Byla C-19/05 Europos Bendrijų Komisijos 2005 m. sausio 20 d. pareikštas ieškinys Danijos Karalystei
Η άδεια δόθηκε ως αφορώσα εµπορεύµατα προοριζόµενα για ενσωµάτωση σε πλοία, λέµβους ή σκάφη, ή για τον εξοπλισµό ή τον καταρτισµό τους, σύµφωνα µε τον κανονισµό (ΕΟΚ) 2658/87 (2) του Συµβουλίου, της 23ης Ιουλίου 1987, για τη δασµολογική και στατιστική ονοµατολογία και το κοινό δασµο- λόγιο, παράρτηµα 1, τµήµα II. Τα εµπορεύµατα εντούτοις προορί- ζονταν για την κατασκευή εµπορευµατοκιβωτίων και δεν µπορού- σαν, όπως αναγνώρισαν αργότερα και οι δανικές αρχές, να εµπί- πτουν στην προπαρατεθείσα διάταξη. Οι δανικές αρχές παρανόµως παρέλειψαν να θέσουν το εν λόγω ποσό στη διάθεση της Επιτροπής ως ιδίους πόρους. Οι προβαλλό- µενοι εν προκειµένω ισχυρισµοί είναι αντίστοιχοι προς τους ισχυρι- σµούς που προέβαλε η Επιτροπή µε την προσφυγή της κατά της ∆ανίας στην υπόθεση C-392/02 (3). (1) EΕ L 293 της 12. 11. 1994, σ. 9. (2) EΕ L 256 της 7. 9. 1987, σ. 1. (3) EΕ C 31 της 8. 2. 2003, σ. 4. Αίτηση του Tribunale Civile e Penale di Forlì για την έκδοση προδικαστικής αποφάσεως, υποβληθείσα µε διάταξη της 14ης ∆εκεµβρίου 2004 στα πλαίσια της ποινικής δίκης κατά του K. J. W. Schwibbert (Υπόθεση C-20/05) (2005/C 93/11) (Γλώσσα διαδικασίας: η ιταλική) Με διάταξη της 14ης ∆εκεµβρίου 2004, η οποία περιήλθε στη Γραµµατεία του ∆ικαστηρίου των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων στις 21 Ιανουαρίου 2005, το Tribunale Civile e Penale di Forlì υπέβαλε στο ∆ικαστήριο, στα πλαίσια της ποινικής δίκης που εκκρεµεί ενώπιον του αιτούντος δικαστηρίου κατά του K. J. W. Schwibbert, τα ακόλουθα προδικαστικά ερωτήµατα: Ερωτάται: — αν η επίθεση του διακριτικού σήµατος SIAE συµβιβάζεται µε την οδηγία 92/100/EΟΚ του Συµβουλίου (1) σχετικά µε το δικαίωµα εκµισθώσεως, το δικαίωµα δανεισµού και ορισµένα δικαιώµατα συγγενικά προς την πνευµατική ιδιοκτησία στον τοµέα των προϊόντων της διανοίας, καθώς και προς το άρθρο 3 της Συνθήκης και τα άρθρα 23 έως 27 της Συνθήκης ΕΚ· (1) ΕΕ L 346 της 27/11/1992, σ. 61. (2) ΕΕ L 109 της 26/4/1983, σ. 8. (3) ΕΕ L 81 της 26/3/1988, σ. 75. Αίτηση εκδόσεως προδικαστικής αποφάσεως την οποία υπέβαλε µε απόφαση της 18ης Ιανουαρίου 2005 το College van Beroep voor het bedrijfsleven στο πλαίσιο των υποθέ- σεων 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W.  16. 4. 2005 ET Euroopa Liidu Teataja C 93/5 hindas esimese astme kohus ebaõigesti teenistushuvisid ja jättis arvestamata ametniku huvidega. Samuti kohaldas ta valesti proportsionaalsuse põhimõtet otsustades, et vaidlustatud otsus on sellele põhimõttele vastav, samas kui ta ei olnud ei sobiv ega ka kõige vähem õigusi riivav meede. Esimese astme kohus eksis veel ka vana ja uue ametikoha samaväärsuse või võrrelda- vuse hindamisel. Tema järeldusest tulenevalt oleks kõik sama palgaastmega samaväärsuse seotud üleviimised ametikoha kriteeriumiga vastavuses. Lõpetuseks ei viidanud esimese astme kohus asjaoludele, millele ta oli toetunud hagejale tekitatud mittemateriaalse kahju hindamisel. Esimese astme kohus kohaldas õigust mitmel korral ebaõigesti. Esiteks vabastas ta üleviimise otsuse organisatsiooni sisemeet- mena põhjendamise kohustusest, mida peetakse õiguse üldpõ- himõtteks. Teiseks leidis esimese astme kohus ebaõigesti, et rikutud ei oldud hageja õigust õiglasele kohtumenetlusele. Samuti jättis esimese astme kohus määratlemata väljendusvaba- duse ulatuse, millele hageja oleks antud asjas toetuda saanud. Lõpetuseks kohaldas esimese astme kohus vääralt kaitseõigust ning eelkõige õigust olla ära kuulatud enne üleviimise otsuse tegemist. kauba omandamisel, mida kasutatakse maksuvabadeks tehin- guteks, või olukorrale, kus sellisteks tehinguteks mõeldud kauba omandanud isik otsustab selle teistele isikutele edasi müüa? 2. Kas selles samas normis esinevad sätted on tingimusteta ja piisavalt täpsed, et neid siseriiklikus õiguses otse kohaldada? 3. Millist tähtsust tuleb direktiivi vahetu õigusmõju seisukohalt omistada asjaolule, et eespool viidatud artikli 13 A osa lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid peavad [osa B punkti c] sätteid üle võttes kehtestama tingimused, et “ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi”? (1) Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv 77/388/EMÜ kumu- leeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlusta- mise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, 13. 6. 1977, lk 1). esitas Commissione Tributaria Eelotsusetaotlus, mille Provinciale di Napoli 15. juuli 2004. aasta määrusega kohtuasjas Casa di Cura Privata Salus SpA versus Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 (Kohtuasi C-18/05) (2005/C 93/09) (Kohtumenetluse keel: itaalia) Euroopa Ühenduste Kohus on saanud Commissione Tributaria Provinciale di Napoli 15. juuli 2004. aasta määrusega esitatud eelotsusetaotluse kohtuasjas Casa di Cura Privata Salus SpA v. Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4, mis saabus kohtukantseleisse 20. jaanuaril 2005. Commissione Tributaria Provinciale di Napoli küsib Euroopa Kohtult eelotsust järgmistes küsimustes: Euroopa Ühenduste Komisjoni 20. jaanuari 2005. aasta hagi Taani Kuningriigi vastu (Kohtuasi C-19/05) (2005/C 93/10) (Kohtumenetluse keel: taani) Euroopa Ühenduste Komisjon esitas 20. jaanuaril 2005 (14. jaanuari faks) hagi Taani Kuningriigi vastu. Euroopa Komisjoni esindaja on N. B. Rasmussen ja G.  Wilms, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis. Komisjon palub Euroopa Kohtul: — kinnitada, et jättes komisjonile maksmata 18 687 475 Taani krooni suuruse summa koos alates 27. juulist 2000 arvesta- tava viivisega, rikkus Taani Kuningriik ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi, eelkõige EÜ artiklist 10 ja nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsuse 94/728/EÜ, Euratom, (1) mis käsitleb ühenduse omavahendite süsteemi, artiklitest 2 ja 8 tulenevaid kohustusi; 1. Kas nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (1) artikli 13 B osa punktis c sätestatud maksu- vabastus laieneb ka sisendkäibemaksule, mis maksti sellise — jätta kohtukulud Taani Kuningriigi kanda. C 93/6 ET Euroopa Liidu Teataja 16. 4. 2005 Õiguslikud alused ja peamised argumendid — Kas sellise tähise panemine on kooskõlas ka nõukogu direk- tiividega 83/189/EMÜ (2) ja 88/182/EMÜ? (3) Hagis viidatud summa kujutab endast kohustust, mida Taani toll jättis ajavahemikul 1994-1997 ettevõttelt kogumata, kuna lubas teatavaid kaupu importida tollimaksuvabalt. Nimetatud luba anti kaupade osas, mis olid mõeldud vastavalt nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 (2) tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta I lisa II jaole teatavat liiki laevadele, paatidele ja muudele veesõidukitele paigaldamiseks või nende varustamiseks. Need kaubad olid siiski mõeldud konteinerite tootmiseks ning nendele ei saanud, nii nagu Taani ametiasutused ka hiljem tunnistasid, nimetatud sätteid kohaldada. Taani ametiasutused jätsid ebaseaduslikult nimetatud summa ühendusele omavahenditena kasutatavaks tegemata. Sellega seoses esitatud etteheited on samased nendega, mis komisjon esitas oma hagis Taani vastu kohtuasjas C-392/02. (3) (1) EÜT L 293, 12. 11. 1994, lk 9. (2) EÜT L 256, 7. 9. 1987, lk 1. (3) ELT C 31, 8. 2. 2003, lk 4. Eelotsusetaotlus, mille esitas Tribunale Civile e Penale di J. W. Forlì 14. detsembri 2004. aasta määrusega K. Schwibbert'i kriminaalasjas (Kohtuasi C-20/05) (2005/C 93/11) (Kohtumenetluse keel: itaalia) (1) EÜT L 346, 27. 11. 1992, lk 61. (2) EÜT L 109, 26. 4. 1983, lk 8. (3) EÜT L 81, 26. 3. 1988, lk 75. Eelotsusetaotlus, mille esitas College van Beroep voor het bedrijfsleven 18. jaanuari 2005. aasta otsusega kohtuasjas 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout versus Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselk- waliteit (Kohtuasi C-28/05) (2005/C 93/12) (Kohtumenetluse keel: hollandi) Euroopa Ühenduste Kohus on saanud College van Beroep voor jaanuari 2005. aasta otsusega esitatud het bedrijfsleven'i 18. eelotsusetaotluse kohtuasjas 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout v. Minister van Landbouw, Natuurbe- heer en Voedselkwaliteit, mis saabus kohtukantseleisse 28.  16. 4. 