curtea aici în Spația... Mi-e iartă... trebă să mă grăbesc... O să fi și D-ta în Spația. Nu e așa, Jupan Radule?... Vor fi toți curtenii (aparte)Ah! dar numai pocite... nu mă vor păcăli... (ese rapid) RADU DE LA AFUMĂȚI (privind cu durere cum Domnița se duce) Ah! a fost un vis, o nălucire a sufletului meu patimaș. (ștergând o lacrimă) O! nemărginită nemulțumire a animații omului!... Acum, câte va lună, pe muchea pristopului, Șoimilor, pe zarea Coziei, pe luciul alburilor al Oltului, a mea era lumea ce se întindea până departe sub păcurile mele, a mea radă de surpriză, care se alungea după mine, — credincioasă prietenă, prin deschidere până în fundul Orației... și anima, nesătieșoara și nebună, visa la lumi nevădute! Ce vrei tu, seral copil de suflet al Sfântului? Care plată mai mare, mai nemăsurată decât a ta, a dăruit când-va Domnia?... Ieri, un biet sătean; adine, boier de frunte în curțile Domnesci.. Ieri, ucenicul schimnicului de la Turn... adine, fiul al Mitropolitului țerei, mare căpitan al lui Neagoe Basarab, iubit și merele cinste de Domnia... cinstit până chiar și cu sarcina cea mai scumpă a sănătimului lui Neagoe, aceea de a da ființă visului de aur al vieții, sănătatea, de a îngriji de clădirea minunatei sele monastiri de pe Argeș... și pentru toate acestea bunătăți, ce răscedă merele amânării, încolțesc în consciința ta, Radule? Acesta e greul recunoștinței tale, pentru atâtea binefaceri ale Domnitorului?... Ah! dară craiul ce-îi faci animii care geme fără ca să-și dea semă din cauza lui care geme sub cămașa albă a săteanului, ori sub zalele de oștean? Ea nu mi se iubește!... Nebun ce sunt! Disu-mi-a denșa vre-o dată că mi se iubește? Iubește pentru mine? pentru mine, om fără nume și necunoscut?... Prin ce minune s-ar putea acesta?... Dei ieri încă mana el tremura sub mâna mea, când o ajutam să trecă peste puntea pârâului din livedea Domnească! Tremură? O! rătăcire dulce a animii! Mâna pe de cealalt braț se va reținea mai tare, brațul ei mai ca încredere... Ah! nu, nu pot să fi de față, să vad un lucru ca acela, căci te iubesc, te iubesc, Roxandra, cum nu iubește frunza ramurii, de care numai moartea o smulge iernii, jelind, cu ventul, durerile despărțirii... Blestem! Din minutul când joaca tainică mână mi-a răpit fără scădere darul iubit al recunoștinței tale, dintr-acela s-a tăiat și firul bunei mele șansă... Atunci mi-am adus aminte că Radu de la Afumăți, aruncat de vântul sorții pene la picioarele scaunului Domnesc, este tot țăranul din pădurea Coziei... și că denșa... denșa e fiica lui Neagoe Basarab! Tăcere, dar, șarmană! 