2005 SL Uradni list Evropske unije C 93/5 napako v obrazložitvi. Sicer je Sodišče prve stopnje napačno odločilo glede interesa službe in ni preučilo interesa uradnika. Prav tako je, s tem da je odločilo, da je izpodbijana odločba upoštevala to načelo, medtem ko ni bila niti primeren ukrep niti zavezujoča, napačno uporabilo načelo sorazmernosti. Sodišče prve stopnje je napačno odločilo o enakovrednosti ali primerljivosti novega delovnega mesta s prejšnjo zaposlitvijo. V bistvu naj bi po sklepanju, kakršnakoli prerazporeditev, pove- zana s sedanjim nazivom, spoštovala kriterij enakovrednosti zaposlitev. Končno Sodišče prve stopnje ni navedlo dejstev, ki jih je uporabilo za oceno nepremoženjske škode, ki jo je utrpela tožeča stranka. 1. Ali se oprostitev iz člena 13(B)(c) Šeste Direktive Sveta 77/388/EGS (1) z dne 17. maja 1977 nanaša na vstopni davek na dodano vrednost, plačan za nakup blaga, ki je namenjeno oproščenim dejavnostim, oziroma na konkreten primer, v katerem se oseba, ki je kupila blago, namenjeno opravljanju takih dejavnosti, kasneje odloči to blago prodati drugim osebam? 2. Ali ta določba vsebuje pravila, ki so brezpogojna in dovolj tako da se jih lahko neposredno natančno opredeljena, uporabi v notranjem pravu, ali ne? Sodišče prve stopnje je prav tako večkrat zmotno uporabilo pravo. Najprej je pojasnilo odločbo prerazporeditve kot preprost notranji organizacijski ukrep obveznosti obrazložitve, čeprav je bila le-ta potrjena kot bistvena za splošno pravno načelo. Nadalje je Sodišče prve stopnje s tem, da ni ugotovilo kršitve pravice do pravičnega postopka v škodo tožeče stranke, zmotno uporabilo pravo. Sodišče prve stopnje je s tem, da se ni jasno izreklo glede obsega pravice do svobode izražanja, do katere je bila v tem primeru upravičena tožeča stranka, zmotno uporabilo pravo tudi glede uporabe pravice do svobode izra- žanja. Končno je Sodišče prve stopnje zmotno uporabilo pravo glede uporabe pravice do obrambe in zlasti pravice biti slišan, preden je izdana odločba o prerazporeditvi. 3. Kakšen pomen je za neposredni učinek direktive treba pripi- sati zgoraj navedeni določbi iz člena 13(1), v skladu s katero morajo države članice pri prenosu teh pravil [B(c)] določiti izogi- pogoje za „preprečevanj[e] vsakršnih možnih utaj, banja ali zlorab davka“? (1) UL L 145, 13. 6. 1977, str. 1. Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Kraljevini Danski, vložena dne 20. januarja 2005 Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Commissione Tributaria Provinciale di Napoli z dne 15.  julija 2004 v zadevi Casa di Cura Privata Salus SpA proti Agenzia Entrate Uficio Napoli 4 (Zadeva C-18/05) (2005/C 93/09) (Jezik postopka: italijanščina) Commissione Tributaria Provinciale di Napoli je s sklepom z dne 15. julija 2004 v zadevi Casa di Cura Privata Salus SpA proti Agenzia Entrate Uficio Napoli 4, ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 20. januarja 2005, Sodišču Evropskih skupnosti predložila predlog za sprejem predhodne odločbe. (Zadeva C-19/05) (2005/C 93/10) (Jezik postopka: danščina) Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata N. B. Rasmussen in G. Wilms, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, je dne 20. januarja 2005 (faks: 14. 01) na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Kraljevini Danski. Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, naj: — ugotovi, da Kraljevina Danska, s tem da ni plačala Komisiji lastna sredstva, skupaj z zneska 18. 678. 475 DDK kot zamudnimi obrestmi od 27. julija 2000 dalje, ni izpolnila obveznosti po pravu Skupnosti, še posebej obveznosti iz člena 10 ES in členov 2 in 8 Odločbe Sveta 94/728/ES, Euratom (1) z dne 31. oktobra 1994 o sistemu lastnih sred- stev Evropske skupnosti; Commissione Tributaria Provinciale di Napoli predlaga Sodišču, naj odloči o naslednjih vprašanjih: — Kraljevini Danski naloži plačilo stroškov. C 93/6 SL Uradni list Evropske unije 16. 4. 2005 Tožbeni razlogi in bistvene navedbe — Ali je v skladu z Direktivama Sveta 83/189/EGS (2) in Znesek, ki je naveden v tožbi predstavlja carino, ki je danski carinski organi v obdobju 1994-1997 niso odmerili podjetju, ki so mu nepravilno dovolili uvoz določenega blaga po ničelni stopnji. Dovoljenje je bilo dano na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 2658/87 (2) z dne 23. in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, Priloga I, Oddelek II, in sicer za blago, ki naj bi postalo sestavni del ladij, čolnov ali drugih plovil, ali bi se jih z njim opremilo, ali v njih vgradilo. Vendar pa je bilo blago v resnici namenjeno za izdelavo kontej- nerjev, kar pa, kot so kasneje priznali tudi danski organi, ne sodi v okvir navedene določbe. julija 1987 o tarifni Danski organi so nezakonito opustili svojo dolžnost dati nave- deni znesek na razpolago Komisiji kot lastna sredstva. Zahtevki, postavljeni v zvezi z navedenim, ustrezajo zahtevkom, ki jih je Komisija postavila v tožbi zoper Dansko v zadevi C-392/02 (3). (1) UL L 293, 12. 11. 1994, str. 9. (2) UL L 256, 7. 9. 1987, str. 1. (3) UL C 31, 8. 2.  2003, str. 4. Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Tribunale Civile e Penale di Forlì z dne 14. decembra 2004 v kazenskem postopku proti K. J. W. Schwibbertu (Zadeva C-20/05) (2005/C 93/11) (Jezik postopka: italijanščina) Tribunale Civile e Penale di Forlì je s sklepom z dne 14. decembra 2004, v kazenskem postopku proti K. J. W. Schwib- bertu, ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 21. januarja 2005, Sodišču Evropskih skupnosti predložil predlog za sprejem pred- hodne odločbe. Tribunale Civile e Penale di Forlì predlaga Sodišču, naj odloči o naslednjih vprašanjih: — Ali je označitev z razlikovalnim znakom SIAE v skladu z Direktivo Sveta 92/100/EGS (1) o pravici dajanja v najem in sorodnih pravici posojanja ter o določenih pravicah, avtorski, na področju intelektualne lastnine kot tudi s členom 3 Pogodbe in členi 23 do 27 Pogodbe ES; 88/182/EGS (3). (1) UL L 346, 27. 11. 1992, str. 61. (2) UL L 109, 26. 4. 1983, str. 8. (3) UL L 81, 26. 3. 1988, str. 75. Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sodbe College van Beroep voor het Bedrijfsleven z dne 18. janu- arja 2005 v zadevi 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout proti Minister van Landbouw, Natur en Voedselkwaliteit (Zadeva C-28/05) (2005/C 93/12) (Jezik postopka: nizozemščina) College van Beroep voor het Bedrijfsleven je s sodbo z dne 18. januarja 2005 v zadevi 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout proti Minister van Landbouw, Natur en Voedselkwaliteit, ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 28. janu- arja 2005, Sodišču Evropskih skupnosti predložil predlog za sprejem predhodne odločbe. College van Beroep voor het Bedrijfsleven predlaga Sodišču, naj odloči o naslednjih vprašanjih: 1. Ali ima obveznost držav članic, da pri uporabi določb člena 11(1), prva alineja, v zvezi s členom 13(1), druga alineja, Direktive Sveta 85/511/EGS (1) z dne 18. novembra 1985 o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in park- ljevke, zagotovijo, da laboratorijsko testiranje, s katerim se ugotovi prisotnost slinavke in parkljevke, izvaja nacionalni laboratorij, določen v Prilogi B k tej direktivi, neposredni učinek? 2. a. Ali je treba člen 11(1) Direktive 85/511 razlagati tako, da je treba pravne posledice vezati na dejstvo, da prisot- nost slinavke in parkljevke ugotovi laboratorij, ki ni naveden v Prilogi B k tej direktivi? b.  2005. 4. 16. HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 93/5 kinevezésre jogosult hatóság nyilvánvalóan helytelen módon élt-e mérlegelési jogkörével. Az Elsőfokú Bíróság egyébként helytelenül értékelte a szolgálati érdek fogalmát, és nem vette figyelembe a tisztviselő érdekét. Ezen túl helytelenül alkalmazta az arányosság elvét azzal, hogy megállapította, hogy a megtá- madott határozat megfelel ennek az elvnek, pedig e határozat sem arányos, sem a legkevésbé korlátozó nem volt. Az Elsőfokú Bíróság továbbá hibásan értékelte az új és a korábbi állás egye- zőségét vagy megfelelőségét. Az érvelését követve ugyanis minden olyan újrabeosztás, amelynél a besorolási fokozat nem változik, megfelelne az állások megegyezősége elvének. Végül pedig az Elsőfokú Bíróság nem jelölte meg azokat az elemeket, amelyeket a felperes által elszenvedett nem vagyoni kár értéke- léséhez felhasznált. Az Elsőfokú Bíróság több jogban való tévedést is elkövetett. Először is mentesítette az újrabeosztási döntést az indoklási kötelezettség alól, azon az alapon, hogy az egy sima belső átszervezési döntés, pedig e kötelezettséget általános jogi elvnek lett elfogadva. Ezen túl az Elsőfokú Bíróság jogban való tévedést követett el azzal, hogy nem állapította meg azt, hogy a felperes tisztességes eljáráshoz való joga sérült. Az Elsőfokú Bíróság továbbá elmulasztotta meghatározni a szabad vélemény-nyilvá- nításhoz való jog terjedelmét, amellyel a felperes az ügy körül- rendelkezhetett. Végül az Elsőfokú Bíróság ményei között joggal való tévedést követett el a védelmi jogok alkalmazásával kapcsolatban, különösen az ahhoz való joga tekintetében, hogy újrabeosztás előtt meghallgassák. az adómentes 1) Az 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (1) 13. cikke B. részének c) pontjában szabályozott adómentesség folytatása céljából beszerzett eszközök megszerzésekor megfizetett hozzáadottérték-adóra vonatkozik, vagy az olyan tényállá- sokra, amikor az ilyen tevékenységekre szánt eszközöket beszerző jogalany az említett eszközöket ezt követően más adóalanyokra ruházza át? tevékenységek 2) Ugyanezen rendelkezés feltétel nélküli és kellően pontos előírásokat tartalmaz-e vagy sem, azaz a nemzeti jogrendben közvetlenül alkalmazható-e? 3) Az irányelv közvetlen alkalmazhatósága vonatkozásában milyen relevanciával bír a 13. cikk idézett (1) bekezdésének rendelkezése, amely értelmében a norma (B. rész c) pont) végrehajtása során a tagállamoknak meg kell határozniuk a feltételeket „az adókijátszások, az adókikerülések és az eset- leges visszaélések” megakadályozására? (1) HL L 145, 1977. 6. 13. , 1. o. Az Európai Közösségek Bizottsága által a Dán Királyság ellen 2005. január 20-án benyújtott kereset A Commissione Tributaria Provinciale di Napoli 2004. július 15-i végzésével a Casa di Cura Privata Salus SpA kontra Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-19/05. sz.  ügy) (2005/C 93/10) (Az eljárás nyelve: dán) (C-18/05. sz. ügy) (2005/C 93/09) (Az eljárás nyelve: olasz) Az Európai Közösségek Bizottsága, képviseli: N. B. Ramussen és G. Wilms, kézbesítési cím: Luxembourg, 2005. január 20-án január 14-én) keresetet nyújtott be az Európai (faxon: 2005. Közösségek Bíróságához a Dán Királyság ellen. Az Európai Közösségek Bizottsága keresetében azt kéri, hogy a Bíróság: A Commissione Tributaria Provinciale di Napoli (Olaszország) 2004. július 15-i végzésével, amely 2005. január 20-án érkezett a Bíróság Hivatalához, a Casa di Cura Privata Salus SpA kontra Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 ügyben előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtott be az Európai Közösségek Bíróságához. július 27-től – állapítsa meg, hogy mivel elmulasztotta 18 687 475 DKK összeg saját forrásként való megfizetését a Bizottság részére, felmerült késedelmi kamataival annak 2000. együtt, a Dán Királyság elmulasztotta a közösségi jog, külö- nösen az EK 10. cikkéből és az Európai Közösségek saját forrásainak 31-i 94/728/EK, Euratom tanácsi határozat (1) 2. és 8. cikkéből eredő kötelezettségei teljesítését; rendszeréről október 1994. szóló, A Commissione Tributaria Provinciale di Napoli a következő kérdésekről kéri a Bíróság döntését: – kötelezze a Dán Királyságot a költségek viselésére. C 93/6 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 2005. 4. 16. Jogalapok és fontosabb érvek: – Ugyanezen megkülönböztető jelzés feltüntetése összeegyez- tethető-e a 83/189/EGK (2) és a 88/182/EGK (3) tanácsi irány- elvekkel is? A keresetben hivatkozott összeg az a vámösszeg, amelyet a dán vámhatóságok elmulasztottak beszedni az 1994-1997 közötti időszakban egy olyan vállalkozástól, amelynek az említett ható- ságok tévedésből egyes árucikkek vámmentes behozatalára adtak engedélyt. Ezt az engedélyt a vám- és statisztikai nómenk- latúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23- i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (2) I. mellékletének II. szakasza alapján hajókba vagy más vízi járművekbe történő beépítésre, illetve szolgáló árucikkek tekintetében adták meg. Ellenben az árucikkek konté- nerek gyártására szolgáltak, és mint ahogyan a dán hatóságok később elismerték, ezekre nem vonatkozott az említett rendel- kezés. berendezésére felszerelésére azok vagy A dán hatóságok jogellenesen mulasztották el, hogy az említett összeget saját forrásként a Bizottság rendelkezésére bocsássák. Az e tekintetben emelt kifogások megegyeznek azokkal, amelyeket a Bizottság a C-392/02. sz. ügyben (3) benyújtott keresetében Dániával szemben felhozott. (1) HL L 293. , 1994. 11. 12. , 9. o. (2) HL L 256. , 1987. 9. 7. , 1. o. (3) HL C 31. , 2003. 2. 8. , 4. o. A Tribunale Civile e Penale di Forlí 2004. december 14-i végzésével a K. J. W.  Schwibbert elleni ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-20/05. sz. ügy) (2005/C 93/11) (Az eljárás nyelve: olasz) A Tribunale Civile e Penale di Forlí (Olaszország) 2004. december 14-i végzésével, amely 2005. január 21-én érkezett a Bíróság Hivatalához, a K. J. W. Schwibbert elleni büntetőeljá- iránti kérelmet nyújtott be az rásban előzetes döntéshozatal Európai Közösségek Bíróságához. (1) HL L 346. , 1992. 11. 27. , 61. o. (2) HL L 109. , 1983. 4. 26. , 8. o. (3) HL L 81. , 1988. 3. 26. , 75. o. A College van Beroep voor het bedrijfsleven, 2005. január 18-i határozatával a 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout kontra de Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkwaliteit ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-28/05. sz. ügy) (2005/C 93/12) (Az eljárás nyelve: holland) A College van Beroep voor het bedrijfsleven (Hollandia) 2005. január 18-i határozatával, amely 2005. január 28-án érkezett a Bíróság Hivatalához, a 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout kontra de Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkwaliteit ügyben előzetes döntésho- zatal iránti kérelmet nyújtott be az Európai Közösségek Bírósá- gához. A College van Beroep a következő kérdésekről kéri a Bíróság döntését: 1. Közvetlen hatálya van-e a 85/511/EGK irányelv (1) 11. cikke (1) bekezdése első francia bekezdése és 13. cikk (1) bekez- dése második francia bekezdése rendelkezéseinek együttes alkalmazása alapján fennálló, annak biztosítására vonatkozó tagállami kötelezettségnek, hogy a ragadós száj- és köröm- fájás felderítésével kapcsolatos laboratóriumi vizsgálatokat a 85/511/EGK irányelv B. mellékletében felsorolt laboratóri- umban végezzék? 2. a. Úgy kell-e értelmezni a 85/511/EGK irányelv 11. cikke (1) bekezdését, hogy jogi következménye van annak a körülménynek, hogy a ragadós száj- és körömfájást egy olyan laboratórium állapítja meg, amely nincs felsorolva a 85/511/EGK irányelv B. mellékletében? A Tribunale Civile e Penale di Forlí a következő kérdésekről kéri a Bíróság döntését: b. Amennyiben a 2. a. kérdésre adott válasz igenlő: – A SIAE megkülönböztető jelzés feltüntetése összeegyez- tethető-e a bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, vala- joggal szom- mint a szellemi tulajdon területén a szerzői szóló, 1992. november 19-i szédos bizonyos jogokról irányelvvel (1), az EK 3. cikkével, vala- 92/100/EGK tanácsi mint az EK 23- 27. cikkeivel? Célja-e a 85/511/EGK irányelv 11.  16. 4. 2005 NL Publicatieblad van de Europese Unie C 93/5 toetsing van de eerbiediging van de voorwaarde inzake het dienstbelang zich dient te beperken tot de vraag, of het TABG (tot aanstelling bevoegd gezag) zijn discretionaire bevoegdheid niet kennelijk verkeerd heeft gebruikt. Bovendien heeft het Gerecht het dienstbelang onjuist beoordeeld en het belang van de ambtenaar over het hoofd gezien. Ook heeft het Gerecht het evenredigheidsbeginsel onjuist toegepast door te oordelen dat het bestreden besluit in overeenstemming is met dit beginsel, terwijl dit besluit geen geschikte maatregel is en evenmin de minste belastende. Tevens heeft het Gerecht de gelijkwaardig- heid en de vergelijkbaarheid van de nieuwe functie en het oude ambt onjuist beoordeeld. Volgens zijn redenering wordt het beginsel van gelijkwaardigheid van ambten immers geëerbie- digd bij elke nieuwe tewerkstelling waarbij de betrokkene zijn actuele rang behoudt. Ten slotte heeft het Gerecht niet aange- geven welke elementen in aanmerking werden genomen voor de beoordeling van de door rekwirant geleden morele schade. Het Gerecht heeft tevens blijk gegeven van onjuiste rechtsop- vattingen. Om te beginnen heeft het Gerecht geoordeeld dat het besluit van nieuwe tewerkstelling als eenvoudige maatregel van interne organisatie niet onderworpen was aan de motive- ringsplicht, die wordt erkend als algemeen rechtsbeginsel. Verder heeft het Gerecht blijk gegeven van een onjuiste rechts- opvatting door geen schending van het recht op een eerlijk proces ten nadele van rekwirant vast te stellen. Het Gerecht heeft ook blijk gegeven van een onjuiste rechtsopvatting met betrekking tot de toepassing van het recht van vrije meningsui- ting, door zich niet duidelijk uit te spreken over de omvang van het recht van vrije meningsuiting dat rekwirant in casu had. Ten slotte heeft het Gerecht blijk gegeven van een onjuiste rechtsopvatting met betrekking tot de toepassing van de rechten van de verdediging en in het bijzonder van het recht om te worden gehoord vóór de vaststelling van het besluit van nieuwe tewerkstelling.  Verzoek van de Commissione Tributaria Provinciale di Napoli van 15 juli 2004 om een prejudiciële beslissing in het geding tussen Casa di Cura Privata Salus SpA en Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 (Zaak C-18/05) (2005/C 93/09) (Procestaal: Italiaans) De Commissione Tributaria Provinciale di Napoli heeft bij beschikking van 15 juli 2004, ingekomen ter griffie van het Hof van Justitie op 20 januari 2005, in het geding tussen Casa di Cura Privata Salus SpA en Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4, het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen verzocht om een prejudiciële beslissing over de navolgende vragen: 1) Betreft de vrijstelling als bedoeld in artikel 13, B, sub c, van de Zesde richtlijn (77/388/EEG) (1) van de Raad van 17 mei 1977, de als voorbelasting betaalde belasting over de toege- voegde waarde over de aanschaf van goederen die zijn gebe- zigd voor vrijgestelde handelingen, dan wel het geval waarin degene die de goederen voor het verrichten van dergelijke handelingen heeft aangeschaft, ze nadien aan een ander wil verkopen? 2) Bevat deze bepaling al dan niet onvoorwaardelijke en voldoende nauwkeurige voorschriften zodat zij rechtstreekse werking heeft in de nationale rechtsorde? 3) Wat is in verband met de rechtstreekse werking van de richtlijn het belang van genoemd artikel 13, lid 1, op grond waarvan de lidstaten bij de omzetting van het voorschrift (B, sub c) de voorwaarden moeten vaststellen „om alle fraude, ontwijking en misbruik te voorkomen”? (1) PB L 145 van 13. 6. 1977, blz. 1. Beroep, op 20 januari 2005 ingesteld door Commissie van de Europese Gemeenschappen tegen Koninkrijk Dene- marken (Zaak C-19/05) (2005/C 93/10) (Procestaal: Deens) Bij het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen is op 20 januari 2005 (fax 14. 01. ) beroep ingesteld tegen Koninkrijk Denemarken door Commissie van de Europese Gemeen- schappen, vertegenwoordigd door B. Rasmussen en G. Wilms als gemachtigden, domicilie gekozen hebbende te Luxemburg.  De Commissie van de Europese Gemeenschappen concludeert dat het het Hof behage: — vast te stellen dat het Koninkrijk Denemarken, door na te laten een bedrag van 18 687 475 DKK, vermeerderd met vertragingsrente vanaf 27 juli 2000, ter beschikking van de Commissie te stellen, niet heeft voldaan aan de verplich- tingen die op hem rusten krachtens het gemeenschapsrecht, inzonderheid artikel 10 EG alsmede de artikelen 2 en 8 van besluit 94/728/EG, Euratom (1) van de Raad van 31 oktober 1994 betreffende het stelsel van eigen middelen van de Europese Gemeenschappen; — het Koninkrijk Denemarken in de kosten te verwijzen. C 93/6 NL Publicatieblad van de Europese Unie Middelen en voornaamste argumenten Het litigieuze bedrag heeft betrekking op een douanerecht dat de Deense douane tussen 1994 en 1997 niet heeft geïnd van een onderneming waaraan de douaneautoriteiten ten onrechte toestemming hadden verleend, goederen tegen het nultarief in te voeren. Die toestemming was verleend omdat ervan uit werd gegaan dat de goederen bestemd waren voor de uitrusting van schepen, boten of andere vaartuigen in de zin van bijlage 1, hoofdstuk II, van verordening (EEG) nr. 2658/87 (2) van de Raad van 23 juli 1987 met betrekking tot de tarief- en statis- In tieknomenclatuur en het gemeenschappelijk douanetarief. werkelijkheid waren de goederen evenwel bestemd voor de bouw van containers, waarvoor, zoals ook de Deense autori- teiten toegeven, voormelde bepaling niet geldt. De Deense autoriteiten hebben ten onrechte nagelaten, het betrokken bedrag ter beschikking van de Commissie te stellen. De argumenten van de Commissie stemmen overeen met die welke zij heeft aangevoerd in haar beroep tegen Denemarken in zaak C-392/03 (3). (1) PB L 293 van 12. 11. 1994, blz. 9. (2) PB L 256 van 07. 09. 1987, blz. 1. (3) PB C 31 van 08. 02. 2003, blz. 4.  Verzoek van het Tribunale Civile e Penale di Forlì van 14 december 2004 om een prejudiciële beslissing in de aldaar aanhangige strafzaak tegen Karl Josef Wilhelm Schwibbert (Zaak C-20/05) (2005/C 93/11) (Procestaal: Italiaans) Het Tribunale Civile e Penale di Forlì heeft bij beschikking van 14 december 2004, ingekomen ter griffie van het Hof van Justitie op 21 januari, in de aldaar aanhangige strafzaak tegen Karl Josef Wilhelm Schwibbert, het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen verzocht om een prejudiciële beslis- sing over de navolgende vragen: — Is het aanbrengen van het teken SIAE verenigbaar met richtlijn 92/100/EEG (1) van de Raad betreffende het verhuurrecht, het uitleenrecht en bepaalde naburige rechten op het gebied van intellectuele eigendom, alsmede met artikel 3 van het Verdrag en de artikelen 23 tot en met 27 van het EG-Verdrag; — Is het de 83/189/EEG (2) en 88/182/EEG (3) van de Raad? verenigbaar met eveneens 16. 4. 2005 richtlijnen (1) PB L 346 van 27. 11. 1992, blz. 61. (2) PB L 109 van 26. 4. 1983, blz. 8. (3) PB L 81 van 26. 3. 1988, blz. 75. Verzoek van het College van Beroep voor het bedrijfs- leven, van 18 januari 2005, om een prejudiciële beslissing in het geding tussen 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout en de Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkwaliteit (Zaak C-28/05) (2005/C 93/12) (Procestaal: Nederlands) Het College van Beroep voor het bedrijfsleven heeft, bij arrest van 18 januari 2005, ingekomen ter griffie van het Hof van Justitie op 28 januari 2005, in het geding tussen 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout en de Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkwaliteit, het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen verzocht om een prejudiciële beslissing over de navolgende vragen: 1. Heeft de ingevolge artikel 11, eerste lid, eerste gedachte- streepje, gelezen in samenhang met: artikel 13, eerste lid, tweede gedachtestreepje, van richtlijn 85/511/EEG (1) op de lidstaten rustende verplichting erop toe te zien dat de labo- ratoriumonderzoeken om de aanwezigheid van mkz op te sporen worden verricht door een in bijlage B bij richtlijn 85/511/EEG genoemd laboratorium, rechtstreekse werking? 2 a.  16. 4. 2005 DA Den Europæiske Unions Tidende C 93/5 i øvrigt at domstolskontrollen vedrørende overholdelsen af forpligtelsen angående tjenestens interesse bør begrænses til spørgsmålet om, hvorvidt ansættelsesmyndigheden har anvendt sit skøn foretaget en urigtig åbenbart urigtigt. Retten har bedømmelse af tjenestens interesse og har ikke taget hensyn til tjenestemandens interesse. Retten har ligeledes foretaget en urigtig anvendelse af proportionalitetsprincippet ved at fastslå, at den anfægtede afgørelse overholdt dette princip, selv om denne hverken var en passende foranstaltning eller det mindste tvingende. Retten har endvidere begået en fejl ved vurderingen af, om den nye stilling var ækvivalent eller sammenlignelig med den tidligere stilling. Ifølge Rettens begrundelse overholder enhver omplacering, der er knyttet sammen med den lønklasse, som indehaves for nærværende, nemlig kriteriet om stillin- gernes ækvivalens. Endelig har Retten ikke anført, hvilke oplys- ninger den har lagt til grund ved vurderingen af det af sagsøge- ren lidte ikke-økonomiske tab. Retten har ligeledes begået flere retlige fejl. Den har for det første fritaget afgørelsen om omplacering som værende blot en intern forvaltningsmæssig afgørelse fra begrundelsesforplig- telsen, en forpligtelse, der er et almindeligt retsprincip. Retten har dernæst begået en retlig fejl ved ikke at fastslå, at der er sket tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang til skade for sagsøgeren. Retten har ligeledes begået en retlig fejl hvad angår anvendelsen af retten til ytringsfrihed ved ikke klart at have taget stilling til omfanget af den ret til ytringsfrihed, som burde tilkomme sagsøgeren i det foreliggende tilfælde. Endelig har Retten foretaget en retlig fejl ved anvendelsen af sagsøge- rens ret til kontradiktion og navnlig af retten til at blive hørt forud for afgørelsen om omplacering. 1. Tager fritagelsen for afgift i artikel 13, punkt B, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) sigte på den indgående moms, der erlægges ved erhvervelse af goder, der anvendes med henblik på afgiftsfritaget virk- somhed, eller på de tilfælde, hvor den afgiftspligtige person har erhvervet goder med henblik på sådan virksomhed og herefter beslutter sig for at overdrage de pågældende goder til andre afgiftspligtige personer? 2. Indeholder artikel 13, punkt B, litra c), bestemmelser, der er ubetingede og tilstrækkeligt præcise, og som følgelig har direkte virkning i national ret? 3. Hvilken betydning skal bestemmelsen i direktivets artikel 13, stk.  1, hvorefter medlemsstaterne ved gennemførelsen af bestemmelserne skal fastsætte de nødvendige betingelser med henblik på at »forhindre enhver mulig form for svig, unddragelse og misbrug« litra c), tillægges ved vurderingen af spørgsmålet om direktivets direkte virkning? (artikel 13, punkt B, (1) EFT L 145 af 13. 6. 1977, s. 1. Sag anlagt den 20. januar 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Danmark Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 15. juli 2004 af Commissione Tributaria Provin- ciale di Napoli i sagen Casa di Cura Privata Salus SpA mod Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 (Sag C-18/05) (2005/C 93/09) (Processprog: italiensk) Ved Tributaria Provinciale di Napoli afsagt den 15. juli 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 20. januar 2005, har Commissione Tributaria Provinciale di Napoli i sagen Casa di Cura Privata Salus SpA mod Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: (Sag C-19/05) (2005/C 93/10) (Processprog: dansk) Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. januar 2005 (fax 14. 1. ) anlagt sag mod Kongeriget Danmark af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved N. B. Rasmussen og G. Wilms, og med valgt adresse i Luxembourg. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt følgende påstande: — Det fastslås, at Kongeriget Danmark ved ikke at have betalt Kommissionen et beløb på 18 687 475 DKK i egne indtægter samt morarenter heraf fra den 27. juli 2000, har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler det i henhold til fællesskabsretten og særligt EF-traktatens artikel 10 samt artikel 2 og 8 i Rådets afgørelse 94/728/EF, Euratom (1) af 31. oktober 1994 om ordningen for De Europæiske Fælles- skabers egne indtægter; — Kongeriget Danmark tilpligtes at afholde de med sagen forbundne omkostninger. C 93/6 DA Den Europæiske Unions Tidende 16. 4. 2005 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: — Er det i overensstemmelse med Rådets direktiv 83/189/EØF (2) og direktiv 88/182/EØF (3)? Det i påstanden nævnte beløb udgør den told de danske told- myndigheder har forsømt at opkræve i perioden 1994-1997 af en virksomhed, de nævnte myndigheder fejlagtigt havde givet tilladelse til at indføre visse varer til nulsats. Tilladelsen var givet, som vedrørende varer bestemt til indbygning i, eller som udstyr eller udrustning til, skibe, både eller fartøjer i overens- stemmelse med Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (2) af 23.  juli 1987, om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, bilag 1, afsnit II. Varerne var imidlertid bestemt til fremstilling af containere, og kunne, som også senere erkendt af de danske myndigheder, ikke være omfattet af den nævnte bestemmelse. De danske myndigheder har retstridigt undladt at stille de nævnte beløb i egne indtægter til Kommissionens rådighed. De anbringender der gøres gældende i denne henseende svarer til sin de anbringender Kommissionen har gjort gældende i stævning mod Danmark i sag C-392/02 (3). (1) EFT L 293 af 12. 11. 1994, s. 9. (2) EFT L 256 af 7. 9. 1987, s. 1. (3) EUT C 31 af 8. 2. 2003, s. 4. Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 14. december 2004 af Tribunale Civile e Penale di Forlì i straffesagen mod K. J. W. Schwibbert (Sag C-20/05) (2005/C 93/11) (Processprog: italiensk) Ved kendelse afsagt den 14. december 2004, til Domstolens Justitskontor den 21. januar 2005, har Tribunale Civile e Penale di Forlì i straffesagen mod K. J. W. Schwibbert forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: indgået — Er påførelsen af logoet SIAE i overensstemmelse med Rådets direktiv 92/100/EØF (1) om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret, samt med trakta- tens artikel 3 og EF-traktatens artikel 23-27? (1) EFT L 346, af 27. 11. 1992, s. 61. (2) EFT L 109 af 26. 4. 1983, s. 8. (3) EFT L 81 af 26. 3. 1988, s. 75. Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 18. januar 2005 af College van Beroep voor het bedrijfsleven i sagen 1) G. J. Dokter, 2) Maatschap Van den Top og 3) W. Boekhout mod Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkwaliteit (Sag C-28/05) (2005/C 93/12) (Processprog: nederlandsk) Ved dom afsagt den 18. januar 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 28. januar 2005, har College van Beroep voor het bedrijfsleven i sagen 1) G. J. Dokter, 2) Maatschap Van den Top og 3) W. Boekhout mod Minister van Landbouw, Natuur- beheer en Voedselkwaliteit forelagt De Europæiske Fællesska- bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: 1) Har den forpligtelse, der i henhold til artikel 11, stk. 1, første led, sammenholdt med artikel 13, stk.  16. 4. 2005 FI Euroopan unionin virallinen lehti C 93/5 soveltanut huomioon virkamiehen etu, ja sikäli kuin se toteaa, että yksikön etua koskevan edellytyksen noudattamisen tuomioistuinval- vonta rajoittuu sen kysymyksen selvittämiseen, onko nimittävä viranomainen käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheelli- sesti. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi arvioinut yksikön etua virheellisesti ja jättänyt otta- matta huomioon virkamiehen edun. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös suhteellisuusperiaatetta virheellisesti katsoessaan, että riidanalainen päätös oli kyseisen periaatteen mukainen, vaikka kyseessä ei ollut asianmukainen eikä mitenkään sitova toimenpide. Valittajan mukaan ensim- mäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi arvioinut virheelli- sesti uuden viran ja aikaisempien työtehtävien välistä vastaa- vuutta tai verrattavuutta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomiois- tuimen perustelujen mukaisesti kaikki uudelleensijoittamiset, jotka ovat sidottuja olemassa olevaan palkkaluokkaan, täyttäi- työtehtävien vastaavuutta koskevan arviointiperusteen. sivät ensimmäisen oikeusasteen että Lopuksi tuomioistuin on jättänyt esittämättä sen, minkä seikkojen perusteella se on arvioinut valittajalle aiheutuneen henkisen kärsimyksen. valittaja toteaa, Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mukaan tehnyt myös useita oikeudellisia virheitä. Ensinnäkin se on luokitellut uudelleensijoittamisesta tehdyn päätöksen pelkäksi ja näin vapaut- sisäisen toiminnan järjestämistoimenpiteeksi tanut sen perusteluvelvollisuudesta, jonka on vahvistettu olevan yleinen oikeusperiaate. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen myös jättäessään toteamatta, että oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin oli rikottu valittajan vahingoksi. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusas- teen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen niin ikään soveltaessaan oikeutta sananvapauteen jättämällä ottamatta selvästi kantaa sen sananvapauden ulottuvuuteen, joka valitta- jalla oli esillä olevassa asiassa katsottava olleen. Lopuksi valittaja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen väittä oikeudellisen virheen puolustautumisoikeuksien soveltamisen osalta ja erityisesti siltä osin, kuin kyse on oikeudesta tulla kuul- luksi ennen uudelleensijoittamispäätöksen tekemistä. Commissione Tributaria Provinciale di Napolin 15. 7. 2004 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Casa di Cura Privata Salus SpA vastaan Agenzia Entrate Ufficio di Napoli 4 (Asia C-18/05) (2005/C 93/09) (Oikeudenkäyntikieli: italia) Commissione Tributaria Provinciale di Napoli on pyytänyt joka on saapunut yhtei- 15. 7. 2004 tekemällään päätöksellä, tuomioistuimeen söjen yhteisöjen 20. 1. 2005, tuomioistuimelta ennakkoratkaisua asiassa Casa di Cura Privata Salus SpA vastaan Agenzia Entrate Ufficio di Napoli 4, seuraa- viin kysymyksiin: Euroopan 1) Koskeeko 17. 5.  1977 annetun neuvoston kuudennen direk- tiivin N:o 77/388/ETY (1) 13 artiklan B kohdan c alakohdassa säädetty vapautus arvonlisäveroa, joka on suoritettu sellaisia tavaroita vapautettuihin toimiin, vaiko tapausta, jossa taho, joka on hankkinut tava- roita, jotka on tarkoitettu tällaisten toimien toteuttamiseen, päättää tämän jälkeen luovuttaa kyseiset tavarat muille tahoille? hankittaessa, käytetään jotka 2) Sisältyykö kyseiseen säännökseen ehdottomia ja riittävän joita voidaan soveltaa välittömästi täsmällisiä normeja, kansallisessa oikeusjärjestyksessä? 3) Mitä merkitystä on direktiivin välittömän sovellettavuuden kannalta edellä mainitulla 13 artiklan 1 kohdan säännök- sellä, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säännöstä (B kohdan c alakohta) täytäntöönpannessaan vahvistettava edellytykset ”veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi”? (1) EYVL L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Euroopan yhteisöjen komission 20. 1. 2005 Tanskan kunin- gaskuntaa vastaan nostama kanne (Asia C-19/05) (2005/C 93/10) (Oikeudenkäyntikieli: tanska) Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut 20. 1. 2005 (tele- kopio 14. 1. 2005) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Tanskan kuningaskuntaa vastaan. Kantajan asiamiehinä ovat N. B. Rasmussen ja G. Wilms ja prosessiosoitteena on Luxemburg. Euroopan yhteisöjen komissio vaatii, että yhteisöjen tuomiois- tuin — toteaa, että Tanskan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden, erityisesti EY 10 artiklan sekä — Euroopan yhteisöjen omista varoista 31 päivänä lokakuuta 1994 tehdyn neuvoston päätöksen 94/728/EY, Euratom (1) 2 ja 8 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole maksanut komissiolle omina varoina 18 687 475 DKK:n määrää 27. 7. 2000 lukien laskettavine viivästyskorkoineen; C 93/6 FI Euroopan unionin virallinen lehti 16. 4. 2005 velvoittaa Tanskan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. — onko tämä yhteensoveltuvaa myös neuvoston direktiivien 83/189/ETY (2) ja 88/182/ETY (3) kanssa? rahamäärä muodostuu tullista, Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut Vaatimuksissa mainittu jonka Tanskan tulliviranomaiset ovat jättäneet keräämättä ajanjaksona 1994– 1997 yritykseltä, jolle kyseiset viranomaiset olivat virheellisesti antaneet luvan tuoda maahan tiettyjä tavaroita tullitta. Lupa oli myönnetty sellaisten tavaroiden osalta, jotka on tarkoitettu laivojen, veneiden tai alusten rakentamiseen tai niiden tarvik- keiksi tai varusteiksi tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (2) liitteessä I olevan II osaston mukaisesti. Tavarat oli kuitenkin tarkoitettu konttien valmistuk- seen, ja kuten myös Tanskan viranomaiset ovat sittemmin myöntäneet, ne eivät voineet sisältyä mainittuun säännökseen. Tanskan viranomaiset ovat oikeudenvastaisesti jättäneet anta- matta mainitun rahamäärän komission käyttöön omina varoina. Tältä osin esitettävät väitteet vastaavat väitteitä, jotka komissio on esittänyt Tanskaa vastaan nostamassaan kanteessa asiassa C-392/02 (3). (1) EYVL L 293, 12. 11. 1994, s. 9. (2) EYVL L 256, 7. 9. 1987, s. 1.  16. 4. 2005 SV Europeiska unionens officiella tidning C 93/5 på felaktigt uppenbart bedömning tillsättningsmyndigheten inte använde sitt utrymme för skön- smässig sätt. ett Förstainstansrätten genomförde för övrigt en oriktig bedömning av tjänstens intresse och underlät att beakta tjänstemannens intresse. Rätten tillämpade även felaktigt proportionalitetsprin- cipen, genom att bedöma att det ifrågasatta beslutet iakttog denna princip, trots att det varken var en lämplig åtgärd eller det minsta begränsande. Förstainstansrätten gjorde även en felaktig bedömning av likvärdigheten eller motsvarigheten av den nya tjänsten jämfört med den gamla tjänsten. Enligt domstolens resonemang beaktas i själva verket kravet på likvär- dighet mellan arbeten vid all omplacering som är kopplad till innehas. Slutligen brast tillfället den lönegrad som för förstainstansrätten i att ange de omständigheter som den nyttjat för utvärderingen av den ideella skadan som sökanden lidit. Förstainstansrätten gjorde flera felaktiga rättstillämpningar. För det första avvisade den beslutet om omplacering, såsom en enkel åtgärd inom den interna organisationen, av motiverings- skyldighet som är en vedertagen allmän rättsprincip. För det andra gjorde förstainstansrätten en felaktig rättstillämpning genom att inte fastställa att rätten till en rättvis rättegång åsido- satts till skada för klagande. Förstainstansrätten gjorde även en felaktig rättstillämpning beträffande tillämpningen av rätten till yttrandefrihet genom att underlåta att klart uttala sig angående omfattning av rätten till yttrandefrihet som klagande borde kunna åtnjuta i det föreliggande fallet. Slutligen gjorde förstain- stansrätten en felaktig rättstillämpning angående tillämpningen av principen om rätten till försvar och särskilt rätten att yttra sig före beslutet om omplacering.  Begäran om förhandsavgörande enligt beslut av Commis- sione Tributaria Provinciale di Napoli av den 15 juli 2004 i målet mellan Casa di Cura Privata Salus SpA och Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 (Mål C-18/05) (2005/C 93/09) (Rättegångsspråk: italienska) Commissione Tributaria Provinciale di Napoli begär genom beslut av den 15 juli 2004, som inkom till domstolens kansli den 20 januari 2005, att Europeiska gemenskapernas domstol skall meddela ett förhandsavgörande i målet mellan Casa di Cura Privata Salus SpA och Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 beträffande följande frågor: 1) Avser undantaget från skatteplikt i artikel 13 B c i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG (1) av den 17 maj 1977 den ingå- ende mervärdesskatt som erlagts vid förvärv av varor som används vid transaktioner som är undantagna från skatte- plikt eller det fall då den skattskyldige har förvärvat varor som används vid sådana transaktioner och därefter beslutar sig för att sälja varorna i fråga till andra skattskyldiga? 2) Innehåller ovannämnda bestämmelse föreskrifter som är ovillkorliga och tillräckligt precisa, vilka följaktligen är direkt tillämpliga i den nationella rättsordningen? 3) Vilken betydelse skall, vid bedömningen av direktivets direkta tillämplighet, tillmätas artikel 13. 1 i ovannämnda direktiv, enligt vilken medlemsstaterna, vid genomförandet av bestämmelserna (artikel 13 B c), skall fastställa de villkor som krävs för att ”förhindra eventuell skatteflykt, skatteun- dandragande eller missbruk”? (1) EGT L 145, 13. 6. 1977, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28. Talan mot Konungariket Danmark väckt den 20 januari 2005 av Europeiska gemenskapernas kommission (Mål C-19/05) (2005/C 93/10) (Rättegångsspråk: danska) Europeiska gemenskapernas kommission har den 20 januari 2005 (fax av den 14 januari) väckt talan vid Europeiska gemen- skapernas domstol mot Konungariket Danmark. Kommissionen företräds av N. B. Rasmussen och G. Wilms, med delgivningsad- ress i Luxemburg. Europeiska gemenskapernas kommission yrkar att domstolen skall — fastställa att Konungariket Danmark har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, särskilt enligt artikel 10 i EG-fördraget och artiklarna 2 och 8 i rådets beslut 94/728/EG, Euratom av den 31 oktober 1994 om systemet för gemenskapernas egna medel, (1) genom att inte om 18 687 475 DKK i egna medel jämte dröjsmålsränta på detta belopp från den 27 juli 2000, samt kommissionen överföra belopp till ett — förplikta Konungariket Danmark att ersätta rättegångskost- naderna. C 93/6 SV Europeiska unionens officiella tidning 16. 4.  2005 Grunder och huvudargument — Skall nämnda anbringande anses vara förenligt med rådets direktiv 83/189/EEG (2) och 88/182/EEG (3)? Det i yrkandet angivna beloppet utgör den tull som de danska myndigheterna underlåtit att under perioden 1994-1997 påföra ett företag, som felaktigt fått tillstånd av dessa myndigheter att införa vissa varor till nolltullsats. Tillståndet avsåg varor som var avsedda att inbyggas i eller användas som utrustning till skepp, båtar och fartyg i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 2658/87 (2) av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistikno- menklaturen och om Gemensamma tulltaxan, bilaga I, del 1, avsnitt II. Varorna var emellertid avsedda för tillverkning av containrar och kunde, som de danska myndigheterna även senare medgav, inte omfattas av nämnda bestämmelse. De danska myndigheterna har rättsstridigt underlåtit att över- föra det angivna beloppet i egna medel till kommissionen. De grunder som anförs till stöd för yrkandet motsvarar de grunder kommissionen gjort gällande i sin ansökan mot Danmark i mål C-392/02 (3). (1) EGT L 293, 12. 11. 1994, s. 9; svensk specialutgåva, område 1, volym 3, s. 192. (2) EGT L 256, 7. 9. 1987, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 13, s. 22. (3) EUT C 31, 8. 2. 2003, s. 4. Begäran om förhandsavgörande enligt beslut av Tribunale Civile e Penale di Forlì av den 14 december 2004 i brott- målsförfarandet mot K. J. W. Schwibbert (Mål C-20/05) (2005/C 93/11) (Rättegångsspråk: italienska) Tribunale Civile e Penale di Forlì, Italien, begär genom beslut av den 14 december 2004, som inkom till domstolens kansli den 21 januari 2005, att Europeiska gemenskapernas domstol skall förhandsavgörande i brottmålsförfarandet mot meddela ett K. J. W. Schwibbert beträffande följande frågor: — Skall anbringandet av kännetecknet S. I. A. E. anses vara förenligt med rådets direktiv 92/100/EEG (1) om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området, artikel 3 i fördraget och artiklarna 23–27 i EG-fördraget? (1) EGT L 346, s. 61. (2) EGT L 109, s. 8; svensk specialutgåva, område 13, volym 12, s. 154. (3) EGT L 81, s. 75; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 36. Begäran om förhandsavgörande enligt beslut av College van Beroep voor het bedrijfsleven av den 18 januari 2005 i målet mellan 1. G. J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W.  16. 4. 2005. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 93/5 tam Pirmās instances tiesa nepareizi novērtējusi dienesta inte- reses un nav ņēmusi vērā ierēdņa intereses. Tā tāpat arī nepa- reizi piemērojusi samērīguma principu, uzskatot, ka apstrīdētajā lēmumā šis princips tika ievērots, kaut gan lēmums nebija ne atbilstošs pasākums, ne arī tāds, kas to saistīja. Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu, arī novērtējot to, vai iepriekšējais un jaunais amats ir līdzvērtīgs un līdzīgs. Atbilstoši tiesas apsvērumiem atkārtota iecelšana, kas saistīta ar pašreizējo pakāpi, notikusi, ievērojot kritēriju par amatu līdzvērtīgumu. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa nav norādījusi lai novērtētu morālo kaitējumu, ko cietis prasītājs. faktus, ko tā izmantojusi, Pirmās instances tiesa pieļāvusi arī tiesisku maldību. Pirmkārt, tā noteikusi, ka uz lēmumu par atkārtotu iecelšanu kā vien- kāršu iekšējās organizācijas pasākumu neattiecas pienākums sniegt pamatojumu, t. i. , pienākums, kas tika uzskatīts par tādu, kas rada vispārēju tiesību principu. Otrkārt, Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesisku maldību, neatzīstot, ka izdarīts pārkā- pums attiecībā uz tiesībām uz taisnīgu tiesu, tādējādi kaitējot prasītājam. Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesisku maldību, arī piemērojot tiesības uz vārda brīvību, jo skaidri nav izteikusies par to, kādā apjomā prasītājs šajā gadījumā var izmantot tiesības uz vārda brīvību. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesisku maldību, piemērojot aizstāvības tiesības un jo īpaši tiesības tikt uzklausītam pirms tiek pieņemts lēmums par atkārtotu iecelšanu. 1. Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 13. panta B daļas c) apakšpunkta izņēmums attiecas uz pievienotās vērtības nodokli, kas jāmaksā, iegādā- joties preces vai pakalpojumus, kas paredzētas darbībām, kurām piešķirts atbrīvojums, vai drīzāk uz situāciju, kad persona, kas iegādājusies preces, lai veiktu šādas darbības, pieņem lēmumu tās pārdot citām personām? 2. Vai šis noteikums satur beznosacījumu un pietiekami precīzas normas, lai to tieši piemērotu valsts tiesībās? 3. Ievērojot Direktīvas tiešo iedarbību, cik liela nozīme piešķi- rama iepriekš minētajam 13. panta B daļas c) apak- špunktam, kas paredz, ka dalībvalstīm transponējot šo normu [B daļas c) apakšpunktu] jāparedz nosacījumi, “lai nepieļautu nekādu nodokļu nemaksāšanu, apiešanu vai ļaun- prātīgu izmantošanu”? (1) OV L 145, 13. 06. 1977. , 1. lpp. Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 20. janvārī Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 15.  jūlija Commissione Tributaria Provinciale di Napoli rīkojumu lietā Casa di Cura Privata Salus SpA pret Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 (lieta C-19/05) (2005/C 93/10) (tiesvedības valoda – dāņu) (lieta C-18/05) (2005/C 93/09) (tiesvedības valoda - itāļu) Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt jūlija prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004 gada 15. Commissione Tributaria Provinciale di Napoli rīkojumu lietā Casa di Cura Privata Salus SpA pret Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 20. janvārī. Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 20. janvārī (2005. gada 14. janvāra fakss) izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Dānijas Kara- listi, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv N. B. Rasmussen un G. Wilms, kas norādīja adresi Luksemburgā. Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi: — atzīt, ka, neiemaksājot Komisijai DKK 18 687 475 kā pašu resursus kopā ar nokavējuma procentiem, skaitot no 2000. gada 27. jūlija, Dānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Kopienas tiesības, proti, EKL 10. pants un Padomes 1994. gada 31. oktobra Lēmuma 94/728/EK, Euratom (1) par Eiropas Kopienu pašu resursiem 2. un 8. pants; Commissione Tributaria Provinciale di Napoli lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem: — piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. C 93/6 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 16. 4. 2005. Pamati un galvenie argumenti — vai tā ir saderīga arī ar Padomes Direktīvām 83/189/EEK (2) Prasības pieteikumā norādītā summa atbilst nodevām, ko Dānijas muitas iestādes neiekasēja periodā no 1994. līdz 1997. gadam no uzņēmuma, minētajām iestādēm kļūdaini atļaujot importēt noteiktas preces, piemērojot nulles likmi. Šī atļauja tika izdota attiecībā uz precēm, kas bija paredzētas iestrā- laivu vai citu liellaivu aprī- dāšanai, piemērošanai vai kuģu, košanai, saskaņā ar Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (2) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu 1. pielikuma II daļu. Tomēr preces bija paredzētas konteineru ražošanai un, kā vēlāk atzina Dānijas iestādes, uz tām nevarēja tikt attiecināts minētais noteikums. Dānijas iestādes ir nelikumīgi nenodevušas minēto summu Komisijas rīcībā kā pašu resursus. Šajā sakarā izteiktās prasības atbilst tām, ko Komisija cēla savā prasības pieteikumā pret Dāniju lietā C-392/02 (3). (1) OV L 293, 12. 11. 1994. , 9. lpp. (2) OV L 256, 07. 09. 1987. , 1. lpp. (3) OV C 31, 08. 02. 2003. , 4. lpp. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Tribu- nale Civile e Penale di Forlì 2004. gada 14. decembra rīko- jumu kriminālprocesā pret K. J. W.  16. 4. 2005 IT Gazzetta ufficiale dell'Unione europea C 93/5 limitarsi alla questione se l'APN non abbia usato il suo potere discrezionale in modo manifestamente erroneo. Il Tribunale ha del resto proceduto ad una non corretta valutazione dell'inte- resse del servizio, e ha omesso di prendere in considerazione l'interesse del dipendente. Ha altresì operato una difettosa appli- cazione del principio di proporzionalità affermando che la deci- sione impugnata rispettava tale principio, mentre essa non costituiva né una misura appropriata, né quella meno restrit- incorso in un errore nel valutare tiva. Il Tribunale è altresì l'equivalenza o la compatibilità del nuovo posto con il prece- dente impiego. Infatti, seguendo il suo ragionamento, ogni nuova assegnazione collegata col grado effettivamente detenuto rispetterebbe il criterio dell'equivalenza degli impieghi. Il Tribu- nale ha infine omesso di indicare gli elementi di cui si è servito per valutare il danno morale subito dal ricorrente. Il Tribunale è altresì incorso in molteplici errori di diritto. In primo luogo ha esonerato la decisione, in quanto mera misura di organizzazione interna, dall'obbligo di motivazione, obbligo sancito come principio generale del diritto. Il Tribunale è poi incorso in errore di diritto nel non constatare a danno del ricorrente violazioni del diritto a un equo processo. Il Tribunale è altresì incorso in errore di diritto circa l'applicazione del diritto alla libertà di espressione, omettendo di pronunciarsi chiaramente circa la portata del diritto di libertà di espressione di cui il ricorrente doveva poter godere nella specie. Il Tribu- nale è infine incorso in errore di diritto circa l'applicazione dei diritti di difesa e, in particolare, del diritto di essere sentito prima della decisione di nuova assegnazione. 1) se l'esenzione di cui all'art. 13, parte B, lett. c) della VI Diret- tiva del Consiglio 17 maggio 1977 n. 77/388/CEE (1) si rife- risca all'imposta sul valore aggiunto pagata a monte per l'ac- quisto di beni destinati ad operazioni esenti ovvero alle fatti- specie in cui il soggetto che abbia acquistato beni destinati al compimento di tali operazioni provveda successivamente a cedere i detti beni ad altri soggetti; 2) se la medesima disposizione contenga, o meno, norme incondizionate e sufficientemente precise, perciò di imme- diata applicazione nell'ordinamento nazionale; 3) quale rilevanza abbia, ai fini dell'immediata applicabilità della direttiva, la previsione dell'art. 13 n. 1 cit. , per cui gli Stati membri, nel dare attuazione alla norma (punto B, lett.  c), devono stabilire le condizioni «per prevenire ogni possi- bile frode, evasione ed abuso». (1) G. U. n. L 145 del 13/06/1977, p. 1. Ricorso della Commissione delle Comunità europee contro il Regno di Danimarca, proposto il 20 gennaio 2005 Domanda di pronuncia pregiudiziale proposta dalla Commissione Tributaria Provinciale di Napoli con ordi- nanza 15 luglio 2004, nella causa dinanzi ad esso pendente tra Casa di Cura Privata Salus SpA e Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4 (Causa C-18/05) (2005/C 93/09) (Lingua di procedura: l'italiano) Con ordinanza 15 luglio 2004, pervenuta nella cancelleria della Corte di giustizia delle Comunità europee il 20 gennaio 2005, nella causa dinanzi ad esso pendente tra Casa di Cura Privata Salus SpA e Agenzia Entrate Ufficio Napoli 4, la Commissione Tributaria Provinciale di Napoli ha sottoposto alla Corte di giustizia delle Comunità europee le seguenti questioni pregiudi- ziali: (Causa C-19/05) (2005/C 93/10) (Lingua processuale: il danese) Il 20 gennaio 2005 (fax 14. 01) la Commissione delle Comunità europee, rappresentata dai sigg. N. B. Rasmussen e G. Wilms, con domicilio eletto in Lussemburgo, ha proposto dinanzi alla Corte di giustizia delle Comunità europee un ricorso contro il Regno di Danimarca. La Commissione delle Comunità europee chiede che la Corte voglia: — dichiarare che il Regno di Danimarca, non avendo trasferito alla Commissione l'importo di DKK 18 687 475, a titolo di risorse proprie e di interessi moratori a partire dal 27 luglio 2000, è venuto meno agli obblighi ad esso incombenti in forza del diritto comunitario e, in particolare, dell'art. 10 del Trattato CE e degli artt. 2 e 8 della decisione del Consi- glio 31 ottobre 1994, 94/728/CEE, Euratom (1), relativa al sistema delle risorse proprie delle Comunità europee. — condannare il Regno di Danimarca a sopportare le spese. C 93/6 IT Gazzetta ufficiale dell'Unione europea 16. 4. 2005 Motivi e principali argomenti — se sia altresì compatibile con le direttive del Consiglio 83/189/CEE (2) e 88/182/CEE (3). La somma indicata nelle richieste è costituita dai dazi doganali che le autorità doganali danesi hanno omesso di riscuotere per il periodo 1994-1997 da un'impresa a cui le dette autorità avevano erroneamente concesso l'autorizzazione ad importare taluni articoli a dazio zero. L'autorizzazione era stata concessa per articoli destinati alla costruzione e all'equipaggiamento o all'allestimento di navi, barche o imbarcazioni conformemente al regolamento (CEE) del Consiglio 23 luglio 1987, n.  2658 (2), relativo alla nomenclatura tariffaria e statistica ed alla tariffa doganale comune, allegato I, parte II. Tuttavia gli articoli erano destinati alla produzione di container e non potevano, come successivamente hanno riconosciuto anche le autorità danesi, essere compresi nella disposizione summenzionata. Le autorità danesi hanno illegittimamente omesso di trasferire alla Commissione la detta somma a titolo di risorse proprie. I motivi invocati a tale riguardo sono identici a quelli sollevati dalla Commissione nel suo ricorso nella causa C-392/02 (3). (1) GU L 293 del 12 novembre 1994, pag. 9. (2) GU L 256 del 7 settembre 1987, pag. 1. (3) GU C 31 dell'8 febbraio 2003, pag. 4. Domanda di pronuncia pregiudiziale proposta dal Tribu- nale Civile e Penale di Forlì con ordinanza 14 dicembre 2004, nel procedimento penale a carico di K. J. W. Schwib- bert (Causa C-20/05) (2005/C 93/11) (Lingua di procedura: l'italiano) Con ordinanza 14 dicembre 2004, pervenuta nella cancelleria della Corte di giustizia delle Comunità europee il 21 gennaio 2005, nel procedimento penale a carico di K. J. W. Schwibbert, il Tribunale Civile e Penale di Forlì ha sottoposto alla Corte di giustizia delle Comunità europee le seguenti questioni pregiudi- ziali: — se l'apposizione del contrassegno SIAE sia compatibile con la direttiva del Consiglio 92/100/CEE (1) concernente il diritto di noleggio, di prestito e taluni diritti connessi al diritto di autore in materia di proprietà intellettuale, nonché con l'art. 3 del Trattato e con gli articoli 23-27 del Trattato CE; (1) G. U. n. L 346 del 27/11/1992 pag. 61. (2) G. U. n. L 109 del 26/04/1983 pag. 8. (3) G. U. n. L 81 del 26/03/1988 pag. 75. Domanda di pronuncia pregiudiziale proposta dal College van Beroep voor het bedrijfsleven (Paesi Bassi) con deci- sione 18 gennaio 2005 nel giudizio amministrativo pendente tra 1) G. J. Dokter; 2) Maatschap Van den Top; 3) W. Boekhout e Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkvaliteit (Causa C-28/05) (2005/C 93/12) (Lingua processuale: l'olandese) Con decisione 18 gennaio 2005, pervenuta nella cancelleria della Corte di giustizia delle Comunità europee il 28 gennaio 2005, nel giudizio amministrativo pendente tra 1) G. J. Dokter; 2) Maatschap Van den Top; 3) W. Boekhout e Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Voedselkvaliteit, il College Van Beroep ha sottoposto alla Corte le seguenti questioni pregiudi- ziali: 1) Se l'obbligo incombente agli Stati membri, in base al combi- nato disposto dell'art. 11, n. 